sou · GRB334d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Enligt förarbetena till lagen bör emellertid den militära underrättelse- tjänsten inom ramen för olika uppdrag kunna stödja dessa myndigheter med inhämtning och analys av information i särskilda fall (se SOU 1999:37 s. 1999/2000:25 s. 6 och 14). Verksamhetens inriktning och arbetsmetoder Regeringen ansvarar enligt lagen om försvarsunderrättelseverk- samhet för den närmare inriktningen av verksamheten som skall bedrivas av Försvarsmakten och de andra myndigheter som regeringen bestämmer. Uppgiften att bedriva underrättelseverk- samhet skall fullgöras genom inhämtning, bearbetning och analys av information. Mot denna bakgrund skall det enligt lagen utarbetas hotbildsanalyser och underrättelsebedömningar i under- rättelsefrågor som skall rapporteras till och andra berörda myndigheter (se prop. 1999/2000:25 s. I förarbetena till lagen läggs fast vilka övergripande arbets- metoder som skall användas i försvarsunderrättelseverksamheten. Enligt regeringen består försvarsunderrättelseprocessen i stora drag av inhämtning, bearbetning och analys samt delgivning av informa- tion. Analyser av hotbilder och bedömningar i underrättelsefrågor skall rapporteras till och andra berörda myndigheter. I lagen föreskrivs vidare att de myndigheter som skall bedriva försvarsunderrättelseverksamhet får, enligt regeringens närmare bestämmande, etablera och upprätthålla samarbete i underrättelse- Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten frågor med andra länder och internationella organisationer. I begreppet samarbete innefattas utbyte av underrättelseinformation. Sådant utbyte får dock endast ske under förutsättning att syftet är att tjäna statsledningen och det svenska totalförsvaret samt att lämnade uppgifter inte är till skada för svenska intressen. Frågan om underrättelsesamarbete är inom regeringen i första hand en uppgift för försvarsministern. Utrikesministern skall hållas under- rättad. I förarbetena till lagen läggs fyra grundprinciper fast som skall gälla för försvarsunderrättelseverksamhet. Försvarsunderrättelseverk- samheten skall enligt den första principen bedrivas i enlighet med statsmakternas utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiska intentioner. Verksamheten får styras endast av egna behov och prioriteringar. Härvid skall dock även hänsyn tas till den ökade vikt som statsmakterna fäster vid det internationella säkerhets- samarbetet i form av stöd till och deltagande i säkerhetsfrämjande samarbete och fredsfrämjande och humanitära insatser och de särskilda krav på underrättelseverksamheten som detta ställer. Försvarsunderrättelseverksamhet får enligt den andra principen uteslutande avse underrättelser av betydelse för rikets yttre säkerhet och för det internationella säkerhetssamarbetet i form av svenskt stöd till och deltagande i säkerhetsfrämjande samarbete samt i fredsfrämjande och humanitära insatser. Den får inte avse uppgifter som ligger inom ramen för polisens och andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande arbete. Försvarsunderrättelseverksamhet skall enligt den tredje prin- cipen tjäna endast vårt lands säkerhetspolitiska intressen och får därmed inte bedrivas på uppdrag av någon annan stat och andra staters intressen får inte gå före egna. Försvarsunderrättelseverksamhetens utbyte av information med utländska underrättelse- och säkerhetstjänster får enligt princip fyra ske endast under förutsättning att syftet är att tjäna statsledningen och det svenska totalförsvaret samt att lämnade uppgifter inte är till skada för svenska intressen. I sammanhanget erinras om den begränsning i fråga om utlämnande av uppgifter som de svenska bestämmelserna om sekretess och personuppgifter kan innebära. SOU 2003:34 Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten Myndigheter som skall bedriva försvarsunderrättelseverksamhet I lagen anges att försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas av Försvarsmakten och de andra myndigheter som regeringen bestämmer. I förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet anges att verksamheten skall bedrivas förutom av Försvarsmakten även av , () och (). De myndigheter som bedriver försvarsunderrättelseverksamhet får också samarbeta i underrättelsefrågor med andra länder och internationella organisationer. Sådant samarbete får dock endast ske om syftet är att tjäna den svenska statsledningen och det svenska totalförsvaret samt att lämnade uppgifter inte är till skada för svenska intressen. I förordningen om försvarsunderrättelseverksamhet finns vidare ett antal bestämmelser om skyldigheten för de myndigheter som bedriver försvarsunderrättelseverksamhet att i olika avseenden lämna information i frågor som rör verksamheten eller att samverka i sådana frågor. (Försvarsdeparte- mentet) skall anmälas frågor om samarbete i underrättelsefrågor med andra länder. Myndigheterna skall vidare samverka med när det gäller försvarsunderrättelseverksamhet. Vidare skall informeras om bl.a. samarbetet med andra länder. Försvarsunderrättelseverksamheten får inte avse uppgifter som ligger inom ramen för polisens och andra myndigheters brotts- bekämpande och brottsförebyggande arbete. Denna bestämmelse syftar emellertid inte till att utgöra ett hinder mot att myndigheter som sysslar med försvarsunderrättelseverksamhet skall, enligt regeringens bestämmande, kunna lämna andra myndigheter biträde och syssla med uppdragsverksamhet för annan myndighets räkning. har till uppgift att följa under- rättelsetjänsten inom Försvarsmakten och samt de övriga myndigheter som bedriver försvarsunderrättelse- verksamhet. Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten Den militära säkerhetstjänstens uppgift är att upptäcka, identifiera och möta säkerhetshot som riktas mot Försvarsmakten och dess intressen såväl inom som utom landet. Säkerhetstjänsten är en del av Försvarsmaktens grundberedskap och skall fungera fullt ut i fred och vara anpassad efter krav och behov. Den säkerhetshotande verksamhet som riktas mot Försvars- makten brukar delas in i underrättelseverksamhet, kriminalitet, sabotage, subversion samt terrorism. Den säkerhetshotande verksamheten kan riktas mot hela eller delar av Försvarsmakten, viss funktion eller verksamhet, förband eller enskilda samt verksamhet inom Försvarsmaktens intresseområde, t.ex. försvars- industri. Underrättelseverksamhet riktad mot Försvarsmakten kan bedrivas av såväl främmande makt som olika organisationer, företag och kriminella personer. Främmande makts underrättelseverksamhet kan ske på svenskt territorium, utanför landet eller riktas mot Försvarsmakten i samband med internationell verksamhet eller uppträdande utomlands i andra sammanhang. Den kriminalitet som riktas mot Försvarsmakten utgörs främst av tillgreppsbrott, andra förmögenhetsbrott och skadegörelse. Med sabotage avses i detta sammanhang avsiktlig skadegörelse eller förstörelse av Försvars- maktens materiel, anläggningar eller lokaler samt samhällsviktiga installationer för t.ex. kommunikation och försörjning. Subversion innebär att utan att tillgripa öppet eller direkt våld söka omstörta eller påverka statsskicket. Under subversion faller t.ex. infiltration. Med terrorism avses i regel organiserat våld, med politiskt eller religiöst syfte. 2.5.1Den militära säkerhetstjänstens uppgifter Enligt 4 § 2. förordningen (2000:555) med instruktion för Försvarsmakten åligger det Försvarsmakten att leda och bedriva militär säkerhetstjänst. Huvudansvaret för den militära säkerhets- tjänsten ligger organisatoriskt på säkerhetsavdelningen inom den militära underrättelse- och säkerhetstjänsten (MUST) vid Försvarsmaktens högkvarter. Den militära säkerhetstjänstens uppgift är att tillvarata säkerhetsintressen som berör Försvarsmakten, genom att upptäcka, förebygga och avvärja aktuella säkerhetshot. Häri ingår bl.a. att SOU 2003:34 Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten biträda polisen i dess ansvar beträffande skyddet av rikets säkerhet. Försvarsmaktens säkerhetsintressen kan hänföras till personal, materiel, anläggningar, information samt planering och planer i vid bemärkelse. Säkerhetstjänsten omfattar tre huvudområden: säkerhets- underrättelsetjänst, säkerhetsskyddstjänst och signalskyddstjänst. Säkerhetsunderrättelsetjänsten skall klarlägga den säkerhets- hotande verksamheten som kan komma att riktas mot Försvars- makten och dess intressen, såväl inom som utom landet. Säkerhets- underrättelsetjänstens syfte är att utifrån aktuella säkerhetsunder- rättelsebehov lämna underlag för beslut om t.ex. säkerhetsskydds- åtgärder, beredskap eller förbandsproduktion. Inom säkerhetsunderrättelsetjänsten används samma arbetsform som inom underrättelsetjänsten. Säkerhetsunderrättelsetjänsten måste emellertid ibland genomföras med särskilda krav på säkerhetsskydd. I vissa fall är det oundgängligen nödvändigt att kunskap om vissa förhållanden är förbehållen en mycket liten krets av personer eller att t.ex. bearbetning av säkerhetsunderrättelser sker under särskilda förutsättningar avseende arbetsplats, datorstöd etc. Inhämtning av säkerhetsunderrättelser sker genom utnyttjande av samma typ av källor som används av underrättelsetjänsten i övrigt. Härutöver inhämtas information genom t.ex. utfrågning i samband med fall av säkerhetshotande verksamhet och via uppgiftslämnare eller i samverkan med andra myndigheter. Säkerhetsskyddstjänstens uppgift är att ta fram åtgärder som syftar till att hindra eller försvåra säkerhetshotande verksamhet. Den arbetar med att förebygga att hemliga uppgifter som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs. Säkerhets- skyddstjänsten skyddar också materiel och anläggningar mot sabotage och stöld samt personal, anläggningar och materiel mot terrorism. Inom säkerhetsskyddstjänsten arbetar man med informationssäkerhet, infiltrationsskydd, tillträdesbegränsning, utbildning och kontroll av säkerhetsskyddet. Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten Informationssäkerhet skall förebygga att uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs. IT-säkerhet ingår som en viktig del i informa- tionssäkerheten. Infiltrationsskydd i form av säkerhetsprövning skall förebygga att personer som inte är pålitliga från säkerhetssynpunkt deltar i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet. Tillträdesbegränsning skall hindra att obehöriga får tillträde till anläggningar, inrättningar, fordon, fartyg, luftfartyg samt andra föremål eller områden, där hemlig uppgift eller annat av betydelse för rikets säkerhet förvaras, eller där verksamhet av sådan betydelse förekommer. Utbildning ingår som en del i grund- och vidareutbildning av militär personal. Dessutom sker specialutbildning för den personal som har särskilt ansvar för underrättelse- och säkerhetstjänst. Säkerhetsskyddet skall enligt Försvarsmaktens föreskrifter främst bedrivas i linjeorganisationen och angår härvid all personal som är inblandad i den skyddsvärda verksamheten. Förbandschef eller annan chef är alltid ansvarig för säkerhetsskyddet inom sitt område eller sin verksamhet. Kontroll syftar till att konstatera om säkerhetsskyddsnivån är anpassad till aktuell hotbild och att reglerna för säkerhetsskyddet följs. Försvarsmakten skall leda och samordna signalskyddstjänsten inom hela totalförsvaret. Inom Försvarsmakten är det totalförsvarets signalskyddssamordning (TSA) som utför dessa uppgifter. TSA är organisatoriskt en sektion inom MUST:s avdelning för IT- säkerhet. Signalskyddstjänsten syftar till att minska verkan av signal- spaning, falsk signalering och störsändning mot totalförsvarets telekommunikations- och informationssystem. Den skall förhindra obehörig insyn i och påverkan av totalförsvarets telekommunika- tioner, samt användning av kryptografiska funktioner i informa- tionssystemen. Signalkontroll avser också kontroll av röjande signaler (RÖS) samt att systemen används enligt gällande regler. Signalkontrollen har till syfte att dels ge en bild av vad främmande signalspaning kan ha uppfattat av befordrad information, dels att kontrollera att totalförsvarets signalskyddssystem (krypto- funktioner) används och fungerar på önskat sätt. SOU 2003:34 Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten signalkontroll utnyttjas i första hand för att förbättra rutinerna vid meddelandeväxling. Signalkontroll kan genomföras med avseende på såväl ett radiobefordrat meddelande som ett meddelande som förmedlas via tråd. Kontrollen kan även avse annan informationsöverföring än tal. Signalkontroll kan avse såväl innehållet i ett signalmeddelande som att klarlägga om signalering över huvud taget förekommer eller att konstatera om en utrustning avger röjande signaler. Vidare skall signalkontrollen ge underlag för bedömning av vilka uppgifter som kan ha röjts för obehörig och som rör något förhållande som omfattas av sekretess. Signalkontroll innebär att underlag inhämtas främst genom avlyssning av analog och digital signalering i telekommunikations- och informationssystem. De inhämtade underlagen granskas och bearbetas, varefter gjorda iakttagelser delges och rapporteras. Signalkontroll genomförs i totalförsvarets telekommunikations- och informationssystem stickprovsvis med hjälp av fasta eller rörliga kontrollorgan. Signalkontroll genomförs dels med avseende på verksamhet som kräver ett högt eller långvarigt skydd mot att sekretessbelagda uppgifter röjs, dels vid t.ex. större försvars- maktsövningar och internationell verksamhet där svenska förband deltar. Vid en signalkontroll kan det framkomma att en person – ofta en anställd i Försvarsmakten – i ett meddelande som inte är skyddat av krypteringsfunktioner röjer en uppgift som omfattas av sekretess. I några sådana fall har det lett till att rättsliga åtgärder har vidtagits mot den som röjt uppgiften. Det har även förekommit att Försvarsmaktens personal har gripit in i ett samtal och förhindrat att ytterligare sekretessbelagd information har röjts. Signalkontroll sker aldrig i form av hemlig avlyssning. Någon av parterna i t.ex. ett telefonsamtal är alltid medveten om att avlyssning kan förekomma. Försvarsmakten har i (FFS 1999:11) meddelat särskilda föreskrifter om signalskyddstjänsten inom totalförsvaret. 2.6Författningsreglering av säkerhetsskyddet inom Försvarsmakten Den militära säkerhetstjänsten styrs av ett omfattande regelverk. Den grundläggande lagstiftningen utgörs av tryckfrihetsförord- ningen, där de intressen som får skyddas genom att allmänna Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten handlingar hålls hemliga anges. Så får t.ex. enligt 2 kap. 2 § tryckfrihetsförordningen ske med hänsyn till rikets säkerhet eller dess förhållande till annan stat eller mellanfolklig organisation. Begränsning av rätten att ta del av allmänna handlingar skall enligt tryckfrihetsförordningen anges noga i särskild lag, vilket sker i sekretesslagen (1980:100). Genom sekretesslagens bestämmelser om tystnadsplikt och förbud att lämna ut allmänna handlingar föreskrivs en skyldighet för myndigheten att hemlighålla vissa uppgifter. Vidare kan regeringen enligt vad som anges i sekretess- lagen utfärda närmare föreskrifter om hur en sekretessbestämmelse skall tillämpas. För den sekretess som gäller för att trygga rikets säkerhet har det ansetts nödvändigt med särskilda säkerhetsskyddsåtgärder. Detta regleras i säkerhetsskyddslagen (1996:627) och säkerhets- skyddsförordningen (1996:633). I säkerhetsskyddslagen finns bestämmelser som rör säkerhetsskydd och registerkontroll samt särskild personutredning. Med säkerhetsskydd avses olika åtgärder för att skydda totalförsvaret och rikets säkerhet i övrigt. Registerkontroll med särskild personutredning innebär ett inhämtande av upplysningar ur olika register beträffande den som innehar eller avses tillträda en sådan tjänst hos en myndighet som är av betydelse för totalförsvaret eller rikets säkerhet i övrigt. Enligt 44 § säkerhetsskyddsförordningen har Försvarsmakten bemyndigats att meddela föreskrifter om verkställigheten av säkerhetsskyddslagen för sina respektive tillsynsområden. Försvarsmakten har i enlighet härmed beslutat Försvarsmaktens föreskrifter (FFS 1999:10) om säkerhetsskydd. Dessa föreskrifter kompletteras slutligen med interna bestämmelser och särskilda handböcker. I säkerhetsskyddslagen finns, som nämnts, bestämmelser som rör säkerhetsskydd och registerkontroll. Säkerhetsskyddslagen gäller vid verksamhet hos staten, kommunerna och landstingen. Lagen gäller också verksamhet hos aktiebolag, handelsbolag, föreningar och stiftelser över vilka staten, kommuner eller landsting utövar ett rättsligt bestämmande inflytande, och enskilda, om verksamheten är av betydelse för rikets säkerhet eller särskilt behöver skyddas mot terrorism. SOU 2003:34 Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten I verksamhet där lagen gäller skall det finnas det säkerhetsskydd som behövs med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och övriga omständigheter. Säkerhetsskyddet skall utformas med beaktande av enskildas rätt att enligt tryckfrihetsförordningen ta del av allmänna handlingar. Vilken nivå skyddet skall ligga på kan enligt förarbetena (se prop. 1995/96:129) inte bestämmas allt för precist i lagen. Övervägandena i frågan om säkerhetsskyddets utformning i en verksamhet där man regelmässigt handlägger frågor av mycket känslig natur måste skilja sig från dem i en verksamhet där man mer tillfälligt kommer i kontakt med sådana frågor. För att ge utrymme åt olika hänsynstaganden anges endast att säkerhetsskyddet i det enskilda fallet skall ha den utformning som krävs med hänsyn till verksamhetens art, omfattning och övriga omständigheter. Mer detaljerade bestämmelser kan meddelas genom tillämpnings- föreskrifter. Med säkerhetsskydd avses olika åtgärder för att skydda rikets säkerhet. Med rikets säkerhet avses såväl den yttre säkerheten för det nationella oberoendet som den inre säkerheten för det demokratiska statsskicket. Skyddet för den yttre säkerheten tar i första hand sikte på totalförsvaret. Ett hot mot rikets yttre säkerhet kan dock förekomma även om det inte utgör ett hot mot totalförsvaret. Sammanfattningsvis avses med säkerhetsskydd skydd mot spioneri, sabotage och andra brott som kan hota rikets säkerhet, skydd i andra fall av uppgifter som omfattas av sekretess enligt sekretesslagen (1980:100) och som rör rikets säkerhet, och skydd mot brott som innebär användning av våld, hot eller tvång för politiska syften (terrorism), även om brotten inte hotar rikets säkerhet (se prop. 1995/96:129 s. För att uppfylla syftet med säkerhetsskyddslagen skall de myndigheter m.fl. som omfattas av lagen vidta vissa säkerhets- skyddsåtgärder. Dessa åtgärder benämns i lagen informations- säkerhet, tillträdesbegränsning samt säkerhetsprövning. Informationssäkerhet (7 § 1. och 9 §) Med informationssäkerhet avses skydd mot att uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet obehörigen röjs, ändras eller förstörs vare sig det sker uppsåtligen eller av oaktsamhet. Vid utformningen av informationssäkerheten skall behovet av skydd vid automatisk informationsbehandling beaktas Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten Härmed avses såväl att datasäkerheten är hög som att telefonförbindelser och andra kommunikationsvägar håller en tillräckligt hög nivå från säkerhetssynpunkt. För en tillfredsställande informationssäkerhet bör enligt rege- ringen vidare krävas att handlingar med sekretessbelagda uppgifter förvaras på ett betryggande sätt och att man fortlöpande kontrol- lerar att handlingarna finns i behåll (se prop. 1995/96:129 s. 75). Tillträdesbegränsning (7 § 2. och 10 §) Tillträdesbegränsning innebär att obehöriga inte får tillträde till platser där de kan få tillgång till uppgifter som omfattas av sekretess och som rör rikets säkerhet eller där verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet bedrivs. Konkret innebär bestäm- melsen en skyldighet att överväga behovet av inre och yttre bevak- ning genom vaktpersonal eller andra hjälpmedel som TV-över- vakning och larmanordningar. Tillträdesbegränsningar skall enligt förarbetena till lagen ut- formas så att den enskildes rätt att röra sig fritt inte inskränks mer än nödvändigt. Allmänhetens rätt att övervara offentliga förhand- lingar och värdet av den öppenhet som präglar svensk förvaltning bör också beaktas vid valet av åtgärder. I 5 § säkerhetsskyddslagen anges att säkerhetsskyddet skall utformas med beaktande av enskildas rätt att enligt tryckfrihetsförordningen ta del av allmänna handlingar. En noggrann avvägning måste ske så att eventuella begränsningar inte blir onödigt ingripande. Säkerhetsprövning (7 § 3.) Säkerhetsprövning avser kontroll av en person i syfte att förhindra att någon som inte är pålitlig från säkerhetssynpunkt kommer att delta i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet. Säkerhets- prövningen skall i vissa fall omfatta registerkontroll och särskild personutredning (se prop. 1995/96:129 s. En säkerhetsprövning skall göras avseende alla som skall delta i verksamhet som har betydelse för rikets säkerhet eller för sysslor som är viktiga vid bevakandet av skyddet mot terrorism. Pålit- lighetsprövningen skall inte bara innefatta en bedömning av om det kan finnas risk för att personen i fråga kan göra sig skyldig till spioneri eller dylikt. Prövningen skall också innehålla en bedöm- SOU 2003:34 Försvarsmaktens försvarsunderrättelseverksamhet och den militära säkerhetstjänsten ning av om det är lämpligt att personen anförtros sekretessbelagda uppgifter. Härvid skall beaktas bl.a. risken för att han eller hon blir utsatt för olika påtryckningar, att han eller hon genom slarv eller på annat oavsiktligt sätt röjer de sekretessbelagda uppgifterna. Säker- hetsprövningen är knuten till de krav som befattningen eller verksamheten ställer i det enskilda fallet och inte till person. I de mer kvalificerade fallen innefattar säkerhetsprövningen en registerkontroll, dvs. en kontroll i polisens register. Syftet med registerkontrollen är att skaffa fram ett underlag för bedömningen av om en person bör anförtros uppgifter av säkerhetskänslig karaktär. Med registerkontroll avses att uppgifter hämtas från ett register som omfattas av lagen (1998:620) om belastningsregister, lagen (1998:621) om misstankeregister eller polisdatalagen (1998:622). Med registerkontroll avses också att sådana personuppgifter häm- tas som eller Säkerhetspolisen behandlar utan att det ingår i ett sådant register som avses i de nämnda lagarna. Med utgångspunkt i vilka följder ett eventuellt röjande av sekretessbelagda uppgifter får för rikets säkerhet i det konkreta fallet delas olika anställningar in i tre säkerhetsklasser. En anställning eller annat sådant deltagande i verksamhet som skall bli föremål för registerkontroll placeras i säkerhetsklass, om den anställde eller den som deltar i verksamheten får del av uppgifter som omfattas av sekretess och är av betydelse för rikets säkerhet. I säkerhetsklass 1 är sådan verksamhet placerad där den anställde i stor omfattning får del av uppgifter som omfattas av sekretess och är av synnerlig betydelse för rikets säkerhet. Säkerhetsklass 2 omfattar sådan verksamhet där den anställde i en omfattning som inte är obetydlig får del av uppgifter som omfattas av sekretess och är av synnerlig betydelse för rikets säkerhet. I säkerhetsklass 3 är sådan verksamhet placerad där den anställde i övrigt får del av uppgifter som omfattas av sekretess och som är av betydelse för rikets säkerhet, om ett röjande av uppgifterna kan antas medföra men för rikets säkerhet som inte endast är ringa. Säkerhetsskyddet omfattar också ett skydd mot terrorism, oav- sett om denna hotar rikets säkerhet eller inte.