sou · GRB319 · 2004-01-01 00:00:00 — Med huvudman för frågorna om barns rätt till säkra och utveck- lande miljöer menar vi ett nationellt organ med ett sammanhållande ansvar för det skadeförebyggande arbetet och arbetet med barns miljöer. Genom samarbete med myndigheter och andra aktörer inom området skaffar sig huvudmannen en helhetsbild över fråge- ställningarna och arbetar fram strategier för arbetet kring säkerhet och utveckling i barns och ungdomars miljöer. Huvudmannen ska således ansvara för samordningen av olika nationella insatser för att stärka arbetet med de aktuella frågornas utveckling och genom- förande, liksom utveckla samverkan mellan berörda myndigheter, frivilligorganisationer och andra aktörer inom området. 1.4Uppgifter för den framtida huvudmannen Vi menar att den framtida huvudmannens främsta uppgift är att utveckla en gemensam vision för arbetet med barns rätt till säkra och utvecklande miljöer samt strategier för hur denna kan uppnås. Den nya huvudmannens ansvar i detta arbete omfattar framförallt nationell samordning, kunskapsuppbyggnad samt informations- och opinionsbildning. Det finns ett antal ansvarsområden för barn och ungdomar som inte har en självklar hemvist hos någon befintlig myndighet, exempelvis drunkningsolyckor, idrotts- och våldsrelaterade skador samt området lek och rekreation. En ny huvudman bör ta ansvar Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman för att dessa områden bevakas och parallellt söka ansvariga instan- ser för frågorna. Arbetet med frågor som handlar om barns behov av miljöer som är säkra och utvecklande är till sin natur tvärsektoriellt. En av de vik- tigaste framtida uppgifterna är därför samordning av det nationella arbetet kring dessa frågor samt att påverka andra myndigheter att inom sitt sektorsansvar stärka och utveckla arbetet för att främja säkra och utvecklande miljöer för barn och ungdomar. Samordning av nationella aktörer är viktigt dels för att behålla de erhållna fram- gångarna inom området, dels för att ytterligare utveckla arbetet. Detta bekräftas också av delegationens referensgrupper. Ett natio- nellt samordningsansvar bidrar till en helhetssyn på området som möjliggör att olika insatser och resurser kan samordnas. Brister och problemområden som kräver insatser kan också uppmärksammas och bli tydliga. Samordning bör ske med myndigheter som har sektorsansvar för barns säkerhet och myndigheter som har till uppgift att främja och planera en god miljö för barn och ungdomar. I samarbetet bör också kommuner, landsting, forskningsinstitutioner och frivillig- organisationer ingå. Möjligheten till en god nationell samordning beror på vilken framtida organisationsform som kommer att finnas för frågorna. En nationell samordning bör bygga på en gemensam vision som alla aktörer inom området kan arbeta mot. Detta utgör basen i arbetet och den nya huvudmannen bör initiera och främja arbetet med en gemensam vision. En övergripande kunskapsutveckling om hur barns behov av stimulerande, trygga och säkra miljöer kan tillgodoses är en annan angelägen del av det framtida arbetet. Detta arbete hör naturligt hemma hos den framtida huvudmannen bland annat därför att det här kommer att finnas både internationell och nationell överblick samt helhetssyn på frågorna. Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman Forskning kring säkerhet och goda miljöer för barn sker på flera institutioner och myndigheter. Det är svårt för praktiker inom området att skaffa sig en samlad bild av forskningen. Den framtida huvudmannen bör därför ges uppdraget att aktivt följa forskning inom dessa områden, såväl nationellt som internationellt, samt föra ut forskningsresultat liksom att initiera kompletterande studier när så behövs. Den framtida huvudmannen bör ges ansvaret att ge ut en årlig redovisning av pågående forskning och arbete kring barn- säkerhet och utvecklande miljöer för barn. Huvudmannen bör också lyfta upp angelägna frågor och verka för att ytterligare forskning kan genomföras exempelvis genom kontakt med olika forskningsråd. När särskilda statliga projekt- medel avsätts för till exempel kunskapsuppbyggnad, kompetens- utveckling, temasatsningar eller andra aktiviteter inom den nya huvudmannens område, skulle självfallet den nya huvudmannen kunna ansvara för en fördelning av sådana medel. Ett nära samarbete mellan myndigheter, informationsspridare och forskare är fruktbart för såväl forskare som praktiker. Det skulle förmodligen också stärka barnperspektivet hos de nämnda aktörerna och ytterst komma barn och unga tillgodo. Sådana nät- verk bör den nationella huvudmannen ansvara för. Metodutveckling är väsentlig för att det främjande och förebyg- gande arbetet ska bli mer effektivt. Framgångsrika metoder är oftast erfarenhetsbaserade. Den framtida huvudmannen bör vara ett stöd för det lokala arbetet genom att utveckla och utvärdera modeller för exempelvis tvärsektoriell samverkan och dialog med barn och unga men bör också på andra sätt ta initiativ till och/eller aktivt följa utvecklingen av samhällets insatser inom områden som rör barns säkerhet och miljö. Kunskap om barn och unga och deras specifika behov och om hur deras egna åsikter och kompetens kan tas tillvara, behöver utvecklas hos aktörer inom alla sektorer. Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman med barn och unga ger värdefull kunskap i arbetet. Barn och unga är experter på sin vardag och sina miljöer och därför måste metoder utvecklas för att inte denna kunskap ska gå förlorad. Här bör också ett nära samarbete byggas upp med myndigheter och frivilligorganisationer som har erfarenhet av sådant arbete (2000). Det finns ett antal databaser med statistik om barns och ungas skador. Huvudman för dessa databaser är olika myndigheter och frivilligorganisationer. Det finns förhållandevis mycket kun- skap och information om skador på nationell nivå. Nationell stati- stik över barns och ungas riskexponering (till exempel hur mycket barn vistas i trafiken som fotgängare, passagerare o.s.v.) är däremot inte lika väl utvecklad. En samlad statistik över hur barn och ung- domars miljö är utformad i bostadsområden, vid skolor och för- skolor saknas helt på nationell nivå, vilket gör det mycket svårt att följa utvecklingen . För att på ett systematiskt sätt belysa frågor om barns och ungdomars miljö och de kvaliteter som där erbjuds behöver uppgifter och metoder för insamling av kunskap utvecklas. Här bör den framtida huvudmannen ta initiativ. En ny huvudman bör också få ansvaret att bevaka att barn finns med och redovisas i olika databaser samt att sammanställa och föra ut aktuell statistik. Sektorsansvariga myndigheter ska inom sina respektive ansvars- områden bevaka att gällande lagstiftning tar hänsyn till barn och ungas särskilda förutsättningar samt att detta avspeglas i rättstil- lämpningen. Det är också sektorsansvariga myndigheters ansvar att initiera förbättringar inom sina respektive områden. Den framtida huvudmannen kan vara det lokala arbetet till hjälp vid uttolkning av befintlig lagstiftning samt påtala brister när sådana förekommer. Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman Bra grundutbildning samt kontinuerlig kompetensutveckling för yrkesgrupper som arbetar med barns och ungas säkra och utvecklande miljöer är en förutsättning för att ska bibehålla de låga skadetalen och ytterligare kunna minska antalet allvarliga skador och dödsfall genom olycksfall. Den framtida huvudmannen skulle tillsammans med sektorsansvariga myndigheter, kunna erbjuda utbildningsmaterial för tvärsektoriell utbildning eller fort- bildning till nyckelpersoner, exempelvis till personal inom barn- hälsovården, förskoleverksamheten, skolan, arbetsmiljöinspek- tionen, idrottsrörelsen. I nära samarbete med sektorsansvariga myndigheter eller frivilligorganisationer kan således studieplaner och underlag för lokala utbildningsinsatser utarbetas. Samhällets utveckling har gått mot färre detaljbestämmelser för ökad flexibilitet och anpassning till lokala förhållanden. är ett sådant exempel. I lagen anges inga specifika krav på utformning eller storlek på friytor i anslutning till bostäder, för- skola och skola eller på platser för lek, motion och utevistelse. Det är till stor del kunskapen om barns och ungas behov hos olika aktö- rer i den fysiska planeringen som säkerställer lagstiftarens inten- tioner. Hos dessa aktörer kan därför kunskap om barns och ungas behov behöva utvecklas och stärkas. (1999) menar till exempel att få arkitekter har kunskap om lek och barns behov. Ett ansvar för vissa utbildningsinsatser bör också innefatta ett ansvar att följa upp och utvärdera utbildningsmål och studieplaner för berörda yrkesgrupper som exempelvis personal på bad- anläggningar, förskollärare, lärare, arkitekter. Här bör samarbete etableras med bland annat myndigheter och frivilligorganisationer. Den framtida huvudmannen bör vara ett centrum för fortlöpande information kring frågorna om en säker och utvecklande miljö för barn och ungdomar. Nyhetsbrev, faktablad och rapporter är ett sätt att föra ut sådan kunskap och information. Här krävs ett nära sam- arbete med myndigheter, forskningsinstitutioner och frivillig- organisationer. En av fördelarna med en organisation som samverkar med sek- torsansvariga myndigheter, frivilligorganisationer och andra aktörer Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman är dess breda och stora kontaktytor. En gemensam avsändare, som representerar flera olika intressen, får ofta större legitimitet efter- som den gemensamma avsändaren visar att det råder stor enighet om budskapet. Dialogen mellan olika aktörer med olika erfaren- heter kan skapa nytänkande i det opinionsbildande arbetet. Som ett stöd för lokalt arbete kan informations- och utbild- ningsmaterial sammanställas och produceras. Det är stimulerande för lokala aktörer samt ökar möjligheten att föra ut olika budskap. Att vara en mötesplats för olika yrkesgrupper är en annan ange- lägen uppgift för den nya huvudmannen. 1.5Kompetens hos den framtida huvudmannen För att på ett kunnigt och effektivt sätt kunna driva frågorna om barns rätt till säkra och utvecklande miljöer och genomföra de arbetsuppgifter som tidigare beskrivits ska huvudmannen ha god egen kompetens eller tillgång till sådan. Bland annat ska det finnas kunskap inom följande områden: Barns och ungdomars utveckling och behov såväl fysiskt, psykiskt som socialt. Utbildningsvetenskap för planering av och genomförande av kurser, konferenser eller liknande. Epidemiologi för analys och bearbetning av statistik från andra huvudmän. Juridik för arbete med lagstiftning och rättstillämpning. Fysisk planering av såväl inne- som utemiljö. Folkhälsovetenskap för bland annat metodutveckling. Information och kommunikation för opinionsbildning och utåtriktade aktiviteter. Dessutom bör det finnas kunskap om hur säkerhetsarbetet i är organiserat avseende bland annat ansvar och uppgift samt insikt i hur säkerhetsarbetet bedrivs inom föreningar, kommuner och landsting. Det är också viktigt att det finns forskningserfaren- het för att vara en länk mellan forskning och praktik. Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman 1.6Möjliga organisationsformer för frågorna om barns rätt till säkra och utvecklande miljöer Bedömningen av en lämplig framtida organisationsform för frågorna om barns rätt till säkra och utvecklande miljöer bör base- ras på att den framtida organisationsformen ska ge arbetet en tydlig profil, främja samverkan med andra organ nationellt och internatio- nellt, göra det möjligt att med bevarad egen profil ta tillvara resur- ser som finns hos befintliga myndigheter, frivilligorganisa- tioner och andra aktörer, finnas på en sådan strukturell nivå att den kan arbeta med att påverka instruktioner och regleringsbrev för sektorsansvariga myndigheter samt andra myndigheter som på olika sätt kan ha beröringspunkter med frågorna om barns rätt till säkra och utvecklande miljöer samt ge trovärdighet åt arbetet. Följande organisationsformer kan utifrån dessa kriterier diskuteras för det framtida arbetet med barns rätt till säkra och utvecklande miljöer: Del av befintlig myndighet Egen myndighet i en befintlig myndighet En ny fristående statlig myndighet Del av en frivillig organisation En delegation inom ; permanent eller tids- begränsad Det sjätte alternativet är att det inte utses någon nationell huvud- man för frågorna om barns rätt till säkra och utvecklande miljöer. Alla fem formerna har för- respektive nackdelar. Vilken dynamik och vilka samarbetsvinster som finns i de olika förslagen beror ytterst på de individer som kommer att finnas där. Men man måste naturligtvis ändå besluta i vilken struktur och vilket regelverk som verksamheten bör verka i. Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman 1.7Vad innebär de olika organisationsformerna? Barnsäkerhetsdelegationen anser att det ska finnas ett nationellt organ med ansvar för frågorna om barns rätt till säkra och utveck- lande miljöer samt att denna inte ska vara någon frivilligorganisa- tion. Argumenten för dessa ställningstaganden är att de aktuella frå- gorna behöver ett nationellt organ som tillsammans med andra aktörer inom området påverkar, utvecklar och medvetandegör samhället om dessa frågors betydelse för såväl samhället som det enskilda barnet. Detta måste vara ett ständigt aktuellt och pågående arbete. Barnsäkerhetsdelegationen menar vidare att huvudmannen inte ska vara en frivilligorganisation beroende på att det inte finns någon organisation som spänner över området barns rätt till säkra och utvecklande miljöer. Även möjligheterna till insyn och öppen- het är begränsade i den organisationsformen. Arbetet med frågorna kan också bli beroende av organisationens ideologi, arbetsmetoder m.m. De möjliga organisationsformerna för frågorna är således del av befintlig myndighet, myndighet i myndigheten, ny fristående myn- dighet samt fortsatt delegation, permanent eller tidsbegränsad. Här beskrivs de olika möjliga organisationsformerna med för- respektive nackdelar. Vidare ges exempel vid varje organisations- form på verksamheter inom området säkra och utvecklande miljöer organiserade på det aktuella sättet. 1.7.1Del av befintlig myndighet Att knyta huvudmannaskapet för barnsäkerhetsfrågorna till en befintlig myndighet har fördelar. Det kan bli lättare att starta verk- samheter eftersom det finns uppbyggda nätverk att använda sig av. Om den befintliga myndigheten har en stark ställning kan det ge tyngd åt frågorna i det utåtriktade och opinionsbildande arbetet. För allmänheten och för berörda målgrupper kan det bli lättare att hitta verksamheten hos en känd myndighet. Det finns en inarbetad organisation med bland annat nätverk som verksamheten kan få tillgång till. Vidare kan det ge tillgång till juridisk kompetens och i många fall en utbildningsadministration. Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman också lägre övergripande kostnader för exempelvis personalhan- tering och administrativ service. En svårighet med att knyta barnsäkerhetsfrågorna och frågorna om barns rätt till utvecklande miljöer till en befintlig myndighet är att frågorna, enligt direktiven, är avsevärt bredare än någon befintlig myndighets verksamhet. I en befintlig myndighet kan myndighetens egna frågor bli alltför dominerande vilket kan göra att de nytillkomna frågorna inte profileras på samma sätt eller att resurser inte avsätts i tillräcklig omfattning; eller helt enkelt drunknar i myndighetens huvuduppdrag. Om den befintliga myn- digheten är en sektorsansvarig myndighet kan det nationella sam- ordningsansvaret vara svårt att genomföra bland annat beroende på svårigheter att få den respekt och uppmärksamhet som behövs från andra berörda myndigheter och aktörer inom området. Exempel på verksamheter som har denna organisationsform är: är en del av verksamhet. Rådet har en egen styrelse med representanter från berörda myndigheter och organisationer som till exempel Kustpolisen och Svenska Liv- räddningssällskapet. Ordförande är generaldirektör. Verksamhetsplanering och budget godkänns av Sjöfartsveket. Rådet får sina medel från budget. Rådets huvudsak- liga verksamhet är nationell samordning av sjösäkerhetsarbetet, opinionsbildning, metodutveckling samt produktion av informa- tions- och utbildningsmaterial. EpC är en avdelning inom med en egen styrelse där generaldirektören för är ordförande. Ledamöterna i styrelsen representerar , Statens folkhälso- institut, och forskningssamhället. Styrelsen är att betrakta som ett rådgivande organ till Socialstyrel- sen. Verksamhetsplanering och budget förankras i EpC: s styrelse och beslutas sedan av . EpC: s chef sitter i Social- styrelsens ledningsgrupp. Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman EpC ska förse allmänhet, forskare, riksdag, regering, myndig- heter, landsting, kommuner och andra organisationer med underlag inom områdena folkhälsa och sociala förhållanden samt utvärdering av hälso- och sjukvård. socialt arbete (CUS) CUS är en enhet i socialtjänstavdelningen inom . CUS har en egen styrelse och ordföranden kommer från Forsk- ningsrådet för arbetsliv och socialvetenskap (FAS). har en ledamot i styrelsen. Övriga ledamöter representerar univer- siteten i , och samt och . Verksamhetsplanering och budget förankras i CUS styrelsen och beslutas sedan av socialtjänstavdelningen. Medel erhålls via Social- styrelsens budget (). Chefen för ingår i ledningsgruppen för socialtjänstavdelningen inom . CUS har som uppdrag att skapa, sammanställa och sprida kun- skaper om det sociala arbetets värde för klienterna och för sam- hället. , , och skulle kunna vara aktuella som framtida huvudmän för frågorna om barns rätt till säkra och utvecklande miljöer bland annat därför att deras sektorsansvar inom området kan betraktas som ganska brett och övergripande. 1.7.2Myndighet i befintlig myndighet Denna organisationsform har motsvarande för- och nackdelar som organisationsformen ovan. Dock bör påpekas att en verksamhet som är organiserad som en myndighet inom en myndighet kan ha större självständighet än om verksamheten utgör en del av en befintlig myndighet. Även om verksamheten rent organisatoriskt är en myndighet i myndigheten kan det från omgivningen, berörda målgrupper och allmänheten, vara svårt att sära på de olika myndigheternas uppdrag och ansvar. Exempel på denna organisationsform är inom , inom Hög- Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman skoleverket och inom Skol- verket samt Vägtrafikinspektionen inom . Rent formellt skulle alla i Barnsäkerhetsdelegationen ingående myndigheter kunna vara värd för en myndighet med ansvarsom- rådet barns rätt till säkra och utvecklande miljöer. Det finns också andra myndigheter som skulle kunna vara aktuella för ett sådant uppdrag som exempelvis . Detta resonemang bygger på rent formella aspekter men det är naturligtvis angeläget att den mottagande myndigheten i sig också finner det möjligt och att respektive myndighets ansvarsområde någorlunda kompletterar varandra. 1.7.3En ny fristående statlig myndighet En fördel med en egen fristående myndighet är att det ger organi- satorisk stabilitet och trovärdighet för frågorna. En myndighet är till sin organisationsform också lätt att kontrollera beträffande ekonomi och verksamhet. En ny myndighet kan skräddarsys till sin form för att så bra som möjligt passa det aktuella verksamhetsom- rådet; barns rätt till säkra och utvecklande miljöer. I en sådan organisation kan båda områdena utvecklas och bearbetas med samma tyngd samt få en självständig och tydlig profil. Det kan antas att det skulle vara lättare att samordna sektorsansvariga myndigheter med en egen myndighetsform som bas eftersom det då handlar om samverkan på någorlunda likställd nivå. Skapandet av en egen myndighet är också en tydlig politisk vilje- yttring om att frågorna om barns rätt till säkra och utvecklande miljöer är viktiga. En fristående statlig myndighet har att förverkliga de politiska mål som och regeringen ställer upp inom ramen för till- delade resurser. beslutar om inrättandet av en myndig- het. Som nackdel nämns att en liten myndighet med ett ganska smalt uppdrag kan få svårt att synas i den offentliga debatten samt bli respekterad av andra berörda myndigheter, frivilligorganisationer och övriga aktörer inom området. Det tar också tid och resurser att bygga upp och etablera en ny myndighet. Oavsett organisationsform för det nationella samordnande orga- net krävs ett visst tillskott av ekonomiska resurser för att verksam- heten ska kunna utvecklas och vara den nationella resurs som såväl Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman delegationen som andra aktörer menar behövs. En ny myndighet bör därför ha minst 7-10 tjänster för att vara tillräckligt kraftfull för att kunna ansvara för frågorna eller inledningsvis en så pass stor budget att det kan vara möjligt att köpa kompetens som behövs. Här följer exempel på förhållandevis nyinrättade myndigheter: Forum för Levande historia Kommittén Levande historia blev en myndighet. Beslutet har föregåtts av en utredning Forum för Levande historia (SOU 2001:5). Utredningen visade bland annat att det inte finns någon befintlig myndighet i vilken verksamheten kan inlemmas. Myndighetsformen valdes därför att det är den organisationsform som ger störst möjlighet till insyn vad beträffar både medel och verksamhet. Ordförande och verkställande tjänsteman utses av regeringen. Myndigheten kommer inledningsvis att ha tio personer anställda. Eftersom myndigheten påbörjade sin verksamhet är det ännu inte möjligt att kommentera vare sig fördelar eller nackdelar med just denna mindre myndigheten. I kontakter med andra mindre myndigheter såsom f.d. Alkohol- inspektionen och (under dess uppbyggnad) har framkommit att i den mindre myndigheten ges möjlighet till fokusering och samsyn på frågorna inom myndigheten samt att man i externt arbete upplevs som mer tydlig. Korta beslutsvägar upplevs också som positivt. 1.7.4En delegation inom ; permanent eller tidsbegränsad En möjlig organisationsform för de aktuella frågorna är också en delegation inom under . Ett skäl till att inrätta en delegation är bland annat att det kan vara svårt att välja en ansvarig myndighet bland flera möjliga när frå- gorna är av tvärsektoriell karaktär. En sådan skulle kunna vara antingen permanent inrättad eller tidsbegränsad. En fördel med ett centralt samordnande organ i är att samverkan med andra myndigheter och organisationer för- modligen underlättas. Tydlig koppling till regeringen är en politisk Barns rätt till säkra och utvecklande miljöer – framtida huvudman markering som kan ge ökad status. En delegation är inte heller alltför svårt att avveckla om andra lösningar skulle komma fram. En central delegation skulle ha större möjligheter att påverka till exempel utformningen av instruktioner och regleringsbrev samt genom sin centrala placering kunna ha ett helhetsperspektiv på frå- gorna. Även en placeringen i gör det möjligt att tydligt profilera verksamheten mot exempelvis berörda yrkeskate- gorier, föräldrar samt barn och ungdomar. En nackdel är att frågorna kan upplevas som tillfälliga i en tids- bestämd delegation. Berörda målgrupper och samverkande parter kan få intrycket av att frågorna om barns rätt till säkra och utvecklande miljöer efter den nämnda tiden inte längre kräver uppmärksamhet. I ett eventuellt beslut om en tidsbegränsad dele- gation bör sålunda anges hur frågorna ska hanteras; organisationsform, inriktning och liknande. Detta framförallt för att övriga aktörer inom området ska förstå att frågorna är aktuella och kräver fortsatta insatser efter det att Barnsäkerhets- delegationen upphört. Här följer exempel på verksamheter som är kommittéer (delega- tion, kommission, råd) i under olika departement: