sou · GRB36d4 · 2004-01-01 00:00:00 — Inverkan av transporter på djurhälsa och djurskydd Metoder för at mäta djurens reaktioner i samband med transporter Mått på djurhälsa och djurskydd Djurens reaktioner i samband med transport har studerats och regi- strerats med fysiologiska metoder (t.ex. mätning av blodparametrar på stress), kliniska, inklusive etologiska, metoder (t.ex. registrering av djurens beteenden det må vara andningsfrekvens, aggressions- eller flyktbeteenden, vidare registrering av skador och sjukdoms- symtom på det levande djuret) och patologanatomiska metoder (förändringar påvisade efter slakt eller vid obduktion av djur som dött till följd av transport). De parametrar som används för att mäta djurhälsa och djurskydd i samband med transport är följande: Mortaliteten, dvs. främst frekvensen döda under transporten eventuellt kombinerad med frekvensen döda efter transporten; Fysiologiska parametrar på stress dels genom kliniska iakttagel- ser, dels genom prov på olika kroppsvätskor, blod, saliv, etc. före, under eller efter transporten; Djurens beteenden registrerat via olika metoder; Skador på djuren som registreras vid klinisk undersökning före slakt; Sjukdomar på djuren som registreras efter transporten; Skador på djuren som registreras vid veterinärbesiktningen direkt efter slakt; Förändringar i köttets kvalitet påvisat efter slakt; Dessutom redovisas ofta viktsförluster under olika transport- förhållanden. Mortalitet, dödlighetsfrekvens, är en vanlig parameter använd för att utvärdera inverkan av transport på djurs hälsa och välfärd. Mortalitet måste betraktas som den absoluta extremen av dålig välfärd. Det är uppenbart att när dödsfall inträffar som en följd av förhållandena under en transport dessa förhållanden icke kan accepteras. Mortaliteten är alltså ett grovt mått på djurs välfärd. Mortaliteten kan vara låg t.ex. hos nötkreatur även under långa transporter under dåliga förhållanden medan den kan vara ett värdefullt mått för djurhälsa och djurskydd hos t.ex. svin. I stora material ger mortalitetsuppgifter en god bild av goda respektive dåliga transportförhållanden. Klinisk undersökning samt registreringar av djurens beteende Skador, sjukdomar och sjukdomssymtom i form av beteende- förändringar hos djuren som registreras vid klinisk undersökning före slakt är en tillförlitlig metod förutsatt att den kliniska under- sökningen sker likartat för samtliga djur. Direkta eller indirekta mätningar av djurens beteenden är värdefulla under förutsättning att de utförs och tolkas av med respektive djurslags beteende i hälsa och sjukdom väl förtrogna forskare. Sjukdomar hos djur som en följd av de påfrestningar transporten inneburit uppträder efter transporten är oftast otill- fredsställande redovisade. Hit hör de infektionssjukdomar som djur drabbas av till följd av immunodepression förorsakad av stress i samband med transporten. Detta är ett underskattat djurskydds- problem. Även om främst unga djur drabbas förekommer det även hos äldre. Fysiologiska parametrar erhållna genom kliniska iakttagelser eller genom instrumentella mätningar av hjärtverksamhet och tempera- tur eller via laboratorieundersökningar från blod, saliv etc. är värdefulla men kräver för tolkning och slutsatser biologisk insikt för att t.ex. värdera en ökad puls- eller andningsfrekvens eller för att värdera förekomst av kreatinkinas i blodet (Broom 1996). Mät- resultat måste följaktligen utvärderas mot deras avvikelse från nor- malvärdet för den tidpunkt eller de omständigheter i övrigt som rådde när provet togs. Ett exempel: Cortisolnivåer i plasma hos gris tenderar att vara högre än . När förhöjd cortisolnivå utvärderas bör följaktligen hänsyn tas till provtag- ningstidpunkt (Broom 1995). Ett annat exempel: Mycket unga kal- var uppvisar även efter svåra och långa transporter ofta inga eller obetydliga fysiologiska förändringar i form av t.ex. förhöjda halter av somliga stresshormoner. Detta kan bero på att den mycket unga kalven inte hunnit utveckla sin binjurefunktion (o medförf. 1973), inte att den undgått stress. Provtagning måste ske så att den inte i sig påverkar värdet på den substans som skall mätas. För att mäta cortisolvärden bör t.ex. salivprov istället för blodprov tas hos djurslag som får och svin där salivvärden vistas kunna ge användbara värden (Fell o medförf. 1985; Parrott o medförf. Fysiologiska indikatorer vanligen utnyttjade för att mäta stress under transport studerad via prov i blod eller n FFA; n E -OHB; n urea; n Osmolality; n Total protein; n Albumin; n PCV; n CK; n Lactate; n Cortisol; n PCV; (pulsfrekvens); Förhöjd andningsfrekvens; Förhöjd kroppstemperatur FFA, fria fettsyror; --OHB, --hydroxybutyrat; PCV, Hämatokrit; CK, Kreatinkinas. (tabellen modifierad efter SCAHAW 2002). Registrering av förändringar påvisade efter slakt Skador på djuren registrerade vid veterinärbesiktningen direkt efter slakt är en tillförlitlig metod eftersom denna i regel följer ett fast- lagt mönster. Detsamma gäller förändringar i köttets kvalitet påvi- sat efter slakt, särskilt då förekomst av PSE och DFD. För att kunna säkert jämföra resultaten från olika studier av mätningar av PSE- och DFD-förekomsten finns har metoder utarbetats, lämp- liga och tillförlitliga mätplatser i muskulaturen undersökts och gränser för normala respektive onormala värden föreslagits (o medförf. Viktsförändringar under olika transportförhållanden är en objektiv fastän grov metod. Vid tolkning av resultat och slutsatser måste alltid faktorer som förhållandena under transporten vägas in. Tolkning av registrerade parametrar Vid tolkningen av resultat och slutsatser från dessa olika studier måste alltid hänsyn tas till de förhållanden som rått när studien gjordes, den gjorts, som ger ett systematiskt fel) föreligger på grund av djurslag, kön, ras, geografiska förhållan- den etc. etc. En grundförutsättning är att de metoder forskaren använder är tillförlitliga och så långt möjligt utesluter risken för felaktiga slut- satser genom inverkan av icke kontrollerade faktorer (confoun- ding). Detta är inte minst viktigt när det gäller användning av fysiologiska parametrar. För bedömning av fysiologiska parametrar har standardiserade metoder utarbetats, t.ex. för svin (Schütte o medförf. Innan läsaren går vidare i denna text måste följande sägas: Ytterst är bedömningen av vad som är förenligt med gott djurskydd alltid sist och slutligen subjektivt. Detta innebär att när forskaren skall dra slutsatser från vetenskapliga undersökningsresultat, dessa slut- satser alltid i någon mån påverkas av forskarens personliga åsikter när det gäller etik i allmänhet och djurskydd i synnerhet. För den som har att tolka vetenskapliga resultat, egna och andras, är med- vetenhet om detta en grundförutsättning för att nå fram till en i alla avseenden så långt möjligt sann tolkning av resultaten och därmed till korrekta slutsatser. Vetenskapens mål måste vara att alltid söka och värna om sanningen. Inverkan på hälsa och välfärd hos sjuka, högdräktiga, nyförlösta, nyfödda och unga djur av transporter Transport av unga djur innebär större hälsorisker än transport av mera utvuxna djur. Transport av högdräktiga djur, särskilt hög- dräktiga mjölkkor och tackor , innebär väsentligt förhöjd risk för att utlösa sjukdom, oftast utlöst av akuta ämnesomsättningsrubbningar. De svenska föreskrifterna (SJVFS 2000:133) stadgar för hästar, nötkreatur, får, getter, renar, hjortdjur och svin förbud mot transporter före beräknad förlossning eller, vid mer än dygnslånga transporter, . Transport av moder- djur får ske, när det gäller nötkreatur tidigast efter för- lossningen och, när det gäller övriga djurslag, tidigast efter förlossningen. Kalvar får inte transporteras. Övriga nyfödda däggdjur får transporteras tidigast vid en veckas ålder. införde dåvarande livdjurs- förmedling på inrådan av sina veterinärer att skulle vara bas- vikt för betalning av förmedlingskalvar. Detta gjorde att förmed- lingsvikten i kunde ligga samt att för- medlade kalvar i regel är mellan . Man har här stött sig på vetenskapliga studier av inverkan av transport på hälsotillståndet efter transporten hos kalvar med olika ålder och vikt. Sedan dessa frivilliga regler infördes har frekvensen sjuk- domsfall hos djur relaterade till transport väsentligt minskat i . Reglerna sänkte sjukligheten i köttdjursbesättningar med inköpsrekrytering. En stor del av de kalvar som transporteras mellan länder i är omkring gamla och levereras via lokala marknader. Det är i olika vetenskapliga rapporter visat att så unga kalvar drabbas av hög sjuklighet och dödlighet både under och inte minst efter transporten (Knowles 1995). Mortalitet på är rapporterad under eller efter långa transporter hos kalvar yngre än (1982). Knowles o medförf. (1997) har visat att kalvar yngre än en månad inte uppvisar de stressymtom som äldre djur uppvisar under och efter transport, sannolikt beroende på att deras immunsystem vid denna låga ålder inte är utvecklat. Bristen på reaktion innebär alltså inte att djuren inte utsatts för stress. Osäkerhet har tidigare rått i detta avseende då studier indikerat att unga kalvar inte som äldre kalvar indikerar stressreaktioner i form av fysiologiskt påvisbara blodparametrar. Detta beror emellertid på att funktionen hos t.ex. binjurarna inte är utvecklad hos de unga kalvarna (o medförf. Hittillsvarande vetenskapliga studier indikerar således entydigt att unga kalvar inte skall transportas före i varje fall fyra veckors ålder. De svenska erfarenheterna tyder på att inte heller denna ålder är lämplig undre gräns utan bör ytterligare höjas till förslagsvis minst eller . Daggamla kycklingar utnyttjar under de första 2–3 dygnen näringen i gulesäcken varför de kan transporteras utan foder eller vatten . Slutsatser om inverkan på djurhälsa och djurskydd av transporter på sjuka, högdräktiga, nyförlösta, nyfödda och unga djur Med hänsyn till de påfrestningar som transport innebär bör för högdräktiga och nyförlösta djur inga undantag från internationella transportbestämmelser göras för korta transporter. Unga kalvar borde inte transportas före i varje fall fyra veckors ålder. De svenska erfarenheterna tyder på att inte heller denna ålder är lämplig undre gräns utan bör ytterligare höjas till förslagsvis minst eller . Inverkan på hälsa och välfärd av utformning, inredning och utrustning av fordon och andra utrymmen Att fordon vilkas inredning och utrustning inte är anpassade till djurslagets biologiska krav utsätter djuren för skade- och sjuk- domsrisker, från direkta fysiska tryck- eller klämskador till cirku- lationskollaps beroende på för hög temperatur och bristande ven- tilation, är visat i ett stort antal undersökningar. En jämförelse av två typer av transportfordon för kalkoner visade att djur som transporterats i konventionella transportbilar uppvisade signifikant högre frekvens traumatiska skador på slaktkropparna än kalkoner transporterade i bilar inredda för att minimera skador på djuren (Barbut o. medförf. Utformningen av utrymmen på marknadsplatser och slakterier där djur vistas, drivs och föses är av betydelse för i vilken utsträck- ning djuren åsamkas skador (Grandin 2000; Weeks o medförf. Tvära vinklar i drivgångar, hala golvytor, utskjutande delar av inredning etc. har visats direkt orsaka skador hos djuren. Genom att djuren instinktivt tvekar att röra sig framåt i tvärt vinklade gångar etc. utsätts de dessutom för mera hugg och slag i anlägg- ningar som inte utformats för att vara anpassade till djurens beteende i dessa situationer (Weeks o medförf. Buller i transportfordonen har uppmätts till (A) under transporter som pågått 9 resp. Knowles o. medförf. 1993) vilket måste ses som en allvarlig stressfaktor. Vibrationer i fordonen medför ofysiologisk stress för djuren varför det är viktigt att fjädringen av fordonen är så utformad att vibrationer minimeras (Tarrant & Grandin 2000). Ett avsevärt antal studier har visat att djur som saknar vana att gå uppför en ramp reagerar negativt första gången de tvingas göra detta. Reaktionen är olika stark hos olika djurslag. Svin reagerar sålunda mer negativt än får. Samtliga djurslag reagerar än mer negativt på att gå utför en sluttande ramp än uppför. För att hindra att djuren skadar sig är det nödvändigt att ramperna är försedda med sidoväggar vid lastning och avlastning av lättskrämda, flykt- eller panikbenägna djur och djurslag. Enligt rekommendationer utfärdade av (SCAHAW 2002) borde alla fordon under däck (därmed torde även avses slutna utrymmen) på roll-on roll-off färjor vara utrustade med mekanisk ventilation. Hästar kan råka i panik av häftiga ljud. Det rekommenderas att hästtransportfordon är försedda med varningstexter som uppmanar upphinnande bilister att undvika ljudsignalering vid omkörning (Creiger 1980; 1982). En fullvuxen häst är 251 ±11 cm lång och behöver tak- höjd för att utan risk för skador kunna inta normal stående posi- tion. För att undvika skador krävs således minst detta utrymme i längdled och i höjdled . Det föreligger ett samband mellan hästars vikt och bredden mellan höftbensutskotten. En häst upp till kroppsvikt håller i genomsnitt , 500–och över (Hofmeister 1993). För bundna hästar skall grimskaftet vara anbringat så att det ger hästen nödvändig rörelsefrihet utan risk för att den kan snärja in det i frambenen eller få det om huvud eller hals (Creiger 1980; 1982). För att hindra att hästen halkar och för att suga upp fuktighet skall golvet vara försett mede strö, helst en kombination av halm och kutterspån (Larter & 1987). Om transporten överskrider skall enligt en engelsk hästägarorganisations rekommendationer fordonen vara försedda med strö av halm, kutterspån eller annat fukt absorberande material (2002). Att gå uppför pålastningsramp innebär alltid påtaglig stress för gri- sar, ramp med vinkel medför avsevärd stress (van Putten & Elshof 1978; o medförf. Jämförelse av djurens reaktioner mätt i pulsfrekvens visar att lastning med hydraulisk lyft av lastbrygga ger lägre ökning av pulsfrekvensen än drivning av gri- sarna uppför ramp (1982). Hydraulisk lyft, gummibelagda golv för minskad halkrisk, mekanisk ventilation började införas i . Detta, jämte utbildning av personalen, visade sig snabbt innebära sänkning av mortalitet och förbättring av köttkvalité hos svin (1982). Erfarenheter från med hydraulisk lyft av lastbrygga istället för ramp har visat sig innebära väsentliga fördelar för svin (Andreson 2002). Grisar utnyttjar inte vattennipplar ens under långa transporter, möjligen beroende på att de inte känner dessas konstruktion eller för att transport omöjliggör att dricka (van Putten & Lambooy 1982). När kor tvingas röra sig hastigt och okontrollerat i passager slås lätt höftbenskammen av mot utskjutande delar av inredningen (1966). Uppmätningar av huvudets höjd över marken när får står med huvudet lyft visar ett medeltal . Detta innebär att utrymmet i transportfordonet för att ge tillräckligt utrymme åt alla får oavsett storlek måste vara , då det i engelska bestämmelser krävs fri höjd ovanför huvudet (o med- förf. 2002). I de gällande svenska föreskrifterna för rentransporter (SJVFS 2000:133) anges maximiantal djur per behållare beroende på om färdsträckan underskrider eller överskrider , att behållare skall medge för renarna att stå med huvudet lyft i naturlig kropps- ställning, samt att djur av olika storlek inte får placeras i samma behållare. En genomgång av olika studier av transportfordon för fjäderfä (t.ex. Kettlewell & 1993) indikerar att det krävs luftkon- ditionerade transportfordon för att undvika att inga fåglar i en transport oavsett plats i lasten, oavsett årstid, yttertemperatur och oavsett om fordonet körs eller står stilla skall löpa risk för liv eller hälsa utan istället alla skall garanteras optimalt klimat. En ingående studie av transportfordon för fjäderfä visar att inget av de i använda fordonen uppfyllde de mest elemen- tära krav som måste ställas för att hindra lidande och död bland ett betydande antal fjäderfä under transport (Kettlewell o. medförf. Situationen torde inte på något sätt vara mycket bättre på de flesta håll i . I används endast s.k. kapellbilar, med naturlig, ej mekanisk ventilation (2002) I används såväl kapellbilar som bilar med isolerade solida tak och väggar. Någon jämförelse av frekvensen döda under transport i s.k. kapellbilar med ventilationsöppningar men utan mekanisk ven- tilation och bilar med solida väggar och tak, s.k. klimatbilar, har inte genomförts men inom svensk Fågel bedömer man att inga skillnader föreligger (2002). Svensk Fågel har kontrakt med kycklinguppfödare från i norr till i söder varigenom klimatförhållanden som de i norra blir ovan- liga (2002). Någon studie av transportdödlighet i olika typer av transportfordon synes inte vara publicerad i internationell vetenskaplig litteratur, däremot åtskilliga som visar på brister i transportfordon för fjäderfä. Det förekommer att transportlådor för fjäderfä med gallerbotten placeras ovanpå varandra med påföljd att djuren i den undre för- orenas av gödsel. När strutsar transporteras i grupp föreligger risk att djur sätter sig ned. Dessa blir i regel skadade genom att de övriga trampar på dem. Slutsatser om inverkan på djurhälsa och djurskydd av utformning, inredning och utrustning av fordon och andra utrymmen Alla djurutrymmen i transportfordon skall vara så utformade att alla djur kan inta naturliga ställningar. Tak och väggar skall vara så utformade att kondens inte kan uppstå vid extrema temperatur- situationer. Alla fordon skall vara så utrustade att ett för djurens hälsa och välfärd lämpligt klimat kan upprätthållas i alla delar av djurutrymmet oavsett yttertemperatur och som fungerar även om fordonet står stilla. Inredningen, väggar och golv, skall vara lätta att rengöra och desinfektera. Golven skall vara så långt möjligt halk- fria. Om transport skall pågå än skall fordonet vara utrustat för att möjliggöra vattning av djuren på fordonet. Alla fordon bör vara försedda med temperaturmätare och helst även fuktighetsmätare i olika delar av djurutrymmet vilkas värden skall kunna avläsas i förarhytten. Fordon måste vara noggrant rengjort och vid behov desinfekte- rat innan varje ny transport företas. Lastning och avlastning i nivå med fordonets golv skall eftersträvas för alla djur som inte genom ständigt återkommande transporter, t.ex. sport- och tävlingshästar, kan vänjas vid att gå uppför och nedför ramper. Ventilationen skall utformas så att luftrörelsen i djurutrymmet kan hållas vid 0,2 m/sek±0,05 m/sek. Temperaturen skall anpassas till djurslag och djurets ålder i enlighet med vad som nedan anges under respek- tive djurslag. Om dessa temperaturer inte kan hållas genom enbart mekanisk ventilation skall fordonet vara utrustat med luftkondi- tionering. Eftersom de flesta djur tvekar att gå in i ett mörkt utrymme måste transportfordonens inre vara utrustad med för djuren inte bländande belysning. Maximalt tillåten bullernivå i djur- stallar är enligt de svenska djurskyddsföreskrifterna . Det synes inte föreligga uppgifter om bullernivån i transportbilars djur- utrymmen men bullernivå under bör eftersträvas. Vid placering av flera hästar i bredd bör, om inte hästarna sedan åtskilliga veckor hållits tillsammans, en skiljevägg finnas i spiltans hela längd. Avstånd mellan vägg och golv skall vara <35 mm. Skiljeväggen skall i spiltans främre del och framför stödbommen ha en sådan höjd att hästarna inte kan bita varandra. Detta behöver inte gälla vid transport i en tvåhästars trailer under förutsättning att de hästar som transporteras inte är fientliga mot varandra. Tak- höjden skall vara över hästens mankhöjd vilket bety- der att en häst med mankhöjden kräver en takhöjd på . På- och avlastningsramper bör ha sidoskydd som förhind- rar hästarna att falla utanför rampen och som förhindrar hästarna att bli skrämda av rörelser etc. från sidorna vid på- och avlastning. Fordonet bör vara så utrustat att varje häst i djurutrymmet inte utsätts för lägre temperatur än och inte för högre tempera- tur än . Nya fordon bör vara så utrustade att lastning kan ske medelst hyd- raulisk lyftbar lastbrygga istället för ramp om inte all lastning och avlastning kan ske i nivå med djurutrymmets golv. Boxinredningen på fordonen bör kunna anpassas så att grupper av grisar som tidi- gare inte gått tillsammans inte behöver blandas. Anordningar för vattning skall inte utgöras av vattennipplar utan av lätt rengörings- bara vattenhoar. Kalvar bör ej transporteras och ej före levande vikt. Drivgångar etc. för vuxna kor, måste ha släta sidor för att undvika skador på djurens höftbenskammar. Fordon avsedda för transport av höns och slaktkycklingar bör vara så konstruerade att oavsett yttertemperaturen temperaturen i alla delar av djurutrymmet kan vara ±2°C samt att relativa luft- SOU 2003:6 Bilaga 10 fuktigheten kan hållas . Om transportlådor staplas ovanpå varandra skall de ha tät botten. Transport av andra strutsar än avelsdjur bör undvikas. Strutsar bör slaktas på gården (1997) vilket innebär att slak- terier (Briese 1996;. Benfalk o medförf. 2002) för struts bör kunna utnyttjas. Transport av struts kräver stabilt underlag i fordonet och sepa- rata boxar med tillräckligt utrymme. Golvet skall vara försett med strö. För transport av enstaka strutsar kan man använda häst- transportkärra för två hästar där mellanväggen tagits bort. För avelsdjur finns specialfordon för transport av flera djur där box- väggarna är madrasserade för att skydda djuren från skador och där klimatet är kontrollerat medelst luftkonditionering. Vid val av for- don för strutstransport skall dock särskilt beaktas att en struts kan bli högre än m. Inverkan på hälsa och välfärd av gruppering och placering av djuren Blandning av för varandra okända djur har i olika vetenskapliga undersökningar klart visats vara en viktig stressfaktor. Det ökar risken för aggressiva beteenden som kan orsaka bitskador, stång- ningsskador, skador av sparkar etc. hos en del djurslag också rid- ningsskador (t.ex. Tennessen o. medförf., 1984a,b; Knowles 1999; o medförf. Allt detta medför onödigt och därför oacceptabelt lidande för drabbade djur, som följaktligen bör und- vikas. Ett stort antal studier har genomförts av hästar uppställda med huvudet riktat framåt eller bakåt under transport. Vid kontroll av de olika undersökningsmetoder som använts synes transport med huvudet baklänges innebära minst obehag för hästen (t.ex. Cregier 1980; 1982; o medförf. 1996 a, b; Waran 1996) och när hästar transporteras lösa ställer de sig i allmänhet med huvudet bakåt (Larter & 1987). Det föreligger dock väsentliga indivi- duella variationer i detta avseende (Toscano & Friend 2001). När man tar del av de risker för skador som kan uppstå genom balans- rubbningar synes det som om uppställning tvärs mot fordonets färdriktning innebär mest risker och uppställning i färdriktningen med huvudet bakåt innebära minst risker (Kusunose & Torikai 1996). Vid transport i en och tvåhästars trailers sker oftast upp- ställningen framåt vilket innebär att hästen vid urlastning måste backa såvida det inte finns dörr framtill. Häftig inbromstning kan innebära att hästen skadar huvudet varför det måste finnas en bom, eller en halvdörr eller motsvarande i boghöjd framför bringan som tar emot hästen vid tvär inbromsning. Olyckor kan också inträffa om hästen hastigt trycks mot rampdörren baktill. Av experimen- tella studier av såväl bundna som lösgående hästar (Gibbs & Friend, 1998, 1999) framgår att hästarna söker undvika stå vinkel- rätt mot, dvs. med sidan mot, färdriktningen. När de bands vid antingen höger eller vänster sida men med möjlighet att förflytta kroppens längdaxel i sidled sig intog de under större delen av tiden position med huvudet bakåtriktat eller framåtriktat och bakdelen mot eller från färdriktningen.