sou · GRB373d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Ambitionen med de svenska gruppundantagen är att avtal som är övervägande positiva till sina verkningar bör omfattas av grupp- undantag. Dessa avtal skall inte behöva anmälas för undantag hos . Vidare har behovet av rättslikheten med kom- missionens gruppundantag understrukits ovan. En generell åter- hållsamhet har därför ansetts motiverad för att inte värdet av rätts- likhet helt eller delvis skall gå förlorat.11 11Se t.ex. Förordningsmotiv 2000:3 s. 40. Förordningar om gruppundantag för vertikala avtal gäller för olika typer av avtal mellan företag verksamma i olika led i produktions- eller distributionskedjan (vertikala avtal). Förordningen ersatte tre tidigare förordningar för exklusiva inköpsavtal, ensamåter- försäljaravtal och franchiseavtal, som motsvarade tre kommissions- förordningar som ersattes av EG:s vertikalförordning. Gruppundantaget för vertikala avtal omfattar avtal som ingås mellan två eller flera företag vilka, inom ramen för avtalet, är verk- samma i olika led i produktions- eller distributionskedjan, och som avser villkoren för parternas inköp, försäljning eller återförsäljning av vissa varor eller tjänster. Förordningen omfattar ett brett område. Enligt förordningsmotiven prövas vertikala avtal mellan en sammanslutning, t.ex. en frivilligkedja, och dess individuella med- lemmar eller leverantörer i den EG-rättsliga ordningen enligt för- ordningen samt kommissionens riktlinjer om vertikala begräns- ningar.12 Vid bedömningen av vad som är tillåtet måste beaktas den s.k. svarta lista som artikel 4 innehåller. Listan upptar begränsningar som bedöms som särskilt allvarliga och som därför är otillåtna enligt förordningen. Om en eller flera sådana begränsningar finns i ett avtal som i övrigt uppfyller förutsättningarna för grupp- undantag, upphör undantaget att gälla för avtalet i dess helhet. Det svenska gruppundantaget avviker från kommissionens i ett viktigt avseende, nämligen i fråga om marknadsandelsgränsen., Den är högre i det svenska gruppundantaget () än i kommis- sionens (). Den högre gränsen fanns tidigare i grupp- undantagen för exklusiva inköpsavtal och för ensamåterförsäljar- avtal, liksom i det svenska gruppundantaget för kedjor i detalj- handeln.13 Enligt förordningsmotiven var den ändrade marknads- andelsgränsen en smärre avvikelse i förhållande till EG-reglerna som motiverades med att man inte onödigtvis rubbar en gång givna spelregler som har sin bakgrund i svenska förhållanden.14 12Regeringens förordningsmotiv 2000:3 s. 47 f. 13Beträffande det sist nämnda gruppundantaget gällde dessutom att marknadsandelen skulle räknas på tillförseln till den svenska marknaden inom de produktområden där kedjan sålde, och inte som annars på den relevanta marknaden. 14Regeringens förordningsmotiv 2000:3 s. 50. Vertikala avtal inom motorfordonssektorn Ett svenskt gruppundantag gäller även för vertikala avtal inom motorfordonssektorn, om avtalen avser villkoren för parternas inköp, försäljning eller återförsäljning av nya motorfordon, reserv- delar för motorfordon eller reparations- och underhållstjänster för motorfordon. Det svenska gruppundantaget innehåller inga nämn- värda materiella avvikelser i förhållande till kommissionens mot- svarande gruppundantag. Typiska horisontella avtal, dvs. samarbetsformer mellan företag i samma distributionsled, som har övervägande positiva effekter är specialiseringsavtal och avtal mellan företag om forskning och utveckling. Avtal om specialisering av produktion bidrar i allmänhet till att förbättra produktionen eller distributionen av varor, eftersom de berörda företagen kan koncentrera sig på tillverkning av vissa varor och följaktligen arbeta mer effektivt och erbjuda varorna till lägre priser. Specialiseringsavtal för att tillhandahålla tjänster kan i all- mänhet också sägas ge upphov till liknande förbättringar. Grupp- undantag för specialiseringsavtal gäller under förutsättning att de deltagande företagens sammanlagda marknadsandel inte överstiger av den relevanta marknaden. Inga nämnvärda svenska materiella avvikelser finns i det svenska gruppundantaget jämfört med kommissionens gruppundantag. Avtal om forskning och utveckling Gruppundantag finns även för avtal mellan två eller flera företag om villkoren för hur dessa företag skall bedriva a)gemensam forskning och utveckling avseende varor eller metoder och gemensamt utnyttjande av resultaten av denna forskning och utveckling, b)gemensamt utnyttjande av resultaten av sådan forskning och utveckling avseende produkter eller metoder som bedrivits gemensamt inom ramen för ett tidigare ingånget avtal mellan samma parter, eller c)gemensam forskning och utveckling avseende varor eller metoder utan gemensamt utnyttjande av resultaten. Enligt artikel 4 i kommissionens motsvarande förordning gäller vissa tröskelvärden för marknadsandel och undantagets varaktighet. Den viktigaste skillnaden mellan kommissionens gruppundantag och det svenska motsvarande gruppundantaget är följande. Enligt kommissionens gruppundantag gäller att, om de deltagande före- tagen inte är konkurrerande företag, undantaget skall gälla så länge som forsknings- och utvecklingsprojektet pågår. I det svenska gruppundantaget gäller däremot undantag projektet pågår, oavsett om företagen är konkurrenter.15 Skillnaden har moti- verats på följande sätt. Forsknings- och utvecklingsarbetet i svenska företag är inte i samma utsträckning som i andra länder kopplat till verksamheten inom universitet och högskolor. Van- ligen torde det vara de större företagen på marknaden som bedriver forsknings- och utvecklingsarbete. Inte sällan bedrivs sådant arbete även inom ramen för olika branschorganisationer. Forsknings- och utvecklingsarbete är värdefulla inslag i en dynamisk ekonomi. Det finns anledning att inta en liberal hållning till forsknings- och utvecklingsarbete. Mot denna bakgrund bör även fortsättningsvis konkurrerande tillverkare jämställas med icke konkurrerande till- verkare i det svenska gruppundantaget.16 Det svenska gruppundantaget för avtal inom försäkringssektorn infördes och innehåller inte heller några nämnvärda materiella avvikelser i förhållande till kommissionens motsvarande gruppundantag. Gruppundantaget gäller för avtal som syftar till samarbete om fastställande av gemensamma tariffer för riskpremier grundade på kollektivt upprättad statistik eller antalet försäkrings- fall, fastställande av standardvillkor, gemensam täckning av vissa 153 § Förordning (2001:255) om gruppundantag enligt 17 § konkurrenslagen (1993:20) för avtal om forskning och utveckling. 16Förordningsmotiv 2001:2, s. 22. typer av risker, samt införande av gemensamma regler för provning och godkännande av säkerhetsanordningar. Noterbart är att kommissionens gruppundantag har ersatts av en helt ny kommissionsförordning om gruppundantag inom försäkringssektorn. Regeringen har därför antagit en ny svensk regeringsförordning om gruppundantag för avtal inom för- säkringssektorn, som träder i kraft och som ersätter det nu gällande svenska gruppundantaget för försäkrings- sektorn.17 Det svenska gruppundantaget för avtal om tekniköverföring infördes och ersatte det tidigare gällande gruppundantaget för patentlicens- och know-howlicensavtal. Gruppundantaget för tekniköverföring gäller rena patentlicensavtal, rena know-how- licensavtal, blandade patent- och know-howlicensavtal och avtal som innehåller anknutna bestämmelser om andra immateriella rättigheter än patent (särskilt varumärken, rättigheter avseende mönster eller modeller och upphovsrätt – t.ex. i fråga om dator- program). Bara två företag får vara parter i avtalet. Gruppundantaget innehåller inga nämnvärda avvikelser från kommissionens motsvarande gruppundantag. 8.1.4Gruppundantag i andra länder inom EU Vid sidan av har även och nationella gruppundantag. För utredningen har bekräftats att följande medlemsstater saknar nationella gruppundantag, nämligen , och . Även övriga ej nämnda medlemsstater torde sakna nationella gruppundantag. 17 Förordning (2003:448) om gruppundantag enligt 17 § konkurrenslagen (1993:20) för avtal inom försäkringssektorn och förordningsmotiv, Fm 2003:1. 8.2Artikel 29 i förordningen Kommissionen föreslog att det bemyndigande som sker från rådet till kommissionen genom olika förordningar på respektive område, i stället skulle ske genom ett generellt bemyndigande i den nya tillämpningsförordningen. I artikel 28 föreslogs därför kommis- sionens befogenhet utformad så att den skulle avse att anta grupp- undantagsförordningar och på vilka villkor. Kommissionen motiverade förslaget på följande sätt. Genom gruppundantagen blir det lättare för företagen att bedöma sitt handlande. Genom kommissionens tillkännagivanden och riktlinjer klargörs reglernas tillämpning. Som ett komplement till den nuvar- ande reformen åtar sig kommissionen att göra ökade insatser på detta område. I kraft av artikel 28 i förslaget till förordning tilldelas kommissionen behörighet att anta gruppundantagsförordningar. Genom denna behörighet kommer det att säkerställas att kommis- sionen har möjlighet att reagera tillräckligt snabbt på nya utveck- lingstendenser och förändrade marknadsvillkor. 8.2.2Den slutliga utformningen av förordningen Kommissionens förslag godtogs emellertid inte av rådet, som inte ville ge kommissionen den mer vida befogenhet att utfärda grupp- undantag som den föreslagit. Punkt 10 av ingressen till förordningen lyder därför enligt följ- ande. (10) Förordningar, såsom 19/65/EEG (1), (EEG) nr 2821/71 (2), (EEG) nr 3976/87 (3), (EEG) nr 1534/91 (4), eller (EEG) nr 479/92 (5), ger kommissionen befogenheter att genom en förord- ning tillämpa artikel 81.3 i fördraget på vissa kategorier av avtal, beslut av företagssammanslutningar och samordnade förfaranden. På de områden som definieras av sådana förordningar har kommis- sionen antagit och får fortsätta att anta förordningar om så kallade gruppundantag genom vilka den förklarar artikel 81.1 i fördraget icke tillämplig på kategorier av avtal, beslut och samordnade för- faranden. Där avtal, beslut och samordnade förfaranden på vilka sådana förordningar är tillämpliga ändå har verkningar som är oför- enliga med artikel 81.3 i fördraget bör kommissionen och med- lemsstaternas konkurrensmyndigheter ha befogenheter att i ett enskilt fall återkalla rätten att omfattas av gruppundantagsförord- ningen. Kapitel IX, som har , inne- höll slutligen endast artikel 29. Den har följande lydelse. Artikel 29 – Återkallelse i enskilda fall 1.Om kommissionen på grundval av sin behörighet enligt en rådsförordning, såsom förordningarna nr 19/65/EEG, (EEG) nr 2821/71, (EEG) nr 3976/87, (EEG) nr 1534/91 eller (EEG) nr 479/92, att tillämpa artikel 81.3 i fördraget genom en förordning, har förklarat att artikel 81.1 i fördraget inte skall tillämpas på vissa kategorier av avtal, beslut av företagssamman- slutningar eller samordnade förfaranden, får den, på eget initia- tiv eller till följd av ett klagomål, återkalla rätten att omfattas av en sådan undantagsförordning, om den konstaterar att ett avtal, beslut eller samordnat förfarande på vilket undantagsförord- ningen är tillämplig i ett visst fall har verkningar som är ofören- liga med artikel 81.3 i fördraget. 2.Om avtal, beslut av företagssammanslutningar eller samord- nade förfaranden på vilka en kommissionsförordning enligt punkt 1 är tillämplig i ett visst fall har verkningar som är oför- enliga med artikel 81.3 i fördraget på en medlemsstats territo- rium, eller på en del av detta vilken uppvisar alla kännetecken på en avgränsad geografisk marknad, får konkurrensmyndig- heten i denna medlemsstat återkalla undantaget enligt förord- ningen i fråga på det territoriet. Det svenska systemet med gruppundantag avskaffas. Kommissionens gruppundantagsförordningar tillämpas på avtal som kan ha en effekt på handeln mellan medlemsstater. Företagens behov av vägledning tillgodoses i övrigt genom kommissionens gruppundantag och riktlinjer samt genom rättspraxis och allmänna råd. I utredningens direktiv sägs följande. Reglerna i KL om individuella undantag har tillkommit med EG-rätten som förebild. I den nya tillämpningsförordningen föreskrivs ett ständigt gällande legalun- dantag för avtal som uppfyller vissa angivna förutsättningar. Mot- svarande förändringar i den svenska konkurrenslagen bör över- vägas. Utredaren skall således pröva om det behövs och är lämpligt att införa ett sådant legalundantag i svensk lagstiftning. Utredaren skall föreslå de ändringar av det svenska regelsystemet som bedöms motiverade. Med anledning av utredningens förslag att slopa reglerna i KL om anmälningar och individuella undantag, se kapitel 7, upp- kommer följdfrågan vilka nya överväganden som krävs beträffande gruppundantagen i svensk rätt. Föreskrifter om enskildas ekonomiska förhållanden inbördes utgör civilrätt och meddelas enligt 8 kap. 2 § regeringsformen genom lag. Sådan lagstiftning kan inte delegeras. Även offentligrättsliga före- skrifter som avser ingrepp i enskildas ekonomiska förhållanden meddelas genom lag, 8 kap. 3 § regeringsformen. Föreskrifter av detta slag kan dock meddelas av regeringen efter bemyndigande i lag, 8 kap. 7 § regeringsformen. En reglering kan ha både civilrätts- liga och offentligrättsliga inslag. Frågan om normgivningsmakten kan delegeras har i en sådan situation avgjorts efter om föreskrif- terna till sin karaktär är i grunden offentligrättsliga eller civil- rättsliga.18 Dock får enligt 8 kap. 13 § regeringsformen verkställig- hetsföreskrifter utfärdas till såväl civillag som offentligrättslig lag. För att sådana skall få utfärdas krävs att den lagbestämmelse som skall kompletteras är tillräckligt detaljerad.19 När det gäller civillag anses särskild restriktivitet påkallad.20 Förbudsregeln i 6 § KL har rättsföljder av såväl offentligrättslig som civilrättslig art. Överträdelser av förbudet kan sålunda för- anleda inte bara offentligrättsliga ingripanden av och konkurrensskadeavgift utan även ett avtals ogiltighet och skadestånd. Enligt gällande rätt är ett avtal som omfattas av ett gruppundan- tag giltigt från tidpunkten då avtalet ingicks. Omfattas däremot inte avtalet av något gruppundantag och har det inte beviljats indi- viduellt undantag, är det ogiltigt enligt KL redan från det att det ingicks. Efter moderniseringen är ett avtal som i och för sig omfattas av ett förbud i 6 § KL men som också omfattas av det föreslagna direkt tillämpliga undantaget 8 § giltigt enligt KL. Är avtalet där- emot förbjudet och inte undantaget enligt det föreslagna direkt tillämpliga undantaget i 8 § KL torde ogiltigheten gälla redan från tidpunkten då avtalet ingicks. Vidare skulle ett gruppundantag kunna återkallas beträffande ett avtal som omfattas av gruppundantaget men som har rättsverk- ningar som går utöver 8 § KL. Då skulle dock avtalet inte bli ogil- tigt förrän efter att undantaget återkallats. 1997/98:44 s. 56 ff och 1997/98 KU 18, s. 35 ff. Jämför dock Lagrådets uppfattning se a. prop. I lagrådsremissen med förslag till nuvarande KL föreslogs en bestämmelse som föreskrev att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämde skulle få föreskriva om undan- tag från förbudet i 6 § för grupper av avtal som uppfyllde förutsättningarna i 8 § (grupp- undantag). Bestämmelsen kritiserades av Lagrådet, som ansåg att den gav möjlighet att utfärda föreskrifter av mer långtgående slag än verkställighetsföreskrifter. Enligt Lagrådets uppfattning utgjorde bestämmelsen ett bemyndigande att i förordning utfärda föreskrifter som enligt regeringsformen skulle kräva lagform. Under intryck av Lagrådets kritik uttalade regeringen i propositionen att bestämmelsen borde utformas som ett generellt undantag från förbudsområdet för sådana kategorier av avtal som uppfyller förutsättningarna i lagen för individuella undantag. Bestämmelsen borde vidare innehålla att regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer i verkställighetsföreskrifter kommer att ange sådana kategorier av avtal. I doktrinen har det ansetts att det numera upphävda gruppundantaget för kedjor i detaljhandeln innebar en förhållandevis klar överträdelse av 8 kap. 2 § regeringsformen. Se , Rättsutlåtande rörande Gruppundantag för kedjor i detaljhandeln, rapportserie 1997:1 s. 10. , Normgivningsmakten enligt 1974 regeringsform, tredje upplagan, 1999, s. 134 f. har emellertid inte tagit ställning till frågan huruvida regleringen av institutet gruppundantag är förenlig med regeringsformens krav. 19Strömberg, Normgivningsmakten enligt 1974 regeringsform, tredje upplagan, 1999, s. 130. 20Strömberg, Normgivningsmakten enligt 1974 regeringsform, tredje upplagan, 1999, s. 131. undantaget skulle därför påverka tidpunkten från vilken ogiltig- heten inträder, eftersom avtalet är ogiltigt från en annan senare tidpunkt än om gruppundantaget inte skulle ha funnits (före- komsten av gruppundantaget gör med andra ord avtalet giltigt för tiden från det att avtalet ingicks fram det att gruppundantaget upphörde att gälla). Gruppundantagsförordningar utgör regeringsföreskrifter som alltså medför att ogiltighet och skadeståndsansvar inte skall gälla för vissa avtal. Som just har utvecklats får de också civilrättsliga verkningar av andra slag. har inte heller bemyndigat regering att utfärda grupp- undantag enligt 8 kap. 7 § regeringsformen, som ju inte gäller civil- lag. Enligt vad som uttryckligen anges i 17 § KL är det i stället fråga om verkställighetsföreskrifter. Med hänsyn till att gruppundantag sålunda har ingripande civilrättsliga verkningar och till att bestäm- melserna i 8 § KL, som gruppundantagen bygger på, är allmänt hållna och förutsätter skönsmässiga bedömningar, kan det enligt utredningens mening ifrågasättas att de nuvarande förordningarna om gruppundantag är väl förenliga med regeringsformens bestäm- melser om verkställighetsföreskrifter. Att enligt 18 § KL får återkalla det undantag som gäller för ett avtal på grund av ett gruppundantag, om avtalet har följder som är oförenliga med 8 §, talar också mot en sådan bedömning. Betänkligheterna för- stärks, om 8 § KL görs om till ett generellt undantag som skall tillämpas – av domstolar och andra – tillsammans med det grund- läggande förbudet i 6 § KL. Avgörande för om delegationsmöjligheten i 8 kap. 7 § regerings- formen kan utnyttjas som grund för att utfärda förordningar om gruppundantag blir om KL till sin karaktär är i grunden offentlig- rättslig eller civilrättslig. Svaret på den frågan är ingalunda givet. Som har framgått i det föregående innehåller KL såväl offentlig- rättsliga som civilrättsliga regler och bestämmelserna om grupp- undantag inverkar på båda slagen av regler. Eftersom utredningen redan av andra skäl föreslår att reglerna om gruppundantag i KL skall avskaffas, krävs inte något slutligt ställningstagande från utredningens sida i frågan om det skulle vara möjligt att fortsättningsvis utfärda gruppundantag i förordnings- form. 8.3.3Gruppundantagen i en moderniserad tillämpning Som har framkommit tidigare anförde regeringen i propositionen21 om KL:s införande två huvudsakliga skäl för det nationella syste- met med gruppundantag. Gruppundantagen innebär en administrativ lättnad för Konkur- rensverket och företagen, eftersom den administrativa hante- ringen av ärenden om individuella undantag begränsas. Gruppundantagen ökar regelsystemets förutsebarhet och före- tagen får därmed vägledning om reglernas tillämpning. Utredningen föreslår att möjligheten att ansöka om undantag hos ersätts av en direkt tillämplig undantagsregel. Företagen får därmed själva bedöma om deras avtal och förfaranden är förenliga med konkurrensreglerna. Se härom kapitel 7. Eftersom anmälningar om individuella undantag alltså inte längre skall före- komma, kan ett system med gruppundantag inte fortsättningsvis utgöra en avlastning för företagen och . Det första skälet för gruppundantagens upprätthållande – att grupp- undantagen medför en administrativ lättnad – kommer därför inte att ha någon relevans efter om utredningens förslag genomförs. Vissa typer av avtal, såsom forsknings- och utvecklingsavtal, före- kommer inom många olika branscher. Avtalen varierar inom vida ramar när det gäller omfattning och betydelse. Frågan om sådana avtal som har märkbar effekt på den svenska marknaden även påverkar samhandeln kan därför inte besvaras generellt. Svaret blir bl.a. beroende av vilka varor eller tjänster och vilka företag som omfattas av det enskilda avtalet. Det torde dock finnas många sådana avtal som inte påverkar samhandeln, och på dem är ute- slutande nationella regler tillämpliga. 1992/93:56 s. 26 f. 22Förordningsmotiv 2001:2, s. 24. Detsamma sägs gälla beträffande specialiseringsavtal, se förordningsmotiv 2001:1 s. 22. samt beträffande vertikala avtal, se förordningsmotiv 2000:3 s. 55. I motorfordonsbranschen däremot förekommer inom hela den europeiska gemenskapen omfattande säljorganisationer för skilda bilmärken. Dessa organisationer bygger på standardavtal mellan leverantörerna och återförsäljarna. Detta innebär att marknaden täcks av vidsträckta nätverk med standardiserade avtalsklausuler på ett annat sätt än vad som är vanligt i många andra branscher. Den typiska situationen är därför att samhandeln är berörd, varför EG:s gruppundantag är direkt tillämpligt. Enligt förordningsmotiven till det svenska gruppundantaget för vertikala avtal för motorfordons- sektorn kunde det dock inte uteslutas situationer där det kan finnas ett behov av ett svensk gruppundantag.23 De svenska gruppundantagen har av hänsyn till behovet av rätts- likhet utformats i nära överensstämmelse med kommissionens motsvarande gruppundantag. Ett par materiella avvikelser har dock beskrivits ovan. En generell återhållsamhet med att avvika från kommissionens gruppundantag har som nämnts ansetts motiverad för att inte värdet av denna rättslikhet helt eller delvis skall gå förlorat. De svenska gruppundantagen ger därför knappast i sig någon beaktansvärd ökad materiell vägledning till företagen utöver kommissionens motsvarande gruppundantag. Det kan inte heller utläsas att så skulle ha varit avsikten. Möjligen kan en ökad förutse- barhet sägas bestå i att man i bekräftat innehållet i mot- svarande kommissionsförordningar genom att anta nationella för- ordningar med i stort sett samma innehåll. Dock är det också tyd- ligt att de materiella avvikelserna ökar osäkerheten när det kan råda tvekan om också EG-rätten är tillämplig på ett avtal. EG-rätten har i ett sådant fall företräde framför det nationella gruppundantaget. En risk finns då att de svenska reglerna vilseleder företagen och inger dem en falsk trygghet. Kommissionens gruppundantag gäller och har rättsverkningar på alla avtal som kan ha samhandelseffekt. Avtal som omfattas av kommissionens gruppundantag kan inte förbjudas av en nationell myndighet eller domstol, annat än om gruppundantaget återkallats av behörig myndighet, som kan vara kommissionen eller Konkur- rensverket. EG-rätten får nu genom moderniseringsreformen större genom- slag, se kapitel 5. När nationell konkurrenslag tillämpas måste enligt artikel 3.1 i förordningen även artiklarna 81 och 82 tillämpas, om avtalet eller förfarandet kan ha en samhandelseffekt. 23 Förordningsmotiv 2002:2 s 21 f. sionens gruppundantag blir därmed styrande beträffande alla avtal och förfaranden som har en sådan samhandelseffekt. De svenska gruppundantagen skulle därför komma att sakna betydelse på avtal eller förfaranden som kan ha samhandelseffekt, eftersom all tillämpning kommer att bestämmas av EG-rätten. Det framstår av den anledningen som allt mindre lämpligt att upprätthålla sådana nationella gruppundantag för avtal med samhandelseffekt som avviker från kommissionens gruppundantag. Företagens behov av vägledning om konkurrensreglernas tillämpning kommer som en följd av moderniseringsreformen att öka.