sou · GRB3122d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Enligt ett utkast till direktiv från och rådet (Provisional 2003/0005 (CNS)) kommer nya regler att gälla för kontroll av slutna strålkällor med hög aktivitet. lade fram detta förslag till direktiv . Direktiv- förslaget har behandlats av rådet och förväntas antas . Syftet är att förhindra bestrålning från starka strål- källor på grund av bristande kontroll. Strålkällor som omfattas är de som vid bestrålning på en meters avstånd med- för en stråldos på över 1 mSv. I anges en lista över ett urval av nuklider och den minsta aktivitet vid vilken de omfattas av direktivet. Direktivet har därmed en inriktning som mycket väl stämmer med de utgångspunkter som har. Direktivet har sin grund i den inventering av starka strålkällor som gjordes inom ramen för för radioaktivt avfall. I en undersökning som kommissionen låtit utföra konstaterades att ca 500 000 starka strålkällor har levererats till EU:s medlemsstater . Av dessa bedöms ca 110 000 stycken fortfarande vara i bruk. Cirka 30 000 kasserade strålkällor uppskattades finnas i användarnas lokala lager. Det är för dessa strålkällor risken är som störst att de kommer på avvägar och kan hamna i orätta händer. Som konstaterats så kan olyckor med sådana strålkällor på avvägar leda till allvarliga konsekvenser för hälsa, miljö och ekonomi. Det finns alltså starka skäl att stärka lag- stiftningen avseende hanteringen av de starkaste strålkällorna. En ny lagstiftning bör därför syfta till att försvåra att de starkaste strålkällorna kommer på avvägar och att det finns tillräckliga finan- siella resurser för att slutligt ta om hand dem så att inte någon frestas att göra sig kvitt dem på olaglig väg. Direktivet anvisar flera olika åtgärder för att uppnå detta syfte. Enligt förslaget till direktiv ska det krävas tillstånd för innehav av strålkällorna och innan ett tillstånd utfärdas ska medlemsländerna se till att tillräckliga medel, genom att ordna med finansiell säker- het, eller på annat sätt, finns för att garantera en säker avfallshan- tering. Länderna kan själva välja ett passande system. (art.3) Den finansiella säkerheten (eller motsvarande) ska även inkludera situa- tioner när ingen innehavare kan identifieras (herrelösa strålkällor), så att den starka strålkällan ändå kan omhändertas utan risk för människors hälsa. (art. 10). I artikel 5 krävs att myndigheterna för register över alla tillståndshavare och deras innehav av starka strål- källor De starka strålkällorna ska enligt förslaget identitetsmärkas (art. 7) med ett unikt identitetsnummer för varje strålkälla. Enligt förslaget till direktiv ska det även finnas en beredskap att ta hand om starka strålkällor som kommit på avvägar. Det ska upprättas kontrollstationer vid platser där det är troligt att upptäcka dessa herrelösa strålkällor t.ex. vid tullstationer och vid metallåtervin- ningsanläggningar (art. 9). Medlemsländerna ska också organisera kampanjer för att samla in eventuella herrelösa starka strålkällor i det historiska avfallet. Bestämmelserna föreslås även bli effektivt, proportionellt och avskräckande straffsanktionerade (art. 15). När direktivet ska införas i svensk författning kommer det på några punkter att innebära skärpta regler i förhållande till vad som gäller . På grundval av de aktivitetsnivåer som anges i bilaga 1 så kommer ca 500 starka strålkällor i att omfattas av direktivet. Det gäller såväl kraven på identifiering och registrering av enskilda källor som kravet på system för finansiering av omhändertagandet. Förmodligen krävs dock ingen ytterligare lagstiftning än den som föreslås av denna utredning. Radioaktivt avfall från kärnteknisk verksamhet Europeiska kommissionen har presenterat ett omfattande förslag på det kärntekniska området benämnt Nuclear Package. Förslaget som () är under rådsbehandling innehåller bl.a. ett direktivförslag avseende säkerhetsnormer vid unionens kärntekniska anläggningar samt ett direktivförslag av- seende hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Den del i kärnsäkerhetspaketet som avser ett förslag till avfalls- direktiv innehåller särskilda krav på hanteringen av det använda kärnbränslet och radioaktivt avfall. Med radioaktivt avfall avses både avfall från kärntekniska anläggningar och från annan, icke kärnteknisk verksamhet. Generellt gäller enligt förslaget att uppkomsten av radioaktivt avfall skall minimeras. Vidare slås fast att ett geologiskt slutförvar för det radioaktiva avfallet är den bästa lösningen enligt tillgänglig kunskap. Medlemsländerna skall enligt förslaget upprätta ett långsiktigt program med detaljerad tidtabell för hantering av det använda bränslet och det radioaktiva avfallet. En annan del i förslaget är att Kommissionen skall upprätta ett kontrollsystem för övervakning av arbetet vid medlemsländernas tillsynsmyndigheter. Med förslagens nuvarande utformning finns inga direkta mot- sättningar till de förslag som utredningen har lagt fram. Utredningen har informerats om att man från svensk sida är kritisk till att Kommissionen genom det s.k. kärnsäkerhetspaketet vill vidga sin kompetens till att omfatta kärnsäkerhet och radioaktivt avfall. motsätter sig att ett avfallsdirektiv beslutas, bl.a. därför att det innebär en förskjutning av ansvaret för radioaktivt avfall från medlemsstaterna till . Kravet på en tidtabell som anges i förslaget skulle kunna innebära en forcering av beslutsprocessen för valet av slutförvar i . Därmed hotas den demokratiprocess med aktivt deltagande av allmänhet som är central i det svenska platsvalet för slutförvar av utbränt kärnbränsle och radioaktivt avfall. ansluter sig dock till de grundläggande principer vad gäller ansvar för avfallet som kommer till uttryck i direktivförslaget. Flera tunga medlemsländer är starka motståndare till hela för- slaget Nuclear Package. är det inte möjligt att bedöma om det innebär att förslaget kommer att förkastas i sin helhet. avfallskonvention: Joint Convention on the Safety of and on the Safety of Radioactive (konventionen om säkerheten vid hantering av använt kärn- bränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall) är Den ratificerades av och trädde i kraft . I avfallskonventionen definieras radioaktivt avfall som: radio- aktivt material i gasform, flytande eller fast form för vilket ingen ytterligare användning förutses av den fördragsslutande parten, eller av en fysisk eller juridisk person vars beslut godtas av den för- dragsslutande parten, och som står under tillsyn som radioaktivt avfall av ett tillsynsorgan inom ramen för den fördragsslutande partens gällande lagstiftning och regelverk. I avfallskonventionen sägs att den ska tillämpas på säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall som härrör från civil användning. Emellertid skall konventionen inte tillämpas på avfall som innehåller endast naturligt förekommande radioaktiva material och som inte härrör från kärnbränslets kretslopp, såvida det inte är fråga om en kasserad sluten strålkälla eller att det har förklarats utgöra radioaktivt avfall i enlighet med syftena i konventionen av den fördragsslutande parten. I propositionen där godkännande av avfallskonventionen behandlas sägs att konventionen exempelvis är tillämplig på lakrester från uranåtervinning och hantering av kasserade medicinska strålkällor med radiumpreparat (Proposition 1997/98:145, Svenska miljömål. Miljöpolitik för ett hållbart . Ovanstående innebär att avfallskonventionen är tillämplig för sådant radioaktivt avfall som behandlas inom denna utredning. Avfallskonventionen är en s.k. säkerhetsfrämjande konvention med syftet att de anslutna parterna kontinuerligt ska förbättra säkerhe- ten i fråga om hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Detta innebär att konventionen gör det möjligt för samtliga stater att ansluta sig till konventionen, oavsett hur långt de har nått i sitt interna säkerhetsarbete. Avfallskonventionen har tre mål som alla kan sägas beröra . Det första målet är att uppnå och vid- makthålla en hög säkerhetsnivå avseende hantering av använt kärn- bränsle och radioaktivt avfall över hela världen genom att förstärka nationella åtgärder och internationellt samarbete innefattande, där så är lämpligt, säkerhetsanknutet tekniskt samarbete. Det andra målet är att säkerställa att det, under alla faser av hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, finns effektiva skydd mot möjliga faror så att individer, samhället och miljön skyddas från skadliga verkningar av joniserande strålning, nu och , på ett sådant sätt att behoven och strävandena hos dagens generation tillgodoses utan att äventyra möjligheten för kommande generatio- ner att tillgodose sina behov och strävanden. Det tredje och sista målet är att förhindra olyckor med skadliga strålningsverkningar, och att begränsa deras skadeverkningar, om de ändå skulle inträffa under något skede av hanteringen av använt kärnbränsle eller radio- aktivt avfall. Hela avfallskonventionens kapitel 3 Säkerhet i fråga om hantering av radioaktivt avfall, Artikel 11 till 17 berör . Artikel 11 tar upp allmänna säkerhetskrav. Det står att varje fördragsslutande part ska vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att individer, samhället och miljön är tillräckligt skyddade mot strålningsfaror och andra faror i alla skeden av hanteringen av radioaktivt avfall. Artikel 11 fortsätter med att i sju punkter precisera dessa åtgärder. Artikel 12 behandlar åtgärder för att säkerställa säkerheten vid alla befintliga anläggningar för hantering av radioaktivt avfall och följande artiklar handlar bl.a. om framtida anläggningars säkerhet. Artikel 22 behandlar mänskliga och finansiella resurser. Bl.a. ska man se till att tillräckliga finansiella resurser finns tillgängliga för att stödja säkerheten vid anläggningar för hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall och nedlägg- ningen. Kasserade slutna strålkällor tas upp specifikt i Artikel 28. Det står att varje fördragsslutande part ska, inom ramen för sin natio- nella lagstiftning, vidta lämpliga åtgärder för att säkerställa att innehav, omladdning eller slutförvaring av kasserade slutna strålkällor sker på ett säkert sätt. Det sägs vidare att en fördrags- slutande part ska tillåta återinförsel till sitt territorium av kasserade slutna strålkällor om parten, inom ramen för sin nationella lagstift- ning har godtagit att dessa ska återsändas till en tillverkare som är behörig att ta emot och inneha de kasserade slutna strålkällorna. i enlighet med Avfallskonventionen Enligt nationalrapporten som lämnade lever upp till alla konventionens artiklar. Efterlevnaden av artikel 28 som behandlar kasserade slutna strålkällor har det dock funnits vissa svårigheter att verifiera. I rapporten nämns bl.a. som en åtgärd som vidtagit för att helt kunna leva upp till konventionens bestämmelser om radioaktivt avfall. Några utvalda länders strategier för radioaktivt avfall Utredningen har på grundval av ett underlag från SSI gjort en över- sikt över omhändertagandet av i ett urval länder i . Underlaget kommer från olika källor: dels har ländernas rapportering enligt avfallskonvention använts, dels har vissa länder svarat på en genom SSI utskickad enkät. Utredningen har också gjort studiebesök vid berörda ministerier och myndig- heter i och . Utredningen har även i samband med en konferensresa till träffat repre- sentanter för bl.a. Nuclear Regulatory Commission (NRC) och (). saknade vid tillfället en uttalad strategi för omhändertagande av . Ett uppdrag att ta fram underlag för en sådan hade dock givits till National , . En första rapport om detta arbete har kommit utredningen till del. Följande länder behandlas i denna sammanställning: , , , , , , , , , , och . Majoriteten av länderna tillämpar principen om att förorenaren ska betala. Två länder, och , tar dock inte ut full kostnadstäckning för hanteringen. Subventioneringen via statsbud- geten anses öka sannolikheten för att avfallet lämnas in och minska risken för att det kommer på avvägar. Samtliga länder som studerats har någon form av organiserade mottagningsställen för radioaktivt avfall (inklusive slutna strål- källor) som där emballeras och i många fall även mellanlagras. Insamling kan ske genom att aktivt genomförda årliga kampanjer som görs i , men för det mesta förväntas avfallsprodu- centen själv leverera avfallet direkt till mottagningsstället. Med några få undantag så ägs eller styrs avfallsanläggningarna direkt av staten med ett ansvar och en skyldighet att ta emot, emballera och lagra avfall. i har, vid sidan om de mottagningsställen och lager som sköts av förbunds- staterna, egna faciliteter som på kommersiell basis erbjuder samma tjänster. En del statliga företag eller anläggningar har som villkor att inte vara vinstgivande medan andra kan tillåtas göra en viss vinst, men inte i något annat land sköts denna hantering på enbart kommer- siella grunder såsom i . Vid hanteringen av avfallet görs det ingen skillnad på om avfallet kommer från kärntekniska anläggningar eller inte. Det är genomgående avfallets sammansättning av radioaktiva nuklider och isotoper som styr hanteringen. Behandlingen av avfall av NORM och TENORM som innehåller naturlig aktivitet eller nedfall av radioaktiva ämnen har varit svårare att kartlägga, bl.a. för att rapporteringen till avfallskonventionen var frivillig i detta avseende. Behandlingen av från den militära sektorn sker i några fall (, ) parallellt med civil hantering, åtminstone tills avfallet ska lämnas till slutförvar, då det kan tas om hand som motsvarande civilt avfall. I övrigt görs det inte någon skillnad mellan den militära och den civila hanteringen. Två länder (, ) anger att det inte finns något inom deras respektive försvarsmakter, vilket kan tyckas anmärkningsvärt. Användningen av radioaktiva brandvarnare i hushållen varierar kraftigt i . De nordiska länderna och ligger i toppen med flest enheter per hushåll, medan , och hör till länderna i botten. I krävs tillstånd för innehav och i och är de radioaktiva brand- varnarna helt förbjudna för hushållsbruk. I är de tillåtna. I övriga världen hör och till länderna med stor användning. I samlas kasserade brandvarnare in av företaget som är El-Kretsen AB:s norska motsvarighet för återvinning av elektronik. Dessa samlas in via det vanliga elavfallsflödet, Renas bekostar demontering och skickar sedan kretskort med tillhörande strålkälla till IFE (). Renas betalar per brandvarnare till IFE för slutbehandlingen. Elektro- nikdelarna går sedan till de vanliga förbehandlarna för elektronik, och strålkällorna mellanlagras av IFE. För denna hantering får pro- ducenterna av brandvarnare betala en avgift på av försäljnings- värdet. I sker insamlingen av elektronikavfall i kommunernas regi och brandvarnarna skickas sedan till forskningsstationen för demontering och mellanlagring. Generellt gäller för länderna inom EU, vilka liksom tillåter eller har tillåtit radioaktiva brandvarnare, att man håller på att anpassa sina insamlingssystem för att leva upp till WEEE- direktivets krav på återvinning. Enligt vad utredningen känner till har emellertid inget land kommit längre än i att lösa dessa frågor. Av de länder som granskats i så är det förutom även , och som har ett slutförvar för låg- och medelaktivt avfall. har ett slutförvar för kortlivat låg- och medelaktivt avfall vid markförvaret vid Aube Center och tidigare vid Manche Center. Det spanska vid El Cabril är ett markförvar medan i är ett geologiskt förvar med minst 50 m bergtäckning. Huruvida till alla delar är ett slutförvar eller ej kommer dock att beslutas först då lagret är fyllt, ca 2030. Avfallet kommer till dess att vara återtagbart. Övriga länder har mer eller mindre utvecklade planer för framtida slutförvar. T.ex. planerar att ha ett förvar klart till 2013. I planeras ett enda förvar för alla typer av radio- aktivt avfall inklusive använt bränsle. Detta avses vara klart . Ingen annan typ än geologiskt slutförvar kommer att accepteras i oavsett typen av radioaktivt avfall. Studiebesöket i klargjorde bl.a. följande förhållanden: Brandvarnare med radioaktiv strålkälla används väldigt lite i de tyska hushållen. De är inte förbjudna men man ska begära tillstånd för innehav. Anläggningar med rökdetektorer behöver inga tillstånd, men producenter av rökdetektorer är tvungna att ta dem tillbaka när de är förbrukade. Innehavare av radioaktivt avfall lämnar det i allmänhet till en regional inlämningsstation, som delstaterna ansvarar för. Inne- havaren betalar då den uppskattade kostnaden för att om- händerta och slutförvara avfallet. Därmed upphör dennes ansvar för avfallet. Skulle det senare visa sig att hanteringen blir dyrare, t.ex. för att färdigställa slutförvaret, kommer staten att stå för merkostnaden. Om innehavaren inte har möjlighet att betala så kommer staten även i detta fall att bekosta hanteringen. Härmed uppfyller man kraven i det föreslagna HASS-direktivet för omhändertagande av herrelösa strålkällor. Radioaktivt avfall från kommersiella kärn- kraftverk ska lagras lokalt tills ett slutförvar finns klart för att emot sådant avfall. I detta fall betalar dessa dock en årlig avgift som förskott till en fond för att finansiera slutförvaret. Under det franska besöket framkom bl.a. följande: Radioaktiva brandvarnare för hushållen är inte tillåtna i . Rökdetektorer uppskattas till ett antal av 6-8 miljoner. Strål- källorna i dessa återanvänds av ca 12 producenter. Även i går staten in och betalar för omhändertagande och slutförvar om ett radioaktivt avfall eller strålkälla saknar innehavare eller om denne är insolvent. Nuvarande lagstiftning för radioaktivt avfall omfattar endast det högaktiva avfallet. kommer en översyn av lagen och då förväntas även annat radioaktivt avfall inkluderas. För medelaktivt avfall gäller den franska motsvarigheten till . Undantagsregler (excemption levels) används där det är tillämpligt, men däremot inga generella friklassningsnivåer (levels). All friklassning sker i enskilda beslut med hänsyn till rådande omständigheter. Utredningen har tagit del av den rapport the Regula- tion and Management of Low-Activity Radioactive Wastes, Interim report on Current Regulations, Inventories, and Practices, 2003 som National publicerat över lågaktivt radioaktivt avfall (inkl. ) i . Kartläggningen i rapporten visar att radioaktivt avfall med likvärdiga egenskaper behandlas olika (dock alltid med tillräcklig säkerhet) beroende på varifrån avfallet härstammar. Militärt avfall (med federalt ansvar) och avfall från civil verksamhet (i en ansvarig delstat) är exempel på detta. Dessa olikheter, menar utredarna, leder till bristande förtroende för myndigheternas agerande. I en kommande rapport kommer förslag på förbättringar att läggas fram bl.a. för att harmonisera be- handlingen av lågaktivt radioaktivt avfall. Tabell 5.3 nedan listar följande länder: , , , , , , , , , , och . Det bör observeras att informa- tionen i översiktstabellen nedan är starkt förkortad och kanske därför inte ger en helt rättvisande bild av verkliga förhållanden. Tabell 5.3 Internationell jämförelse av hantering av Principen om att nedsmutsaren betalar tillämpas, vilket innebär att Risöanläggningen tar emot avfall från sjukhus, industri och forskning för behandling och lagring på kommersiell basis. anläggningar vid Risö, med start så snart som möjligt och slutfört inom Principen om att nedsmutsaren betalar tillämpas, vilket innebär att slutna strålkällor insamlas mot en avgift vid STUK:s avd.för Forskning & Omgivningsmätningar. Där packas de om vid behov och sänds vidare till lagret i Olkiluoto Storage for state owned waste. kortlivade radioaktiva ämnen i sjukvård eller forskning lagrar själva avfallet tills det avklingat så att det går att kvitt-bliva som Mellanlagring av avfall från storage hall även vid föras i Eurajoki i Storage for state owned (STUK). waste i Olkiluoto. där står under administrativ kontroll av STUK och sker i ett separat utrymme i lagret för låg- och medelaktivt lagring av herrelösa källor leras för slutlagring. i regi av for Energy Technology (IFE) finns en (byggd ) som används för mottagning, sortering och emballering av låg och medelaktivt avfall från sjukhus, industri, forskning och från den avfall har behandlats vid allt låg- och medelaktivt avfall (TENORM exkluderat) finns även vid The (NRPA). Treatment Plant i . togs i bruk 1999 Principen om att nedsmutsaren Die Länder (federala stater) måste Ett geologiskt slutförvar av betalar tillämpas, vilket innebär etablera State collecting facilities att initialt är det den federala för mellanlagring av radioaktivt regeringen som bär kostnaden avfall som uppstår i deras kommer att ta hand om alla för planering och byggande av Generellt gäller att den typer av radioaktivt avfall. avfallslager liksom driften av som genererar avfall måste leverera (BfS). State collecting facilities. detta till ett slutförvar eller till en Kostnaden tas sedan ut som State collecting facility. ansvarar för att etablera Slutna strålkällor (Co och Cs) och för kostnaden för hantering av små mängder av fast medelaktivt för att planera, bygga och avfall utan ägare eller då avfall (Eu) samt ett 280 liters fat driva dessa förvar och utöva leverantören inte kan betala. innehållande Ra-226 avfall är i avvaktan på ett slutlager placerade Privata bolag som AEA Tech- i djupa borrhål vid ERAM- nology , tar emot och behandlar/lagrar avfall från sjukhus, forskning och industri. AEA samlar in avfall från hela vid sin anläggning i (Lower Saxony). Storbri- Mycket lågaktivt avfall (VLLW) tannien dvs. mindre än 400 kBq av beta/gamma eller enskilda komponenter under 40 kBq, bl.a. från sjukhus och icke radiologisk verksamhet, har i regel lagts på tipp direkt eller efter förbränning. Fast medelaktivt avfall, från en mängd olika producenter som sjukhus, universitet m.fl. tas om hand av ()) på kommersiell basis i anläggningen vid Drigg. Policy för hantering av långlivat avfall håller på att (EA) i Nirex som bildades i början av kärnkraftsägarna har en stor roll att spela vad gäller mellanlager och slutförvar. (SEPA) i Authority (NDA), kommer att majoriteten av de brittiska (EHS) på Environment, Food and Rural Affairs (Defra) tar fram den och The Health and Safety Executive (HSE) inspekterar (ANDRA) är ansvarigt för samtliga avfallsförvar i . Låg- och medelaktivt kortlivar avfall bl.a. från sjukhus, industri och forskning samlas in av ANDRA enligt en guide som tagits fram. Denna sätter villkor för hur och till vilken anläggning inom ANDRA:s befäl som avfallet ska skickas för emballeras för att sedan passa in i något mellan- och slutförvar. Två förvar för denna typ av avfall finns, Mancheförvaret som är fullt samt Aube för- varet som byggdes . ANDRA kontrakterar ett antal företag för olika uppgifter t.ex. sortering vid någon anlägg- ning i regi av (SOCATRI), förbränning vid Centracos anläggning i osv. low level waste (VLLW) dvs. avfall med några kBq/kg avses placeras i ett ytnära förvar som kommer att tas i drift . Commissariat à l'Energie Atomique (CEA) har anlägg- ningar som används för lagring av slutna källor samt en del Ra-226 avfall. Tillstånd till slutlagring av slutna källor i Aube har endast givits till ett litet antal lågaktiva källor med kort halveringstid. avfall, t.ex. avfall som Am-241, avses placeras i (ASN), ett ytnära slutförvar med jord/bergtäckning. ANDRA har ansökt om att få utnyttja lager i SOCATRI:s regi för detta (ANDRA). Ett statligt organ The Belgian Lagring sker vid Belgoprocess Planeringen har initierats. and Enriched Fissile Materials Det fanns 63 500 slutna källor (ONDRAF-NIRAS) har ansvaret att hantera allt radioaktivt vilka ca 40 000 var smoke avfall i landet. (FANC). Radium lagras i Umicore- verksamhet tas ut med Totalt inventarium av Ra-226 var 30 TBq. (in Fleurus) är involverat i insamling, förbehandling och temporär lagring av slutna överföras till Belgoprocess så snart de har möjligheter att ta försöker få fram en handlingsplan för att så effektivt som möjligt insamla