sou · GRB351 · 2004-01-01 00:00:00 — Dessa barn har nämligen som regel sina föräldrar i och kan därför inte betraktas som ensamkom- mande eller ensamma. I sammanhanget bör frågan om ersättning till särskilt förordnade vårdnadshavare beröras. Enligt den praxis som tillämpas får särskilt förordnade vårdnadshavare ersättning endast för det arbete som nedlagts beträffande förmynderskapsfrågor. Detta hänger samman med att överförmyndaren endast kan besluta om ersätt- ning till förmyndare, gode män och förvaltare. För det arbete som en särskilt förordnade vårdnadshavare utför i vårdnadsfrågor kan överförmyndaren således inte besluta om någon ersättning. Skulle den särskilt förordnade vårdnadshavaren vara familje- hemsförälder utgår visserligen ersättning från för den omvårdnad som barnet får i familjehemmet, men i övrigt finns ingen möjlighet för en särskilt förordnad vårdnadshavare att få ersättning för arbete i frågor rörande vårdnaden. Denna ordning kan medföra att det blir svårt att rekrytera andra än familjehems- föräldrar till särskilt förordnade vårdnadshavare för ensamkom- mande barn. Samma problem drabbar för övrigt även andra barn som har behov av särskilt förordnade vårdnadshavare. Det ankommer inte på utredningen att nu avge förslag om hur ersättningsfrågorna skall lösas , men det är angeläget att ovan nämnd problematik lyfts fram i detta sammanhang. 7.6.1Barn vars föräldrar är döda Om ett ensamkommande barn som har fått hemvist här uppger att båda dess föräldrar är döda skall socialnämnden enligt 6 kap. 9 § anmäla till rätten att barnet har behov av särskilt förordnad vårdnadshavare. Uppgiften om att barnets föräldrar är döda har sannolikt lämnats redan i samband med barnets ankomst till . Det ankommer då på att om möjligt försöka få denna uppgift verifierad. I många fall torde emellertid sådana efterforskningar vara svåra att genomföra. En bidragande orsak är att de ensamk- ommande barnen endast i undantagsfall har identitetshandlingar på sig när de anländer till . I den mån det inte finns någon information som talar emot att barnet är föräldralöst måste barnets uppgift härom därför tas för god. För att en särskilt förordnad vårdnadshavare skall kunna utses för barnet måste båda föräldrarna vara döda. Om en av föräldrarna lever på okänd ort kan det i stället bli aktuellt att utse en särskilt förordnad vårdnadshavare på den grunden att föräldern är varaktigt förhindrad att utöva vårdnaden om barnet, se avsnitt 7.6.2. 7.6.2Barn vars föräldrar är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden Förslag: I 6 kap. införs en ny paragraf, 8 a §, som gör det möjligt för domstolen att utse särskilt förordnad vård- nadshavare för ett barn vars föräldrar är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden om barnet. Som nämnts ovan under avsnitt 4 har ett ensamkommande barn i de flesta fall åtminstone en förälder i livet någonstans i världen. kan emellertid denna förälder inte lokaliseras och även om så sker medför det geografiska avståndet att föräldern i praktiken är förhindrad att på ett meningsfullt sätt utöva vårdnaden om barnet i . Om ett ensamkommande barn med hemvist här har föräldrar i utlandet finns det inte någon möjlighet att i utse särskilt förordnad vårdnadshavare för barnet i fråga. Som fram- hållits tidigare är det högst tveksamt om en förälder som sänder iväg sitt barn från ett krigshärjat område kan anses ha brustit i omsorgen om sitt barn på ett sådant sätt att regeln i 6 kap. 7 § blir tillämplig. Med hänsyn härtill bör det införas en ny bestämmelse i 6 kap. i vilken det föreskrivs att om barnets föräldrar är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden om sitt barn skall domstolen utse en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare för barnet. En sådan bestämmelse får betydelse även för rent svenska förhållanden. Med att en förälder är varaktigt förhindrad att utöva vårdnaden menas att föräldern kommer att vara antingen fysiskt eller mentalt förhindrad att fatta beslut i frågor som rör barnet. Fysiskt hinder innebär att föräldern till följd av att han eller hon är skild från barnet inte kan ta hand om det eller ens ta ställ- ning till åtgärder för att tillgodose barnets behov. Mentalt hinder innebär att föräldern till följd av långvarig medvetslöshet, t.ex. koma, eller allvarlig psykisk sjukdom är förhindrad att sörja för sitt barn. Den omständigheten att ett barn har placerats i familjehem på grund av någon omständighet hänförlig till föräldern är inte en tillräcklig omständighet för att denne skall anses vara förhindrad att utöva vårdnaden om sitt barn. För att så skall vara fallet krävs att hindret är allvarligt och att någon förbättring inte kan påräknas inom överskådlig tid. Det är alltså endast kvalificerade fall av oför- mögenhet att sörja för sitt barns behov som avses med begreppet varaktigt hinder. Den föreslagna regeln är inte avsedd att användas då föräldern gör sig skyldig till missbruk eller försummelse eller i övrigt brister i omsorgen. I sådana situationer skall 6 kap. 7 § tillämpas. Regeln är inte heller tänkt att tillämpas då en vårdnadshavare av bristande intresse för sitt barn håller sig undan eller reser till utrikes ort. I sådana fall får den andre föräldern väcka talan om ensam vårdnad enligt 6 kap. 5 § . I sammanhanget skall erinras om regleringen i 6 kap. 13 § för- äldrabalken som tar sikte på fall då en förälder till följd av frånvaro, sjukdom eller annan orsak är förhindrad att ta del i beslut som rör vårdnaden om barnet. Vid gemensam vårdnad får den andre för- äldern i sådana situationer ensam fatta beslut i frågor som inte utan olägenhet kan uppskjutas. Denne får dock inte ensam fatta beslut av ingripande betydelse för barnets framtid, om inte barnets bästa uppenbarligen kräver det. Regleringen i den föreslagna 6 kap. 8 a § är tänkt att komplettera 6 kap. 13 § som till skillnad från 8 a § förutsätter att det finns åtminstone en vårdnadshavare som kan besluta i frågor rörande barnet. Vidare är den oförhindrade förälderns möjligheter att fatta ingripande beslut rörande barnet begränsade i 6 kap. 13 § . Å andra sidan kräver inte regleringen i 6 kap. 13 § att den förhindrade föräldern är varaktigt förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden. Vid ett kortvarigt förfall för en av föräldrarna, t.ex. en övergående sjukdom, finns det som framgått ovan inte förutsättningar att tillämpa 6 kap. 8 a § . I sådana situationer får i stället 6 kap. 13 § tillämpas. Skulle båda föräldrarna vara kortvarigt förhindrade kan en god man enligt 11 kap. 1 § förordnas för barnet. En sådan god man kan emellertid endast besluta i frågor som rör förmynderskapet. Det finns inget som hindrar att 6 kap. 13 § tillämpas även i fall då den ene föräldern är varaktigt förhindrad att ta del i beslut rörande vårdnaden. Den oförhindrade föräldern får i dessa situationer utifrån omständigheterna i det enskilda fallet avgöra huruvida han eller hon finner det lämpligt att begära ensam vårdnad enligt 6 kap. 8 a § . För att markera att 6 kap. 8 a § och 13 § tar sikte på delvis samma situationer föreslår utredningen att det i 6 kap. 13 § andra stycket görs ett tillägg av vilket det framgår att vad som sägs i nämnda stycke gäller om inte 6 kap. 8 a § första stycket tillämpas. Ett ensamkommande barns föräldrar som trots försök inte gått att lokalisera inom- eller utomlands får normalt anses vara varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden om barnet. Så får i allmänhet också anses vara fallet om barnets föräldrar i och för sig har lokaliserats men på grund av stora avstånd eller bristande kommunikationer inte kan sörja för att barnets behov i olika hänseenden tillgodoses. Ett utländskt barns förälder kan naturligtvis vara varaktigt förhind- rad att utöva vårdnaden trots att han eller hon befinner sig i , t.ex. till följd av svår och långvarig sjukdom. Den föreslagna regleringen om särskilt förordnad vårdnadshava- re kan som ovan antytts även tillämpas på barn i vars föräldrar på ett eller annat sätt är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden. Så kan t.ex. vara fallet om barnets föräldrar under en utrikes resa försvinner spårlöst och trots efterforskningar inte kan återfinnas. Vidare kan en sådan situation uppstå om en förälder vid en olycka drabbas av en allvarlig hjärnskada och till följd härav kommer att vara medvetslös. Särskild uppmärksamhet kräver det – sannolikt mindre vanliga – fallet att inte båda föräldrarna är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden. Om föräldrarna har gemensam vårdnad och endast den ene föräldern är varaktigt förhindrad att utöva vårdnaden kan den andra föräldern begära att få ensam vårdnad om barnet. Vidare kan den situationen förekomma att en förälder som har ensam vårdnad om barnet blir varaktigt förhindrad medan barnets andra förälder inte är det. Om det är lämpligt kan den senare föräldern begära att få vårdnaden överflyttad till sig. I annat fall skall vårdnaden anför- tros en eller två särskilt förordnade vårdnadshavare. Talan enligt den föreslagna regleringen kan föras av såväl social- nämnden som barnets föräldrar. I de fall talan förs av socialnämn- den bör föräldrarna betraktas som motparter. Om föräldrarna har gemensam vårdnad om barnet och någon av dem önskar ensam vårdnad med anledning av att den andre föräldern är varaktigt för- hindrad att utöva vårdnaden, bör den senare föräldern betraktas som motpart. För det fall den som är motpart vistas på okänd ort kan en god man enligt 20 kap. 2 § kunna utses för honom. Domstols dom och beslut i frågor om vårdnad enligt den före- slagna bestämmelsen skall expedieras i enlighet med vad som före- skrivs i 3 § förordningen (1949:661) om skyldighet för domstol att lämna uppgifter i mål och ärenden enligt . 7.6.3Vem kan utses till särskilt förordnad vårdnadshavare? Som framhållits ovan är en god man för ensamkommande barn m.fl. tänkt att vara en person som är särskilt lämpad att hjälpa nyanlända ensamma barn till rätta i landet. Den gode mannen skall härvid ha särskilt god kunskap om t.ex. asylprocessen och skall kunna sköta den underåriges kontakter med myndigheter och andra organisationer. Vad gäller särskilt förordnade vårdnadshavare för ensamkom- mande barn finns det en karaktärsskillnad i förhållande till den gode mannen. Särskilt förordnade vårdnadshavare skall träda in när uppmärksamheten kring barnet har lugnat sig och det står klart att det får stanna i . Den särskilt förordnade vårdnadshavaren skall härvid närma sig föräldrarollen och ta hand om de vardagliga frågor som rör barnets angelägenheter, och i samråd med barnet planera för framtiden, t.ex. val av utbildning. Särskilt förordnade vårdnadshavare har således inte den samordnande funktion som den gode mannen har, även om de naturligtvis liksom den gode mannen skall företräda barnet inför t.ex. skola och myndigheter. Som framhållits ovan kan mycket väl eventuella familjehems- föräldrar utses till särskilt förordnade vårdnadshavare för barnet. För att kunna upprätthålla en nära och regelbunden kontakt med den unge bör en person inte utses till särskilt förordnad vårdnads- havare för mer än ett fåtal barn. De som utses till särskilt förordnade vårdnadshavare för ensam- kommande eller ensamma barn skall uppfylla de vanliga lämplig- hetskrav som ställs på sådana företrädare. Det finns inget krav på att särskilt förordnade vårdnadshavare skall vara svenska medborgare, men de bör, liksom den gode mannen, normalt ha permanent uppehållstillstånd här och vara väl förtrogna med det svenska samhället för att på bästa sätt kunna hjälpa barnet i integrations- processen. Det finns inte heller något krav på att särskilt förordna- de vårdnadshavare skall bo tillsammans med barnet, men dessa företrädare bör inte befinna sig på ett sådant avstånd att den personliga kontakten med barnet blir lidande. 7.6.4Särskilt förordnade vårdnadshavares ställning i förhållande till det ensamkommande barnets föräldrar m.fl. En god man enligt den föreslagna lagstiftningen träder i barnets förmyndares och vårdnadshavares ställe, men vårdnaden övergår inte till den gode mannen. Denne är i stället att betrakta som ställföreträdande vårdnadshavare för barnet. Skulle barnets för- äldrar eller någon annan som enligt svensk rätt erkänns som vårdnadshavare komma till skall godmanskapet som regel upphöra, jfr vad som sägs ovan under avsnitt 7.4.5. När särskilt förordnade vårdnadshavare utses övergår emellertid vårdnaden om barnet från barnets föräldrar eller annan vårdnads- havare till nämnda företrädare. Skulle barnets föräldrar, eller någon annan vårdnadshavare som erkänns enligt svensk rätt, härefter komma till är de således inte längre att betrakta som barnets vårdnadshavare. Vill föräldrarna återfå vårdnaden om det ensamkommande barnet måste de väckan talan härom vid rätten enligt 6 kap. 10 § . Rätten skall härefter besluta i vårdnadsfrågan utifrån vad som är bäst för barnet. 7.7Behörig domstol och överförmyndare i frågor om förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap Förslag: Behörig domstol respektive överförmyndare i frågor som gäller förmynderskap, godmanskap enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ eller lagen om god man för ensamkommande barn m.fl. samt i frågor om förvaltarskap skall vara tingsrätten i den ort respektive överförmyndaren för den kommun där den enskilde är folkbokförd. Om den enskilde inte är folkbokförd i avgörs behörigheten hos domstol och överförmyndare av den enskildes vistelseort. Tillsynen över förmyndare, gode män och förvaltare skall utövas av överförmyndaren för den kommun där den enskilde är folkbok- förd. Om den enskilde inte är folkbokförd i skall tillsynen utövas av överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas. Vad gäller godmanskap enligt 11 kap. 3 § skall i andra fall än då god man har förordnats vid utredning av ett dödsbo, tillsynen utövas av överförmyndaren för den kommun där den gode mannen är folkbokförd. Vad gäller förmyndare, gode män enligt 11 kap. 4 § och förvaltare föreskrivs i 10 kap. 13 § respektive 11 kap. 25 § första stycket att behörig domstol är tingsrätten i den ort där den enskilde har sitt hemvist. Enligt 11 kap. 25 § andra stycket är behörig överförmyndare i frågor om godmanskap enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ och förvaltarskap överförmyndaren för den kommun där den enskilde har sitt hemvist. Beträffande personer som inte har hemvist i föreskrivs i 11 kap. 25 § tredje stycket nämnda lag att behörig överförmyndare i frågor om god- manskap som tas upp med stöd av 4 kap. 3 § lag är över- förmyndaren för den kommun där den enskilde vistas. I andra fall då den enskilde inte har hemvist i är överförmyndaren för behörig överförmyndare. Godmanskap enligt 11 kap. 3 § tar sikte på väsent- ligen andra situationer än godmanskap enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ . Det rör sig om fall då behov av god man uppstår för att tillvarata arvingars och testamentstagares rätt vid dödsfall, om fall då det krävs att en bortavarandes rätt bevakas eller en borta- varandes egendom förvaltas samt om fall då det finns behov av att egendom ställs under vård eller förvaltning av en god man. I 11 kap. 26 § regleras vilken överförmyndare som är behörig att förordna gode män som avses i 11 kap 3 § . Uppkommer vid utredning av ett dödsbo behov av god man enligt 11 kap. 3 § är det överförmyndaren för den kommun där den döde hade sitt hemvist som är behörig att förordna god man eller, om den döde inte hade hemvist i , överförmyn- daren för . Skall god man annars förordnas enligt 11 kap. 3 § är det överförmyndaren för den kommun där den för vilken god man skall förordnas har egendom eller där annars behov har visat sig, som är behörig. Beträffande tillsynen av föräldrars, förmyndares, gode mäns och förvaltares verksamhet föreskrivs i 16 kap. 2 § första stycket för- äldrabalken att denna utövas av överförmyndaren för den kommun där den som har förmyndare, god man eller förvaltare har sitt hemvist. Andra stycket tar sikte på godmanskap enligt 11 kap. 3 § och föreskriver att tillsynen då det är fråga om god man vid utredning av dödsbo utövas av överförmyndaren för den kommun där den avlidne hade sitt hemvist och i övriga fall som beskrivs i 11 kap. 3 § av överförmyndaren för den kommun där den gode mannen har sitt hemvist. För det fall en god man har förordnats med stöd av 4 kap. 3 § lag för en underårig som inte har hemvist i utövas enligt tredje stycket tillsynen av överförmyndaren för den kommun där den underårige vistas. Saknas behörig överförmyndare utövas enligt 16 kap. 2 § fjärde stycket tillsynen av överförmyndaren för . I svensk lagstiftning finns olika sätt att uttrycka en persons an- knytning till en viss plats i landet, t.ex. vistas, ha hemvist, vara folkbokförd etc. I 10 kap. 1 § första stycket föreskrivs att laga domstol i tvistemål i allmänhet är rätten i den ort, där svaranden har sitt hemvist. I andra stycket anges att om svaranden är folkbokförd i anses som hans hemvist den plats där han var folkbokförd föregående år. I används begreppet hemvist för att ange vilken domstol och överförmyndare som är behörig att vidta åtgärder i innehåller inte någon definition av vad begreppet hemvist innebär. I praktiken tillämpas emellertid den definition som anges i 10 kap. 1 § , nämligen att barnets hemvist anses vara den plats där det var folkbokfört föregående år. Det kan nämnas att när bestämmelsen i 6 kap. 17 a § föräldra- balken om avtal mellan föräldrar rörande vårdnad, boende och umgänge skapades, föreslog ursprung- ligen att sådana avtal skulle godkännas av socialnämnden i den ort där barnet har sitt hemvist, se SOU 1995:79. Lagrådet ifrågasatte emellertid om inte socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört i stället borde anförtros den ifrågavarande uppgiften, och framhöll att enligt 2 kap. 2 § har socialnämnden i den kommun där barnet är folkbokfört fått i uppgift att utreda faderskapet till ett barn. Avslutningsvis erinrade Lagrådet om att folkbokföringskommunen enligt socialtjänstlagen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Med anledning av Lagrådets uttalanden före- skrevs i stället att socialnämnden i den kommun där barnet är folk- bokfört skall godkänna avtal om vårdnad, boende och umgänge. Folkbokföring regleras i folkbokföringslagen (1991:481). Lagen bygger på tanken att folkbokföringen så långt möjligt skall grundas på en persons faktiska vistelse, se prop. 1990/91 153 s. 87 f. I 2–5 §§ folkbokföringslagen anges när folkbokföring skall ske. Enligt 2 § skall ett barn som föds levande här i landet folkbokföras om modern är folkbokförd eller om fadern är folkbokförd och vårdnadshavare. Även ett barn som föds utom landet av en kvinna som är folkbokförd här skall folkbokföras. 3 § föreskriver att den som efter inflyttning till landet kan antas under sin normala livsföring komma att regelbundet tillbringa sin nattvila eller mot- svarande vila i landet under skall folkbokföras här. Även den som kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila både inom och utom landet skall folkbokföras om han med hänsyn till samtliga omständigheter får anses ha sitt egentliga hemvist här. Ett barn som har vistats i landet sedan födseln utan att vara folkbokfört skall enligt nämnda paragraf folkbokföras om det har sådan anknytning till landet som sagts. Av 4 § följer att utlänningar som är skyldiga att ha uppehållstillstånd som regel inte skall folkbokföras om de saknar sådant tillstånd. Enligt 6 § första stycket folkbokföringslagen skall en person som regel folkbokföras på den fastighet där han enligt 7–13 §§ är bosatt. Av 7 § första stycket följer att en person anses bosatt på den fastighet där han regelmässigt tillbringar eller, när byte av bostad har skett, kan antas komma att regelmässigt tillbringa sin dygnsvila. Den som därigenom kan anses vara bosatt på flera fastig- heter anses vara bosatt där han sammanlever med sin familj eller med hänsyn till övriga omständigheter får anses ha sitt egentliga hemvist. I 8–11 §§ finns undantag från nämnda huvudregel. I 10 § punkten 5 föreskrivs t.ex. att en vistelse inte anses leda till ändrad bosättning om den föranleds enbart av vård vid en insti- tution för sjukvård, vård av unga, kriminalvård eller vård av miss- brukare. Enligt 25 § första stycket folkbokföringslagen skall den som har flyttat inom anmäla flyttningen till en skattemyndighet, en allmän försäkringskassa eller ett postbefordringsföretag som regeringen bestämmer. Behörig kommun enligt socialtjänstlagen Enligt 2 kap. 1 § socialtjänstlagen svarar varje kommun för social- tjänsten inom sitt område. I 2 kap. 2 § första stycket socialtjänst- lagen föreskrivs vidare att kommunen har det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Av andra – fjärde styckena i nämnda paragraf fram- går emellertid att detta yttersta ansvar inte inskränker det ansvar som kan åvila andra huvudmän, t.ex. andra kommuner, och . I 16 kap. 2 § socialtjänstlagen behandlas situationer då den en- skilde mer eller mindre är tvungen att vistas utanför den kommun där han normalt uppehåller sig. Paragrafens första stycke tar sikte på fall då någon efter beslut av en socialnämnd vistas i en annan kommun i familjehem, hem för vård eller boende eller sådan boendeform eller bostad som avses i a) 5 kap. 5 § andra stycket (äldre människor som behöver särskilt stöd), b) 5 kap. 7 § tredje stycket (människor som av fysiska, psykiska eller andra skäl möter betydande svårigheter i sin livsföring) och c) 7 kap. 1 § första stycket 2 (boendeformer för personer enligt a) och b) som drivs av I nu nämnda situationer ansvarar den kommun som har beslutat om vistelsen för försörjningsstöd enligt 4 kap. 1 § åt den enskilde samt för det individuellt behovsprövade stöd och de individuellt behovsprövade sociala tjänster enligt 3 kap. 6 § (hem- tjänst, dagverksamheter etc.) och 5 kap. 1 och 9 §§ (insatser för barn och unga samt för missbrukare) som den enskilde kan behöva. Ansvaret för placeringskommunen, dvs. kommunen som beslutar om placeringen, upphör emellertid om ärendet flyttas över till en annan kommun enligt 16 kap. 1 §. I andra stycket föreskrivs att den kommun där den enskilde är folkbokförd har samma ansvar som placeringskommunen enligt första stycket för bistånd, stöd och tjänster a) under kriminalvård i anstalt, b) under vård på sjuk- hus eller i annan sjukvårdsinrättning på initiativ av någon annan än en kommun och c) som aktualiserats inför avslutningen av vård enligt a) eller b). 7.7.2Behov av översyn av behörighetsreglerna I propositionen till folkbokföringslagen (1991:481) föreslogs att forumregeln i 10 kap. 1 § skulle vara oförändrad, dock uttalade föredragande statsrådet följande: För att bestämma forum i tvistemål kan man lika väl knyta an till den löpande folkbokföringen då forumfrågan aktualiseras. En sådan lösning skulle ge svaranden en förbättrad ställning i förhållan- de till nuvarande ordning eftersom han då genast efter en flyttning skulle byta forum till sin nya hemort. En så långtgående förändring har dock inte något samband med folkbokförings- reformen och bör föregås av en översyn av de övriga processuella reglerna som har samband med forumfrågan. Jag föreslår därför att folkbokföringen även i fortsättningen tills en sådan översyn sker skall bestämma rätt forum , se prop. 1990/91:153 s. 85. Förmynderskap, godmanskap enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ föräldra- balken samt förvaltarskap Under utredningsarbetet har bland andra flera överförmyndare kritiserat den nuvarande ordningen som innebär att frågan om behörig domstol och överförmyndare ofta bestäms av den enskil- des hemvist. Eftersom hemvistet avgörs utifrån förhållandena föregående år är det sålunda inte ovanligt att vistelsekommunen inte sammanfaller med hemvistkommunen, på grund av att den enskilde har flyttat . Från överförmyndarhåll framhålls att det nuvarande systemet är svårt att tillämpa i praktiken.