sou · GRB346d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Bland annat vill man förbjuda ytterligare raser, nämligen american staffordshire terrier och staffordshire bullterrier. Man avser också att införa för- bud mot skyddsdressyr (polis och militär undantagna) och möjlig- het att utdöma hundförbud för hundägare som misskött sig och som kan förväntas orsaka nya skador. Polisen föreslås även omedel- bart få avliva en hund som angripit ett barn, om det är nödvändigt för att skapa trygghet. skärptes hundägarnas ansvar. Alla hundar måste vara registrerade och ägarna måste ha ett hundägartillstånd. För poten- tiellt farliga hundar gäller ytterligare regler: Ägaren måste vara vuxen och ostraffad för bland annat våldsbrott. Ägaren måste dessutom ha en ansvarsförsäkring som täcker skador som hunden kan tänkas orsaka. På offentliga platser måste potentiellt farliga hundar vara försedda med munkorg och hållas kopplade. Definitionen på en potentiellt farlig hund är ganska svävande, och avgörandet av vilken kategori en hund skall tillhöra görs i princip av hundägaren. Detta har medfört att mycket få hundägare valt att registrera sina hundar som potentiellt farliga. De mest omdebatterade problemen med koppling till hundar i är farliga hundar och herrelösa hundar. krävs, för innehav av potentiellt farliga hundar, att ägaren har licens. För att få licens måste ägaren styrka att han eller hon inte är tidigare straffad för bland annat vålds-, narkotika- eller djurrelaterade brott, är myndig, är fysiskt och psykiskt lämpligt disponerad för att ha en potentiellt farlig hund samt har ansvars- försäkring för skador som hunden kan orsaka. Licensen gäller och måste därefter förnyas. På offentlig plats måste potentiellt farliga hundar vara försedda med munkorg samt hållas kopplade. Hundarna måste också vara märkta med mikrochips. Med poten- tiellt farliga hundar avses hundar av raserna pitbull, staffordshire bullterrier, american staffordshire terrier, dogo argentino, rottweiler, fila brasiliero, tosa inu och akita inu samt korsningar där någon av dessa raser ingår. Dessutom avses hundar som uppvisar en markant aggressiv läggning, eller tidigare angripit människor eller djur, eller vars karaktärsdrag uppfyller merparten av ett antal fysiska och psy- kiska kriterier, bland annat stark muskulatur, utmärkande karaktär och mod, kort hårväxt, bred och muskulös nacke med mera. Införandet av de strikta bestämmelserna för potentiellt farliga hundar har sin bakgrund i en upprörd opinion till följd av ett antal uppmärksammade hundangrepp mot människor. Andra hundrela- terade problem i är herrelösa hundar och vanvård av i första hand jakthundar. krävs dispens för att få hålla hund av typerna pitbull (inklusive hundar av pitbull-typ), tosa inu, dogo argentino och fila brasiliero. För att erhålla dispens krävs att hunden steriliseras, märks med tatuering och mikrochips och att ägaren har ansvarsför- säkring för personskador hunden kan tänkas åsamka. Vidare råder koppel- och munkorgstvång på allmän plats för dessa hundar, och de får inte föras av person . De får inte heller an- vändas i avel, säljas, ges bort eller överges. Hundar ur andra raser än de ovan nämnda kan om de anses utgöra en samhällsfara beläggas med koppel- och/eller munkorgstvång eller avlivas. De brittiska myndigheterna är nöjda med lagen och anser att den fungerat bra. På andra håll är den emellertid mycket kontroversiell. Bland annat djurskyddsorganisationer ifrågasätter djurskyddet för hundar som omhändertagits med stöd av lagen. Det har rapporterats att dessa hundar kan få sitta uppstallade långa perioder under dåliga förhållanden. Förutom farliga hundar uppges herrelösa hundar vara ett pro- blem i . På federal nivå finns bestämmelser om införsel och uppfödning av hundar. får raserna pitbull, american staffordshire terrier, staffordshire bullterrier och bullterrier inklusive korsningar där någon av dessa ingår inte föras in i landet. Hundar som nedärver stor aggressivitet får inte användas i avel. Aggressiva hundar får inte säljas utan särskilt tillstånd. Utöver de federala lagarna har varje del- stat infört bestämmelser om bekämpning av farliga hundar. I 15 av de 16 delstaterna har man upprättat listor över farliga hundraser. I flera delstater inkluderas även hundar som uppträtt hotfullt eller attackerat människor eller djur i definitionen på farliga hundar. För att få äga en farlig hund/hundras är vanliga krav att hunden hålls kopplad, är försedd med munkorg samt att ägaren har ett särskilt tillstånd. Exempel på andra bestämmelser beträffande farliga hundar är förbud mot skyddsträning, minimiålder på den som för hunden, obligatorisk kastrering och krav på ansvarsförsäkring. Det är inte självklart att delstaterna har lagligt utrymme att in- föra rasrestriktioner. Förvaltningsdomstolen i har upphävt delstaten kamphundsförordning med motivet att påståendet att vissa raser skulle vara farligare än andra måste fast- ställas i lag av landets parlament. Domstolen ställde sig också frå- gande inför att inte finns med på lista över farliga hundar trots att till exempel och rottweiler gör det. Orsaken till att man införde en federal lag för bekämpning av farliga hundar var ett antal fall där hundar angrep människor. Nationell lagstiftning beträffande farliga hundar saknas. Detta re- gleras istället på förbundslandsnivå. Staden utmärker sig med munkorgs- och/eller koppeltvång för kamphundar. Förekomst och reglering av organiserade hundslagsmål i Via ambassaderna i de flesta europeiska länderna har Hundansvars- utredningen inhämtat upplys- ningar om huruvida hundkamper med eller utan vadhållning före- kommer och i så fall i ungefär vilken omfattning, samt om detta är tillåtet eller förbjudet. Organiserade hundslagsmål är förbjudna i samtliga EU-stater, men förekommer ändå i varierande omfattning i de flesta av dessa länder. I hela är denna verksamhet tillåten i en handfull länder. Till dessa hör , och . Dessa uppgifter bör dock hanteras med försiktighet; rättsläget är oklart, vilket betyder att det kan vara fler än dessa länder som inte förbjuder hundkamper, likaväl som det kan visa sig att något av de nämnda länderna faktiskt har ett förbud som Hund- ansvarsutredningen inte lyckats lokalisera. Samma försiktighet krävs vid bedömningen av hur vanligt förekommande hundkamper är i de olika länderna. De uppgifter har tillgång till tyder på att omfattningen är större i , , och än i andra europeiska länder. Testmetoder för bedömande av bland annat hundars farlighet Det finns olika sätt att avläsa hundars mentala egenskaper En hunds mentala egenskaper styr i stor utsträckning hur den upp- fattar omgivningen och hur den reagerar i olika situationer. De har därför betydelse bland annat för vilken typ av arbetsuppgifter hunden är lämpad för, hur hunden mår och hur den bör hanteras och dresseras på bästa och effektivaste sätt. För att ge uppfödarna under- lag till sitt avelsurval, och även för att ge hundägarna vägledning, har olika metoder för att avläsa och bedöma hundars mentala egen- skaper utarbetats. Vissa metoder kan ha som syfte att förbättra möjligheterna att välja ut rätt valp till en blivande hundägare för att genom detta förebygga framtida problem. Andra är ämnade att för- utsäga vilka individer som är lämpade för en viss uppgift, till exem- pel som ledarhund för synskadade eller militär tjänstehund. För uppfödaren är det kanske viktigaste att få reda på i vilken utsträck- ning en hund besitter vissa ärftliga egenskaper, varför det finns me- toder som är ämnade att utröna detta. Andra metoder används för att kartlägga vilka egenskaper omhändertagna hundar har, detta för att säkrare kunna avgöra om det till exempel är lämpligt att ompla- cera en sådan hund till en ny ägare eller om det är bättre att avliva den. Vid alla beskrivningar eller värderingar av hundars mentalitet utgår man från hundens sätt att utnyttja vargens beteenderepertoar. Alla hundar bär på vargens egenskaper men anlagen för utnyttjan- det av dem varierar individuellt, vilket gör att egenskaperna tar sig olika uttryck och visar sig i olika styrkegrad. Hundar beter sig där- för olikartat. Det handlar egentligen om att olika hundar eller raser tenderar att uppvisa beteenden vid skilda retningsstyrkor. I finns både officiella och mer eller mindre vedertagna inofficiella metoder som används för att beskriva eller värdera mentala egen- skaper hos hundar. I många andra länder förhåller det sig på liknan- de sätt. Att en metod är officiell innebär att resultatet av beskriv- ningen eller bedömningen införs i hundens stambok. Metoder som ger information om hundars mentala egenskaper kan grovt delas in i två grupper; prover respektive tester och be- skrivningar. Vid ett prov undersöker man hundens förmåga att ut- föra något slag av praktiskt arbete. Det kan handla om bruksprov, till exempel spår eller sök, eller olika jaktprov. Historiskt har moti- vet med proven varit att avelsvärdera hundarna. Detta har dock för- ändrats, och är proven i stor utsträckning rena tävlingar. Det som bedöms är inte hundens mentala egenskaper utan enbart dess prestationer, vilka till stor del beror av skickligheten hos den som dresserat hunden. Men självfallet beror hundens prestationer också på dess medfödda egenskaper. Vid tester och beskrivningar av hundars mentala egenskaper används vanligen någon form av testbana. Banan innehåller ofta retningssituationer som hundar vanligtvis inte ställs inför. Man försöker vid en test eller beskrivning kartlägga vilka medfödda mentala egenskaper som ligger närmast till hands för hunden att använda sig av för att lösa de olika testsituationerna. Eventuellt kan tester och beskrivningar delas upp i två grupper. En sådan uppdelning skulle kunna motiveras av att man vill skilja på metoder som utmynnar i någon form av värdering av hundens agerande i testsituationerna (tester) och metoder som inte gör det (beskrivningar). Exempel på tester skulle då kunna vara olika typer av lämplighetstester () vid bedömning av tjänstehundsämnen och mentaldelen i Svenska () så kallade . Samtliga dessa utmynnar i en värdering av hundens men- tala egenskaper. Värderingen kan till exempel bestå i en poäng- summa eller en bedömning godkänd eller icke godkänd. En beskrivning innebär att hundens reaktioner i vissa givna testsitua- tioner mäts. Exempel på detta är SBK:s Mentalbeskrivning Hund (MH). En skillnad gentemot en test är att det vid en beskrivning lämnas mindre utrymme för subjektiva tolkningar, vilket innebär att resultatet blir bättre lämpat att behandla statistiskt. En annan skillnad är att en test utmynnar i en bedömning av hur lämplig hunden är i något avseende. Vid en beskrivning görs ingen sådan värdering, utan det enda som registreras är vad hunden gör, det vill säga hur den reagerar. Det är sedan uppfödarens eller rasklubbens sak att jämföra den individuella hundens eller en avkommegrupps resultat med det ideal eller den önskade rasprofil som man kommit fram till för aktuell ras. Avvikelser från rasens ideal kan sedan ligga till grund för bedömning om lämpliga avelsdjur inom rasen. Prover enligt definition ovan saknar betydelse för Hundansvars- utredningens uppdrag att finna sätt att utveckla metoder som kan användas för att avgöra om en hund har egenskaper som gör den farlig eller inte. De kommer därför inte att behandlas ytterligare. Exempel på svenska tester och beskrivningar Vid dåvarande Arméns Hundskola i utvecklades en terminologi för att beskriva hundars mentala egen- skaper och en test, så kallad L-test, för att mäta dessa egenskaper. Den ursprungliga L-testen började utvecklas och användes –1978 av Hundskolan för att ta fram lämpliga bruksämnen inom de militära och polisiära tjänstehundsområdena. Testen har senare kommit att modifieras i flera led för att på olika sätt tjäna som prov på hundars mentala egenskaper. I något re- viderad form används testmetoden inom SBK som den mentala delen av den så kallade korningen. Korningen är en officiell meritering för brukshundar, där även en exteriör bedöm- ning ingår. genomgår omkring 1 700 hundar en . Vid en värderar och tolkar domarna, utifrån de reaktioner och den förmåga att avreagera som hunden uppvisat, hur hunden upplevt de olika ingående momenten på en standardiserad testbana. Mentaltestdomarna analyserar hundens beteenden och redovisar genom att betygsätta ett antal definierade mentala egenskaper varför hunden har uppträtt på ett visst sätt i retningssituationerna. Betygsättningen är baserad på vad som var mest önskvärt ur före detta Hundskolans synpunkt med avseende på polishundar. Inte förrän hunden genomgått hela testbanan är det möjligt att betyg- sätta de olika egenskaperna, eftersom hundens reaktioner i respek- tive testsituation beror av flera olika mentala egenskaper. Korningen genomförs då hunden är mellan . Åldersgränserna är satta med tanke på att hunden skall vara vuxen vid testtillfället, men inte så gammal att dess förvärvade kunskaper och erfarenheter får för stort genomslag i hur hunden reagerar; det man i första hand vill testa är hundens ärftliga egen- skaper. En väl utförd mentaltest i korningen ger en bild av den enskilda hundens förutsättningar som brukshund. Efter ett drygt tioårigt utvecklingsarbete som involverade bland andra dåvarande och , blev Mentalbeskriv- ning Unghund (MUH) en officiell beskrivningsform för hundars mentalitet. MUH, som skulle genomföras på hundar som var 12–, kompletterade en enklare form av men- talbeskrivning kallad karaktärstest, där ett fåtal mentala egenskaper beskrivs. Efter viss revidering ersattes MUH av Mental- beskrivning Hund (MH). MH utförs på hundar som uppnått en ålder av . Någon övre åldersgräns finns inte. Syftet med MH är att vara ett verktyg som uppfödarna kan använda vid urvalet av vilka hundar som skall användas i avel. genomgår omkring 4 200 hundar MH. Beskrivningen utförs genom att man på en standardiserad test- bana bedömer styrkan eller intensiteten i en hunds reaktioner under de olika ingående momenten. Den testbana man använder sig av liknar den som används vid korningen men är mindre omfattande. Hundens reaktioner mäts eller kvantifieras exempelvis genom att flyktsträckor eller tid innan hunden blivit lugn igen efter en rädsle- reaktion mäts. För att minska subjektiviteten i bedömningen har en mall konstruerats som täcker olika förekommande beteendevaria- tioner vid de olika testmomenten. Intensiteten graderas i en fem- gradig skala där 1 står för den lägsta intensiteten och 5 för den högsta. Att man valt att gradera hundens reaktion utifrån stigande intensitet beror på att detta underlättar utvärdering och statistiska beräkningar. Viktigt att notera är att den lägsta och högsta grade- ringen inte behöver vara likvärdigt med sämst respektive bäst. För att få delta vid bruksprov i SBK:s regi måste alla ägare till hundar som är födda efter kunna uppvisa protokoll på att hunden genomgått MH. För att få registrera valpar efter hundar av brukshundsras krävs att föräldra- djuren har känd mental status innebärande genomgången MH. Det har i ett flertal vetenskapliga arbeten kunnat visas att hundarnas beteenden vid MH, bland annat rädslor, i hög grad på- verkas av ärftliga faktorer. Detta innebär att MH kan användas för att genom avel på ett systematiskt sätt förändra hundars beteenden. Tester för bedömande av hundars farlighet För avgörande av hur farlig en hund är finns inga skräddar- sydda tester, åtminstone inte i . Man har i olika sammanhang både inom polisen och olika hundorga- nisationer diskuterat och funderat kring hur ett sådant test skulle kunna se ut, men några konkreta förslag har ännu inte presenterats. Till grund för ett avgörande om vad som skall hända med en hund som omhändertagits för att den är bitsk, skall det bland annat göras en bedömning av hur farlig hunden är. Enligt lagen (1943:459) om tillsyn över hundar och katter är det en veterinär som skall göra denna bedömning. Veterinären använder sig aldrig av några egentliga testmetoder för detta ändamål, utan lämnar endast ett utlåtande som bygger på hur han eller hon utifrån sina erfarenheter uppfattar hunden. Som komplement till detta utlåtande genomför i vissa fall en besiktningsman någon form av mentaltest av hunden. En besiktningsman är en polishundförare med särskild utbildning och förordnande att genomföra lämplighetstester på hundar. Besiktnings- männen har däremot ingen särskild utbildning på att testa farliga hundar, varför dessa tester genomförs på olika sätt från fall till fall. Ofta försöker man dock efterlikna den situation som föranlett ingripandet mot hunden, för att avgöra om hunden reagerar på ett sätt som gör att den utgör en fara för omgivningen. till antalet deltagande hundar är korningen och MH de största officiella test- och beskrivningsformerna i . Det finns dock även metoder för att bedöma exempelvis vallningsegenskaper hos vallhundar och jaktegenskaper hos olika typer av jakthundar. Det finns också flera inofficiella mentala tester och beskrivningar varav många precis som korningen är modifieringar av före detta Arméns Hundskolas L-test. Utövare av inofficiella tester har olika system och sätt att redovisa resultaten beroende på intresse och inriktning. Inofficiella tester kan göras vid olika ålder på hunden och även vilka mentala egenskaper hos hunden som bedöms, hur dessa definieras och testsituationernas utseende kan variera mellan olika tester. Vidare finns det ofta en möjlighet för domaren att anpassa retningssituationerna till hundens ålder och reaktioner. Myndigheter som polis och tull gör vid sina L-tester ofta för- ändringar och kompletteringar i testbanans uppbyggnad för att bättre kunna säkerställa en hunds lämplighet (eller olämplighet) för ett visst ändamål. Det är också vanligt att de låter testen komplette- ras med någon form av miljö- och arbetsprov. Exempel på utländska tester och beskrivningar Det förekommer flera former av mentala tester och anlagsprov för valpar. De är alla inofficiella och används framför allt utomlands. har det varit populärt, speciellt i , att låta valpar genomgå någon form av mentaltest innan de lämnar upp- födaren. De många valptester som florerar i olika hundtidskrifter och böcker har sitt ursprung i en test som tog fram. Han ville på ett tidigt valpstadium kunna avgöra vilka valpar i en kull som hade lämpliga mentala kvaliteter (självförtro- ende, koncentrationsförmåga och stabilitet) för att kunna bli goda ledarhundar. Testen byggde i stor utsträckning på och Fullers (1965) klassiska forskningsprojekt på hund, där de bland annat delade upp den unga hundens liv i viktiga utvecklingsfaser. Pfaffenbergs test skulle utföras på valpens 49:e levnadsdygn, efter- som det var den exakt fastställda åldern för valpens begynnande inlärningsförmåga. Syftet var nämligen att testa de medfödda bete- endena och inte de som modifierats av träning. Testen värderade valparnas beteendemässiga reaktioner vid nya situationer, möten med främmande personer och också valpens smärt- och ljudkäns- lighet samt allmänna förmåga till enkla problemlösningar. Pfaffenbergers test kopierades och omformades sedan av många som intresserade sig för hund. Den första standardiserade valp- testen som allmänheten kom i kontakt med var sannolikt the Puppy Behavior Test of . Denna beteendetest skulle hjälpa uppfödare och valpköpare att hitta den perfekta sällskapshunden. En av de mest populära allmänna valptesterna är förmodligen The Volhards Puppy Aptitude Test (), som har utvecklats av och . Testen inkluderar alla moment i test, vilka skall indikera valpens anpassning till männi- skor. Från Pfaffenbergers test ingår tre moment som har med valpens smärtkänslighet och fallenhet för lydnadsarbete att göra. Resultatet är en valputvärdering där individens mentalitet mäts i form av dominans kontra undergivenhet, självständighet och obero- ende kontra social attraktion och flockkänsla. Valpens lydnads- och arbetspotential noteras också. Testen delas upp i en mental del, puppy aptitude test, och en lämplighets- eller anlagsdel, obedience aptitude test. Idealet är om valpen testas under sin sjunde levnads- vecka, helst på det 49:e dygnet. Syftet med testen är dels att hitta rätt valp till valpköparen, dels att kunna identifiera valpar med stor inlärningspotential för lydnadsträning. En annan valptest, PAWS Working Dog Evaluation, utveckla- des med syftet att man skulle kunna identifiera och bedöma de huvudkomponenter i en hunds mentalitet som är betydelsefulla för en arbetande hund (till exempel spår-, sök- och skyddsarbete, agility och lydnad). Förkortningen, PAWS, står för Possessiveness, Attention, Willingness and Strength. ligger som grund för detta test. Skillnaden mellan de bägge testerna är huvudsakligen att man i PAWS Working Dog Evaluation lagt till moment som skall ge information om hundens ägandekänslor och jaktlust. PAWS är också mer flexibel vad gäller ålder på valpen vid testets utförande. Många liknande valptester finns och används mer eller mindre seriöst i olika sammanhang. De nämnda utgör dock grunden för de flesta andra, och ger därför en bild av intentionerna med valptester. De flesta vetenskapliga arbeten som berör tester för att förutse beteenden hos en vuxen hund beroende på valpens reaktioner i olika testsituationer visar att sådana kopplingar är svåra att finna. Den övervägande uppfattningen är att en valps uppträdande vid eller yngre inte säger speciellt mycket om hur hunden blir mentalt som vuxen. På samma sätt som man inte kan testa hundars könsdrift innan de blivit könsmogna, är det svårt att för- utsäga även andra beteenden innan de utvecklats till fullo. Många av den vuxna hundens beteenden är inte utvecklade i så tidig valpålder som när testerna utförs. Tester för bedömande av hundars farlighet En grupp holländska forskare utvecklade en test för omhändertagna hundar i upptagningshem (shelters) med syfte att kunna förutsäga beteendeproblem. Lyckades detta fanns det större chans att vägleda en ny ägare till passande hund, resonerade man. Testerna byggdes framför allt upp runt fyra pro- blemrelaterade beteendeområden – aggression, rädsla, lydnad och separationsångest – samt en avdelning för blandade problemrelate- rade beteenden. En mängd olika retningar användes i testen inklu- derande människor (främmande och kända, hotande och vänliga; ibland användes dockor som substitut), djur (okänd och dominant hund av samma storlek och kön, även katt) samt visuella och audiella (biltuta, dörrklocka med mera). Hunden utsattes också för en åktur i bil. Dessutom observerade man hur hunden betedde sig när man tog bort matskål, ben eller leksak från den. Testen tog 1 per hund och var uppdelad i 21 deltester. Det konstate- rades att beteendetesten kunde förutse framtida beteendeproblem på ett bättre sätt än vad enbart upptagningshemmets personal kunde göra. Man drog därför slutsatsen att testen kunde utgöra ett användbart instrument för att öka säkerheten vid arbetet med att finna lämpliga ägare till hundarna. (et al, 1991) Med anledning av det tilltagande problemet med aggressiva be- teenden hos hundar i fortsatte två av forskarna att utveckla beteendetester, nu med hundens farlighet och aggressivitet i fokus. I en artikel (Netto & Planta, 1997) presenteras testmeto- diken och en utvärdering av testen. Målet var att kunna utesluta mycket aggressiva individer ur vissa raser från att gå i avel. Testen kom att bestå av 43 moment i vilka en blandning av stimuli, relate- rade till sammanhang som man av erfarenhet visste kan utlösa aggressioner hos hundar, presenterades. Flera likheter finns med den tidigare beskrivna testen. Många delmoment är mycket hotfulla och provokativa. Testproceduren tar för varje hund. Hundmaterialet i undersökningen bestod av raser som i bedöms som potentiellt aggressiva, sådana som betraktas som icke-aggressiva och övriga. Historiken av aggressiva beteenden för de i studien ingående hundarna var känd. Resultaten visade klara skillnader i aggressiva egenskaper.