sou · GRB36d2 · 2004-01-01 00:00:00 — A = 0,031 W A = 0,026 W Formel för transport >12 timmar oklippta får: A = 0,044W A = 0,037 W Klippta får 30–: 0,45m2/djur Klippta får 60–: 0,6m2/djur Oklippta får: se ovan + Rättslig reglering kring djurtransporter Minimibehov m2/kg Fjäderfä > : /kg Fjäderfä 1,6–: /kg Fjäderfä 3–: /kg Fjäderfä > : /kg Utredningen förordar att beläggningsgraderna ändras i enlighet med vad som föreslås av . Utredningens rekommendationer har utgått ifrån djurens naturliga beteenden och behov.286 Belägg- ningsgraderna har därmed föreslagits med hänsyn till att alla djur skall kunna ligga ner bekvämt vid ett och samma tillfälle om de så önskar. Utredningen har inte funnit några bra skäl till varför hän- syn till djurens behov och naturliga beteende inte skulle tas i detta avseende. Vidare bör transport av nötkreatur, även kalvar, i mer än ett plan uttryckligen förbjudas, med hänvisning till att stabiliteten och därmed möjlighet för djur att stå stadigt minskar väsentligt när vägens standard håller lägre standard än motorvägsstandard. I gemenskapslagstiftningen anges att transportören dels skall ha ett tillstånd som utfärdats av den centrala behöriga myndigheten (utsedd av regeringen), dels skall ha tillräckliga kunskaper för att på ett godtagbart sätt kunna tillgodose att krav i gällande reglering om djurskydd och djurens välfärd uppfylls. I ett stort antal undersök- ningar har det konstaterats att den personal som arbetar med djur- transporter i flera fall visat uppenbara brister i kunskap om djurs behov. Detta gäller såväl förare som personal vid gårdar och anläggningar som har direkt kontakt med djuren i samband med transport. Överträdelser mot gällande reglering sker ofta på ett sätt som ger anledning att ifrågasätta transportörens förmåga att uppfylla djurskyddskraven på ett tillfredsställande sätt i enlighet med gällande reglering. I denna fråga har utredningen särskilt tagit del 286 Se bilaga 9 och 10, . Rättslig reglering kring djurtransporter av de rapporter som NGO:s lämnat till utredningen och till andra ansvariga myndigheter.287 Det är viktigt att gällande lagstiftning kompletteras dels med ökad kontroll och ökade sanktionsmöjligheter vid överträdelser, dels med en precis reglering om vad som avses i fråga om vilken kunskapsnivå som är erforderlig och hur denna kan kontrolleras. Utredningen har i denna fråga inte kunnat utröna vilka länder som har särskilda brister. I nuvarande gemenskapslagstiftning anges att transportörerna skall vara registrerade så att de snabbt skall kunna identifieras av behöriga myndigheter, vid misstanke om eventuella överträdelser. Transportören skall vidare inneha tillstånd som gäller all transport av ryggradsdjur. Tillståndet kräver också att den personal som transportören anlitar skall ha särskild utbildning för att transpor- tera djur och omhänderta dem på ett korrekt sätt i händelse av komplikationer.288 Utredningen finner att de krav som ställs på transportörerna och den personal som arbetar med djurtransporter är oprecisa och det finns inte heller några möjligheter att på förhand kontrollera att transportören och den personal som denna anlitar verkligen besit- ter tillräckliga kunskaper för transport av djur på ett ur djurskydds- synpunkt godtagbart sätt. Utredningen anser därför att utbildning måste göras obligatorisk för såväl transportörer som den personal som transportören anlitar. Den centrala behöriga myndigheten bör besluta om vilka krav som skall ställas på utbildningen. Utredningen vill dock betona att följande moment med nödvändighet bör ingå: x kunskap om gällande reglering, x kunskap om olika djurslags beteendemässiga och fysiologiska reaktioner på stress och obehag, x kunskap om hur stress och obehag undviks under transport. Detta skall särskilt omfatta undervisning i optimala körsätt, undervisning om hantering av djur i samband med på- och avlastning, undervisning om hur sjuka och skadade djur omhändertas på ett lämpligt sätt, inbegripet undervisning om avlivning av djur i nödsituationer. 287Se bilaga 13 C. Blanke. 288Se artikel 5. Rättslig reglering kring djurtransporter Målet med den sistnämnda punkten bör vara att föraren skall ha kunskap om hur ett djur i en nödsituation omhändertas på korrekt sätt. Föraren skall därmed kunna bedöma om djuret är så pass sjukt eller skadat att det måste avlivas. Föraren skall vara skyldig att se till att detta utförs, men skall inte vara skyldig att själv utföra avliv- ning. Denna slags utbildning genomförs redan i ett antal medlemslän- der men utbildningen är inte obligatorisk, enligt gällande reglering. I anordnas transportörsutbildning av bland annat Transportfackens yrkes- och arbetsmiljönämnd, TYA. TYA:s kurs består av tre delkurser (vardera) och innehåller teoretiska och praktiska moment. Efter godkänd utbildning erhålls TYA:s djurtransportförarbevis. Beviset är emellertid inget reglerat krav för att få arbeta som djurtransportör. I detta avseende är det nödvän- digt att skärpa gällande lagstiftning. Djurtransportdirektivet bör ändras så att en licensiering görs obligatorisk för transportörer (även när transportör endast anlitar annan personal för transportens genomförande), förare av djur- transporter och annan personal som arbetar med djurtransporter. Licensiering skall medges efter godkänd utbildning, vilken verifie- ras med ett prov. Provet bör anordnas under överinseende av den myndighet som varje medlemsstat utser att ansvara för tillsyn av provet, och den skall kunna genomföras hos den som myndigheten utser till detta. Utredningens slutsats sammanfaller i detta avseende med den rekommendation som avges av i deras rapport från , där man menar att den perso- nal som arbetar med djurtransporter, i synnerhet förare, skall ha relevant utbildning och att utbildningen skall vara licensierad.289 Vidare föreslår utredningen att den registrering som görs i enlighet med djurtransportdirektivet för transport av levande djur kan återkallas vid upprepade upptäckter av brister i efterlevnad av de föreskrifter som gäller för transport av djur, även om övrig rättslig påföljd inte utdöms. Är överträdelsen att betrakta som grov och rättslig påföljd blir fallet, skall licensen alltid dras in. Utredning och beslut om återkallande av tillstånd skall fattas av tillstånds- givande myndighet. Möjlighet till återkallande av licens bör regleras i djurtransportdirektivet eller inom ramen för annan gemen- skapslagstiftning. 289 Se rapporten kapitel 5 s. 96 . Rättslig reglering kring djurtransporter I alla vetenskapliga studier som utredningen tagit del av framhålls att det är inte bör vara tillåtet att använda elpåfösare på grund av risken för skador och att djuren stressas och tillfogas onödigt stort lidande. I djurtransportdirektivet regleras att elpåfösare endast får användas i undantagsfall om det anses vara nödvändigt. Det står utom alla tvivel att elpåfösare är mycket stressande, orsakar djuren smärta och ökar risken för skador i samband med på- och avlastning. Det finns inte heller någon bra kontroll av hur elpåfösare används i samband med på- och avlastning vid transport eller på till exempel kreatursmarknader. I är elpåfösare tillåtna men de får endast användas undantagsvis. Utredningen anser att elpåfösare helt bör förbjudas. Det finns möjligheter att logistiskt och praktiskt utforma de miljöer där djuren vistas och därmed eliminera behovet av elpåfösare. Även annan hantering vid av- och pålastning som orsakar djuren lidande, måste förbjudas. Det gäller bland annat användning av spetsiga käppar mot känsliga delar som till exempel ryggraden, ögonen och analregionen. Även piskor, felaktiga lyft och svans- vridning tillhör behandling av djur som orsakar lidande och i vissa fall bestående skador. Kommissionen måste i högre utsträckning än arbeta för att se till att medlemsstaterna motverkar sådan misshandel av djur. Sådan brysk hantering kan inte anses vara för- enlig med Amsterdamfördragets 33:e protokoll. Den är inte heller förenlig med djurtransportdirektivets bestämmelser. Det är också viktigt att undvika en felaktig hantering av djuren som inte tar hänsyn till deras naturliga sociala beteende. I djur- transportdirektivets bilaga finns krav på åtskillnad mellan olika djur, till exempel vissa handjur. Ett allvarligt problem, som utred- ningen bedömer det, är blandning av för varandra främmande djur, vilket kan leda till aggressivt beteende med hög stress- och skade- frekvens som följd för vissa djurarter, till exempel grisar och nöt- kreatur. Detta måste undvikas noga. Därför bör inte obekanta djur blandas strax före och under transport. Djur från olika grupper bör, om de transporteras i samma fordon, skiljas åt med mellanväggar. Gebresenbet uppger att djur som blandas fastän de är främmande för varandra , uppvisar flera beteendemässiga reaktio- ner. Detta har särskilt visat sig vara fallet vad gäller grisar. Det tilläggs dock också att olika djurslag har olika tolerans för bland- ning med obekanta djur, och att det inom djurslaget kan finnas Rättslig reglering kring djurtransporter variationer beroende på tidigare erfarenheter och temperament.290 Även djurens ålder spelar roll. Det är vanligt förekommande att nötkreatur och hästar transporteras ståendes i sidled till fordonets färdriktning eftersom det då är möjligt att lasta fler djur på samma lastbil. I vissa fall finns mellanväggar för varje djur, i andra fall mellan grupper av djur, men i många fall finns inga mellanväggar alls. Försök visar att hästar som ges möjlighet att själva välja position undviker att ställa sig med sidan av kroppen mot färdriktningen.291 Utredningen har fun- nit att skadefrekvensen är högre bland hästar som transporteras bundna i sidled i grupp, än bland hästar som står fria eller transporteras i individuella utrymmen. Bundna hästar som faller har dessutom mycket svårt att resa sig. Erfarenheter av slakttransporter av häst, där hästar ofta transporte- ras i sidled, visar att en häst som faller ofta drar med sig andra i fallet och att hästarna sedan inte har möjlighet att resa sig upp. Utredningen anser därför att denna lastningsform är olämplig, eftersom det dessutom är mycket svårt för skötaren eller föraren att kunna komma åt de djur som står längst in, samt att det är mycket svårt att upprätthålla bestämmelser om ytkrav för hästarna om de transporteras sidledes. Dessutom ökar risken för skador väsentligt. Utredningen föreslår därför att ett hästdjur skall transporteras åtskilda i individuella bås och att detta införs i djurtransportdirek- tivet. Undantag bör finnas för sto med föl. Som tidigare anförts finns det av smittskyddsskäl anledning att hålla olika besättningar åtskiljda. I Vetenskapliga veterinärkom- mitténs rapport framhålls att det i samband med transport går att vidta fler åtgärder för att minska risken för smittspridning i sam- band med transport. förordar i sina rekommendationer till kommissionen att man bör avskaffa möjligheten att skicka djur till slakt via kreatursmarknader, efter- som detta bland annat ökar risken för smittspridning. Utredningen anser att detsamma borde gälla andra typer av djurtransporter via kreatursmarknader. I själva verket utgör livdjurshandel via markna- 290Se bilaga 11, Gebresenbet 291Se bilaga 10, . Rättslig reglering kring djurtransporter der en ännu större smittorisk än slaktdjurshandel, eftersom livdju- ren lämnar marknaden för att blandas med andra djur i en ny besättning. När det gäller hästar kan dessutom den stora importen av hästar från östra , där vissa sjukdomar finns som inte längre finns i EU, orsaka allvarliga smittorisker. Samma situation råder inom EU och för andra djurslag där regioner eller länder som är fria från en smittsam djursjukdom snabbt kan infekteras via långväga djur- transporter. I likhet med kreatursmarknaderna utgör dagens typ av mellan- stationer stora smittorisker. års mul- och klövsjuke- utbrott visade det sig till exempel att mellanstationer där djur lasta- des av för att vila på ett mycket begränsat område, aktivt bidrog till att sprida smitta från infekterade till friska djur under transport. Utredningen föreslår därför att mellanstationerna avvecklas. Utredningen menar också att regelbundet avlägsnande av gödsel och gödselförorenat strö bör regleras i djurtransportdirektivet, lik- som krav på regelbunden rengöring av transportfordonen. Direkti- vet bör också ställa krav på att alla djurtransportfordon efter en övergångsperiod skall vara konstruerade så att djurutrymmena tål att rengöras med högtryckstvätt eller liknande vätskebaserat system. Avlägsnande av gödsel och föroreningar får dock inte ske på sådant sätt att det utgör en smittorisk för djur i de områden som transporten passerar. Import från tredje land Det finns mycket små möjligheter att kontrollera hur länge djur som transporteras från tredje land transporterats i sträck och om djuren fått vila, vatten och mat. Generellt sett gäller att man kan kontrollera djurens allmäntillstånd och därmed göra en bedömning av om transporten till gränskontrollstation skett på ett ur djurskyddssynpunkt godtagbart sätt. En obligatorisk vila vid inresa för djur skulle inte bara ge möjlighet att bedöma om djuren är i sådant skick att de kan fortsätta transpor- ten, utan också ge viss möjlighet att bedöma eventuella smitt- skyddsrisker. Transportfordonet kan rengöras och desinficeras vid behov. Rättslig reglering kring djurtransporter Utredningen föreslår därför att djur skall ges en vilotid vid gränskontrollstation på obligatoriska vid import från tredje land. Gränskontrollstationerna bör härmed anpassas för en sådan hantering med hänvisning till smittskydd och möjlighet till utfodring och vattning av djur, samt avlägsnande av gödsel och gödselförorenat strö. Registrerade sporthästar på väg till eller från tävling kan dock undantas från bestämmelsen. Även enstaka avels- djur skall på dispens kunna undantas från bestämmelsen, om bedömningen är att de kan hållas på ett sådant sätt efter importen att eventuell smitta inte riskerar att spridas. Export till tredje land När det gäller export till tredje land diskuterar utredningen denna fråga i samband med ekonomiska drivkrafter bakom djurtranspor- ter. Dock bör även den veterinära kontrollen vid slutdestination förbättras. förordar i sin rapport till kom- missionen att djur som transporteras skall vila ombord på fordonet dels ur smittskyddssynpunkt, dels ur djur- skyddssynpunkt. Det är dock svårt att upprätthålla en strikt åtskillnad mellan djur på en mellanstation, och smittspridning kan också ske genom indirekt kontakt, vilket också inträffade i sam- band med mul- och klövsjukeutbrottet . En anläggning för djur i transit kan således endast i begränsad utsträckning förebygga smittspridning. Vidare undviks på- och avlastning, vilket i flera sammanhang i detta betänkande framhållits vara ett stort stress- moment för flertalet djur i olika grad. Utredningen vill föreslå att mellanstationer avvecklas, med hän- visning till ovanstående förslag om en begränsning av transport- tiden. Det är dock viktigt att myndigheterna i medlemsstaterna inte godtar att mellanstationer omvandlas till godkända uppsamlings- platser vid omlastning där djuren bereds vila, för vilka ingen sär- skild djurskyddslagstiftning inom EG-rätten är aktuell. Utred- ningen har fått indikationer på att det tillfälliga förbudet att använda mellanstationer på ett menligt sätt påverkat djurskyddet i Rättslig reglering kring djurtransporter samband med långväga transport,292 men konstaterar också att det inte framkommit några allvarliga marknadsstörningar av det till- fälliga förbudet som till exempel kraftigt höjda konsumentpriser. Överväganden om undantag från vissa bestämmelser Utredningen har på flera punkter föreslagit skärpningar av gällande reglering för att djurens välfärd bättre skall kunna tillvaratas i sam- band med transport. Det kan dock finnas enskilda tillfällen och situationer när de föreslagna bestämmelsernas intentioner inte uppfylls eller att bestämmelserna är onödigt hårda. I dessa fall bör ett sedvanligt dispensförfarande ske. Förprövning och besiktning av djurstallar Utredningen menar att en förprövning i enlighet den svenska modellen kan nyttjas för att eliminera många problem vid djur- hantering och därmed skapa förutsättningar för gott djurskydd. En förprövning, förslagsvis enligt den svenska modellen, bör därför vara obligatorisk i hela EU. Förprövningen skall även innefatta faciliteter för att underlätta ilastning vid transport. saknar många produktionsställen möjlighet att lasta med en lutning av rampen på . Med krav på lastramper vid byggnation kan många av de problem som uppstår vid lastning av djur helt elimineras. 4.8.5Utredningens bedömning och förslag angående förändringar i svensk lagstiftning I och med att ett reviderat djurtransportdirektiv antas så bör även den svenska lagstiftningen förändras. Redan nu finns dock en del förändringar som kan göras av djurskyddsskäl. Det är i första hand SJVFS 2000:133 som bör vara föremål för förändring. Utredningen föreslår därför att regeringen ger i uppdrag att se över föreskriften för att ändra bestämmelserna på de områden där ökad djurskyddshänsyn kan tas . 292 Utredningen har tagit del av uppgifter som gör gällande att en frivilligorganisation har opublicerat material som styrker att djur transporterats under långa tidsperioder utan att de lastats av och beretts vila . Rättslig reglering kring djurtransporter sådan förändring är att man i de svenska föreskrifterna skulle kunna ändra bestämmelser om beläggningsgrad för grisar /till djurtransportdirektivets bestämmelse om /. Utredningen anser även att den centrala tillsynsmyndigheten för djurskyddet skall godkänna den utbildning som sker av transportörer. Vid genomgången utbildning skall bevis utfärdas, och bevisat skall åtfölja transportören vid transport av djur. 4.8.6Utredningens bedömning och förslag angående tillsyn i EU Djurtransportdirektivet har genomförts i alla medlemsstater, men i praktiken ges frågorna mycket låg prioritet. , , har sedan det bildades genomfört cirka 10–15 inspektioner avseende djurskydd, varav ungefär hälften har handlat om djur- skydd i samband med djurtransporter. Kommissionen menar sig inte ha resurser till utökad verksamhet på detta område, men det är uppenbart att detta är ett område där gemenskapslagstiftningen generellt sett har liten praktisk betydelse för medlemsländerna. Det krävs ökade insatser i fråga om tillsyn över medlemsstaterna och detta innebär att mer resurser måste tillföras området, vilket föreslås ske genom en omfördelning av kommissionens befintliga resurser. Utredningen har i denna fråga inhämtat synpunkter från kommissionens representanter och då informerats om att FVO tillförts något mer resurser. Dessa bedöms dock av olika frivilligorganisationer och Europaparlamen- tet som otillräckliga.293 Vidare bör ett ökat samarbete ske mellan medlemsstaternas behöriga myndigheter på området. Ett ökat samarbete skulle kunna medföra ett ökat informationsutbyte och därmed ökade kontroll- möjligheter. Utredningen förordar på denna punkt att Animo- systemet ses över i syfte att medlemsstaternas behöriga myndig- heter kan öka sitt samarbete. Det system som föreslås av FVE skulle kunna underlätta möjlig- heterna till spårbarhet och flygande fältkontroller betydligt. Utredningen föreslår därför att man inom EU utarbetar ett Inter- netbaserat system som alla Animo-enheter kopplas till, och att varje medlemsstat utifrån föregående års statistik om transport- 293 Källa: Eurogroup och . Rättslig reglering kring djurtransporter arbete med djurtransporter på eller genom sitt territorium, blir skyldig att utföra kontroller som motsvarar en procent av detta transportarbete. Utredningen har via muntlig förfrågning inhämtat synpunkter om Animo-systemets funktion. Animo-systemet fungerar väl, på så sätt att seriösa transportörer automatiskt får sin transport med- delad. Systemet med godkännande av färdplaner före avresa och inskickande av slutlig färdplan till avsändarlandets myndighet fungerar däremot betydligt sämre. Animo-systemet förlorar där- med något av sin praktiska funktion. I systemet finns dock, bedömer utredningen, en stor utveck- lingspotential och systemet skulle kunna bidra till ökade kontroll- möjligheter av djurtransporter om det används mer effektivt. Utredningen förordar därför att Animo-systemet utvecklas i syfte att finna ett system som är mer ändamålsenligt och har större praktisk betydelse än . Utredningen bedömer att färdplanerna är en mycket viktig dokumentation av transporterna och ser därför gärna att färdpla- nerna förbättras och att efterlevnaden på denna punkt ökar. Stöd för påståendet att reglerna om färdplaner inte följs på ett tillfreds- ställande sätt finns inte bara i anmälningar från NGO:s till ansva- riga myndigheter, utan också från kommissionen genom FVO, i rapporten om de erfarenheter medlemsstaterna gjort efter genom- förandet av rådets direktiv /29/EG.294 I rapporten uppges följande: Enligt medlemsstaterna förekommer åsidosättande av färdplaner och otillräckliga viloperioder inte särskilt ofta. Kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor anser emellertid att detta är två av de allvarligaste tekniska bristerna. I rapporterna från kontoret för livsmedels- och veterinärfrågor anges att de behöriga myndigheterna i medlemssta- terna regelbundet godkänner färdplaner som inte uppfyller direktivets krav (, , och ).295 & 296 Förutom tolkningsproblem om hur färdplanen skall användas upp- ges också att kontroller av färdplaner är otillräckliga vad gäller att säkerställa att de uppfyller de tidsfrister som föreskrivs i direktivet. 294KOM (2000) 809 slutlig. 295Dessa fyra medlemsstater namnges med hänvisning till att FVO genomfört inspektioner för att kontrollera myndigheternas hantering av färdplaner. Situationen kan således vara likadan eller värre i andra medlemsstater som FVO inte inspekterat angående denna fråga. 296KOM (2000) 809 slutlig s. 10. Rättslig reglering kring djurtransporter Konsekvensen är överträdelser av direktivets bestämmelser ifråga om maximal transporttid, vilotid, vattning och utfodring. Utredningen menar att det är svårt att skärpa gällande reglering i detta avseende, eftersom problemet framför allt handlar om dålig efterlevnad. Däremot bör gällande reglering ses över i fråga om tydlighet och användbarhet. Utredningen instämmer i att detta är att betrakta som ett av de allvarligaste problemen och ansluter sig därmed till den rekommendation som ges i rapporten om att ändra på formatet i färdplanen för att förhindra att handlingar som inte uppfyller kraven godkänns och så att det blir lättare att fastställa vem som ansvarar för varje transportsträcka och för viloperioderna. Med hänvisning till vad som anförts ovan om att utredningen förordar att transportperioderna inte får repeteras kan också en sådan förändring bidra till att färdplanerna blir mer lättöverskåd- liga. Utredningen föreslår också att bestämmelser om färdplan ändras i enlighet med vad som föreslås av FVE. En sådan förändring skulle öka det veterinära inflytandet över och insynen i djurtransporterna, vilket i sin tur skulle kunna gagna djurskyddet väsentligt. Utred- ningen förordar i detta avseende också att det Internetbaserade två- vägssystem som FVE föreslår för rapportering, övervakning och kontroll av djurtransporter införs. Ett standardiserat rapporteringssystem för insamling av data till gemensam statistik över dödlighet och skador i samband med transport bör också införas inom unionen, liksom gemensamma tidsgränser för inom vilka transportören skall ha skickat in en slut- lig färdplan till behörig myndighet i avsändarlandet. En enhetlig tidsgräns förenklar hanteringen för transportörerna. Utredningen föreslår att denna tidsgräns fastställs till efter avfärd. finns inget system som gör det enkelt att statistiskt få veta hur långa transporterna är.