sou · GRB3120d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Man bör hålla i minnet att det handlar om en försöksperiod för de tre åren 2005 2007 och att ett system med auktionsförfarande, som vi hoppas på, skulle kräva en avsevärt mindre och annorlunda myn- dighetsinsats. Därför bör man sträva efter att finna en flexibel lösning. Reservationer och särskilda yttranden Särskilt yttrande av () I stort instämmer jag i kommitténs överväganden. Men jag vill passa på att hänvisa till vårt tidigare betänkande, SOU 2003:60, och min reservation och mitt särskilda yttrande som jag anser vara aktuella även i detta betänkande. Det finns delar av detta be- tänkande där jag har en något annorlunda syn. Reservationer och särskilda yttranden Handel med utsläppsrätter har en god möjlighet att bli det kostnadseffektiva internationellt harmoniserade styrmedlet för minskade utsläpp av växthusgaser. Ett system som medför att utsläppsminskande åtgärder kommer till stånd där kostnaden för reduktionen är som lägst. Detta kräver dock att handelssystemet verkligen får förutsättningar att fungera och att effektiviteten inte inskränks med ensidiga nationella begränsningar. Då delegationen inte heller i detta andra delbetänkande tagit ställning i frågan om att ta bort den svenska koldioxidskatten för den handlande sektorn, vill jag återkomma till ett utdrag ur mitt särskilda yttrande från det första delbetänkandet, SOU 2003:60, i denna utredning. För att systemet skall bli effektivt är det viktigt att inte behålla eller införa andra nationella system som begränsar effektiviteten i handels- systemet eller snedvrider konkurrensen mellan liknande anläggningar i olika länder. Att nationellt begränsa handelssystemet som sådant, eller påverka den handlande sektorns marginalkostnader för utsläpps- minskande åtgärder med andra styrande (avseende växthusgaser) eller fiskala skatter, kommer enbart att föra med sig att systemets totala kostnader ökar och att utsläppen av växthusgaser inte minskar så mycket som de skulle kunna göra. och svensk energibransch har jämfört med vår omvärld mycket låga utsläpp av koldioxid. Inom energibranschen har också stora utsläppsminskande åtgärder tidigt genomförts. Detta har medfört att kostnaden för att vidta utsläppsminskande åtgärder i är betydligt högre än i vår omvärld. Det är inte effektivt att ha två styrmedel för att nå samma mål. Ineffektiviteten och snedvridningen blir ännu mer uppenbar när det dessutom handlar om att bara vissa anläggningar, de svenska, skulle drabbas av denna extra pålaga. När handelsystemet införs 2005 är det grundläggande för syste- mets funktion att alla anläggningar i hela systemet möter samma åtgärdspris för utsläppsminskningar, varför den svenska koldioxid- skatten måste tas bort för den handlande sektorns anläggningar. I den alltmer gemensamma europeiska elmarknaden är det av samma skäl viktigt att styrande skatter och avgifter blir interna- tionellt harmoniserande medan rent fiskala skatter läggs där de inte Reservationer och särskilda yttranden snedvrider styrning och konkurrensförhållanden. I frågan om finansiering av det bortfall av statsintäkter som följer av borttagan- de av koldioxidskatten är det, i den mån detta inte skall läggas på koldioxidutsläpp i den icke handlande sektorn, därför viktigt att hitta en sådan lösning. Det alternativ i form av en fiskal fastighets- skatt på vattenkraft som anges i utredningen är inte rimligt. I en situation med målsättningar och strävanden för ökad andel el från förnybara energikällor blir orimligheten i ett sådant alternativ ännu mer påtaglig. Reservationer och särskilda yttranden Svensk industri har en energimix med en internationellt sett mycket låg andel fossila bränslen. Även ligger lågt . Övriga EU-länder ligger mellan andel fossila bränslen. Ett annat sätt att se på detta är att svensk industri har minskat sin oljeförbrukning , parallellt med en kraftigt stigande produktion. Det är denna effektiva och slimmade svenska industri som skall ta itu med utmaningen att klara det nya systemet med handel med utsläppsrätter. Med en så låg andel fossila bränslen i är naturligen möjligheterna att minska användningen fossila bränslen mindre än i andra länder, även om de finns. Det är mot denna bakgrund man bör se den koldioxidskatt de energiintensiva företagen betalar, en skatt som trots de nedsättningar som finns, ändå är högst i världen. Enligt all ekonomisk teori är det också så att flera styrmedel för att uppnå samma mål leder till ineffektivitet. I sitt delbetänkande SOU 2003:60 tog delegationen inte ställning till om koldioxid- skatten skall vara kvar som ytterligare ett styrmedel, vid sidan av systemet med handel med utsläppsrätter, eller inte. Inte heller i detta delbetänkande tar delegationen ställning. Enligt min mening borde delegationen nu entydigt ha uttalat sig för ett avskaffande av koldioxidskatten för den handlande sektorn. Att så bör ske framgår också enligt mitt synsätt indirekt av de tjugotredje, tjugofjärde och trettionde skälen i preambeln till han- delsdirektivet, liksom av det, i och för sig frivilliga, elfte kriteriet i bilaga III till direktivet. Detta kriterium, som säger att Planen får innehålla information om hur befintlig konkurrens från länder eller enheter utanför unionen kommer att beaktas tillkom på ett sent stadium i arbetet med direktivet just för att poängtera vikten av att ta hänsyn till konkurrensaspekterna. Kon- kurrensaspekten leder således till att koldioxidskatten bör tas bort. Det är också så att ett bibehållande av koldioxidskatten gör det svårt att utvärdera effekten av systemet med utsläppsrätter. Det torde vara svårt att isolera effekten av koldioxidskatten på före- tagens beteende från effekten av handelssystemet. Reservationer och särskilda yttranden Koldioxidskatten bör således enligt min mening tas bort för den handlande sektorn. Samma principiella skäl som leder till att koldioxidskatten bör tas bort, att man inte skall ha dubbla styrmedel, är giltigt också för kraven i på energieffektivitet och användning av förnybara bränslen. Genom handelsdirektivet ändras IPPC-direktivet på så sätt att det blir valfritt för medlemsstaterna att ställa krav på energieffek- tivitet för förbränningsanläggningar eller andra anläggningar som avger koldioxid. Eftersom systemet med handel med utsläppsrätter har samma syfte, att begränsa användningen av fossila bränslen, innebär det att vi skulle få två styrmedel för samma mål. De verkar dock helt olika. innefattar en detaljerad myndighets- styrning som gått allt längre i detaljeringsgrad, så långt att myndigheten till och med försöker styra val av process. Han- delssystemet däremot bygger på att allt hårdare krav ställs på före- tagen att medverka till begränsning av utsläppen, krav som före- tagen själva får bedöma hur de skall uppfyllas. Att ha två så principiellt olika styrmedel verkande mot samma företag kan inte vara annat än kontraproduktivt. Handelssystemet måste vi ha, alltså är det kravet i på energieffektivitet som får vika. Också när det gäller kraven på förnybara energikällor har vi valfrihet. Eftersom valet av energikälla har central betydelse för en anläggnings koldioxidutsläpp, innebär krav på begränsad använd- ning av fossila bränslen problem i förhållande till handelssystemets funktion. Minskningen av koldioxidutsläppen riskerar att ske på ett sätt som inte blir kostnadseffektivt. Enligt min mening borde delegationen således nu ha föreslagit ett borttagande av kraven i på energieffektivitet och på användning av förnybara bränslen. Systemet med utsläppsrätter bygger på att utsläppsrätterna fördelas för hela tre- respektive femårsperioden (2005 2007 respektive 2008 2012) på en gång. Utsläppsrätterna skall sedan utfärdas i taget enligt artikel 11.4 i handelsdirektivet. Delegationen väljer att nu inte ta ställning till om ett sådant utfärdande skall vara Reservationer och särskilda yttranden beroende av om anläggningen är i drift. I stället skall ett sådant ställningstagande ske i nästa delbetänkande. Hela systemet med handel med utsläppsrätter bygger på tanken att ekonomiska incitament skall skapas för att på ett så kostnads- effektivt sätt som möjligt få ner koldioxidutsläppen. En i samman- hanget fullt naturlig åtgärd skulle kunna vara att lägga ner en anläggning, antingen för att koncentrera tillverkningen till färre och effektivare enheter, eller att lägga ner den helt för att i prak- tiken överlåta tillverkningen åt effektivare konkurrenter. Resteran- de utsläppsrätter skulle sedan kunna överlåtas. Att inte utfärda utsläppsrätter till anläggningar som lagts ned tidigt under tre- eller femårsperioden skulle enligt min mening helt gå på tvärs med grundtankarna i systemet med handel med ut- släppsrätter eftersom avsikten med systemet är att stimulera till förändrat långsiktigt beteende. Delegationen borde således enligt min mening, i stället för att skjuta på avgörandet, nu ha fattat beslut om att föreslå att utsläpps- rätter i fall som nämns ovan alltid skall fördelas för hela tre- respektive femårsperioden. Stora industriprojekt tar ofta 2 att få igång med full effekt från startdatum. Det betyder att några industriprojekt som dragits igång får svårt att komma upp till korrekt tilldelning av utsläppsrätter med den utformning lagtexten har. Att, såsom det anförs i kommentaren till 3 kap. 5 §, överlämna frågor av så här genomgripande natur till rättstillämpningen, bör självfallet und- vikas så långt möjligt. Jag föreslår därför en nytt stycke i 3 kap. 7 § av följande lydelse: För en anläggning som tagits i drift eller senare får tilldelningen göras genom att anläggningens utsläpp jämförs med de senast tillgängliga uppgifterna om de genomsnittliga utsläppen inom respektive sektor.