sou · GRB366d1 · 2004-01-01 00:00:00 — I sådant fall skall ansökningen avskrivas, men sökanden har rätt att från utgången av den förelagda tiden yttra sig över föreläggandet eller avhjälpa den påtalade bristen. Om så sker, och sökanden betalar en särskild avgift, skall den avskrivna ansökan återupptas. Ytterligare en bestämmelse om ovillkorlig rätt till återupptagen handläggning finns i 19 § PL, som gäller patentsökandens skyldig- het att betala avgift för meddelande av patent. Om avgiften inte betalas för PRV:s underrättelse till sökanden, skall ansökan avskrivas. Sökanden har då ytterligare på sig att få handläggningen återupptagen. Förutsätt- ningen är att han inom denna frist betalar meddelandeavgiften plus en särskild återupptagningsavgift. En betydelsefull möjlighet att undgå rättsförlust då en tidsfrist försuttits ges i 41 § PL. En patenthavare som försummat att per ordinarie förfallodag betala årsavgiften för ett patent eller en patentansökan har trots detta möjlighet att vidmakthålla patentet eller ansökan genom att därefter betala en för- Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) Bestämmelsen faller tillbaka på tvingande bestämmelser i artikel 5bis . Vad som här behöver övervägas är om det med hänsyn till bestämmelserna i artikel 11 PLT om återupptagande är nödvändigt eller i övrigt motiverat att göra ändringar i PL. 5.4.2Närmare om innebörden av artikel 11 PLT Enligt artikel 11.1 PLT får en fördragsstat tillämpa en ordning för fristförlängning som i korthet innebär att den som försuttit en frist som patentmyndigheten bestämt i ett ärende om patentansökan eller patent kan begära utsträckt tid. I så fall skall, beroende på vad staten föreskriver, en begäran om fristförlängning kunna göras antingen innan fristen löpt ut eller inom därefter (enligt regel 12.2 a PLT). Av större betydelse är den obligatoriska bestämmelsen i artikel 11.2, där det anges att en patentsökande eller patenthavare som inte iakttagit en av patentmyndigheten bestämd frist skall ha rätt till fortsatt handläggning (continued processing) och, om så behövs, att få förlorade rättigheter återställda. Vad som skall kunna krävas är att begäran görs (enligt regel 12.2 b från utgången av den ursprungliga fristen) och att de försummade åtgärderna vidtas . Bestämmelsen i artikel 11.2 om ovillkorlig rätt till fortsatt handläggning kan framstå som långtgående. I realiteten gäller dock väsentliga inskränkningar. För det första är bestämmelsen obligatorisk bara i fråga om frister som bestämts av patentmyndigheten (time limits fixed by the Office). Det betyder att ingen fördragsstat har skyldighet att medge fortsatt handläggning när längden för den frist som åsido- satts har lagts fast i författning. Den rätt som annars skulle följa av artikel 11.2 kan alltså sättas ur spel genom generellt tillämpliga föreskrifter om skyldighet för patentmyndigheten att i före- lägganden sätta ut ett givet antal veckor eller månader. En särskild fråga är om uttrycket time limits fixed by the Office omfattar också det fall att patentmyndigheten, på grundval av normgivnings- bemyndigande i lag eller förordning, utfärdat föreskrifter om standardfrister i en egen författningssamling. I har PRV med stöd av bemyndigande i 30 § patentkungörelsen meddelat sådana föreskrifter i 46-54 §§ av de patentbestämmelser som Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) publicerats i verkets författningssamling (PRVFS 1997:1, P:32). Frågan om vilken status sådan sekundärnormgivning skall anses ha berördes i de diskussioner som föregick diplomatkonferensen om PLT. Något slutgiltigt ställningstagande gjordes dock inte. PLT- bestämmelsen har emellertid utformats för att ge sökande och patenthavare skydd mot rättsförluster i situationer när patent- myndigheten diskretionärt bestämt en frist. I den mån tidsfristens längd entydigt framgår av en författning och på så sätt är förutse- bar, finns inte lika starka motiv för att värna användarintresset. Därför kan antas att ju större utrymme som patentmyndigheten förbehållit sig att i enskilda fall avvika från föreskrivna standard- frister (särskilda skäl etc.), desto större är presumtionen för att artikel 11.2 är tillämplig. För det andra har i artikel 11.3 angivits att rätten till fortsatt handläggning inte är obligatorisk avseende tidsfrister av visst angivet slag. De tillåtna undantagen framgår av regel 12.5. Särskilt kan nämnas att ingen fördragsstat skall behöva medge fortsatt handläggning när den frist som åsidosatts hänför sig till över- klagnings- eller tvåpartsförfaranden. Fristlättnader i invändnings- ärenden kan alltså generellt undantas. Inte heller är artikel 11.2 obligatoriskt tillämplig på vare sig prioritetsfrister eller frister för betalning av årsavgifter. För det tredje kan anmärkas att rätten till fortsatt handläggning sällan har reell betydelse i andra fall än då åsidosättandet av tidsfristen resulterat i en viss negativ påföljd. Det kan vara fråga om att ansökan avskrivits (jfr för svenskt vidkommande 15 § PL och 29 a § PK) eller avslagits, eller att rätten att yttra sig över ett föreläggande prekluderats. 5.4.3Bestämmelser i om fortsatt handläggning Artikel 121 EPC 1973 innehåller en bestämmelse med innebörd att en sökande som underlåtit att iaktta en tidsfrist gentemot EPO har rätt att begära fortsatt handläggning (further processing), om fristförsummelsen har lett till att ansökan avskrivits eller avslagits. I realiteten är det således fråga om att få en avslutad handläggning återupptagen. En tämligen radikal ändring av artikel 121 har gjorts i EPC 2000. Tillämpningsområdet för bestämmelsen om rätt till fortsatt hand- läggning har väsentligt vidgats, så att det framöver skall vara Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) möjligt att begära och få handläggningen återupptagen inte bara då en viss rättsföljd inträtt, utan beträffande i princip alla frister som försuttits. Den ändrade bestämmelsen är tillämplig såväl på frister, vars längd är fastlagd i en artikel eller en regel, som på frister som diskretionärt bestämts av EPO. Vissa undantag har dock före- skrivits (se artikel 121.4 och regel 85a.2 EPC 2000). Nyordningen i artikel 121 EPC är inspirerad av artikel 12.2 PLT men går som framgått avsevärt längre än vad PLT:s minimi- bestämmelse förutsätter. Ett uttalat syfte med ändringen i EPC- artikeln är att förenkla förfarandet för både användarna och EPO. I och med att fortsatt handläggning skall kunna medges utan omgång – någon prövning av om giltig ursäkt för fristförsummelsen funnits förutsätts ju inte i dessa fall – skall de mer administrativt tyngande ärendena om återställande av försutten tid enligt artikel 122 EPC kunna reduceras till antalet. I regel 85b.3 EPC 2000 har nämligen angetts att återställande av försutten tid skall vara uteslutet i fråga om frister för vilka fortsatt handläggning enligt artikel 121 står (eller har stått) till buds. Den extraordinära möjligheten till restitutio in integrum kommer alltså att inskränkas till att gälla ett fåtal fristtyper. Bestämmelsen i artikel 11.2 PLT bör inte föranleda några ändringar i PL. Vår genomgång av artikel 11.2 PLT om rätt till fortsatt hand- läggning vid fristförsummelse har lett till bedömningen att några ändringar i den svenska patentlagens bestämmelser inte är oundgängliga. Skälet är att de frister som kommer i fråga antingen redan omfattas av en rätt till återupptagande (se särskilt 15 § PL och 29 a § PK beträffande frister vid föreläggande om kom- plettering eller yttrande), eller är tidsbestämda i lagen (exempelvis 19 § PL om frist för betalning av meddelandeavgift), eller är sådana som får undantas från tillämpning av PLT-bestämmelsen (exempel- vis 24 § PL om frister för yttranden i invändningsärenden). Trots denna bedömning har vi övervägt om det inte kunde finnas skäl att införa en generell rätt till fortsatt handläggning vid frist- försummelse. Det främsta skälet skulle vara att en sådan ordning Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) införts i EPC 2000. Vår utgångspunkt har här som i övrigt varit att svensk patentlagstiftning så långt möjligt bör följa EPC. Ett ytterligare skäl kunde vara att minska antalet ärenden om återställande av försutten tid enligt 72 §. En ordning som innebär att den extraordinära proceduren för återinsättande i förlorade rättigheter kan undvikas, till förmån för en ovillkorlig automatisk rätt till fortsatt handläggning, framstår i sig som tilltalande. Utredningen har därför tagit fram ett utkast till en ny paragraf med bestämmelser avsedda att motsvara innehållet i artikel 121 och regel 85a EPC 2000. Tanken har varit att bestämmelsen skulle få sin placering före 72 § PL och att dispositionen i EPC således skulle följas. En sådan nyordning skulle motivera vissa följdändringar i PL. De särskilda bestämmelserna i 15 och 19 §§ PL om rätt till återupptagande skulle utgå. Och för att fristerna för begäran om fortsatt handläggning skulle hållas enhetliga, skulle den gällande fristen i 15 § behöva kortas från . Lagutkastet har diskuterats vid nordiska överläggningar. Reaktionerna har varit negativa. Från både och har uttalats att man inte ser tillräckliga skäl för en så genom- gripande lagändring. Denna inställning hos de övriga nordiska länderna får i och för sig anses rimlig. Under förberedelserna av diplomatkonferensen om PLT gav också den svenska delegationen uttryck för betänklig- heter mot att avsevärt vidga utrymmet för fortsatt handläggning. Förslagets grundläggande syfte ifrågasattes inte. ansåg det väl befogat att skapa regelmekanismer som skulle skydda patent- sökande mot oförutsedda rättsförluster. Men det ifrågasattes om inte sökandeperspektivet alltför mycket framhävts på tredjemans- intressenas bekostnad. Risker för utdragen handläggning och för onödiga administrativa bördor påtalades. Särskilt hänvisades till bestämmelserna i 7 § förvaltningslagen, där det anges att ärenden skall handläggas så enkelt, snabbt och billigt som möjligt utan att säkerheten eftersätts. Det kunde också, enligt den svenska delega- tionens mening, befaras att förelagda frister mer eller mindre slentrianmässigt skulle åsidosättas, om en generell möjlighet att köpa sig förlängning öppnades. fick dock inte tillräckligt stöd när större återhållsamhet förordades. Slutsatsen blev ändå att PLT-bestämmelserna kunde accepteras, eftersom de för svensk del inte innebar ovillkorliga krav på några lagändringar i sak. Förslaget att i PLT skriva in bestämmelser om rätt till fortsatt handläggning tog i första hand sikte på förhållanden i länder med Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) en mindre utvecklad förvaltningstradition. Några särskilda behov av att i detta hänseende stärka patentsökandenas ställning i de nordiska länderna framkom inte. I nordisk patentlagstiftning finns lagregler om rätt till återupptagande i situationer där risken för oskäliga rättsförluster är särskilt påtaglig. Ett extra skyddsnät erbjuds dessutom genom möjligheten till återställande av försutten tid enligt 72 § PL. Dessa bestämmelser har i allmänhet setts som väl balanserade. När vi har övervägt att föreslå bestämmelser i överensstämmelse med artikel 121 EPC 2000, så har de sakliga skälen alltså inte varit tungt vägande. Grunden skulle vara att åstadkomma största möjliga harmonisering på europeiskt plan. Vid utformning av en ny generell bestämmelse i PL om rätt till fortsatt handläggning har vi ställts inför lagtekniska svårigheter. Införandet av en ny lagregel med uniforma bestämmelser skulle som nämnts medföra att nuvarande bestämmelser i 15 och 19 §§ PL om rätt till återupptagande fick utmönstras. Vi har tvekat inför att på så sätt försvaga regeltransparensen. i 15 och 19 §§ PL är väl etablerat och av stor betydelse för användarna. Det skulle visserligen vara möjligt att i de båda lagrummen göra hänvisningar till den nya uppsamlingsbestämmelsen. Kvar står ändå den olägenhet som följer av att de materiella bestämmelserna om återupptagande flyttas från lagbestämmelser som rör ändamålet med fristen. En ytterligare nackdel med ett generellt fristförlängnings- förfarande är att detta med nödvändighet måste förses med rätt omfattande undantag (jfr regel 12.5 PLT och regel 85a.2 EPC 2000). Svårigheterna att tydliggöra det faktiska tillämpnings- området blir därmed stora. Till detta kommer att de frister som gäller för begäran om återupptagande rimligen bör göras enhetliga, om reformen skall vara meningsfull. Det naturliga skulle då vara att välja den frist som skall gälla enligt regel 85a.1 EPC 2000, och som i sin tur är anpassad till minimikravet i regel 12.2 b PLT. gäller enligt 19 § PL en tvåmånadersfrist för försenad betalning av meddelandeavgift. Fristen för begäran om återupptagande enligt 15 § PL är däremot . Något tillräckligt starkt sakligt skäl för att till sökandenas nackdel korta den senare fristen finns knappast. En särregel som i ett specifikt fall medger en längre frist än standardfristen går å andra sidan emot intresset att tillskapa enkla, enhetliga bestämmelser. Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) De kvarstående skälen för en lagstiftning i överensstämmelse med artikel 121 EPC 2000 skulle då vara att åstadkomma en harmoniserad europeisk regelsystematik. Motståndet från övriga nordiska länder innebär att detta syfte inte går att uppnå. Med utgångspunkt i våra direktiv anser vi det väsentligt att den nordiska rättslikheten upprätthålls i fråga om rätten till återupptagen hand- läggning. Av dessa skäl, och då vi inte har erfarit några starka användarkrav på formell EPC-harmonisering i denna del, har vi valt att inte gå vidare med något sådant förslag. Slutsatsen blir att artikel 11 PLT och artikel 121 EPC 2000 inte ger anledning till några ändringar i om rätt till återupptagen handläggning respektive rätt till försenad betalning i visst fall. Av artikel 11.2 PLT följer att bestämmelsen skulle kunna bli tillämplig också på fristen för ingivande av översättningar av europeiska patentet. Vår uppfattning är dock att det av hänsyn till tredje mans intressen inte bör förekomma någon rätt till förlängd frist i detta fall. Det kan emellertid noteras att det i den lag- bestämmelse som rör validering av europeiska patent (82 § PL) inte har angetts vilken frist som gäller för ingivande av översättningar. Fristen framgår endast av 60 § PK. För att skapa en helt säker grund för att fristförlängning inte kan påkallas, bör lagstiftaren skriva in fristens längd i 82 § PL. 5.5Återställande av förlorad rätt – artikel 12 och regel 13 PLT Artikel 12 PLT innehåller bestämmelser om under vilka förut- sättningar den som till följd av fristförsummelse fått vidkännas en rättsförlust skall kunna få de förlorade rättigheterna återställda (restitutio in integrum). Till skillnad från artikel 11 är bestäm- melserna här tillämpliga på frister i allmänhet, alltså oberoende av om de är föreskrivna direkt i författning eller har bestämts diskretionärt av patentmyndigheten. Rätten till återställande gäller inte med någon automatik utan förutsätter att sökanden kan prestera giltig ursäkt för sin fristförsummelse. I artikel 12.1 iv har detta uttryckts så att patentmyndigheten skall finna att tidsfristen försuttits trots att den omsorg som betingats av omständigheterna Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) (due care) har iakttagits eller, om lagstiftningen så medger, trots att dröjsmålet varit oavsiktligt. Innehållet i artikel 12 PLT svarar i stort mot 72 § PL. Minimifrister för begäran om återställande har föreskrivits i regel 13.2 PLT. En begäran skall kunna göras från den dag då förfallet upphörde, dock får föreskrivas en längsta tid från utgången av den ursprungligen gällande fristen. Sökanden skall ha fullgjort vad som ålegat honom. Även i detta hänseende råder överensstämmelse med 72 § PL. På en särskild punkt avviker dock PLT-regeln från svensk rätt. Enligt 72 § andra stycket PL är bestämmelserna om återställande av försutten tid tillämpliga också i det fall årsavgifter för patent inte har betalats inom den frist som gäller enligt 41 § tredje stycket PL. I den bestämmelsen anges att en årsavgift får betalas, med viss förhöjning av beloppet, efter förfallodagen. Denna extra betalningsfrist har sin grund i en tvingande bestäm- melse i artikel 5bis i . Vad gäller tillämpningen av 72 § PL på betalning av årsavgifter har en särskild frist föreskrivits för återställande av den tid som försuttits. En begäran skall här göras senast räknat från utgången av den utsträckta betalningsperiod som medges enligt 41 § tredje stycket. Konsekvensen blir således att sökanden eller patenthavaren har på sig att betala årsavgiften, och därutöver ytterligare en frist för att begära återställande av betalningsfristen. Av regel 13.2 ii PLT framgår att en begäran om återställande av en frist för betalning av årsavgifter skall kunna göras inom en frist , räknat från utgången av fristen enligt artikel 5bis i . Denna för patenthavarna gynnsamma minimiregel nödvändiggör en ändring i 72 § PL. En motsvarande ändring har gjorts i EPC 2000, där bestämmelserna om åter- ställandefrister för övrigt flyttats från artikel 122.2 till regel 85b. Ändringar i 72 § aktualiseras också av bestämmelsen i artikel 13 PLT. Denna artikel, som bl.a. innehåller särskilda bestämmelser om återställande av prioritetsrätt, behandlas närmare i avsnitt 5.6 nedan. Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) En ändring i 72 § PL bör göras så att den allmänt gällande maximifristen för begäran om återställande av försutten tid blir tillämplig också för betalning av årsavgifter. Tiden skall fortsatt räknas från utgången av den förlängda frist som anges i 41 § tredje stycket PL. Skälen för den föreslagna ändringen har behandlats i avsnitt 5.5.1 ovan. Lagtekniskt innebär ändringen att paragrafens nuvarande andra stycke utgår. 5.6Frågor om prioritetsrätt – artikel 13 PLT Rätten att vid ansökan om patent åberopa prioritet från en äldre ansökan är fastlagd i artikel 4 i . I Svensk rätt finns de grundläggande bestämmelserna i 6 § PL. Innebörden är att patent inte skall hindras av att uppfinningen angetts i en ansökan som upp gjorts i eller i något annat land som är anslutet till Parisunionen eller till Världshandels- organisationen (WTO). När sådan prioritet kan utnyttjas, fingeras den senare ansökan vara gjord med den tidigare. Utan tillgång till prioritetsinstitutet skulle den som önskade patentskydd i olika länder i princip ha varit tvungen att lämna in sina an- sökningar , detta för att inte träffas av nyhetshinder. 12-månadersfristen för rätten till prioritet har ansetts vara absolut. Av 72 § tredje stycket PL framgår att det inte finns någon möjlighet att få fristen återställd ens på extraordinär väg. Fram fanns kompletterande föreskrifter om prioritet i PK. I dessa bestämmelser, som regeringen utfärdat med stöd av ett bemyndigande i 6 § PL, angavs bl.a. inom vilken tid prioritet skulle begäras och vilka handlingar som skulle ges in. Merparten av dessa föreskrifter återfinns i 6 a – §§ PL (jfr lagrådets yttrande i prop. 2000/01:13). Enligt 6 a § PL skall sökanden begära prioritet för ansökan. I 6 b § anges att den som yrkat prioritet skall för prioritetsbegäran ge in Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) dels ett bevis om den tidigare ingivningsdagen, dels en kopia av samma ansökan. Handlingarna skall vara verifierade av den myndig- het som tagit emot den tidigare ansökan. Av § framgår att rätten till prioritet går förlorad om de nämnda formföreskrifterna inte iakttas. Artikel 13 PLT innehåller bestämmelser om prioritet i tre avseenden. Enligt punkt 1 skall rättelse i eller tillägg av en priori- tetsbegäran kunna göras . I regel 14.3 anges att fristen inte får vara kortare än den som enligt PCT gäller för ingivande av en prioritetsbegäran efter det att en internationell ansökan getts in. De åsyftade fristbestämmelserna finns i regel 26bis.1 PCT. Det anges där, förenklat uttryckt, att en frist för begäran om rättelse och tillägg inte får vara kortare än 4 månader från den inter- nationella ingivningsdagen. Punkt 2 av artikel 13 PLT får sägas vara den bestämmelse i fördraget som är mest genomgripande. Här öppnas nämligen en möjlighet för den som försummat att lämna in en patentansökan inom tolvmånadersfristen från en tidigare ingivningsdag att få prioritetsrätten återställd. Förutsättningen är att den senare an- sökan ges in efter tolvmånadersfristens utgång. Denna frist skall enligt regel 14.4 a vara . En begäran om återställande av prioriteten skall ges in eller, om de tekniska förberedelserna för publicering av den senare ansökan har slutförts , fram till dess så skett (regel 14.4 b). För att prioriteten skall kunna återställas krävs slutligen att sökanden visar giltig ursäkt för dröjsmålet. Förutsättningarna för att begäran skall kunna bifallas är så till vida desamma som gäller för återställande enligt artikel 12 PLT. Punkt 3 av artikel 12 PLT rör det fall att en kopia av en äldre ansökan inte ges in inom föreskriven tid och att dröjsmålet beror på att sökanden trots framställning inte fått ut handling från patentmyndigheten i fråga. Sökanden skall då under vissa förut- sättningar kunna få rätten till prioritet återställd. Vad som krävs är att en begäran om detta ges in innan den ordinarie fristen för ingivande av kopian löpt ut. Denna frist skall enligt regel 4.1 vara från ingivningsdagen för den tidigaste prioritets- grundande ansökan. Ett ytterligare villkor för återställande av prioritetsrätten är att patentmyndigheten finner utrett att en begäran om dokumentet har getts in till den behöriga patentmyndig- heten från tidigare ingivningsdag (regel 14.7). Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) Slutligen får krävas att den felande kopian ges in senast efter det att sökanden fått del av den (regel 14.6 ii). För prövning av framställningar enligt artikel 13 PLT skall patentmyndigheten kunna ta ut en särskild avgift (artikel 13.4). 5.6.2Återställande av prioritet enligt artikel 13.2 PLT I 72 § PL bör tillägg göras om att den som försummat prioritets- fristen har rätt att, under de förutsättningar som gäller för återställande av försutten tid, få prioritetsrätten återställd, förutsatt att patentansökan ges in från prioritetsfristens utgång, och att begäran om återställande av prioriteten görs samt avgiften betalas . I avsnitt 5.6.1 har vi redogjort för den rätt som enligt artikel 13.2 skall finnas för patentsökande att rädda en försutten 12-månaders- frist för åberopande av prioritet. Inom som inte får vara kortare än från 12-månadersfristens utgång (regel 14.4 a) skall sökanden kunna lämna in den nya ansökan. Vad som ytterligare krävs är att sökanden dels gör en begäran om prioritet, dels betalar en återställandeavgift, dels, på samma sätt som gäller för återställande av försutten tid i allmänhet, visar giltig ursäkt för sin fristförsummelse. Bestämmelsen i artikel 13.2 om rätt till återställande av prioritet är ovillkorlig. Något utrymme för nationella lagstiftare att ifråga- sätta det sakligt motiverade i att på detta sätt utsträcka den etable- rade prioritetsfristen finns inte. Ett svenskt genomförande av artikel 13.2 bör ske genom ändringar i 72 § PL. Närmare bestämt bör den nuvarande bestäm- melsen i paragrafens tredje stycke, som undantar tillämpning av återställandeinstitutet på prioritetsfristen, tas bort. I ett nytt andra stycke (jfr avsnitt 5.5.2 om utmönstring av nuvarande andra stycke) bör anges att sökanden har möjlighet att ge in en ansökan efter 12-månadersfristens utgång och begära återställande av prioriteten. Något skäl för att bestämma denna frist till än den i regel 14.4 PLT föreskrivna minimifristen finns enligt vår mening inte. Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) 5.6.3Återställande av prioritet enligt artikel 13.3 PLT Någon särbestämmelse i PL om att en sökande som försuttit fristen för ingivande av prioritetsdokument kan behålla rätten till prioritet, om underlåtenheten beror på att sökanden trots fram- ställning till behörig myndighet inte fått del av dokumenten , bör inte införas.