sou · GRB341d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Vad avser inspektionsverksamheten på den regionala nivån togs bestämmelsen om årlig inspektion i 18 § bort och 19 §, med bestäm- melser om överåklagarnas uppgift att verka för enhetlighet inom vissa bestämda områden, upphävdes. Trots att någon begränsning av Riksåklagarens inspektionsverksamhet inte gjordes togs i 4 § bort bestämmelsen om Riksåklagarens möjlighet att genom inspek- tioner hålla sig underrättad om åklagarväsendets tillstånd. Detta var ett sätt att peka på att tillsynsverksamheten skulle bedrivas under flexiblare former. Departementschefen erinrade också om att hans förslag skulle innebära en ökad satsning på rådgivning och informa- tion (a. prop. s. 64). På grundval av förändringarna i överprövningsverksamheten ut- färdade Riksåklagaren allmänna råd, Handläggning av överpröv- Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. ningsärenden, RÅC I:108. De allmänna råden hade sitt ursprung i vad som uttalats i ovan redovisade förarbeten och tog upp frågor om principen för tillämpningen av överprövningsinstitutet och handläggningen av ärendena såväl hos Riksåklagaren som hos regionåklagarmyndigheterna. Cirkuläret upphörde att gälla . Utvärdering av tillsynsverksamheten i , m.m. För att få klarhet i om tillsynsverksamheten inom förändrats i och med Regionreformen gav regeringen i regleringsbrevet för budgetår 1992/93 Riksåklagaren i uppdrag att bl.a. analysera omfattningen av Riksåklagarens tillsynsverksamhet och belysa effekterna av en intensifiering respektive neddragning av verksamheten. Riksåklagaren redovisade sitt uppdrag i promemorian Tillsynsverksamheten inom (i det följande RÅ-promemorian). I RÅ-promemorian lämnades en redogörelse bl.a. för hur till- synsverksamhetens bedrevs. Av denna framgår att över- prövningsärenden utgjorde den största enskilda gruppen av ärenden i tillsynsbyråns verksamhetsområde och den största ärendegruppen hos Riksåklagaren inom det juridiska området. Antalet ärenden hade dock legat . var antalet ärenden 253, 276 och 270. I och med det nya tvåinstanssystemet prövades omkring en tredjedel av ärendena i sak. De flesta av de ärenden som inte sakprövades hade redan över- prövats på regional nivå. Andra ärenden rörde beslut som skulle komma att prövas av domstol eller ärenden där den klagande ansågs sakna intresse av att få saken prövad. Vid en genomgång av ärenden (276) hade sakprövning skett i 80 ärenden och i endast åtta ärenden beslutade riksåklagaren om ändring av beslutet (RÅ- promemorian s. 5-6). Av redogörelsen i RÅ-promemorian framgår vidare att de tidigare inspektionerna hade ersatts av regelbundna besök på de underställda åklagarmyndigheterna, s.k. tillsynsbesök. Syftet med tillsynsbesöken var i princip detsamma som gällde för inspek- tionerna, dvs. att hålla Riksåklagaren underrättad om tillståndet inom åklagarväsendet. Besöken gav också Riksåklagaren tillfälle till diskussioner med all personal vid myndigheten och för att informera om ny lagstiftning och andra frågor. Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. gjordes också på myndigheter där det funnits skäl till granskning. Även vid andra tillsynsbesök skedde viss granskning av myndighetens verksamhet, bl.a. genom stickprovsvis kontroll av hur diarier och liggare fördes samt hur de enskilda brott- målsärendena sköttes. Antalet tillsynsbesök hade varierat men legat runt 20 besök . I förhållande till hur denna del av verksam- heten bedrevs före regionreformen användes nu betydligt mindre resurser för tillsynsbesök (RÅ-promemorian s. 11-12). Som allmänna utgångspunkter för sina förslag angav Riks- åklagaren att de viktigaste tillsynsuppgifterna var att följa rättsutvecklingen inom de delar av åklagarverksamheten som inte blir föremål för domstolsprövning och att tillse att objektiviteten upprätthålls och rättstillämpningen blir enhetlig (RÅ- promemorian, s. 25). Som främsta styrmedel i detta hänseende angavs rätten att utfärda föreskrifter och att göra tillsynsbesök, kompletterat med överprövningsverksamheten. Några förslag till sakliga förändringar i hur överprövnings- verksamheten skulle bedrivas lämnades inte. Att ytterligare in- skränka den verksamheten skulle enligt Riksåklagaren innebära att överprövingsinstitutet kom att urholkas. Däremot fanns skäl att göra förändringar vad avser tillsynsbesökens form. Bland annat föreslogs att antalet generella, regelbundna besök skulle minska. Tillsynsbesöken skulle också kunna inriktas på en viss frågeställ- ning. Besöken skulle då mer ta sikte på att skapa en enhetlig rätts- tillämpning och på uppföljning av ny lagstiftning. I RÅ-prome- anges att med föreslagen inriktning skulle tillsynsbesöken kunna minskas från cirka 20 till ett fåtal. Även Statskontoret hade efter ett regeringsuppdrag, i rapporten roll och organisation (1993:3), konstaterat att arbetsbelastningen på tillsynsbyrån var hög. Eftersom tillsyns- besöken tog en stor del av verksledningens resurser i anspråk kunde tillsynsbesöken, i vart fall delvis, ersättas med regelbundna möten mellan Riksåklagaren och myndighetscheferna (s. 45 f.). Stats- kontoret, liksom Riksåklagaren, framhöll att Riksåklagaren naturligt- vis skulle ha kvar möjlighet att göra tillsynsbesök var och när som helst inom åklagarorganisationen. Regeringen delade Riksåklagarens uppfattning och förklarade budgetproposition (prop. 1993/94:100, bil. 3, s. 35-36) att de resurskrävande tillsynsbesöken knappast kunde stå i proportion till de effekter som uppnåddes. I stället borde resurserna sättas in där de gjorde bäst nytta. Riksåklagarens tillsynsbesök skulle enligt Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. regeringen syfta till att skapa en enhetlig rätts- tillämpning och att kvaliteten i åklagarverksamheten hålls på en hög och jämn nivå. Regeringen betonade också att Riksåklagarens tillsynsverksamhet måste ses i förhållande till den tillsynsplikt överåklagarna har. I samma ärende bedömde regeringen, bl.a. mot bakgrund av Statskontorets rapport, att det under Riksåklagaren skall finnas fyra huvudfunktioner; en för tillsyn, en för metodutveckling, en för administration samt en för Riksåklagarens verksamhet i . Härigenom skulle metodutvecklingsfrågorna få en mer framträdande plats. Eftersom vissa av de uppgifter som då låg på tillsynsbyrån skulle kunna hanteras inom den nya enheten skulle till- synsbyrån gagnas och få en mer renodlad funktion (a. prop. s. 37). Mot bakgrund av regeringens riktlinjer för tillsynsverksamheten utfärdade Riksåklagaren föreskrifter och allmänna råd om överåklagarnas tillsynsverksamhet (RÅC I:121). I dessa föreskrevs bl.a. att överåklagare åtminstone skulle inspektera varje underlydande åklagarmyndighet. I de allmänna råden angavs att överåklagarna, utöver dessa inspektioner, borde göra inspektion vid behov. Överåklagarna gavs också råd om att i förekommande fall informera Riksåklagaren om vad som framkommit vid inspek- tionerna. Cirkuläret upphörde att gälla . –90 föreslog i sitt betänkande Ett reformerat åklagarsystem (SOU 1992:61) att samtliga åklagarmyndigheter inom en region skulle läggas samman till en myndighet, den s.k. regionmodellen. En stor del av remissinstanserna ställde sig av- visande till förslaget och regeringens bedömning var att någon ändring i enlighet med förslaget inte skulle ske (prop. 1993/94:100 bil. 3 s. 34). Istället gav regeringen i uppdrag att se över åklagarväsendets organisation i dess helhet. Riksåklagaren redovisade sitt uppdrag i rapporten väsende (Åklagarväsendet rapport 1995:3, i det följande RÅ- rapporten). En av utgångspunkterna för de i rapporten lämnade förslagen var att generellt skulle de centrala förvaltningsmyndigheterna i fram- tiden ägna sig åt övergripande arbetsuppgifter och att det egentliga verksamhetsansvaret i största möjliga utsträckning skulle delegeras Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. så långt ut i organisationen som möjligt. Verksamheten skulle bli mer flexibel och anpassningsförmågan till förändringarna i sam- hället skulle öka. Den allmänna inriktningen var att förlägga tyngd- punkten i verksamheten nära medborgarna och att införa en ord- ning med s.k. mål- och resultatorienterad styrning (om innebörden av mål- och resultatstyrning se prop. 1995/96:110, s. 4). Riksåklagaren föreslog att under Riksåklagaren skulle finnas regionala resultatenheter med fullständigt ansvar för att leda och styra verksamheten. Detta skulle innebära att överåklagarna såvitt avser ledning och styrning av verksamheten skulle få en väsentligt förstärkt ställning. Genom förslaget skulle överåklagarna bl.a. få ansvaret för anställning av samtliga åklagare, fördelning av personal- resurser, beslut om administrativ ledning, verksamhetsplanering och långsiktig planering. Det nya decentraliserade beslutsfattandet skulle, enligt Riksåklagaren, ställa ökade krav på kontroll och tillsyn av den operativa verksamheten vid de lokala myndigheterna (s. 44 f.). Beträffande Riksåklagarens tillsynsverksamhet föreslogs att denna skulle förskjutas mot ökad inhämtning av information och ökat överinseende (s. 60-62). I förslaget angavs att Riksåklagarens tillsynsverksamhet borde vara inriktad på frågor som har generell betydelse för hela åklagarväsendet. Tillsynen borde enligt Riksåklagaren i första hand vara inriktad på att upp- täcka systemfel och tyngdpunkten i verksamheten borde ligga på att förhindra oriktigheter i verksamheten. Ansvaret för den mer sedvanliga tillsynen som tar sig uttryck i rättelser av felaktigheter, dvs. finna fel i enskilda ärenden, borde ligga på den regionala nivån. Överåklagarna borde därför ha ansvaret för den löpande tillsynen av åklagarverksamheten i regionen och därmed pröva beslut som fattats av lägre åklagare och handlägga ärenden med anmälningar mot åklagare om brott och felaktigheter. Riksåklagaren påpekade också att systemet med mål- och resul- tatstyrning skulle komma att medföra ökade krav på mer över- gripande och detaljerad verksamhetsuppföljning, dvs. både en form av tillsyn och ett stöd för den lokala, operativa verksamheten och dess resurser. Riksåklagaren lämnade inget förslag vad avser överprövnings- institutet men menade att det skulle ses över (s. 60). Mot bakgrund av Riksåklagarens förslag kom åklagarväsendet att bli mer flexibelt och mer anpassat till ett mål- och resultatstyrnings- system (prop. 1995/96:110, bet. 1995/96:JuU13, rskr. 1995/96 172). Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. Hela landet kom att delas in i sju åklagarmyndigheter (sex myndigheter). På lokal nivå indelades distriktet i åklagar- kammare. De regionala myndigheternas ökade ansvarsområde innebar att åklagarväsendet gavs bättre förutsättningar att anpassa organisa- tion, arbetsformer och metoder inför förändringar inom rätts- väsendet i stort. I propositionen betonades att åklagarnas egentliga verksamhet, den brottsbeivrande, skulle koncentreras till åklagarkamrarna och den administrativa och kamerala till åklagarmyndigheterna. Liksom Riksåklagaren påpekat framhöll regeringen att ett sådant decentrali- serat beslutsfattande skulle innebära ökade krav på överåklagarnas kontroll och tillsyn av den brottsbeivrande verksamheten (a. prop. s. 16 f.). I samband med åklagareformen trädde den gällande åklagarförordningen (1996:205) i kraft. I denna finns ingen mot- svarighet till bestämmelsen i 5 § åklagarförordning (1989:848) om överåklagarnas tillsynsfunktion. Som nämnts ovan regleras istället överåklagarnas ansvar genom att bestämmelserna i verksförord- ningen är tillämpliga för överåklagaren i hans eller hennes roll som myndighetschef (se 7 kap. 2 § tredje stycket RB samt 4 och 8 §§ åklagarförordningen). Översynen av 7 kap. gav regeringen i uppdrag att göra en översyn av 7 kap. . Bakgrunden var bl.a. att be- stämmelserna inte fullt ut avspeglade den åklagarorganisation som finns . Utöver att i lagtext beskriva åklagarbegreppet och olika åklagarfunktioner så neutralt som möjligt för att underlätta fram- tida förändringar inom åklagarväsendet, ingick i Riksåklagarens uppdrag att göra en översyn av tillsynsfrågan och överprövnings- institutet. Riksåklagaren redovisade sitt uppdrag i promemorian En översyn av 7 kap. (i det följande RB- promemorian). Utöver att lämna förslag till ändringar i och vissa följdändringar, bl.a. i åklagarförordningen, förklarade att det inte fanns några skäl att föreslå förändringar i fråga om Riksåklagarens och överåklagarnas (och de biträdande överåklagarnas) tillsynsverksamhet (RB-promemorian s. 19). Riks- åklagaren betonade också att överprövningsverksamheten inte är Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. ett regelstyrt förfarande för överklagande och att det inte heller finns anledning att göra förfarandet alltför formalistiskt och dom- stolsliknande (s. 18). Mot bakgrund av förslagen i RB-promemorian kom bestämmel- serna i 7 kap. RB mer att överensstämma med den åklagarorgani- sation som finns (se prop. 2000/01:92, bet. 2000/01:JuU23, rskr. 2000/01:207). I 1 § finns bestämmel- ser om vem som är allmän åklagare. Vissa förändringar har också gjorts vad beträffar titulaturen inom åklagarväsendet, bl.a. har biträdande riksåklagare ändrats till vice riksåklagare och titulaturen distriktsåklagare har utmönstrats. Liksom Riksåklagaren ansåg regeringen att det inte fanns skäl att förändra tillsynsverksamheten (a. prop. s. 17). Regeringen ansåg inte heller att det var nödvändigt att författningsreglera över- prövningsförfarandet. Regeringen hänvisade dock till denna kommittés uppdrag. Allmänt om regleringen för tillsyn Riksåklagaren har tre uppgifter: att vara åklagare i Högsta dom- stolen, att vara rikets högsta åklagare samt att vara chef för den centrala förvaltningsmyndigheten. Genom bestämmelserna i 7 kap. 2 § RB regleras att Riksåklagaren, som högste åklagare under regeringen, har ansvaret för och ledningen av åklagarväsendet i landet. bestämmelser om Riksåklagaren reglerar också riksåklagarens processuella roll och hans eller hennes funktion som högste åklagare. Bestämmelser om Riksåklagaren som central förvaltnings- myndighet för åklagarväsendet finns i RÅ-instruktionen. Av 2 § framgår att Riksåklagaren har tillsyn över åklagarväsendet och skall verka för lagenlighet, följdriktighet och enhetlighet i rättstillämp- ningen. Dessutom skall Riksåklagaren leda och samordna verksam- heten inom åklagarväsendet och se till att den bedrivs effektivt. För nu nämnda ändamål får Riksåklagaren meddela föreskrifter och allmänna råd. Enligt samma bestämmelse lämnar Riksåklagaren även i övrigt råd och upplysningar till åklagarna i deras verksamhet. Hur Riksåklagaren fullgör sin tillsynsfunktion är i huvudsak inte reglerat. Rätten att överpröva ett åklagarbeslut är ett utflöde av Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. bestämmelserna i 7 kap. 2 och 5 §§ RB. Riksåklagarens rätt att med- dela föreskrifter och allmänna råd i syfte att nå lagenlighet, följd- riktighet och enhetlighet i rättstillämpningen och att verka för en effektiv åklagarverksamhet regleras i 2 § RÅ-instruktionen. Riks- åklagarens tillsynsverksamhet genom besök och föreskrifter m.m. tar sikte på åklagarnas handläggning i allmänhet och på att skapa en enhetlig rättstillämpning. Överprövningsverksamheten är främst inriktad på handläggningen av enskilda ärenden av enskilda åklagare. Även om också handläggningen av ärenden som rör brotts- misstankar mot åklagare, vid sidan om själva brottutredningen, är tillsyn över den enskilda åklagaren behandlar kommittén denna fråga i kapitel 4. Enligt 7 kap. 2 § tredje stycket RB har de överåklagare som ut- setts som myndighetschefer ansvaret för och ledningen av den regionala åklagarverksamheten. För såväl Riksåklagaren som de regionala myndighetscheferna gäller också verksförordningen i vissa delar. I 7 § verksförordningen föreskrivs att chefen bl.a. skall se till att verksamheten bedrivs författningsenligt och effektivt samt fortlöpande följa upp och pröva den egna verksamheten. Chefen skall enligt samma paragraf också se till att myndighetens organisation är utformad så att redovisningen, medelsförvaltningen och förvaltningen av övriga tillgångar samt myndighetens verksamhet kontrolleras på ett betryggande sätt. Hur varje myndighetschef utövar sin kontroll och tillsyn bestämmer han eller hon. Utvärdering av verksamhetsresultat och kvalitetsuppföljning, m.m. utövades tillsynen över åklagarväsendet främst genom tillsynsbesök, överprövning och utfärdande av föreskrifter och allmänna råd. Även om dessa sätt att utöva tillsyn fortfarande används har tillsynsarbetet inom Riksåklagaren förändrats . ligger tonvikten mer på utvärdering av verksamheten genom resultatanalys samt kvalitetskontroll och kvalitetsuppföljning än på en mer traditionell tillsynsverksamhet. Att undersöka att åklagarverksamheten är lagenlig, följdriktig, enhetlig och effektiv sker huvudsakligen genom granskning och analyser av verk- samhetsresultat – material som i sin tur bl.a. används för fort- och utbildning av åklagare – samt annan kvalitetsuppföljning. Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. Riksåklagaren inhämtar regelbundet verksamhetsstatistik om åklagarverksamheten. Verksamhetsstatistik hämtas från åklagar- väsendets ärendehanteringssystem Brådis. Här tas fram olika slags mått på bl.a. inkomna och avslutade ärenden, balanserade ärenden, andelen lagförda misstänkta, andelen brottsmisstankar som lett till lagföring, genomströmningstid från inkommen anmälan respektive inkommet förundersökningsprotokoll, andelen brottsmisstankar beslutade från färdig utredning samt fördelningen av åklagarbeslut. Resultatet presenteras i den s.k. resultatmodellen (se bilaga 4). I resultatmodellen koncentreras verksamhetsstatistiken till några få områden nämligen lagföring, genomströmning och produktionsförändring. Verksamhetsresultatet publiceras på åklagarorganisationens intranät och presenteras för åklagarmyndigheterna och resultatmodellen kvartalsvis. Resultatet av verksamhetsstatistiken, efter att den har behandlats i resultatmodellen, används som ett instrument i tillsynsverksam- heten. Statistiksystemet är så konstruerat att Riksåklagaren i detalj kan undersöka förhållandena på en enskild kammare. Det finns också möjlighet att gå in och titta på en viss brottstyp. Genom systemet är det lätt att upptäcka om någon åklagarmyndighet eller enskild kammare har höga balanser, hög genomströmningstid eller om verksamhet på annat sätt avviker. Det är också lätt att med hjälp av statistiksystemet upptäcka fel och brister och också finna sätt att åtgärda dessa. Genom att närmare granska och analysera fördelningen av åklagarbeslut anser sig Riksåklagaren också kunna verka för en enhetlig rättstillämpning. Resultatinformationen används sedan som underlag för styrning och uppföljning av åklagarverksamheten samt som underlag för utbildning, information och kompetensutveckling. Resultatet används också som diskussionsunderlag vid Riksåklagarens resultatdialoger med överåklagarna. Resultatinformationen från statistiksystemet avses att komplet- teras med fler mått på kvalitet i åklagarnas arbete, bl.a. avseende kvaliteten i stämningsansökningar, hur nya omständigheter beaktas samt åklagarnas presentations- och förhörsteknik. Bland annat skall det finnas fasta riktlinjer för en långsiktig kvalitetsuppföljning. Olika kvalitetssäkringsmodeller för olika frågor inom åklagarnas kärnverksamhet skall gälla. Som exempel på vad som är god kvalitet anges aktiv förundersökningsledning, nära samarbete med polisen, att förundersökning inleds när så är befogat, att fattade beslut är lätta att förstå och att kvaliteten i stämningsansökningarna är hög. Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. För att granska att kvaliteten är god skall olika metoder kunna användas. Bland annat diskuteras en modell med ärendestudier, en annan med intervjuer med domare och en tredje med enkäter. I syfte att utveckla och förbättra åklagarverksamheten, både , har Riksåklagaren fastställt Utvecklingsplan 2001-2005. Planen har fastställts i samarbete med samtliga anställda inom åklagarorganisationen. Utvecklingsplanen innehåller fem rubriker; Program för bekämpning av organiserad gränsöver- skridande brottslighet, Program för åklagarnas arbete med särskilt grov och komplicerad brottslighet, Program för bekämpning av övrig brottslighet innefattande s.k. mängdbrottslighet (vardags- brottslighet), Program för stöd till samt ledning och styrning av åklagarverksamheten samt Program för utveckling av Riksåklaga- rens rättsliga verksamhet, främst i . I det sist- nämnda programmet ingår att fastställa en s.k. rättsutveck- lingsplan över de frågor som bedömts ha betydelse för en enhetlig rättstillämpning och att Riksåklagaren skall koncentrera sin verk- samhet i på just dessa frågor. Till grund för för- teckningen ligger bl.a. diskussioner med åklagare, företrädare för domarkåren och rättsvetenskapen. har Riksåklagaren genomfört ett arbete för att höja kompetensen inom åklagarorganisationen. Alla nyanställda åklagare skall genomgå en grundutbildning på total av . Genom en årlig vidareutbildning om minst för samtliga åklagare skall man säkerställa hög- kvalitativa åklagarinsatser. Högre utbildning ges också till vissa ut- valda specialiståklagare. Kompetenshöjning sker vidare genom del- tagande i utbildning anordnad av annan än Riksåklagaren eller i samarbete med andra organ, exempelvis . Vid dessa utbildningstillfällen och seminarier m.m. ges också till- fälle att informera om förändringar i samhället och om ny lagstift- ning samt att verka för en enhetlig rättstillämpning. Även om sättet att granska att åklagarverksamheten är lagenlig, följd- riktig och effektiv samt att se till att rättstillämpningen är enhetlig delvis har förändrats bedrivs tillsynen fortfarande genom besök. Tillsynsbesöken sköts emellertid till stor del av de överåklagare som är myndighetschefer vid åklagarmyndigheterna eller vice över- Tillsyn och annan kontroll över Polisen och åklagarväsendet m.m. Möjligheten att besöka eller inspektera underlydande myndigheter är dock inte såsom tidigare författningsreglerad. Även om Riksåklagaren inte gör några inspektioner förekommer det att Riksåklagaren uppdrar åt annan att inspektera en viss myndighet eller viss kammare. Sådana inspektioner planeras av vice riksåklagaren och för detta ändamål har en inspektionsplan fast- ställts. Dessa inspektioner är inriktade på att kontrollera en fråga eller ett verksamhetsområde som har bestämts i förväg, s.k. tema- inspektioner. Anledningen till en inspektion kan t.ex. vara ett förhållande som framkommit vid ett överprövnings- eller klago- ärende, något som tagits upp i media eller något som framgår av verksamhetsstatistiken. Som nämnts ovan i avsnitt 3.3.2 har Riks- åklagaren och genomfört vissa gemensamma inspektioner och fler planeras. Senast en inspektion skedde i enbart Riksåklagarens regi var . Biträdande riksåklagaren var ansvarig för inspek- tionen som avsåg att granska samordningen av brott och miss- tänkta vid brottsutredningar. Inspektionen resulterade i att Riks- åklagaren utfärdade föreskrifter i frågan, se RÅFS 2001:7. För att få en uppfattning om läget i åklagarorganisationen har riksåklagaren en målsättning att besöka hälften av alla åklagar- kammare . Besöken syftar främst till att träffa de enskilda åklagarna och övrig personal samt lämna information till dem. Någon kontroll av verksamheten vid åklagarkamrarna görs över huvud taget inte under besöken. Däremot kan såväl riksåklagaren som de enskilda åklagarna ta upp och diskutera olika problem eller förslag till förbättringar av verksamheten. Därutöver har riks- åklagaren resultatdialoger med överåklagarna för de sex åklagarmyndigheterna. Härvid går man bl.a. igenom verksamhets- statistiken. Gemensamt försöker man finna orsaken till eventuella brister i verksamheten.