sou · GRB331 · 2004-01-01 00:00:00 — m.fl. berörda myndigheter och övriga berör- da samhällsinstitutioner och organisationer bör vidare i samverkan utveckla förslag till strategier för en samlad svensk stadspolitik. Arbetet bör ske i samverkan med kommuner som har skaffat sig praktiska erfarenheter av sådant utvecklingsarbete och bygga på kunskaper och forskningsrön som rör stadsutvecklingsfrågor. En central fråga är förutsättningarna för att utveckla användningen av översiktsplanen som strategiskt planeringsinstrument för hållbar utveckling. , länsstyrelser och regionala självstyrande organ bör ges i uppdrag att i samverkan utveckla meto- der för att integrera Habitatfrågorna med de regionala utvecklingsprogrammen. Förslag 11: Den nuvarande storstadspolitiken bör breddas så att även miljö- och tillväxtfrågorna får en tydlig plats. Ett viktigt led bör vara att sträva efter en bättre samord- ning av insatser inom skilda politikområden och ta till vara erfarenheter av tidigare projekt och initiativ. Det behövs en kombination av åtgärder på alla nivåer i samhället. Såväl det lokala förenings- och näringslivet som studieför- bund, boendegrupper och andra lokala aktörer har en vik- tig roll i integrationsarbetet. Integrationsfrågorna föreslås mot denna bakgrund integreras i all fysisk utvecklingspla- nering. , och bör ges i uppdrag att i samverkan med övriga berörda sam- hällsinstitutioner och organisationer arbeta fram förslag till en sådan integrering. Förslag 12: Transportsektorn har stor betydelse för sam- hällets och näringslivets utveckling. Dess stora beroende av fossilbaserad energi med åtföljande utsläpp av väx- thusgaser liksom dess påverkan på miljön i övrigt gör det angeläget att utveckla styrmedel och praktiska verktyg för en hållbar trafikutveckling. Trafikverken, (), Riksanti- kvarieämbetet, och bör ges i uppdrag att i samverkan med övriga berörda samhällsin- stitutioner och organisationer, inklusive näringslivet utveckla förslag till styrmedel och verktyg för hållbar tra- fikplanering. I kapitel VI redovisas en kortfattad konsekvensanalys av kommitténs förslag. De förslag som kommittén presen- terar påverkar i olika omfattning ett flertal sektorer i samhället. Genom förslagen vill kommittén öka sektors- integreringen, samverkan mellan olika aktörer och grup- per samt främja en ökad jämställdhet. Detta kan för enskilda aktörer innebära ett annat förhållningssätt eller omläggning av arbetsrutiner etc., vilket i normalfallet dock inte i sig behöver medföra några nya stora kostna- der. I de flesta fall finns även en hel del material redan framtaget som självfallet bör tas till vara i det fortsatta arbetet. Att ställa om samhället i en mer långsiktigt håll- bar riktning kommer initialt att på olika sätt kosta peng- ar för såväl stat, kommun, organisationer, näringsliv och enskilda. Kommittén anser dock att de sam- hällsekonomiska vinsterna med ett hållbart sam- mantaget är större än de medel som måste skjutas till för att nå detta. SÅ HÄR HAR VI ARBETAT tillkallade regeringen en nationalkommitté för genomförande och vidareutveckling av och Habitat. Kommitténs uppgift har varit att förankra, sam- ordna och utveckla arbetet kring och Habitat i . Kommittén föregicks av en särskild utredare som hade till uppgift att ansvara för uppfölj- ningen av i . För kommitténs räkning har det varit viktigt att stötta det lokala arbetet, t.ex. genom erfarenhetsutbyte och spridning av goda exempel. Kommittén, och den särskilde utredaren, har under arbetets gång genom- fört ett stort antal konferenser från i söder till i norr, ofta i samarbete med andra parter såsom , eller enskilda kommuner. Konferenserna har varierat över tiden och fokuserat på genomförandet av såväl som kring Habitat. Kommittén har också medverkat aktivt under de Envisions som genomförts i . Tillsammans med och genomfördes en kon- kring folkhälsofrågor och . Utöver detta har sekretariatet medverkat vid ett flertal konferenser för att redovisa kommitténs arbete och erfarenheter av Agenda 21- och Habitatarbetet. Kommittén har under arbetets gång även genomfört ett antal studiebesök på olika platser runt om i för att ta del av lokala erfa- renheter. Kommittén har deltagit vid ett flertal internationella konferenser samt ingått i olika former av referensgrupper. Den svenska utställningsmontern i besöktes av många. samband med det andra förberedande mötet inför i arrangerade , genom , ett seminarium på temat nord- och sydperspektiv på . Agenda 21- koordinatörer från (och ) samt (Nakuru) redogjorde för sina erfarenheter. Under världstoppmötet i ansvarade kommit- tén i samarbete med för en utställning som redovisade svenskt arbete kring och hållbar utveckling . genomfördes ett seminarium om nationell och lokal politik för den hållbara storstaden i samverkan med storstadskansliet vid (numera ). Syftet med seminariet var att dis- kutera hur det lokala arbetet och den nationella politiken samspelar för en hållbar storstad – ekologiskt, ekonomiskt och socialt. Kommittén har vidare, i enlighet med direktiven, under arbetets gång samarbetat och samrått med ett flertal departement (Justitie-, Utrikes-, Social-, Finans-, Utbildnings-, Jordbruks-, Närings- och Miljödeparte- menten) kring olika sakfrågor. Därutöver har samarbete skett med andra utredningar, kommittéer, beredningar och sekretariat. De 33 medlemmarna i den rådgivande expertgruppen som kommittén har haft till sitt förfogande har represen- terat olika nivåer och sektorer i samhället. I gruppen har planerare, Agenda 21-samordnare, företrädare för närings- liv, fackföreningar, miljöorganisationer, myndigheter, for- skarsamhället samt olika frivilligorganisationer ingått. Gruppen har varit mycket betydelsefull i kommitténs arbete då den aktivt har bidragit med underlag och delta- git i diskussioner för att utveckla arbetet. Ett konkret resultat av diskussionerna i expertgruppen är antologin med i där medlemmar i expert- gruppen reflekterar över uppnådda resultat och framtida frågeställningar. Några experter har även deltagit i skriften efter – erfarenheter, lärdomar och utmaningar. Regeringen gav genom beslut i uppdrag att följa och utveckla det pågående arbetet med att genomföra Habitatagendan samt utveckla en strategi för en integrerad syn på planering och hushållning med mar- kresurser. En delredovisning lämnades och den slutliga rapporteringen . Ett viktigt led i verkets arbete var en landsomfattande kampanj En stad är mer än sina hus som genomfördes /2000. Kampanjen tog sin utgångspunkt i en konferensserie base- rad på erfarenheter av kommunala och regionala plane- ringsinsatser för hållbar utveckling, som lades till grund för I sina rapporter har redovisat olika aspekter på det svenska Habitatarbetet, med tyngd- punkt i bostadssociala åtaganden och samhällsplanering. Verkets redovisningar i dessa avseenden har ingått i under- laget för nationalrapporter. Regeringen gav i uppdrag i proposi- tionen Svenska miljömål 1997/98:145 att ta fram ett för- slag till en nationell strategi för informations- och kun- skapsförmedling kring och hållbar utveckling. Uppdraget har redovisats i 5059, Från ord till handling. har också fått i uppdrag av regering- en att samordna en redovisning av 37 myndigheters arbe- te med och hållbar utveckling –2000. Verket fick även i uppdrag av regeringen att sammanfatta de övergripande övervägan- den som verket ansåg särskilt betydelsefulla inför FN:s uppföljning av . Uppdragen slutre- dovisades . inledde ett samverkansprojekt kring hållbar bebyggelseutveckling till- sammans med och Formas, för areella näringar, miljö och samhällsbyggande. Projektet syftade till att analysera hur frågor om hållbar bebyggel- seutveckling tolkas och hanteras i politiska planer och program på olika nivåer – från de globala handlingspro- grammen till kommunala planer. Under projektet har drygt 200 forskare och praktiker från olika nivåer med- verkat i ett antal seminarier. En slutrapport avses redovi- sas . Delvis i samarbete med har kommittén uppdragit åt statsvetenskapliga institutio- nen vid att följa och utvärdera statusen i det svenska lokala Agenda 21-arbetet. Sammanlagt har tre rapporter publicerats, se nedan. Som ett led i att öka kunskap, intresse och medvetenhet kring såväl Habitat som Agenda 21-arbetet i har kommittén under arbetets gång publicerat följande rapporter: Swedish Interim Country Report on Habitat II, . (Endast på engelska) i näringsliv och organisationer, en enkätun- dersökning, . För en hållbar utveckling, informationsbroschyr, . Report to the United Nations General on the Review and Appraisal of the Habitat Agenda, 6–8, 2001, . inför FN:s Generalförsamlings extra möte (Istanbul+5) med uppföljning av Habitatagendan, om hållbar stads- och bebyggelseut- veckling i , 6–, . efter – erfarenheter, lärdomar och utmaningar, . in the Implementation of at National and Regional levels in , . (Endast på engelska) med i , en antologi, . Svenska kommuners arbete med – en jäm- förelse . och , univer- sitet, . From Vision to Action. Report to the World Summit on Sustainable Development in , . Från vision till handling. till världstoppmötet om och hållbar utveckling i , . Lokal i ett politikerperspektiv. Eckerberg och Storm, , . Kommittén har givit ut följande rapporter i samarbete med andra: Svenska kommuners arbete med . En enkät- undersökning. och , universi- tet, 1999. Utgiven i samarbete med . En studie av 10 svenska kommuner. Eckerberg och , , 2000. Utgiven i samarbete med . Swedish Municipalities and the Sustainable Develop- ment of Towns, Cities and Communities – Examples of Habitat-oriented work. Rapporten gavs ut i samarbete med , . Implementing the Habitat Agenda – Union Experience. Rapport om EU:s erfarenheter från Habitatarbetet. Utgiven under det svenska ordförande- skapet i EU, i samarbete med , . De rapporter som redovisas här finns, tillsammans med annan information, tillgängliga via som har drivits av en ideell förening (Föreningen för och hållbar utveckling) där kommittén varit representerad. Sidan har delvis fungerat som kommitténs hemsida under arbetet. har sekretari- atet publicerat ett nyhetsbrev som beskriver det pågående arbetet samt informerar om aktuella frågor och aktiviteter. Sammanlagt har 18 nyhetsbrev publice- rats. har skickats ut till drygt 600 planerare, Agenda 21-samordnare och andra intresserade. Stående från vänster: (), (), (), (ordförande, s), (generalsekreterare), (), (), (), () och (). Infällda är () och (). II.1 Miljöfrågorna på den politiska dagordningen i place- rades miljöfrågorna högt på den nationella och interna- politiska dagordningen. FN:s miljöprogram (, United Nations Environment Programme) inrät- tades, och FN:s medlemsländer blev allt mer engagerade i miljöarbetet. Ett ökat miljöarbete stimulerades på alla nivåer; globalt nationellt och lokalt. ställde världens utvecklingsländer kravet att miljöåtgärderna måste kombineras med verkliga möjligheter till utveck- ling. Efter intensiva förberedelser, där deltog aktivt, arrangerades den numera klassiska FN-konferen- sen om miljö och utveckling i . initierades på internationell nivå en rad andra viktiga globala FN-konferenser och toppmöten. De har behandlat frågor som rör befolkningsutveckling, social och ekonomisk utveckling, jämställdhet, boende, stads- och bebyggelseutveckling, miljö och hälsa samt livsmedelssäker- het. Dessa konferenser och toppmöten har var och en uti- från sina frågeställningar och utgångspunkter sökt utveckla lösningar av grundläggande vikt för att kunna nå det över- gripande globala målet om hållbar utveckling. Med begrep- pet hållbar utveckling menas en utveckling som tillfredsstäl- ler dagens behov utan att äventyra kommande generatio- ners möjligheter att tillfredsställa sina behov. kan via Rio-kon- mot denna bakgrund sägas ha banat väg för den omfattande utveckling av det internationella miljösamarbe- tet som kan sammanfattas under begreppet Rio-processen. I har miljö- och utvecklingsfrågorna funnits på den politiska dagordningen. Betydande insatser har gjorts med införandet av nydanande lagstiftning, t.ex. miljöskyddslagen. Miljö- arbetet vidareutvecklades . Problematiken med långväga luftföroreningar och att utsläpp från ett land via t.ex. vindar kunde drabba andra länder blev mer och mer påtaglig, bl.a. genom försurning- en av svenska sjöar. Energikrisen berörde såväl miljö- som utvecklingsfrågor och lyfte på ett tydligt sätt fram sårbarhetsaspekterna. Stora investeringar i fjärr- värmesystem initierades . Den första svenska samlade miljöpropositionen lades fram . utvecklades arbetet vida- re och en mängd nya verktyg har förts fram för att under- lätta arbetet mot ett mer långsiktigt hållbart samhälle. Det gäller t.ex. kretsloppsåtaganden, miljökvalitetsmål, en ny miljöbalk, folkhälsomål, ekonomiska styrmedel, lokala investeringsprogram samt olika typer av uppfölj- ningsverktyg. om miljö och utveckling ägde rum i . Konferensen var på flera olika sätt en vattendelare när det gäller FN-konferenser. Det mest framträdande var kanske det breda deltagandet. Vid kon- ferensen medverkade såväl regeringsföreträdare som representanter från kommuner, näringsliv och frivilligor- ganisationer vilket var något nytt och som har bidragit till att vitalisera processen. Mötet utmärkte sig också genom det breda ämnesområdet och sammankopplingen av miljö- och utvecklingsfrågor. Det var en konferens där besluten, när de omsätts i praktisk handling, på ett avgö- rande sätt kommer att påverka de långsiktiga levnadsvill- koren för människor i alla länder. Vid konferensen antogs de tre grundläggande dokumenten: Riodeklarationen om miljö och utveckling som inne- håller 27 grundläggande principer för miljö- och utveck- lingsarbete såsom principen att förorenaren ska betala, försiktighetsprincipen och substitutionsprincipen, Handlingsprogrammet , som innehåller 40 kapitel uppdelat i fyra olika avsnitt (Sociala och ekono- miska dimensioner, Att bevara och förvalta resurser, Att stärka viktiga samhällsgrupper samt Medel för genomfö- rande) samt Skogsprinciperna som anger grundläggande riktlinjer för ett hållbart utnyttjande av världens skogar. Två internationella miljökonventioner, konventionen om klimatförändringar och konventionen om biologisk mångfald skrevs under av företrädare för mer än 150 län- der och EG. Den femårsuppföljning av som ägde rum i FN:s generalförsamlings regi, blev inte den framgång som och andra länder hade hoppats på. Man kunde t.ex. konstatera att världens miljötillstånd trots flera framsteg totalt sett hade försämrats. Samma sak gällde den ekonomiska situationen för merparten av utvecklingsländerna. Mötet lyckades heller inte uppnå enighet kring en sammanfattande politisk deklaration. Dock togs viktiga beslut om hur det fortsatta genomfö- randet av skulle utformas. Bland annat åtog sig världens länder att senast förbereda natio- nella strategier för hållbar utveckling. FOTO: /PRESSENS BILD , som var den största i FN:s historia, samlade 181 stater samt omkring 120 stats- och regeringschefer. Redan vid miljökonferens i diskute- rades planeringsinsatser för ett rättvist och socialt utveck- lat boende. Den första med fokus på boendefrågor, Habitat I, ägde rum i . Konferensen antog resolutioner om boende, bostadsbyg- gande, bebyggelsemiljö och stadsplanering. Som en följd av konferensen inrättades ett särskilt FN-organ, , som omvandlades till UN-Habitat, med säte i . Den andra världskonferensen om boende, bebyggelse och stadsutveckling, Habitat II, ägde rum i och samlade ett stort antal regeringsrepresentanter, företrädare från kommuner och även representanter från näringslivet och ideella organisationer. En huvudfråga för konferensen var den tilltagande urbaniseringen i världen, framförallt i utvecklingsländerna. Även om städernas till- växt i vissa fall hotar en hållbar global utveckling, beto- nades urbaniseringens potential att skapa grund för eko- nomisk tillväxt och välfärd. Syftet med konferensen var att enas om principer och riktlinjer som kunde vända utvecklingen och förbättra boendevillkoren och livsmil- jön för människor i deras boendemiljöer, både i städer och på landsbygden. Habitat II resulterade i två doku- ment: Istanbuldeklarationen, som i femton paragrafer sammanfattar konferensens viktigaste slutsatser, samt den omfattande Habitatagendan med en utförlig redo- visning av mål, principer och åtaganden och ett globalt handlingsprogram med strategier för genomförande som konferensen enats om. Två övergripande teman ställdes i förgrunden. Det första – en rimlig bostad för alla – lyfter fram alla män- niskors rätt till goda bostäder och goda boendevillkor. Det andra – en hållbar utveckling av människors boplatser i en värld med växande städer – betonar att utvecklingen av städer och samhällen ska ske med hänsyn till miljön samt människors hälsa och välbefinnande. Både Istanbuldeklarationen och Habitatagendan behandlar åtaganden för att verka för bättre levnadsstandard för alla människor med betoning på bl.a. hemlöshet, fattig- dom, arbetslöshet, social utslagning, brister i grundläg- gande infrastruktur och service, otrygghet och våld samt miljöförstöring och ökad risk för katastrofer. Konferensen utgick ifrån att den hållbara livsmiljön måste formas och beslutas lokalt i samverkan med boen- de, intresseorganisationer och övriga lokalt berörda. I konsekvens härmed deltog företrädare för världens kom- muner och intresseorganisationer på likvärdiga villkor i en . En viktig princip i Habitatagendan är att varje land – inom ramen för de skilda rättsliga förutsättningarna – har åtagit sig att verka för en decentralisering till folkvalda lokala myndigheter. Ett annat genomgående inslag är betoningen av delaktig- het och inflytande samt ett stärkt samarbete med den privata sektorn och frivilligorganisationer m.fl. Habitatagendan kan ses som ett handlingsprogram för både det internationella utvecklingssamarbetet och det internationella biståndet. Agendan innehåller emellertid även globala uppmaningar och åtaganden som riktas till länderna i den industrialiserade världen. Det gäller fram- förallt i fråga om västvärldens ohållbara produktions- och konsumtionsmönster, men även transportsystem och bebyggelsemönster. Flera av skrivningarna om åtgärder för att minska sociala skillnader och att främja en social integration kan även omsättas och anpassas till förhål- landena i de mer utvecklade länderna. betonar Habitatagendan att arbetssätt och lösningar måste anpas- sas till de specifika institutionella, kulturella och sociala förutsättningarna som råder i olika länder och regioner. Istanbuldeklarationen och Habitatagendan kan därför ses som startpunkten för en ny global samverkan, baserad på en positiv vision om hållbara städer och boendemiljöer i hela världen. – beröringspunkter och synergieffekter och Habitatagendan bör ses som komplette- rande handlingsprogram med det gemensamma målet att lägga grunden för ett hållbart samhälle. Båda doku- menten har sitt ursprung i den miljökonferens som ägde rum i . Sambanden mellan miljö och utveckling är grundläggande med Brundtland- kommissionens begrepp om hållbar utveckling och glo- bal rättvisa som referenspunkter, och där befolkningstill- växt, en fortsatt urbanisering och ohållbara konsum- tionsmönster ses som globala hot mot ekosystemen och människors försörjningsmöjligheter och livsvillkor. tydliggör de viktiga sambanden mellan miljö och hälsa, vilket bl.a. tar sig uttryck i att typiska Habitat- frågor behandlas i ett särskilt kapitel med betoning på infrastruktur för vatten, sanitet, energi och transporter. Vidare behandlas i politiska initiativ, program och planeringsinsatser för en långsiktigt hållbar använd- ning av mark, vatten och naturresurser, som också är cen- trala styrinstrument i Habitatagendan. Också när det gäller uppfyllande av mål och genom- förande av åtaganden finns beröringspunkter. Den lokala nivåns betydelse, kommunernas nyckelroll liksom under- ifrånperspektivet är genomgående inslag i genomföran- det av både och Habitat. Detta har genomsy- rat stora delar av det lokala Agenda 21-arbetet – inte minst i – i syfte att förbättra människors var- dagsmiljöer i bostadsområden, på arbetsplatser och i sko- lor, vilket ligger i linje också med målen i Habitat- agendan. Sambanden mellan de båda handlingsprogram- men manifesteras även genom ett kontinuerligt samar- bete på den globala nivån, dvs. mellan , FN:s mil- jöprogram, och UN-Habitat, FN:s program för boende och bebyggelse. Dessa program har ini- tierat flera gemensamma projekt och aktiviteter. Dit hör t.ex. arbetet med Sustainable Cities Programme. De star- ka beröringspunkter och möjliga synergieffekter mellan och Habitatagendan har även varit en led- stjärna för den svenska uppföljningen. Vi återkommer till detta i kapitel III. Agenda 21-förvaltningen i genomförde en kartläggning av initiativ och aktiviteter i bostadsområden i som syftar till en mer lång- siktigt hållbar utveckling. Utgångspunkten för arbetet var att visa på sambanden mellan lokalt miljöarbete och insatser för en förbättrad närdemokrati, ökad integration mellan olika folkgrupper, åtgärder för för- bättrad hälsa och ökad trygghet i enlighet med såväl som Habitatagendan. DET SVENSKA ARBETET MED AGENDA 21 OCH HABITAT Få FN-konferenser har fått ett sådant genomslag på den lokala nivån som konferensen om miljö och utveckling i . Runt om i världen har ett omfattan- de arbete bedrivits inom ramen för och Habitat . En mer detaljerad genomgång av dessa båda processer och hur arbetet har bedrivits, vilka verktyg som använts m.m. har redovisats i två separata nationalrapporter , se avsnitt 1. Det svenska Agenda 21-arbetet är i en internationell jämförelse på flera sätt unikt. samtliga kommuner har på ett eller annat sätt arbetat med . Detta beror på flera faktorer. Dels fanns det ett stort miljöintresse bland befolkningen, och dels har de svenska kommunerna sin självständighet och ett arbetssätt som av tradition har byggt på delaktighet.Vidare finns ett aktivt för- eningsliv med ett brett inslag av folkbildning. Ett stort antal organisationer och föreningar (exempelvis , studieförbunden, , ungdomsnätverket q2000, fackliga orga- nisationer samt ) spelade alla en viktig roll i att föra ut budskapet och intentionerna i till olika aktörer runt om i landet. En hel del arbete kring hållbar utveckling sker också i många företag och organisationer utan att man benämner detta . Bland annat ungdomsnätverket q2000 bidrog till att skapa debatt kring och tryck i konceptet . Nätverket bildades under förberedelserna inför mötet i och började tidigt arbeta med uppföljning- en och förverkligandet av i . Ungdoms- nätverket kom in som en frisk fläkt i många kommuner och fick ofta möjlighet att föra fram sina åsikter för för- samlade kommunpolitiker och tjänstemän. slog regeringen i en proposition om genomförandet av besluten vid om miljö och utveckling fast att i första hand var en kommu- nal angelägenhet och att inga centrala direktiv om hur arbe- tet skulle genomföras skulle utformas. Regeringen och Miljö- vårdsberedningen genomförde i samarbete med en seminarieserie runtom i landet kring och för att stimulera det lokala arbetet. Kommunerna tog mycket snart initiativet i det loka- la Agenda 21-arbetet. –96 avsatte rege- ringen från vilket organisationer och kommuner kunde erhålla stöd för det lokala arbetet med . Totalt beviljades 137 olika projekt medel. Ett åttiotal av dessa följdes upp av som i sin utvärdering bedömde att bidragen till kommu- nernas och organisationernas Agenda 21-arbete gav upp- hov till flera konkretas miljöförbättringar, bl.a. i form av minskade sopmängder, byte till mer miljöanpassade pro- dukter, energi- och vattenbesparing samt till förbättrad inomhusmiljö. Positivt var också att ett antal arbetstillfäl- len tillskapas. har det även skett en snabb utveckling inom näringslivet när det gäller såväl miljöfrågor som frågor som handlar om företagens socia- la ansvar.