sou · GRB33d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Om det nya värdet däremot är lägre än det tidigare värdet, skall underlaget för fastighetsskatten för vart och ett av åren fram till nästa allmänna eller förenklade fastighetstaxering beräknas på grundval av det lägsta av det nya värdet och det dämpade värdet enligt andra stycket som gäller under beskattningsåret. I fjärde stycket anges att när det gäller lantbruksenheter utgörs underlaget för fastighetsskatten av summan av delvärdena bostads- byggnadsvärde och tomtmarksvärde enligt 5 kap. 7 och 8 §§ fastig- hetstaxeringslagen jämförda med 3 § första stycket a) i förevarande lag. Av femte stycket framgår att vad som sägs om beräkning av underlag för fastighetsskatt i andra stycket gäller även nybildade och ombildade taxeringsenheter vars taxeringsvärden fastställts vid fastighetstaxering. Bestämmelserna behandlas närmare i avsnitt 3.6. Reservation av ledamoten () Enligt min mening är det principiellt felaktigt att staten tar ut arvs- skatt. Arvs- och gåvoskatten träffar redan beskattade tillgångar. Den ger förhållandevis begränsade skatteintäkter till staten, sam- tidigt som den är dyr att administrera och möjlig att kringgå genom olika former av skatteplanering. Inom klass I är arvsskatten därtill ägnad att försvåra eller omöjliggöra generationsskiften i familjeägda företag. Mot denna bakgrund är det min uppfattning att arvs- och gåvo- skatten helt borde avskaffas. Det har dock inte funnits underlag och möjlighet för att framlägga förslag om en så pass långtgående reform inom ramen för detta delbetänkande. I stället biträder jag – som ett första steg i en reformerad arvsbeskattning – utredningens förslag om att helt slopa arvsskatten mellan makar. Ikraftträdandet bör dock kunna ske retroaktivt fr.o.m. . Detta förhindrar att ännu fler änkor och änklingar tvingas att sälja sina hem för att betala arvsskatten. Jag reserverar mig slutligen mot den av utredningsmajoriteten förordade finansieringen av det årliga skattebortfall på som uppkommer vid ett slopande av arvsskatten mellan makar. Den föreslagna höjningen av stämpelskatten för fysiska personer ökar transaktionskostnaderna på främst småhusmarknaden. Detta riskerar att leda till ökade inlåsningseffekter som minskar rörlig- heten på bostadsmarknaden. Enligt min mening kan ett borttagande av arvsskatten mellan makar finansieras på annat sätt. Regeringens energipolitik och för- tida kärnkraftsavveckling har lett till ökade elpriser, som i sin tur genererar stora, obudgeterade intäkter av moms till statskassan. Reservation av ledamoten () Förslaget om dämpningsregel innebär i och för sig en viss lättnad när det gäller effekten av höjda taxeringsvärden. Den föreslagna dämpningsregeln åtgärdar dock på intet sätt de grundläggande problemen som finns i dagens system för fastighetstaxering. Detta ger inte rättvisa och rimliga taxeringsvärden. De mest uppenbara problemen handlar om bristfälliga eller icke representativa urval som ligger till grund för bestämningen av taxeringsvärden. Detta gäller särskilt i attraktiva kustkommuner och storstadsområden. En bidragande orsak till bristfälliga urval är det höga antalet värdeområden, vilket medför att antalet referensförvärv i många områden blir för få för att ge en rättvisande underlag. Jag anser därför att antalet värdeområden bör minskas till cirka 2000 geogra- fiskt sammanhängande områden, vilket är ungefär en fjärdedel av dagens antal. Dagens system för beräkning av taxeringsvärden baseras på ett genomsnittligt värde av de referensförvärv som finns inom ett eller flera värdeområden. I den beräkningen rensas som är låga i förhållande till det gamla taxeringsvärdet regelmässigt bort. som är väldigt höga i förhållande till det gamla taxe- ringsvärdet tas dock med utan urskiljning. Detta förfaringssätt medför att omräkningstalen och därmed de nya taxeringsvärdena blir för höga. För att undvika att taxeringsvärdena regelmässigt blir för höga anser jag att marknadsvärdena borde beräknas med hjälp av ett medianvärde där i den undre och övre kvartilen räknas bort. Därmed skulle inte orimligt höga påverka omräkningen av övriga fastigheter i värdeområdet samti- digt som extremt låga skulle räknas bort precis som . Som ett komplement till medianvärdesmetoden anser jag även att man vid taxeringsförfarandet bör skilja på fastigheter för fast- boende och fritidsboende. De ovan beskrivna förändringarna av taxeringsförfarandet skulle rätta till de grundläggande problemen med dagens system för beräkning av taxeringsvärden. Jag föredrar att rätta till de grundläg- gande problemen istället för den av kommittén föreslagna dämp- ningsregeln. Särskilt yttrande av ledamoten () I utredningens direktiv (Dir. 2002:87) har regeringen uppdragit åt kommittén att lämna förslag om att höjda taxeringsvärden inte skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. På ett för svenskt utredningsväsende något ovanligt sätt har regeringen därtill låtit direktiven meddela kommittén hur detta förslag skall utfor- mas; Meningen är att endast en tredjedel av höjningen skall slå igenom under taxeringsåret och lika mycket under vart och ett av de två därpå följande åren. Kommittén har efterkommit regeringens direktiv och jag har i det läget inget att anföra mot den rent tekniska utformningen av förslaget. Jag vill dock understryka att redan tillkomsten av en sär- skild dämpningsregel ovanpå den tidigare införda begränsnings- regeln i sig visar att det svenska fastighetsskattesystemet har have- rerat. Den svenska fastighetsskatten är orättfärdig. Den tas löpande ut på fiktiva inkomster och tar ingen som helst hänsyn till skattesub- jektets betalningsförmåga. Det finns mot den bakgrunden starka skäl som talar för att fastighetsskatten successivt bör avvecklas. Ingen dämpningsregel i världen kan förändra detta faktum. Särskilt yttrande av ledamoten () Kommittédirektiven anger att de förslag som kommittén lägger fram skall vara kostnadsneutrala samt att statens skatteinkomster bör vara oförändrade. Detta får till följd att det borttagande av arvsskatten för make och sambo som kommittén nu föreslår med- för en skattehöjning, i detta fall en höjning av stämpelskatten. Det är min mening att kommittédirektiven, i detta avseende, inte är rimliga. Det svenska skattetrycket är, internationellt sett, mycket högt. Och det är dessvärre inte möjligt att sänka, eller ta bort, skadliga skatter och istället höja de skatter som är mindre skadliga. Problemet i är att vi har nått vägs ände, skatterna är höga över hela linjen. Därför måste grundregeln vara att skattesänk- ningar inte skall finansieras med höjda skatter på andra områden utan istället skall detta finansieras genom att besparingar görs i statens budget. Dämpningsregeln är en akutåtgärd som tydligt visar att det nuva- rande systemet för taxering och fastighetsskatt är ohållbart. Det är otillfredsställande att huvudproblemet inte attackeras utan man bara lappar och lagar i det gamla systemet. Det är min och folk- partiets åsikt att nuvarande fastighetsskatt skall avvecklas . Hela systemet för taxering måste reformeras, och likformighet mellan boendeformer upprättas. Särskilt yttrande av ledamoten () Att slopa beskattningen av arv till efterlevande make och sambo är inte bara ett bra förslag. Det är en etiskt nödvändig förändring av en beskattning av efterlevande, som är moraliskt illegitim. Förslaget har en bred majoritet i kommittén, men leda- möternas argumentering för denna förändring skiftar på väsentliga punkter. Kommitténs inriktning avgjordes heller inte förrän på ett mycket sent stadium. Bra politik är dock ofta baserad på en väl motiverad och väl förankrad överenskommelse. Så är nu fallet. Kommitténs förslag innebär en garanti för att ingen, som förlorat sin make eller sambo, på grund av arvsbeskattningen ska tvingas sälja sitt hem eller andra gemensamma ägodelar. En höjning av grundavdraget hade inneburit att färre drabbats efter genomförd lagändring, men enligt min uppfattning bör likhet inför beskattning och därmed lagstiftning råda oavsett familjens eller parets sam- manlagda ekonomiska situation före dödsfallet. Detta principiella och etiska argument utifrån enskildas livssituation vid dödsfall är enligt min mening långt mer relevant och väsentligt än en rent fiskal argumentering. Solidariskt motiverad beskattning är av avgörande betydelse för finansieringen av vår gemensamma välfärd. För att forma och upp- rätthålla det goda samhället i ett land krävs stora gemensamma insatser och institutioner. Denna gemensamma finansiering genom ett omfattande skatteuttag måste emellertid vara förenlig med prin- cipen om allas absoluta och okränkbara människovärde och med allmänt giltiga värden. Detta innebär att beskattning t ex inte får överstiga någons förmåga att betala, vilket på ett avgörande sätt kränker den enskilda individens eller parets ekonomiska frihet att förverkliga sina livsmål. Ett gemensamt ägande, i verkligheten eller i praktiken, i ett äktenskap eller i ett samboförhållande är ett uttryck för frihet; i detta fall att ingå ett äktenskap eller ett äkten- skapsliknande förhållande. Denna frihet är ett allmängiltigt värde för alla människor och får inte i ett civiliserat land, undergrävas av ett skattesystem eller av enskilda skatter. Nuvarande arvsbeskatt- ning undergräver denna frihet för den efterlevande maken. Enligt 14 § kommittéförordningen (1998:1474) skall kommittén föreslå finansiering för statliga kostnadsökningar och intäkts- minskningar. Naturligtvis kan den föreslagna förändringen av arvs- beskattningen finansieras på olika sätt såväl på intäkts- som utgifts- sidan av statens budget. För att uppfylla kommittéförordningens krav enades kommittén om att pro forma föreslå en höjning av stämpelskatten för fysiska personer till , vilket beräk- nas medföra ökade skatteintäkter med ca . Min enda invändning till föreliggande förslag är att slopandet av arvsbeskattningen bör gälla retroaktivt . Orsaken är att följderna av de nya taxeringsvärdena behöver lindras så långt som möjligt. Dessa nya och på många håll kraftigt höjda taxeringsvärden torde ha varit regeringens motiv till att arvs- beskattningen av efterlevande make skulle behandlas med förtur av denna utredning. Därför bör även den nu föreslagna reformen gälla , för att inte skapa oro och ångest under första halv- året av . Naturligtvis är varje lindring av fastighetsbeskattningens oförut- sägbara konsekvenser positiv för dem som har drabbats av kraftigt höjda taxeringsvärden på grund av t.ex. grannars affärer i expansiva eller kustnära områden. Orsaken till att jag ändå vill markera på denna punkt är att denna dämpningsregel helt utgår ifrån nuva- rande konstruktion av fastighetsskatten och förmögenhetsskatten. Till denna skattepolitik på fastigheter har mitt parti i Riksdag föreslagit ett etiskt legitimt och finanspolitiskt ansvarsfullt alternativ. Eftersom kommittén, som är fri att pröva principiellt nya konstruktioner för fastighetsskatten, valt att även behandla frågan om en dämpningsregel med förtur, väljer jag att i detta sär- skilda yttrande anföra mitt partis kritik mot nuvarande konstruk- tion av fastighetsskatt och förmögenhetsskatt. Jag menar att konstruktionen med nuvarande löpande fastig- hetsbeskattning är principiellt felaktig och moraliskt illegitim. Med detta menar jag att N fastighetsskatten såväl i kombination med som utan förmögen- hetsskatten bryter mot principen om skatt efter bärkraft. Därmed blir den också ett hot mot äganderätten, och ibland i praktiken ett direkt brott mot äganderätten för dem som enbart av skatteskäl tvingas flytta. Skatten saknar därmed etisk legitimitet. N Fastighetsbeskattningen är inte skatteteoretiskt konsistent inom den norm för likformig kapitalinkomstbeskattning som råder sedan skattereformen 1990/91. Beskattningen hävdas t ex vara på en implicit avkastning i form av boendetjänster, dvs. på en fiktiv eller icke-monetär inkomst. N Den totala beskattningen av boende går inte att motivera inom ramen för de principer, som etablerats sedan skattereformens dagar. Boende beskattas både som konsumtion (med moms och punktskatter) och kapital (med fastighetsskatt, reavinstskatt, stämpelskatt och förmögenhetsskatt). N Motiven för och utformningen av skatten är verklighetsfrämmande för den stora majoriteten av småhusägare. Skatten saknar därmed folklig förankring och legitimitet. Jag ser fram emot att kommittén skyndsamt och öppet tar sig an och förutsättningslöst prövar dessa grundläggande och avgörande frågor. Särskilt yttrande av ledamoten () Enligt direktiven för skall frågan om beskattning av arv mellan makar ses över med förtur. Vänster- partiet skrev en motion med likalydande innehåll. Syftet var att stärka efterlevande maka respektive makes ställning. Höjda taxeringsvärden, som leder till ett ökat uttag av arvsskatt, har inneburit stora ekonomiska problem för efterlevande make respektive maka. Ena makens bortgång medför svårigheter både på det personliga och ekonomiska planet. Arvsskatten får därför inte utformas på ett sådant sätt att det blir en ytterligare börda i en redan svår situation. Det mest akuta problemet vid beskattning av arv mellan makar är ändå de effekter som stigande taxeringsvärden på fastigheter ger upphov till. Det handlar i första hand om småhus i storstäder och i attraktiva områden. Många småhusägare har också fått meddelande om ytterligare höjda taxeringsvärden , därför välkomnar jag att just det problemet undanröjs i och med förslaget i betänkandet. Jag tycker ändå inte att det motiverar att helt ta bort arvsskatten mellan makar. Det har under arbetets gång uppenbarligen inte varit möjligt att få fram information om hur stor del av beskattningen av arv mellan makar som avser fastigheter. Det gör att kommittén i det här läget inte har den information som enligt min mening vore en nödvändig del av beslutsunderlaget. Jag har i första hand förordat ett alternativ där man särbehandlar fastigheter och övriga tillgångar. Medan skatt på arv avseende fastigheter tas bort helt behåller man beskattningen av övriga tillgångar. Grundavdraget kunde då lämpligen sättas till , vilket motiveras med att KPI höjts . Det hade enligt min mening varit ett mer fördelningspoli- tiskt träffsäkert alternativ som också skulle stämma bättre överens med uppdraget som det formuleras i direktivet. Jag väljer ändå att formulera min uppfattning i ett särskilt ytt- rande, dels för att frågan måste få en snar lösning och dels för att förslaget kan betraktas som uppskjuten beskattning till efter den efterlevande makens död. Särskilt yttrande av ledamoten () Bostaden är mer än ett kapital. Det är hem, fyllt med minnen och känslor. Min ambition har därför varit att förändra det rådande regelverket så att ingen efterlevande make skall behöva lämna sitt hem, på grund av arvsskatt, efter det att livskamraten gått bort. Eftersom taxeringsvärden exploderat i attraktiva områden, utan att något annat hänt än att efterfrågan drivit upp säljpriset, har det varit omöjligt att skydda alla efterlevande från denna arvsskatt genom att bara höja grundavdraget. Genom att ta bort arvsskatten helt mellan makar, vilket vi kunde uppnå majoritet för i kommit- tén, elimineras ovanstående problem. Jag hade dock föredragit, av en rad skäl, att boendet särbehandlats vid arvsbeskattning mellan makar och att arvsskatt, efter höjt grundavdrag, kunnat utgå på annat kapital. Detta gick emellertid inte att finna majoritet för trots att det såväl hade inneburit minskat skattebortfall som en god balans mellan att skydda den enskilde och rimliga fördelningspoli- tiska ambitioner. Det minskade skattebortfallet hade inneburit att finansieringen genom höjd stämpelskatt kunnat begränsas, vilket varit att föredra. Jag vill också betona att kommittén inte fått tillgång till fullgott beslutsunderlag, trots att frågeställningarna knappast varit nya. Således har kommittén arbetat såväl med taxeringsvärden som redan är frånsprungna som med avsaknad av annat än synnerligen grova beräkningar när det gäller hur stor andel av den totala arvs- skatten som skatten på bostäder utgör. Dessa förhållanden är på intet sätt tillfredsställande. Det synsätt som kommittén kunnat bygga sitt beslut på leder fram till minskad skatt på boende, vilket ligger helt i linje med uppfattning. Det är också denna uppfattning som legat till grund för mitt ställningstagande när det gäller dämpnings- regeln för fastighetsskatten, vilken jag enbart ser som en akut till- fällig nödåtgärd som snabbt kan träda i kraft i väntan på att syste- met med fastighetsskatt och förmögenhetskatt på bostaden stegvis kan avvecklas. Översyn av reglerna om fastighetsskatt på småhus m.m., förmögenhetsskatt samt arvs- Beslut vid regeringssammanträde . En kommitté med parlamentarisk sammansättning tillkallas för att se över och utvärdera reglerna om fastighetsskatt på småhus m.m., förmögenhetsskatt samt arvs- och gåvoskatt. Utifrån principiella och tekniska utgångspunkter skall kommittén föreslå de lagänd- ringar som bedöms vara nödvändiga. Kommittén skall i sitt arbete särskilt uppmärksamma de fördelningspolitiska och statsfinansiella effekterna. Beträffande åtgärder avseende fastighetskatten skall även konsekvenserna för förhållandet mellan olika upplåtelsefor- mer belysas. Kommittén skall beakta det sakliga sambandet mellan å ena sidan förmögenhetsbeskattningens och å andra sidan arvs- och gåvobe- skattningens regler. Enhetliga och likformiga regler skall eftersträ- vas. Möjligheterna till förenklingar och en utformning av reglerna som främjar företagande och tillväxt skall särskilt uppmärksammas. Kommittén skall redovisa uppdraget före utgången av . Frågan om beskattning av arv mellan makar skall behandlas med förtur. Kommittén är även i övrigt oförhindrad att presentera sitt arbete i ett eller flera delbetänkanden och i ett slutbetänkande. Fast egendom har varit beskattad på olika sätt. Den löpande beskattningen av småhus års skattereform skedde dels genom en schablonintäkt i inkomst- slaget annan fastighet, dels genom fastighetsskatt. Vid skatterefor- men avskaffades inkomstslaget annan fastighet och den då gällande schablonbeskattningen togs bort. Fastighetsskatten behölls men skattesatsen höjdes till . Till skillnad från tidigare beräknades skatten på hela taxeringsvärdet. Viss avkastning från ett småhus, t.ex. hyresinkomster, beskattas fortfarande som inkomst men i normalfallet i inkomstslaget kapital. I en del fall kan små- hus även bli beskattade i inkomstslaget näringsverksamhet. Detta gäller t.ex. om en juridisk person äger småhuset eller om huset till övervägande del används av ägaren till annat än permanent boende eller fritidsbostad. Taxeringsvärdet har tidigare i princip fastställts vid den allmänna fastighetstaxeringen. infördes ett omräkningsförfarande efter förslag i prop. 1994/95:53. Det innebar att det värde som bestämts vid den allmänna fastighetstaxeringen justeras med hänsyn till prisutvecklingen på fastighetsmarknaden. Syftet var att undvika nackdelarna med språngvisa kraftiga förändringar av taxe- ringsvärdena och därmed fastighetsskatten. Reglerna om fastighetstaxering och fastighetsskatt har utretts , senast av och . lämnade betän- kandet Fastighetstaxering - precision, påverkansmöjligheter, indi- viduella bedömningar (SOU 2000:10) och lämnade sitt slutbetänkande Likformig och neutral fas- tighetsbeskattning, (SOU 2000:34) . föreslog bl.a. att omräknings- förfarandet skulle tas bort och att det i stället skulle införas ett system med förenklade fastighetstaxeringar mellan de allmänna fastighetstaxeringarna som liksom skulle äga rum . föreslog bl.a. att fastighets- skatten för privatbostadsfastigheter skulle avskaffas och ersättas med en schablonintäkt som skulle tas upp som intäkt i inkomst- slaget kapital. Vidare föreslogs att en takregel skulle införas i syfte att öka förutsebarheten av det framtida skatteuttaget. Den skulle innebära att underlaget för schablonintäkten utgjordes av det lägsta av beskattningsårets taxeringsvärde och föregående taxeringsårs underlag för schablonintäkt uppräknat . Kommittén föreslog också att en begränsningsregel för fastig- hetsskatten skulle införas i syfte att lindra de likviditets- och kost- nadsproblem som den löpande beskattningen medförde för vissa hushåll. Förslaget innebar att skattens andel av hushållsinkomsten begränsades om vissa villkor uppfylldes. Uttaget av fastighetsskatt på bostäder har kraftigt begränsats genom en rad successiva beslut. Det omräkningsförfa- rande som då infördes har inte tillämpats som avsetts utan taxe- ringsvärdena har i princip varit oförändrade . När "frysningen" av taxeringsvärdena upphörde sänktes i stället skattesatsen för småhus och är nu (prop. 2001/02:1, bet. 2001/02:FiU1, rskr. 2001/02:34, SFS 2001:835). beslutade om en begränsningsregel för fastighetskatten (prop. 2001/02:3, bet. 2001/02:SkU3, rskr. 2001/02:59, SFS 2001:906). Regeln, som bygger på Fastighets- beskattningskommitténs förslag, tar sikte på hushåll med låga inkomster som är bosatta i fastigheter med höga taxeringsvärden och innebär att fastighetsskatten under vissa förutsättningar inte skall överstiga av hushållets sammanlagda inkomster. Vidare har förslag om att omräkningsförfarandet vid fastighetstaxeringen skall tas bort genomförts. I stället har det införts ett system för småhus-, hyres- hus- och lantbruksenheter som innebär att förenklade fastighets- taxeringar skall ske mitt emellan de allmänna fastighetstaxering- arna. För småhus innebär det att en förenklad fastighetstaxering skall ske första gången . Allmän fastighetstaxering för små- hus kommer att ske och . Småhusen omräknas sista gången (prop. 2001/02:43 bet. 2001/02:SkU11, rskr. 2001/02:121, SFS 2001:1218). Regeringen har vidare i budgetpropositionen och i prop. 2001/02:43 aviserat ett förslag om en s.k. dämpningsregel som syftar till att höjda taxeringsvärden inte skall slå igenom på uttaget av fastighetsskatt. Meningen är att endast en tredjedel av höjningen skall slå igenom under taxeringsåret och lika mycket under vart och ett av de två därpå följande åren. Sedan och lämnade sina betänkanden har således skattesatsen sänkts och en begränsningsregel införts. Vidare har det beslutats att omräkningsförfarandet skall upphöra och ersättas med förenklade fastighetstaxeringar samt att en dämpningsregel skall införas. Förmögenhetsskatt i modern mening infördes i . Skatten var konstruerad så att 1/60 av den skattepliktiga förmö- genheten räknades in i det till inkomst- och förmögenhetsskatt taxerade beloppet. Vid sidan av denna förmögenhetsskatt förekom en extra beskattning av förmögenheten som sådan. När lagen (1947:577) om statlig förmögenhetsskatt infördes innebar det en definitiv övergång till en skatt på förmögenhet som var helt fristående från inkomstbeskattningen. Den grundläg- gande utformningen av förmögenhetsskatten har därefter behållits oförändrad. har det funnits olika spärregler med syfte att i viss utsträckning begränsa det totala uttaget av inkomst- och förmö- genhetsskatt i förhållande till den skattskyldiges inkomst. tillkom lagen (1970:172) om begränsning av skatt i vissa fall. års taxering har lättnadsregler av olika slag funnits för värdering av s.k. arbetande kapital i förvärvskällorna rörelse och jordbruk. Lättnadsreglerna upphävdes års taxering i och med att kapital hänförligt till näringsverksamhet i form av rörelse och jordbruk gjordes skattefritt. Gränsen för uttag av förmögenhetsskatt har successivt justerats med hänsyn till penningvärdets förändring. I samband med dessa justeringar har även gränsen mellan de olika skatteskikten ändrats. Skärpningar av förmögenhetsskatten genomfördes . Vid taxering höjdes förmögenhetsskatten tillfälligt. Det skedde bl. a. genom att gränsen för beskattning sänktes från till , med återgång års Vid taxering anpassades skattenivån bl.a. till förändringen av konsumentprisindex Gränsen för uttag av förmögenhetsskatt höjdes Skatteskikten begränsades till tre: 1,5 , mellan 1 600 000 och och på den del som översteg .