sou · GRB3129d2 · 2004-01-01 00:00:00 — KB måste alltså göra ett förberedande arbete genom att skaffa sig en uppfattning om var boksamlingar av detta slag kan finnas. För att förteckningen ska kunna hållas aktuell bör förvaltare av boksamlingar, som tagits upp på förteckningen, ha en skyldighet att anmäla skingringar, utgallringar eller överlåtelser av samling- arna. En anmälningsskyldighet har övervägts också beträffande andra förändringar av boksamlingarna, exempelvis ändrad förva- ring, men detta skulle innebära en omfattande administration som inte kan anses vara ekonomiskt försvarbar. Anmälningsskyldig- heten bör vara förenad med möjligheten att förelägga ett vite. Eftersom upptagandet av en boksamling på förteckningen med- för rättsliga konsekvenser för ägaren eller förvaltaren kräver rätts- säkerheten ett formellt beslut om att ta upp samlingen på listan i de fall ingen känd ägare finns eller kan nås. Därmed blir också förvalt- ningslagens bestämmelser om förfarandet tillämpliga, liksom rätten att överklaga beslutet. Tiden för överklagande bör räknas från det beslutet kom antingen ägaren eller förvaltaren till handa. Statliga myndigheter bör dock inte ha rätt att överklaga beslut av KB. Ett system med förteckningar finns redan på andra områden, t.ex. över och kyrkliga inventarier och byggnadsminnen (se 6.4.1). Förteckningar över kyrkliga inventarier har funnits sedan 1500- talet och handlar det endast om att vid behov justera dessa. Förteckningarna över byggnadsminnen är en registrering av läns- styrelsens beslut om byggnadsminnesförklaringar. En sådan för- kan vem som helst föreslå, även själv. 6.6.2.2Ge upplysningar om det kulturhistoriska värdet Förslag: Kungl. bör pekas ut som den myndighet som har till uppgift att – utöver den allmänna upplysningsskyl- digheten enligt förvaltningslagen – på begäran yttra sig över förfrågningar från statliga och kommunala organ eller organ inom i frågor som gäller det kulturhistoriska värdet av boksamlingar under deras förvaltning. Det behövs en utpekad central instans med kunskaper om bok- historia och erfarenhet av att bedöma det kulturhistoriska värdet dit innehavare av boksamlingar/enskilda verk kan vända sig för att få en bedömning av hur värdefulla dessa är ur ett nationellt per- spektiv. Det kan finnas en risk med detta förfarande. Det skulle kunna avhålla förvaltare från att anmäla innehav men den risken bedöms som mindre än värdet av saken. Ägarna och förvaltarna till sådana värdefulla boksamlingar som tagits upp på den föreslagna förteckningen behöver kunna vända sig till någon för att få råd och hjälp vad gäller vården av boksam- lingarna. KB är det lämpligaste organet för att ge sådant stöd. Myndigheten har stora egna offentliga samlingar, hög kompetens och lång erfarenhet av vård- och bevarandefrågor. Vidare har KB som nationalbibliotek redan tagit på sig vissa samordningsfrågor på området och inlett ett nationellt bevarandearbete bl.a. genom att inrätta ett nationellt bevarandesekretariat med inriktning på vård- och bevarandefrågor. Förslag: Kungl. bör – utöver den allmänna upplys- ningsskyldigheten enligt förvaltningslagen – få till uppgift att på begäran yttra sig över förfrågningar från statliga och kommunala organ eller organ inom i frågor som gäller vården av boksamlingar under deras förvaltning. Det behövs en central instans dit offentliga organ och organ inom kan vända sig för att få bedömningar, generella råd och upplysningar i frågor som gäller de boksamlingar förvaltar, oavsett vem som äger samlingarna. KB bör kunna arbeta genom generell rådgivning och rekommendationer. Utredaren har inte funnit att en mer kvalificerad sådan kostnads- fri rådgivning nu kan utvidgas att gälla alla som äger böcker. Förslag: Kungl. bör mot avgift få åta sig uppdrag att bistå statliga, kommunala och privata förvaltare med utredningar om vårdbehov och råd om vård av boksamlingar som tagits upp på den föreslagna förteckningen över värdefulla boksamlingar i offentlig miljö. Gränsdragningen mellan detta och det föregående förslaget kan bli svår i en del fall. Det förstnämnda förslaget tar främst sikte på sådana sakkunnigbedömningar som kan göras på skriftligt material och inte kräver mer omfattande arbetsinsatser än en vanlig remiss från en statlig myndighet. Det senare förslaget däremot avser något som närmast kan liknas vid konsultuppdrag. Det gäller bara bok- samlingar/enskilda verk som redan konstaterats vara av sådant värde att de tagits upp på KB:s förteckning över värdefulla bok- samlingar i offentlig miljö. Om det skulle visa sig att gränsdragning blir svår att göra för KB, kan en närmare precisering ske i regleringsbrevet. Det har på andra områden visat sig vara mindre lyckat att ge samma organ både myndighets- och konsultuppgifter. En tillsyns- myndighet får inte ha för stora ekonomiska intressen i verksam- heten och inte heller bidra till att dumpa priser (snedvrida kon- kurrensen). Risken för att en konsultverksamhet i detta fall skulle påverka KB:s myndighetsverksamhet bedöms dock som liten och det ankommer på KB att balansera detta så att ingen kritik riktas mot myndigheten. Regler om avgifter finns i avgiftsförordningen och kan kom- pletteras med ekonomiska mål i de årliga regleringsbreven. 6.6.2.4Rätt för Kungl. Förslag: Kungl. bör ges rätt att utfärda föreskrifter om hur offentligt ägda eller förvaltade och privata värdefulla boksamlingar i offentlig miljö ska förvaras och vårdas. Då det gäller offentligt ägda eller förvaltade boksamlingar som upptagits på den föreslagna förteckningen är det lämpligt att KB ges rätt att föreskriva hur dessa ska vårdas. Det kan t.ex. gälla hur förvaringen bör ske, lämpliga säkerhetsåtgärder och övrig hanter- ing. I detta betänkande föreslås att KB ska ges rätt att utfärda före- skrifter. Detta förslag är ett exempel på behovet av en sådan före- skriftsrätt. I avsnitt 7.16 föreslås generell rätt för KB att utfärda föreskrifter. Förslag: Regeringen bör ge Kungl. i uppgift att följa utvecklingen då det gäller vården av värdefulla boksamlingar i offentlig miljö samt utfärda de rekommendationer som detta kan föranleda. Rekommendationerna bör kunna både gälla en- skilda samlingar och vara av generell natur. Regeringen bör vidare ge Kungl. rätt vid besök att besiktiga de boksamlingar som tagits upp på den föreslagna förteckningen. I direktiven talas det om hur ett tillsynsansvar ska utformas för att säkra bevarandet av värdefulla boksamlingar. Begreppet tillsyn har diskuterats , bl.a. i betänkandet Statlig tillsyn – Granskning på medborgarnas uppdrag (SOU 2002:14). Utredningen har valt att ge begreppet vidast möjliga tolkning för att vara fri i bedömningarna av vilka befogenheter en myndighet bör ha för att värdefulla boksamlingar i offentlig miljö ska kunna ges ett tillfreds- ställande skydd. Det innebär alltså inte att utredaren tagit ställning till hur begreppet tillsyn bör definieras från en principiell och teoretisk utgångspunkt. saknas en samlad bild av vilka boksamlingar av kulturhistoriskt värde som finns i offentliga miljöer. KB bör därför åläggas att upprätta en förteckning över sådana. Det innebär ett relativt omfattande arbete inledningsvis, men torde inte vara någon stor arbetsuppgift. För detta ändamål måste KB ha rätt att begära in uppgifter från ägare/förvaltare. Dessa måste också ha en skyldighet att anmäla skingringar, gallringar och överlåtelser av samlingarna. Vid en sådan anmälan erbjuds ägaren att KB självt köper samlingen eller överlåter den till någon annan. KB bör också ha en allmän skyldighet att följa utvecklingen och ta de initiativ som det kan föranleda. Det kan gälla samråd med andra, rapporter till regeringen eller råd till förvaltare. Utredaren har inte velat gå så långt som att föreslå en rätt för staten att tvångsinlösa misskötta samlingar. Om ett skydd för värdefulla boksamlingar i offentlig miljö in- förs, krävs det att det finns en myndighet som kontrollerar att samlingarna sköts och bestämmelserna efterlevs. KB bör därför ges rätt att inspektera samlingar under statlig förvaltning. Om brister upptäcks och de inte avhjälps efter påpekande bör det finnas skyldighet att föreslå regeringen att förvaltningen överförs till något annat lämpligt organ. Detta behöver inte nödvändigtvis vara statligt. Allmän översyn och rekommendationer Det behövs en central instans som följer utvecklingen då det gäller vård och förvaltning av värdefulla boksamlingar. Det behövs också en instans som kan ge förvaltarna allmänna rekommendationer då det gäller vård av boksamlingar. KB har kompetensen och är den naturliga myndigheten. KB bör också ha rätt att genom besiktning förvissa sig om kondi- tionen hos de boksamlingar som finns på den föreslagna förteck- ningen. Förslag: De samlingar som tagits upp på den föreslagna för- teckningen bör inte få skingras, gallras eller överlåtas utan före- gående anmälan till Kungl. En sådan anmälan bör lämnas före skingringen, gallringen eller för- säljningen. En underlåten anmälan bör vara straffsanktionerad med böter. Förslaget motiveras med att KB måste kunna hålla förteckningen aktuell. Dessutom får KB genom anmälningen möjlighet att själv köpa in samlingen eller vidta andra åtgärder då den blir till salu. En tidsfrist för KB att agera är nödvändig och har bedömts som tillräckligt för att KB ska hinna göra en bedömning och ta de eventuella kontakter som kan behövas. En straffsanktion behövs för att upprätthålla respekten för an- mälningsskyldigheten. 6.6.2.7Åtgärder vid vanskötsel av offentliga boksamlingar/enskilda verk Förslag: Om offentligt ägda eller förvaltade boksamlingarna vansköts och ingen rättelse sker efter påpekande, bör KB vara skyldigt att föreslå regeringen att förvaltningen förs över till någon annan. Förslaget är gjort efter modell för vad som redan nu gäller för misskötta arkiv. I första hand bör naturligtvis överlämnande till en annan myndighet komma i fråga. Även andra organ bör dock kunna övervägas i det enskilda fallet. Exempelvis kan man tänka sig att Stiftelsen är den lämpligaste förvaltaren av en boksamling som hör samman med dess verksamhet. (Enligt 9 kap. 8 § Regeringsformen står statens egendom till regeringens dispo- sition. Det innebär att den ytterst bestämmer vilken myndighet som ska förvalta vad. Den bestämmer också om överlåtelser till privata subjekt, om inte beslutat något annat.) Beträffande förslaget om statens rätt att lösa in vanvårdade kommunala och privata samlingar så finns en sådan rätt beträffande vanvårdade byggnader i 2 kap. 7 § expropriationslagen. I direktiven talas det om en remissinstans i bevarandefrågor. Med remissinstans menas vanligen ett statligt organ som på begäran yttrar sig över förslag till åtgärder från ett annat statligt organ. Det framgår redan av 4–6 §§ förvaltningslagen att statliga myndigheter inte bara ska svara på remisser från varandra utan även bistå all- mänheten med upplysningar, vägledning, råd m.m. Mot denna bak- grund har utredaren valt att ge uppdraget en vid tolkning. Det finns ett behov av en instans dit innehavaren av boksam- lingar kan vända sig med frågor om de är av kulturhistoriskt värde och allmänna frågor om vård av boksamlingar. En lämplig instans för en sådan funktion är KB, som har såväl kompetens som lång erfarenhet på området. KB bör givetvis i egenskap av statlig biblioteks/bokmyndighet också kunna fungera som en remissinstans då det över huvud taget gäller frågor om boksamlingar som förvaltas av offentliga organ. 6.6.2.9Skyddet mot utförsel av värdefulla boksamlingar om utförsel är en bra utgångspunkt för skydd mot utförsel av värdefulla boksamlingar. Utredningen anser dock att kategoriseringarna och värde- och åldersgränserna bör övervägas närmare och kontinuerligt omprövas. Det är inte möjligt att ange ett bestämt årtal som kriterium för bedömning av det kultur- historiska värdet. Det är en sammansatt bedömning. Vi vet inte vad som är morgondagens kulturarv. Alla äldre böcker har inte heller nödvändigtvis ett nationellt kulturhistoriskt värde. kan fritt ändra reglerna om utförseltillstånd så länge vi håller oss inom de generösare reglerna för export från EU. De senare kan bara EU ändra. Erfarenheten har visat att reglerna om utförseltillstånd är svåra att tillämpa i praktiken. En bok är t.ex. mycket lätt att smuggla ut ur landet. Detta tas upp i rapporten till från utredningen med uppdraget att se över de insatser som görs för att förhindra olaglig utförsel av äldre kulturföremål (avsnitt 6.4.2) Auktionsverksamheten har också framtvingat ett i lagen inte förutsett system med förhandsbesked om en bok omfattas av ut- förselförbud eller ej. 6.7Behov av nationella generella insatser – förslag Förslag: Regeringen ger Kungl. i uppdrag att ta fram en nationell bevarandeplan. KB tilldelas medel för ändamålet. Utöver de föreslagna insatserna till skydd för kulturhistoriskt värdefulla boksamlingar behövs en generell bevarandeplan. Framför allt är den förebyggande verksamheten angelägen av såväl kultur- och forskningspolitiska skäl som ekonomiska skäl. Det är nöd- vändigt för KB och biblioteken i landet att få en bild av vårdbe- hovet för att kunna planera åtgärderna – omfattning, vilka åtgärder som behöver vidtas och när samt behov av centrala insatser. En nationell bevarandeplan förutsätter kunskap om vilka vårdbehov som finns i landets bibliotek. Därför måste en bevarandeplan före- gås av en inventering. I landet finns hundratals bibliotek (se 7.1.1) – exklusive gymnasiebiblioteken. Det är av resursskäl inte realis- tiskt att inventera varje bibliotek. En inventering av detta slag bör istället bygga på ett statistiskt representativt urval bibliotek. Ett representativt urval skulle uppskattningsvis omfatta omkring 50 bibliotek. Detta arbete kan efter instruktion utföras av personal vid respektive bibliotek. Bearbetning och analys av data utförs av KB:s bevarandesekretariat. Inventeringen kommer sannolikt att påvisa behov av ett antal olika typer insatser. Det kan handla om rådgivning inom bevarandeområdet, alltså det som KB:s be- varandesekretariat sysslar med i liten skala praktiska åtgärder, t.ex. inkapsling och omslag (bevarande- sekretariatet har diskuterat med stiftsbiblioteket i om möjligheten att där starta en verksamhet för tillverkning av kapslar för biblioteksbruk. En sådan verksamhet skulle ha en naturlig plats inom ramen för en nationell bevarandeplan) regional samordning av utbildningsinsatser att bilda nätverk för samverkan i katastrofhantering Det kommer även att finnas behov av kompetens inom andra om- råden än bevarandet, t.ex. registrering/katalogisering och bok- historia. En bevarandeplan som bygger på en nationell inventering skulle vara resurskrävande, men med en kartläggning och central samordning av nämnt slag skulle det vara möjligt att utforma en rationell och redan på kort sikt kostnadseffektiv verk- samhet. Förslag: Ett nationellt bevarandesekretariat inrättas vid Kungl. Medel bör tillföras KB för verksamheten vid sekre- tariatet. Det finns behov av ett organ på nationell nivå med ansvar för beva- randefrågor. Det bevarandesekretariat som KB inrättat och den verksamhet som startat i liten skala ger en god grund att stå på. Sekretariatet bör ges ställning som ett nationellt organ inom bevarandeområdet med uppgift att: erbjuda information och rådgivning i bevarandefrågor verka för en hög bevarandestandard vid landets bibliotek verka för ett ökat medvetande om bevarandefrågorna verka för lokal kompetensuppbyggnad, lokala bevarande- och konserveringsåtgärder, gärna i samverkan med utbildnings- institutioner inom bibliotekarie- och konservatorsutbildning- arna verka för ett ökat regionalt, nationellt och internationellt sam- arbete inom bevarandeområdet Sekretariatet bör ha medel för att delfinansiera vissa bevarande- och konserveringsprojekt samt ge information om finansieringskällor. Erfarenheterna visar att utbildning är ett effektivt sätt att för- bättra bevarandestandarden vid ett bibliotek. Därför ska sekretari- atet stödja och uppmuntra biblioteken att ta initiativ inom be- varandeområdet genom att anordna konferenser och seminarier i bevarandefrågor. De förslag om digitalisering som lämnats för att göra kulturarvet tillgängligt för fler (kap. 5) är ett förslag som också har ett be- varandesyfte. Genom att en digital version av ett objekt kan er- bjudas skonas originalhandlingen från slitage och från att bli för- störd . Mikrofilmningen av tidningar är som tidigare nämnts ett gott exempel på förebyggande bevarandeåtgärd. 6.8Vård och långsiktigt bevarande av digitalt material Förslag: Kungl. och bör får i uppdrag att utreda hur det långsiktiga bevarandet av digital information ska samordnas för att ge permanent tillgång till informationen. Utredningen bör redovisas . I avvaktan på utredningens resultat bör medel utgå för att på- börja ett migreringsarbete (avsnitt 6.9). I det följande redovisas de problem som är förenade med vård och långsiktigt bevarande av digitalt material samt behovet av samord- ning och koncentration. Som underlag för regeringens ställnings- taganden i vissa ansvarsfrågor bör olika förutsättningar klargöras. Frågan om det långsiktiga bevarandet har stor betydelse för de för- slag som lämnats om distansöverfört digitalt material i kap. 3, digi- talisering i kap. 5 och om ett svenskt nätbibliotek i avsnitt 7.14. 6.8.1Behovet av permanent tillgång till digital information Ett område som kommer att bli allt viktigare inom hela ABM- sektorn och samhället i stort är det långsiktiga bevarandet av digital information. Om det som produceras digitalt – det digitala kulturarvet – ska vara tillgängligt för forskare, studerande och all- mänhet och , måste vi skapa lika bra metoder för att bevara den digitala informationen som vi har för den pappersbundna. En del information är redan förlorad för användarna. Den tid vi har på oss är begränsad. KB kom på allvar in på detta område 1997 genom projekt , som syftar till att bevara svenska digitala publikationer på Internet, framförallt svenska webbsidor. Problematiken är emellertid densamma för allt digitalt material, antingen det är digitalt fött som e-böcker, webbsidor och många databaser eller härrör från digitaliseringsverksamheten. KB har genom sin dator- hall, utrustning och kompetent personal skapat tekniska resurser för lagring i stor skala av digital information. ytterligare resurser och utvecklingsarbete för att säkra att informa- tionen förblir tillgänglig på ett bra sätt . Svårigheterna att bevara digitalt material är inte att bevara den egentliga digitala informationen eftersom en kopia är exakt lik originalet. Det är informationen i sig som ska bevaras, inte det medium som bär informationen. Problemet är att de program som tolkar informationen inte går att köra på morgondagens datorer och att de nya programmen inte kommer att kunna läsa gamla filer. En internationell diskussion inom biblioteksvärlden har kretsat kring två sätt att angripa detta problem, migrering och emulering. Migrering innebär att man ständigt tar med sig dokumenten genom att konvertera dem till den aktuella mjuk- och hårdvarumiljön. Nackdelen är, som alla som konverterat texter mellan olika ord- behandlingsprogram vet, att viss information, t.ex. layout, kan gå förlorad, även om textinnehållet i stort sett följer med ograverat. Vid upprepade konverteringar ökar risken för informationsförlust. Vid emulering behåller man den ursprungliga filen. När man vill läsa den skriver man ett nytt program som härmar, emulerar, det ursprungliga programmet i den nya miljön. Det finns en del internationella projekt kring dessa modeller, t.ex. CEDARS och CAMiLEON, som KB följt med intresse. KB är medlem i ett konsortium som sökt EU-medel för utvecklingsprojektet , Permanent Access Toolbox for digital Cultural Heritage. Tyvärr beviljades inga medel vid den första ansökan . I många fall, t.ex. vid digitalisering, finns det goda möjligheter att redan från början styra valet av format till sådana som man be- dömer kommer att ha en lång livslängd, liksom det är möjligt att enas om standarder för de metadata som åtföljer filerna. I andra fall är det konkurrensen och kortsiktiga marknadsintressen som styr valet av format och KB får då göra det bästa av situationen genom migrering eller emulering. kommer förmodligen att vara en kombination av de två modellerna. KB kommer att migrera digitala filer vid behov, men behåller de ursprungliga filerna för att kunna dra nytta av emuleringsprogram . Att utveckla modeller, metoder och standarder för att bevara digital information på mycket lång sikt är ett område, som utmärkt lämpar sig för samarbete inom ABM-sektorn, och särskilt för ett samarbete mellan , KB och SLBA. I bedrivs ett forskningsprojekt på området i samarbete mellan och . Det är också viktigt att följa internationell forskning och utveckling inom området och att delta i utvecklingsarbetet nationellt och interna- tionellt. De tekniska uppgifter som behöver genomföras för att ge perma- nent tillgång till digital information kan grupperas i två områden, säkring av att informationen kvarstår ograverad på något medium och säkring av att informationen är och förblir läsbar. För att digital information ska kunna bevaras ograverad behöver man bl.a. göra följande: Autenticiteten hos de digitala dokumenten måste säkras, exempelvis med hjälp av checksummor som knyts till dokumenten som metadata. Man behöver tillfoga vissa andra tekniska och administrativa metadata. Man behöver kopiera data- filerna med informationen från originalmedium till arkivmedium. Den tekniska utvecklingen gör att man ibland behöver kopiera filerna till nytt arkivmedium. Man måste göra säkerhetskopior, någon bör placeras på annan plats. Man behöver kontrollera filerna regelbundet och ersätta defekta filer. För att informationen ska vara läsbar nu och behöver bl.a. följande göras Man behöver komma fram till vilka format man använder för långsiktig lagring och vilka metadata som behövs Man måste ta fram en bevarandestrategi för varje särskilt fil- format (i finns över fem hundra olika format) Man behöver konvertera hotade dokument till läsbart format Man behöver bevara program och () emulera dem Man måste hantera digitala original och konverterade filer av samma dokument Man måste kunna erbjuda en miljö där dokumenten är tillgäng- liga för studier 6.8.4Administrativa och organisatoriska frågor – behov av samordning m.m. har uttalat följande: Member States may wish to designate one or more agencies to take coordinating responsibility for the preservation of the digital heritage, and to make available necessary resources. The sharing of tasks and responsibilities may be based on existing roles and expertise. (Ur Charter on the Preservation of the Digital Heritage, antagen , artikel 10). Komplexiteten och svårigheterna att bevara digital information på lång sikt talar för att inte bara samordningen utan även upp- giften att bevara och ge permanent tillgång till informationen bör koncentreras till några få centra. Dessa bör vara placerade hos lång- livade, stabila myndigheter med allmänt förtroende. De bör ha en god teknisk infrastruktur och kompetens inom informations- och kommunikationsteknikens område, och kunna utveckla en ny yrkesgrupp av digitala konservatorer, som kan vårda det digitala materialet. KB och bör således få i uppdrag att närmare utreda frågan om samordning och ansvarsfördelning när det gäller lång- siktigt bevarande av digitalt material och komma med förslag till hur berörda myndigheter ska kunna dela på ansvaret. I förslaget ska redovisas hur bibliotek, museer och andra myndigheter ska kunna använda sig av centrala databanker för digital information som ser till att informationen blir permanent tillgänglig. Kostnadsberäk- ningar ska lämnas samt förslag till finansiering.