sou · GRB391d1 · 2004-01-01 00:00:00 — 2000 var bruttoinkomsten störst i gruppen 45 för att sedan minska med stigande ålder. Mäns brutto- inkomst var större än kvinnors i alla åldersgrupper. Fördelar man individerna på födelseland ser man liknande mönster, men här är underlaget för litet för alltför långtgående slutsatser. SCB:s inkomststatistik visar också att en större andel personer i åldern 20 avstod från tandvård på grund av utgiftens storlek än i gruppen (respektive 10 pro- cent). De som avstod sjukvård och läkemedel på grund av utgiftens storlek var 1 i gruppen samt något högre för de yngre. Året innan, dvs. 1999, avstod av hushållen helt från hemtjänst eller hemsjukvård på grund av avgiftens storlek. På vårt uppdrag har SCB också beräknat äldre människors eko- nomiska förutsättningar att själva köpa servicetjänster (se av- snitt 6.4 samt bilagedel D). Dessa beräkningar visar att av alla ensamstående män och kvinnor som är kommer att ha inkomster under den nivå som enligt riks- dagen ska ge en grundläggande försörjning motsvarande skälig lev- nadsnivå. Detta gäller både för ensamstående kvinnor och män, men antalet ensamstående kvinnor beräknas bli betydligt större än antalet ensamstående män i denna åldersgrupp. Den ovan refere- rade inkomststatistiken visar att andelen ensamstående personer med mycket låga inkomster kan komma att bestå ännu längre fram i tiden, då det är mycket stora inkomstskillnader även bland per- soner i åldrarna 45 och 55 . För sammanboende per- soner som är 65 och äldre ser situationen betydligt ljusare ut. Det är dock för denna grupp som risken är störst att den ekonomiska situationen snabbt förändras om en av de sammanboende personer- na avlider. Åldrande, individ och samhälle utmaningar Pensionärernas samlade tillgångar bestäms i hög grad av den eko- nomiska tillväxten i livet när man arbetar, var i man bor och hur priserna på bostäder och aktier utvecklas sedan man skaffat sig dessa tillgångar. De äldre generationerna har mindre nettoförmögenhet än de generationer som befinner sig i medelåldern, men kom en allt större andel av de samlade förmögenheterna att ägas av äldre människor (, i SOU 2002:29 bilagedel B). Dagens skillnader i samlade tillgångar mellan medelålders och äldre kan bero på att de äldre kohorterna haft sämre förutsättningar att bygga upp en förmögenhet när de var yngre. De kohorter som kunnat dra nytta av den goda tillväxten närmast efter och investerat i bostäder och aktier, som sedan ökat i värde, kommer att ha för- utsättningar för att få en hög levnadsstandard som pensionärer. Inte minst gäller detta 1940-talsgenerationen. De regionala skill- naderna är dock betydande. De som t.ex. investerat i ett eget boende i för något eller sedan har fått en kraftig värdestegring på sin investering. De har således fått en betydligt större förmögenhet än vad de annars skulle ha haft. Motsvarande investeringar i , eller andra större städer har också givit en god utdelning. Det är en öppen fråga om framtidens pensionärer i storstäderna kommer att kunna och vilja göra de tillgångar som är bundna i fastigheter likvida. Det för- utsätter att man säljer sin bostad och flyttar till en billigare bostad eller att man kan öka sin belåning. Fördelningen av den totala förmögenheten bland hushåll är be- tydligt ojämnare än fördelningen av de totala inkomsterna. Utveck- lingen av förmögenhetsspridningen över tiden kommer till stor del att bero på hur priserna på olika tillgångar utvecklas. Aktier och andra finansiella instrument är mer koncentrerade till hushåll med stora förmögenheter och därför kommer förmögenhetsspridningen att öka i tider med ökande priser på finansiella tillgångar relativt andra tillgångar. Fastighetstillgångar, framför allt egnahem, är jäm- nare fördelade bland hushåll. För de allra flesta personer i utgör pensionsförmögenhet i det offentliga systemet och i avtalspensioner den största för- mögenhetstillgången. För hälften av alla utgör pensions- tillgångarna av de totala tillgångarna. Åldrande, individ och samhälle utmaningar sionssystem som håller på att ta form i skiljer sig radikalt mot tidigare system. En större del av risktagandet flyttas över från den aktiva generationen till dem som av åldersskäl har lämnat arbetslivet. Fortsatta kraftiga kast i priserna på bostads- och värdepappersmarknaderna påverkar också den privata förmögen- heten. Även här är SCB:s senast tillgängliga uppgifter , dvs. innan effekterna av de senaste årens sjunkande börskurser kunnat ge utslag i förmögenhetsstatistiken. Dessa uppgifter visar att en större andel ensamstående kvinnor i gruppen hade reala eller finansiella tillgångar än i åldersgruppen 20 (SCB 2003h). När det gäller banktillgångar handlade det om respektive . Nettoförmögenheten var mer än dubbelt så stor för personer än personer i gruppen 20 bland ensamstående kvinnor. För ensamstående män gällde samma förhållanden, men medelvärdena var genom- gående högre för männen än för kvinnorna. Bland sammanboende var andelen med tillgångar ungefär lika stor i gruppen som i gruppen 20 . Medelvärdet för finansiella tillgångar var dock betydligt större för gruppen ; nettoför- mögenheten var i medelvärde större för denna grupp än för gruppen 20 . Spridningen av nettoförmögenhet ser tämligen lika ut i de olika åldersklasserna. Skillnaden mellan den tiondel som har störst förmögenhet och den tiondel som har minst tenderar att vara större i högre åldrar. Tittar man på de regionala skillnaderna ser man att medelvärdena i /var mycket högre än i övriga riket. Andelen med realisationsvinst eller realisationsförlust var ungefär lika stor i gruppen som i gruppen 20 , men andelen med reaförlust var dubbelt så stor bland 20 , både för män och kvinnor (SCB 2002d). Reavinstbeloppet för kvinnor var nästan dubbelt så stort som för kvinnor i gruppen 20 . De reala reavinsterna uppvisar det största medelvärdet för ensamstående kvinnor . Åldrande, individ och samhälle utmaningar De som är har genomsnittligt sett en relativt god ekonomisk situation och det gäller även för de yngre pensionärerna. De äldre pensionärskohorterna har en lägre inkomst och förmögenhet, men de kommer successivt att ersättas med kohorter som i medeltal har större tillgångar. Pensionsutfästelserna från de offentliga pensionssystemen utgör den största tillgången för dagens och morgondagens pensionärer, men det är troligt att kapitalinkomsterna kommer att spela en allt större roll för fram- tidens pensionärer. De privata pensionsförsäkringarna kommer successivt att falla ut för potentiella pensionärer och den nuvarande trenden är bara en början. uppskattades fonderingen för privata pensionsförsäkringar omfatta . Det motsvarar av bruttonationalprodukten . Vid minskad tillväxt och sämre utveckling på börserna kan de förmånsbaserade pensionssystemen, som det gamla ATP-systemet och vissa avtalsbaserade pensionssystem förbli opåverkade. Pen- sionsbesparingarna i de avgiftsbestämda systemen kommer där- emot att bli mindre. Detta kan också komma att gälla den allmänna pensionen. Vid en lägre inkomsttillväxt än minskar den allmänna pensionen för alla pensionärer. Skulle även arbetskraft- utbudet bli mindre än det prognostiserade kan den s.k. bromsen i det nya offentliga pensionssystemet slå till, vilket reducerar pen- sionerna. Det finns nu raka rör mellan t.ex. finansiella chocker och pensionärernas plånböcker. En annan risk är faran för stora prisfall för värdepapper och framåt. var en relativt stor andel av befolkningen i de rika länderna i åldern 50 , vilket är den ålder då hushållen sparar mest både i egen regi och i pensionsfonder. En stor del av detta sparande har placerats i värdepapper. kommer de första efterkrigsgenerationerna successivt att gå i pen- sion och då eventuellt sälja sina aktier och andra värdepapper. Ett utbudsöverskott kommer att uppstå, priserna kommer att falla och därmed värdet på det hopsamlade kapital dessa generationer ska ha för sin försörjning. Det är dock inte omöjligt att utvecklings- länderna kan få en allt snabbare ekonomisk tillväxt. En ökad efter- frågan på kapital från dessa länder kan möjligen balansera det ökade utbudet från , och . Åldrande, individ och samhälle utmaningar Är pensionärer med inkomster som bara motsvarar garantipen- sionen på väg att bli ett minne blott? var inkomstspridningen bland de äldsta pensionärerna förhållandevis liten, men det var en spridning kring en låg inkomstnivå. har både inkomstnivån och inkomstspridningen utjämnats mellan åldersgrupperna. Bland de äldsta har således inkomst- spridningen ökat, men kring en högre nivå. Med tanke på att de förmånsbestämda pensionernas betydelse minskar till förmån för avgiftsbestämda pensioner och kapitalinkomster är det inte osannolikt att inkomstspridningen kommer att öka ytterligare bland framtidens pensionärer. Även om morgondagens pensionärer i genomsnitt kommer att ha en relativt god inkomststandard, kommer det fortfarande också att finnas en grupp som huvudsakligen blir beroende av den offent- liga garantipensionen. Hur stor denna grupp blir är det naturligtvis svårt att förutsäga. Många av de pensionärer som bara har garantipension kommer dock att finnas i denna grupp ännu , inte minst med tanke på att fler kvinnor än män ingår i gruppen och att kvinnor i genomsnitt lever än män. I en del av det material som vi refererar i detta avsnitt har inte alla tabeller delats upp efter kön, och det finns därför betydande risker att kvinnor i vissa undergrupper kommer att ha ännu lägre inkomster än vad som redovisats. Även bland äldre invandrare kommer det att finnas personer med mycket låga inkomster, både från pensioner och äldreförsörjningsstöd. Familj och sociala nätverk Samlevnadsrelationer har fått en alltmer tillfällig karaktär. Denna förändring kommer sanno- likt också att påverka de äldres livsmönster. Med varje ny genera- tion ökar mångfalden i samlevnadsrelationer, men detta är en familjerevolution i det tysta. Under har t.ex. antalet frånskilda personer kraftigt kommit att överstiga antalet änkor och änklingar i åldern 60 . Åldrande, individ och samhälle utmaningar Antal frånskilda och änkor/änklingar i åldersgruppen 60 i åren 1968 2000 Källa: Borell/Ghazanfareeon (2001). Den ökade medellivslängden innebär att traditionella roller och situationer i familjelivet och umgängeskretsen kan vara på väg att förändras. För många som är i 60 70-årsåldrarna kan det handla om att stå mitt i livet, med de förväntningar på att hjälpa barn, barn- barn, jämnåriga släktingar och vänner samt gamla föräldrar som många medelålders kvinnor möter. kan personer i mycket hög ålder komma att uppleva att deras barn behöver vård och stöd när dessa är i 60 70-årsåldrarna, eller att barnen avlider när de är i den åldern. Data från SCB:s ULF-undersökningar ger en bild av de för- ändringar i familjeliv och sociala nätverk som skedde (SCB 2000). ökade andelen personer som bor ihop med make, maka, sambo och/eller barn. Särskilt gäller detta bland män i åldern 75 . har utvecklingen varit en annan. Färre kvinnor i åldern Åldrande, individ och samhälle utmaningar 45 bor nu ihop med egen familj än . ökade ensamboendet, främst bland personer men även i åldersgruppen 45 . är ensamboendet dock mest omfattande bland personer . En tredjedel av alla i åldersgruppen 65 bor ensamma, liksom hälften av personerna i åldersgruppen 75 . Bakom de generella uppgifterna finns viktiga skillnader mellan kvinnor och män. I åldrarna dominerar männen bland de ensamboende. Därefter ökar andelen kvinnor och i åldersgruppen 75 är det nästan dubbelt så många kvinnor som män som bor ensamma. Den viktigaste förklaringen till detta är kvinnornas längre medellivslängd. Eftersom medellivslängden för män har ökat mer än för kvinnor är det möjligt att andelarna förändras . av alla träffar en nära anhörig dvs. barn, förälder eller syskon som inte bor i hushållet minst en gång . Andelen har varit stabil och variationerna mellan generationerna är små. Bland personer tycks det dock ha skett en viss ökning. Bland de äldre är det också fler kvinnor än män som ofta träffar en nära anhörig. Omkring en femtedel av alla saknar nära anhöriga eller träffar en nära anhörig högst en gång . Skillnaderna mellan generationer och kön är inte sär- skilt stora, men andelen som saknar eller sällan träffar en nära anhörig har minskat påtagligt bland personer . Andelen som umgås med någon granne minst en gång har minskat och ligger nu under 30 pro- cent bland personer . Störst har minskningen varit bland 20 44-åringar och bland personer som är . Men andelen har också minskat i åldersgruppen 55 , den åldersgrupp där grannkontakterna är mest fåtaliga. Minskningarna gäller för både kvinnor och män. Umgänget med andra vänner och bekanta har däremot ökat, i första hand bland 20 44-åringar. I alla åldersgrupper uppger mindre andelar att de saknar en nära vän än . Skillnaderna är dock betydande mellan åldersgrupper och kön. Bland personer i åldern 75 saknar uppåt en nära vän, vilket är avsevärt fler än . I samtliga åldersgrupper är det fler män som saknar en nära vän. När man studerar betydelsen av ensamhet och socialt nätverk är det viktigt att skilja på faktisk och upplevd ensamhet. Åldrande, individ och samhälle utmaningar som lever ensam behöver inte känna sig ensam. Å andra sidan kan en person som har många runt sig ändå uppleva ensamhet. En studie i de dåvarande EU-länderna och 1992/93 visade att det fanns en stor skillnad i upplevd ensamhet bland personer . I och var andelarna som ofta kände sig ensamma 4 , att jämföra i , 23 pro- cent i och i . Upplevelse av ensamhet är således betydligt vanligare i de traditionellt familjeorienterade kulturerna i södra än i de mer individualistiska i norra (Äldrecentrum 2001). Tar man hänsyn till civilstånd är ensamhet i mest utbrett hos ogifta män – och minst utbrett hos gifta män. För f.d. arbetare är andelen personer som saknar en nära vän högre än för tjänstemän på högre och mellannivå. Dessa skillnader ökade (SCB 2000). Isolering, dvs. total eller nästan total avsaknad av sociala rela- tioner, är ett starkare begrepp än ensamhet. En liten andel av de äldre i kan betraktas som isolerade. Andelen är högre i storstäderna än i landet i övrigt och då särskilt bland pensionärer med låga inkomster. (2003a). Social- styrelsen konstaterar i en rapport om framtidens anhörigomsorg, som skrivits på vårt uppdrag, att relativt få äldre besväras av ensam- hetskänslor. I en studie bland personer som är handlade det om av de svarande. De viktigaste orsakerna till ensamhetsupplevelser är besvär med hälsan, ensamboende, glesa sociala kontakter och nedsatt funktionsförmåga (se bilagedel C). En undersökning om frivilligt och informellt arbete som genom- fördes på uppdrag visar att 23 pro- cent av personer inte ingår i informella nätverk, hjälper anhöriga som de bor tillsammans med eller arbetar frivilligt (SOU 1999:84). Gruppen domineras av lågutbildade och låg- inkomsttagare i storstäder. (Med informella nätverk avsågs här sammanhang där minst tre personer träffas regelbundet för att göra något tillsammans utanför föreningslivet eller familjekretsen.) Civilstånd, ensamboende och sammanboende Civilstånd och om en person är ensamboende eller sammanboende är faktorer som visat sig ha stor betydelse för behov av vård och omsorg. Uppgifter om en persons civilstånd ger bara till viss del information om en person är ensamboende eller samman- Åldrande, individ och samhälle utmaningar I det följande redovisas befolkningens civilstånd i åldern . Civilstånd i åldern fördelade efter kön och ålder. Källa: SCB 2002b. Andelen ensamboende och sammanboende i hela befolkningen undersöktes senast vid Folk- och bostadsräkningen 1990. Därefter har man med hjälp av undersökningen om levnadsförhållanden (), som är en urvalsundersökning, skattat antalet samman- boende ej gifta. ULF-undersökningarna omfattar personer i åldern 16 , varför uppgifter om personer saknas (SCB 2002b). Åldrande, individ och samhälle utmaningar Sammanboende och ensamboende i åldern 45 fördelade efter kön och ålder enligt Undersökningen om levnads- förhållanden () 2001. Källa: SCB 2002b. Som framgår av tabell 2.9 är de flesta män sammanboende . De flesta kvinnor är sammanboende upp t.o.m. ålders- gruppen 65 , medan två tredjedelar är ensamboende i ålders- gruppen 75 . En jämförelse mellan tabell 2.8 och tabell 2.9, för de ålders- grupper som återfinns i båda, visar att det enbart för åldersgruppen 75 förefaller finnas ett klart samband mellan andelen gifta och andelen sammanboende. För personer i åldrarna 45 finns det en betydligt lägre samstämmighet mellan civilstånd och om personen är ensamboende eller sammanboende. Det finns också tecken på att särborelationer ökar bland yngre äldre (Borell 2001, Borell/Ghazanfareeon 2001). Internationella studier pekar på att det finns en viktig social könsskillnad. Ensam- stående män i 60- och 70-årsåldrarna är intresserade av att etablera mer konventionella relationer medan kvinnorna däremot vill pröva andra former för intimitet, utan de åtaganden och bindningar som är typiska för äktenskapet. Ännu är särboendet dock inte särskilt utbrett. I lever uppskattningsvis bara av svenskarna i särboenderelationer. Uppgifterna är osäkra, men an- delen förefaller vara störst bland yngre äldre. Enligt uppgifter i databas är de flesta utrikes födda personer () som bor i och är i åldern 65 gifta. Åldrande, individ och samhälle utmaningar gäller detta särskilt för bl.a. personer från , Bosnien- , , , och . I dessa länder varierade andelen gifta mellan . Att vara skild var vanligast bland personer födda i centraleuropeiska länder som t.ex. , , och . Barn är de anhöriga, som utöver make/maka och sambo, ger mest omsorg (1994, 2000a och underlag i bilagedel C i detta betänkande). Det är i första hand döttrar och svärdöttrar som är omsorgsgivare (i SOU 2000:38 och underlag i bilage- del C i detta betänkande). Andelen äldre som inte har barn har förändrats över tiden. Upp- gifter från SCB:s Flergenerationsdatabas visar att av kvinnorna födda var barnlösa, bland kvinnor födda år av kvinnorna födda . Mot- svarande siffror för män är bland män födda , bland män födda år av männen födda är 1956. Av detta följer att en hög andel kommer att ha barn bland dem som går i pension , med en viss minskning därefter. En aktuell undersökning från AMF visar att av personer i åldern 62 har barn, barnbarn och saknar både barn och barnbarn. var antalet barn i en barnkull i genomsnitt fler . Det har ofta tolkats som att de flesta hade många syskon. Fakta bakom visar att i genomsnitt hade man fler syskon, som många fler helt saknade syskon. Andelen enda barn minskar stadigt i befolkningen. Som exempel kan näm- nas att av dagens 20-åringar saknar syskon jämfört med bland medelålders personer. Andelen personer i åldern 45 som hade minst en förälder kvar i livet var år . En annan undersökning visar att av personer i åldersgruppen 46 hade minst en förälder kvar i livet och i ålders- gruppen 56 . Av personer i åldern 65 har minst en förälder kvar i livet. En uppgift som är av intresse är hur långt avståndet är mellan äldre personer och deras närmast boende barn. Uppgifter för per- soner i åldern redovisas i tabell 2.10. Åldrande, individ och samhälle utmaningar Avstånd för personer i åldern till närmast boende barn . Avstånd till närmast boende barn Bor i samma bostad Källa: , 2000a. Med antalet barn ökar möjligheten att ha ett barn som bor nära. SCB:s Flergenerationsdatabas visar att den som har tre barn eller fler nästan dubbelt så ofta har ett barn boende i närheten som den som bara har ett barn. De regionala skillnaderna är små, dvs. äldre i glesbygd har nästan lika ofta något barn boende nära som äldre i tätorter eller större. Det är dock fler i glesbygd som har barnet(en) mycket långt bort. Det är relativt vanligt att akademiker, tjänste- män m.fl. i genomsnitt har barnen boende på långt avstånd. Utbildning är en avgörande faktor för att kunna verka som med- borgare och förstå och kunna påverka det omgivande samhället. Få resurser är så tydligt bundna till kohorter eller generationer som utbildning. Skillnaderna är tydliga om man jämför de generationer som har lämnat arbetslivet med 1940- och 1950-talsgene- rationerna. Andelarna med högst förgymnasial utbildning skiftade från bland 75 84-åringar till bland 45 64-åringar (2001c). De tidigare könsskillnaderna förefaller också att jämnas ut . Andelarna med eftergymnasial utbildning har legat på bland personer . De äldre som genomgått eftergymnasial utbildning har till stor del varit män. Bland 45 64-åringarna hade om- kring eftergymnasial utbildning, varav något fler kvin- Åldrande, individ och samhälle utmaningar nor än män. Bland 45 54-åringarna var andelen med eftergymnasial utbildning till och med högre än i de yngre åldersgrupperna. Bland utrikes födda varierar utbildningsnivån kraftigt mellan personer från olika länder. Enligt uppgifter i STATIV har närmare hälften av de invandrade personerna (45 pro- cent av männen och av kvinnorna) enbart förgymnasiel utbildning. Bland personer från , och var andelen med låg utbildning mellan . Efter- gymnasial utbildning var vanligare bland männen än kvinnorna. Bland män födda i , , , och var andelen som hade eftergymnasial utbildning mellan 35 och 46 pro- cent. 2.2.4Vård- och omsorgsbehov hos en åldrande befolkning Den största delen av en människas vårdbehov inträffar . Den ökande livslängden också i höga åldrar har lett till diskussioner om vad detta kan betyda för hälsa och behovet av sjukvård och omsorg. Tre olika hypoteser brukar användas för att beskriva vad som kan komma att ske: Att den del av livet då äldre människor är sjuka pressas ihop till ett smalare åldersintervall . Den tid då man är sjuk och behöver vård blir då alltså kortare. Detta kallas förkortad sjuklighet eller compression of morbidity. Människor skulle alltså leva friska längre än , men det skulle finns en övre gräns för medellivslängden. Att livslängden ökat och att sjukligheten på motsvarande sätt har skjutits upp i högre ålder. Man behöver vård och omsorg under en lika som tidigare generationer, men inträffar i genomsnitt i något högre åldrar jämfört med tidigare generationer. Detta benämns uppskjuten sjuklighet eller postponement of morbidity. Att människor lever allt längre, men att den sjuka perioden också blir längre jämfört med tidigare. Detta benämns växande sjuklighet eller expansion of morbidity. Den ökande livslängden innebär bara att åren med sjukdom och behov av vård och omsorg ökar. Åldrande, individ och samhälle utmaningar Forskningen har inte givit något direkt svar på vilken av de tre hypoteserna som är den rätta. Det första alternativet verkar ännu inte aktuellt eftersom livslängden fortsatt att öka. De få studier som gjorts kan dock tolkas som att både det andra och tredje alternativet tillsammans är riktiga. Den ökande livslängden har gjort att de friska åren ökat, men det tycks också finnas en liten ökning av den sjuka perioden (1996). I en bilaga till Lång- tidsutredningen /2000 analyseras data från omfattande ameri- kanska studier samt de svenska ULF-undersökningarna. Enligt rapporten stödjer dessa empiriska data i första hand hypotesen om uppskjuten sjuklighet (SOU 2000:7 bilaga 8). Den forskning som finns om detta är dock mycket begränsad och det saknas i stor utsträckning säker kunskap om förändringarna i sjuklig- heten under senare delen av livet. Det är inte möjligt att ge ett exakt svar på frågan vad den offent- ligt finansierade vården och omsorgen om äldre kostar . Ut- gångspunkten för beräkningarna är kommunernas kostnader för vård och omsorg om äldre och personer med funktionshinder samt landstingens kostnader för hälso- och sjukvård inklusive kostnader för läkemedel men exklusive kostnader för tandvård. Då det inte finns några exakta uppgifter om hur stor andel av respektive verk- samhet som går till personer görs beräkningarna med hjälp av vissa skattningar.