sou · GRB3127d5 · 2004-01-01 00:00:00 — Hur viktig lekplatsen och den övriga utemiljön blir i ett barns uppväxt beror på vilka alternativ som står till buds. Den politiska medvetenheten om barns villkor i stadsmiljö väcktes då befolkningsomflytt- ningen från landsbygd till stad och uppkomsten av nya faror såsom bilismen, ledde till en begränsning av barns livsrum. För att få barnen ifrån de farliga gatorna och minska slitaget på stadens parker började lekplatser inrättas och antalet växte kraftigt första decennier (2000). är lekplatser ett sätt att bereda plats för barns lek. Forskare och andra aktörer menar att vi bör föra utvecklingen framåt genom att istället tala om utvecklande utemiljöer. Det handlar om att göra hela staden tillgänglig istället för att avgränsa barns lek endast till särskilda miljöer skapade för barn (). Skadestatistik visar att relativt allvarliga skador inträffar i miljöer som är ämnade för barn. Av alla lekplatsskador kräver inläggning på sjukhus vilket ska jämföras med att av samtliga skador kräver sjukhusvistelse (2002). Konsument- verket (2001) visade att uppskattningsvis 16 000 olycksfallsskador inträffar på lekplats eller skolgård i åldersgruppen 0–i . Det innebär 11 skadehändelser på lekplats eller skolgård per 1 000 invånare 0–. Denna uppskattning bygger på data . Regeringen föreslås ge och i upp- drag att i samråd med gemensamt informera och utbilda kommuner, bostadsföretag och andra berörda aktörer om regler och ansvar när det gäller lekplatser och fasta lekredskap. En europeisk branscharbetsgrupp med namnet Playground equipments kunde 1998 presentera en ny standard för fasta lekredskap och stötdämpande underlag med syfte att eliminera allvarliga skador på lekplatser orsakade av lekredskap (EN 1176-1/7 och EN 1177). I fanns redan en gällande standard och denna ersattes med den europeiska standarden (SS-EN 1176-1/7 och SS-EN 1177). Nytt är att standarden kommer att implementeras under produkt- säkerhetsdirektivet vilket kommer att ge standarden en ökad juridisk status. Detta innebär större krav på såväl myndigheter som tillverkare. Denna standard är tillämplig på alla miljöer där fasta lekredskap finns – offentliga lekplatser, skolgårdar, utemiljön runt förskolan, bostadsgårdar och halvoffentliga platser såsom bostadsgårdar dit allmänheten har tillträde, men som är planerade för att främst användas av de boende. I många kommuner finns en osäkerhet om vad standarden egent- ligen står för. På många håll har kommuner tagit bort lekredskap eller lagt ner lekplatser med hänvisning till att dessa inte uppfyller gällande standard. Denna utveckling leder lätt till föreställningar om att säkerheten förbättras på bekostnad av lekvärdet, vilket alls inte behöver vara fallet. Det verkliga problemet är förmodligen inte den nya säkerhetsstandarden, utan kommunernas bristande kunskap och resurser för att prioritera barns lek och lekmiljöer. Det finns en risk att osäkerheten kring ansvarsfrågan leder till att rätten till säkra lekplatser, snarare än rätten till såväl säkra som utvecklande lekplatser styr utformningen. Barnsäkerhetsdelegationen anser att det är viktigt att den juridiska situationen förs ut till berörda aktörer. Vi menar att och i samråd med bör genomföra en informa- tions- och utbildningssatsning riktad till dem som på olika sätt handhar lekplatser och lekredskap. genomför en del informationsaktiviteter liksom . ansvarsområde är när lekredskapen finns på marknaden. planerar en genomgång av kontroll av lekredskap på den svenska marknaden och i det sammanhanget kommer även olika informationsaktiviteter att genomföras. Det är därför viktigt att detta arbete fortsätter och förstärks bland annat genom ökad samordning. Utifrån ett barnsäkerhetsperspektiv, utgör standarden en samlad kunskap om hur man kan uppnå god säkerhet vid konstruktion, installation och underhåll av fast lekplatsutrustning, som är till hjälp för att undvika allvarliga risker. har stor uppmärksamhet riktats mot skade- risker på lekplatser. Det är viktigt att bristande underhåll upp- märksammas så att allvarliga skador undviks, men debatten blir lätt alltför ensidig då lekplatserna endast undersöks utifrån ett säker- hetsperspektiv. (2001), landskapsarkitekt på i , konstaterar att de nya europa- standarderna, har arbetats fram med ett uttalat olycksförebyggande syfte, vilket är viktigt. Hon framhåller att de nya standarderna inte har bidragit till en utveckling av lekplatserna, utan endast till att lekredskap byts ut eller att lekplatser läggs ner för att de inte följer denna säkerhetsstandard. Ambitioner som handlar om lekplatsernas innehåll som kreativa platser för barn har helt kommit i skymundan. Hon menar vidare att risken är stor att de som kommer ut som vinnare är lekredskapsfabrikanterna snarare än barnen. Det går inte att utforma lekplatser endast utifrån kunskapen om hur olycksfall begränsas (2001). Det måste också finnas kunskap om barns lek vid planering och utförande. Det är dess- utom viktigt att nämna att de funktionshindrade barnens särskilda behov inte återfinns i standarden. Utifrån ett utvidgat riskbegrepp bör lekplatser även besiktigas avseende kvaliteter med betydelse för barns utveckling. En lekplats som är alltför ensidig och tråkig och som inte erbjuder en miljö som främjar barns utveckling skulle då också erfordra snabba åtgärder från den ansvarige. De certifierade lekplatsinspektörer som besiktigar lekplatser enligt den säkerhetsstandard och det regelverk som finns beaktar säkerheten, men befattar sig inte med lekens kvalitativa delar. Det kan betyda att kommuner kan få uppfattningen att lekplatsernas godkännande vid en inspektion innebär att det också har med lekvärdet att göra, vilket det inte har. I kontakter med certifieringsföretaget , framhåller de att de mycket väl skulle kunna certifiera även lekinspektörer om det fanns regler eller riktlinjer för detta. 12.2.2Nationell drivkraft för att utveckla barns utemiljöer Sedan ersattes av har det inte funnits någon nationell drivkraft och kanal ut till lokala aktörer för frågor om barns lekmiljö. Därför ser vi att ett utvecklingsarbete med syfte att höja kunskapen om lekbara miljöer är en viktig upp- gift inom ramen för övergripande ansvar för kunskaps- utveckling och kunskapsspridning om säkra och utvecklande ute- miljöer (kap. 3.6.2). Frågan måste uppmärksammas mer offensivt på nationell nivå för att stötta och utveckla det lokala arbetet. Det handlar både om att skapa insikt och förståelse hos berörda beslutsfattare om att leken är viktig ur många synvinklar och att visa hur goda miljöer för lek kan skapas och förvaltas. Detta utvecklingsarbete bör även kunna utgöra en viktig kom- ponent i uppdrag att sammanställa och sprida kunskap till berörda aktörer rörande barns och ungas säkerhet, trygghet och utveckling i planering, byggande och förvaltning av den fysiska miljön (enligt förslaget 13.4.1). Som (2002) visat inträffar förhållandevis allvarliga skador på lekplatser. Dessa är framför allt fall från lekredskap. Därför är det viktigt att utveckla miljöer med högt lekvärde som erbjuder spänning och utmaning, men där allvarliga skador kan undvikas. Trots att planerare är medvetna om att lekplatser inte används som de är tänkta använder de lekplatskonceptet för att tillgodose barns intressen i miljön (Wilhjelm 2002). Det finns kunskap om lek och vad leken fordrar i form av fysisk miljö (se t.ex. 2002, 1989, 1980 och 1977, m.fl. 1997, Björklid 1982). Denna kunskap behöver utvecklas och föras ut till de aktörer på lokal nivå som utformar miljöer för barn. Detta gäller även kunskap om hur man skapar utvecklande utemiljöer för barn med funktionshinder. Det är också viktigt att i samarbete med berörda barn utveckla utemiljön. Metoder för hur man gör barn delaktiga behöver utvecklas och spridas till samtliga kommunala förvaltningar liksom till privata fastighetsförvaltare. , forskare vid planering i menar att platser som är igenkännbara och utformade specifikt för barn som t.ex. ett lekredskap, kan vara viktiga som tydliga incitament till lek och fungera som mötes- platser för barn. För att utomhusleken skall utvecklas vidare är det emellertid viktigt hur miljön i sin helhet är utformad och då handlar det om landskapsutformning och vegetationsbyggnad. Där naturmark finns att tillgå uppfattas den som optimal för leken av förskolepersonalen. 12.3Idrottsskador bland barn och unga 12.3.1Idrott och motion bidrar positivt till folkhälsan Idrott och motion bidrar positivt till den enskildes välmående och folkhälsan i stort. Idrott och motion ska uppmuntras inte minst mot bakgrund av de rapporter om ökande problem med bland annat övervikt hos barn och unga, som bland annat kan ge sjukdomar som diabetes, hjärt- kärlsjukdomar och ledbesvär. Även om idrott och motion leder till skador så är inaktivitet troligen ett större hot mot folkhälsan. Att skador uppkommer i samband med idrott och motion är oundvikligt. De flesta idrottsskador är så kallade lindriga skador som inte ger framtida men eller vårdbehov. Barnsäkerhetsdele- gationen anser däremot att det är av stor vikt att förebygga allvarliga och dödliga skador förorsakade av idrott. Det är också viktigt att få kunskap om de lindriga skador som kan innebära negativa konse- kvenser för den enskilde individen på lång sikt. För att få en bättre bild av idrottsskadornas utbredning och bakgrund bör kartläggningen förbättras. En god skaderegistrering kan ge kunskap om vilka typer av skador som drabbar olika idrotter och bakgrundsorsakerna till dessa skador. En registrering kan upp- täcka nya typer av skador när idrotter förnyas eller utvecklas (t.ex. snowboard inom alpin utförsåkning) eller visa på nya skadetrender när helt nya varianter av idrott eller motion (t.ex. inlinesåkning) uppstår. Det är viktigt att ständigt följa skadeutvecklingen inom området, för att t.ex. kunna förbättra skyddsutrustning eller regel- verk inom olika idrotter. saknas sammanställda data som beskriver antalet skador i relation till den tid som idrott och motion utövas. Mer specifi- cerade data på hur mycket barn och ungdomar exponeras för enskilda idrotter är nödvändigt för att få ett bättre perspektiv på idrottsskadornas omfattning. I den nuvarande skadestatistiken fram- går inte om skadan inträffat inom organiserad idrott eller under motions- eller spontanidrott. Det faktiska antalet barn och ungdomar som skadas av idrott och motion uppgår dock till mer än 50 000 personer och förebyggande insatser är nödvändiga både för att minska den enskilde individens lidande och samhällets kostnader. Hur fysiskt aktiva är barn och unga ? I Svensk Idrottsforskning (2003) ifrågasätts den debatt som förs om att barn och ungdomar är allt mindre fysiskt aktiva och att barnen måste stimuleras till ökad aktivitet. Författarna menar att det inte finns någon information om hur situationen faktiskt är eller hur den förändrats . Ett europeiskt forskningsprojekt visar att nio- och femtonåringar är betydligt mer fysiskt aktiva än den rekommendation för hälsostärkande aktivitetsnivå som vuxit fram och som förskriver en daglig ansträngningsnivå som är något högre än den vardagliga ansträngningsnivån. För- fattarna menar dessutom att det inte finns vetenskapliga belägg för att rekommendationen på 30 minuters aktivitet påverkar den fram- tida folkhälsan positivt. I den svenska delen av studien har åtta- hundra svenska 9- och 15-åringar, via en rörelsemätare som fästs på kroppen, följts minut för minut under ett antal dygn. Dessa mätningar visar att så gott som alla nioåringar uppfyller ovan- stående rekommendation och att av 15-åringarna också gör det. Gruppen med 9-åringar hade i snitt en häslostärkande aktivitetsnivå på för 15-åringarna är siffran . Både flickor och pojkar uppfyller rekommendationen, pojkar är mer aktiva än flickor. Barns och ungdomars tävlings- och motionsvanor Enligt undersökningen Svenska folkets tävlings- och motionsvanor 2001 finns i åldersgrupperna cirka 700 000 barn som är medlemmar i någon idrottsförening, för åldrarna är antalet cirka 260 000 (totalt antal barn i , 7–ca 963 000, 15–520 000). Andelen barn och ungdomar som uppger att de aldrig motionerar är i åldern 7–och i gruppen 15 till 19 åringar. RF tillfrågade via en enkät , 4 000 ungdomar i åldern om deras motionsvanor. På frågan tränar och/eller tävlar du i en idrottsförening svarade att så var fallet (pojkar och flickor ). Bland pojkar var den största förenings- idrotten fotboll () följt av innebandy (), bland flickor är ridsport störst () med fotboll på andra plats (). Över hälften av de tillfrågade svarar att de tränar i en förening mellan 2 till , för en stor andel är det dessutom match eller tävling cirka (30–). av de tillfrågade började träna i en idrottsförening . På frågan om de motionerar på annat sätt än i idrottsförening svarade ja. motionerar eller tränar 2–och en gång (RF:s hemsida ). 12.3.3Hur många skadas vid idrott och motion och menar att om hänsyn tas till det stora antal tränings- och tävlingstimmar som det idrottas och motioneras så är antalet skador relativt få. Många barn och ungdomar idrottar vilket betyder att en stor andel av idrottsskadorna också återfinns i denna åldersgrupp. I första hand är det pojkarna som skadas vid idrottsutövning men det finns könsskillnader som beror på hur många pojkar eller flickor som utövar en specifik idrott. Idrottsskadorna har oftast en låg allvarlighetsgrad, blir inlagda för vård på sjukhus. Observera att de rapporter som refereras i detta kapitel är från olika år och har olika åldersindelning. Enligt skadas mer än 100 000 personer i under idrotts-, eller motions- utövning. Två tredjedelar är män, de flesta som skadas är yngre, framför allt tonåringar. Lagsporter svarar för av idrottens skador. Sporter med många utövare har också många skador, alpin skidåkning, hästsport, innebandy och ishockey svarar tillsammans med fotboll för av alla idrottsskador. Majoriteten av de skadade inom fotboll, ishockey, innebandy och motorsport är pojkar eller män, inom hästsport är dock av de skadade flickor eller kvinnor. Framför allt kan könsskill- naderna förklaras av antalet kvinnliga respektive manliga utövare inom respektive idrottsgren. I 2001:15 (Aldenberg ) Sociala skillnader i skador bland 13- och 15 åringar i beskrivs bland annat skadefrekvensen i samband med fysisk aktivitet (data från enkätundersökningen Svenska skolbarns hälsovanor 1997/98). skadades av 13- och 15 åringarna så svårt att de behandlats av läkare eller sjuksköterska. Av dessa skador inträffade drygt hälften i samband med sport eller annan fysisk aktivitet. skriver i årsrapporten och fritidsolycks- fall i , Årsrapport-EHLASS 2000 (European Home and ), att ungdomars sport- och idrottsskador belyses betydligt bättre av data från den öppna vården än av data från patient- och dödsorsaksregistret, eftersom en sådan liten andel av de skadade blir inlagda på sjukhus. I EHLASS (kallat den urvalsbaserade delen i patientregistret) redovisas skadedata från ett urval av sjukhus som täcker av befolkningen, från dessa data görs nationella skatt- ningar som visar att barn och ungdomar i åldern ofta skadas i samband med olika sport- och idrottsaktiviteter och/eller av produkter som klassificerats som sportutrustning. Hälften av de skadade tonåringarna hade skadats på en idrottsplats. Totalt (alla åldrar) så skattas antalet sportrelaterade skador till 119 000 i , av dessa drabbar barn och unga till och med . Flest skador sker inom fotbollen sedan följer skador inom hästsport, innebandy, ishockey, slalom och snowboard (2002). Idrottsskador vid organiserad idrott olycksfallsförsäkrar aktiva idrottsutövare inom 44 av totalt 67 idrottsförbund i , omfattande cirka 1,8 miljoner idrottsutövare. har tidigare sammanställt skador som idrottsförbunden anmält till bolaget men har upphört med detta. I den senaste rapporten , om 26000 under- sökta idrottsskador –1990, uppges att drygt 56 000 idrottsskador (alla åldrar) inträffade under dessa . Skadorna har gett ett bestående medicinskt men och/eller medfört kostnader för vård och behandling av skadan. I rapporten redovisas 48 dödsfall, män, varav ett i åldersgruppen och sex (4 pojkar och 2 flickor) i åldern . skriver att skador inom idrotten är ofrånkomligt, det gäller specifikt idrotter med hög intensitet, fart och kroppskontakt. Men om hänsyn tas till den ofantliga mängd timmar det idrottas (tiden då man exponeras för skada) så menar man att skaderiskerna ändå är förhållandevis små. En undersökning i omfattande mer än 600 barn i åldrarna 10–som sökt sjukhusvård (och blivit inlagda) under två läsår, visade att av skadorna uppstod i samband med lek- och idrottsaktivitet. av skadorna inträffade under organiserade former inom idrottsrörelsen eller skolan, (2003:79, ). () har ingen statistik över idrotts- skador. De hänvisar till den statistik som förs av de försäkrings- bolag som försäkrar aktiva idrottsmän och som framgår ovan så har inte gjort någon sammanställning av sådana skador . Med tanke på att en stor andel av barn och ungdomar idrottar i organiserad form enligt RF:s egna undersökningar (se Idrotts- och motionsvanor 11.3.2) och i samband med det drabbas av skador, så borde idrottsskadorna och dess orsaker vara mer uppmärksammade av . 2003:79 (), anger att av de skador som upp- kommit under lek- och idrottsaktivitet har av skadorna inträffat i skolan dels under organiserade former och dels under lek, . Data från den urvalsbaserade delen i patientregistret (särskilt uttag av data , , ) skattar antalet barn mellan som skadat sig inom idrott under skoltid till cirka 13 700 elever för , pojkarnas andel var . Största andelen skador inträffar i samband med gymnastik och vid fotbollsspel, . Totalt antal idrottsskador, alla åldrar, uppgick till 115 2002 (idrottsskador som inträffar under skoltid utgör ). En rapport från (, ) som omfattar elevskador i grundskola och gymnasium visar att av skadorna i skolan är idrottsskador, varav nästan hälften under bollspel (). Skadorna uppstår oftast som en följd av kollision, slag eller stöt (). Skador i samband med resor inom idrotten Idrottsutövning leder till många resor och inträffar skade- händelser i trafiken som har samband med resor till och från idrotts- arrangemang. Någon statistik över hur många resor som görs i dessa sammanhang och hur många skador som resorna leder till finns inte. genomför djupstudier av samtliga trafikolyckor där personer omkommit. När en trafikolycka skett där någon idrotts- klubb varit inblandad förs en dialog med klubben om orsakerna till händelsen och vad som kan göras för att förhindra framtida skade- händelser. I data från djupstudier av dödsolyckor i trafiken framgår att har vid sex tillfällen en idrotts- förening varit inblandad och ansvarat för transport av ungdomar eller barn (0–). I fem av olyckorna omkommer någon eller några av de personer som var med i föreningen som anordnat transporten. Bilbältesanvändningen på personerna i förenings- fordonen var mycket god (särskilt uttag , ). Flera insatser har gjorts av idrottsrörelsen för att öka säkerheten i samband med resor, t.ex. att: –idrottsklubbar har som policy att vid resor ska alla använda bilbälte –idrottsklubbar arbetar för nykterhet i trafiken Idrottsrörelsen bör ansvara för att resor sker trafiksäkert och att barn och ungdomar inte utsätts för risker vid färder till och från idrottsarrangemang. 12.3.4Vilka typer av skador drabbar barn och ungdomar inom idrotten Idrottsskadorna har oftast låg allvarlighetsgrad (låg allvarlighets- grad definieras som att den skadade inte blir inlagd på sjukhus för vård) vrickningar, stukningar, blåmärken är vanliga. allvarlighetsgrad varierar beroende på idrottens karaktär. Varje idrott har sin egen skadeprofil och riskmönster. Barn löper större risk att skadas bland annat på grund av mindre utvecklad koordina- tion, längre reaktionstid, lägre grad av mognad i riskbedömning. Skademönstret påverkas av att barnen växer, blir tyngre och får ökad styrka. Det kan t.ex. vara stora skillnader i vikt på jämngamla barn vilket kan öka skaderisken i t.ex. idrottssituationer med kroppskontakt. Idrotter med höga rörelseenergier, t.ex. utförsåkning och ridsport, producerar allvarligare skador där frakturer, skador mot huvudet, hjärnskakning är vanliga med inläggning på sjukhus som följd. Idrottsskador som drabbar barn och ungdom I en artikel i (2003) beskrivs medicinska aspekter på fysisk aktivitet under skolåren. Skelettet är den känsligaste vävnaden för skador hos växande barn och ung- domar. Hållfastheten hos senor, ledband och muskler är större än skelettets hållfasthet, vilket kan ge avslitningsfrakturer, oftast i tillväxtzonerna. I perioder av kraftig tillväxt finns risk för kroniska överbelastningsskador, t.ex. stressfrakturer, slemmsäcksinflammationer, avlossning av ledbrosk eller smärtor i sen- och muskelfästen. Dessa former av skador har ökat markant på grund av det ökande antal unga som tidigt specialiserar sig på en idrott. Vanligaste skadan inom lek- och idrottsaktivitet i åldern är en fraktur () och den vanligast skadade kroppsdelen är armen (). Studien omfattar barn som sökt vård på akutmot- tagning med inläggning eller ett återbesök som följd (2003:79, ). I (, ) om skador i skolan framgår att vanligast idrottsskada är stukning, vrickning eller fraktur på ben, fot eller fingrar (). Huvud-, arm- eller handskador (sårskada, hjärnskakning eller fraktur) utgjorde av idrottsskadorna. Skadestatistik från 1998, visar att idrottsskadorna står för en fjärdedel av olycksfallsskadorna för barn i åldern , i första hand barn i skolåldern. av skadorna var så allvarliga att barnen blev inlagda för vård, oftast hjärnskakning och olika typer av frakturer. Vanligast var att skadorna uppstod i sam- band med fotboll (), snowboard () och ridning (). Enligt en Folksam-studie om tand- och käkskador vid idrott (1998), konstateras att vid skador mot huvudet är tand- och käk- skador. Av samtliga olycksfallsskador som resulterat i tand- eller käkskador har idrottsutövning i olika former visat sig vara orsaken vid var fjärde skada i åldern . Lagidrotter där tuffa kroppskontakter tilläts och klubbor användes var de främsta riskidrotterna för tand- och käkskador. Ishockey, som inkluderade samtliga tre kriterier, redovisade här de absolut högsta skadefrekvenserna –1997. Högst skadefrekvens förelåg i åldersintervallet 21–i samtliga idrotter, vilket innebär att tiden efter junioråldern får betraktas som en ytterst allvarlig riskperiod för tand- och käkskador. Obligatorisk användning av ansiktsskydd (galler) för barn, ungdomar, juniorer och damer har sannolikt bidragit till dessa gruppers låga skadefrek- venser, jämfört med övriga spelare. Enligt har studien väckt frågor kring varför man inte fortsätter med befintliga skydd sedan de upphört att vara obligatoriska (enligt specialidrottsför- bundens regelverk). Idrottsskador relaterat till prestationskrav och stress Enligt () beskriver idrottande barn och ungdomar att det finns höga krav förenade med att idrotta. Krav på att prestera goda resultat från tidig ålder, att tidigt specialisera sig inom sin idrott och krav på ökad träning. Dessa krav kan utgöra en stressfaktor som i sin tur kan leda till skador. Idrotten ska öka välbefinnandet, förbättra barns och ungas fysiska prestationsförmåga och utveckling och inte vara en stress- faktor. BO menar att i utbildningen av ledare och tränare ska kunskap om barns och ungdomars utveckling och förmåga, både fysiskt, psykiskt och socialt, ingå för att minska risken för tidig utslagning och stress. Frågor som hur omfattande träningen kan vara i olika åldrar, hur tidigt ska krav på prestation ställas är exempel på åtgärder som kan medverka till att minska negativ stress eftersom idrotten då sker på barn och ungas egna villkor. 12.3.5Hur kan skador inom idrotten förebyggas Ett stort antal faktorer påverkar risken att skadas, enskilt eller i sam- verkan.