sou · GRB373d2 · 2004-01-01 00:00:00 — 1.För fullgörandet av de uppgifter som kommissionen tilldelas genom denna förordning får den genomföra alla nödvändiga inspektioner hos företag och företagssammanslutningar. 2.De tjänstemän och andra medföljande personer som kommis- sionen bemyndigat att genomföra en inspektion har befogenhet att a)bereda sig tillträde till företags eller företagssammanslut- ningars lokaler, mark och transportmedel, b)granska räkenskaperna och andra affärshandlingar, oavsett i vilken form de föreligger, c)göra eller erhålla alla former av kopior av eller utdrag ur sådana räkenskaper och affärshandlingar, d)försegla samtliga företagslokaler, räkenskaper eller affärs- handlingar och i den omfattning det är nödvändigt för inspektionen, e)begära att företagets eller företagssammanslutningens före- trädare eller medarbetare lämnar förklaringar till sakför- hållanden och dokument som har samband med föremålet för och syftet med inspektionen och protokollföra deras svar. 3.De tjänstemän och andra medföljande personer som kommis- sionen bemyndigat att genomföra en inspektion skall utöva sina befogenheter efter uppvisande av ett skriftligt tillstånd som anger föremålet för och syftet med inspektionen samt de påföljder som föreskrivs i artikel 23 om begärda räkenskaper eller andra affärshandlingar inte läggs fram i fullständigt skick eller om svaren på en begäran enligt punkt 2 i den här artikeln är oriktiga eller vilseledande. Kommissionen skall före inspektionen underrätta konkurrensmyndigheten i den med- lemsstat inom vars territorium inspektionen skall genomföras om denna. 4.Företag och företagssammanslutningar är skyldiga att under- kasta sig de inspektioner som kommissionen har beslutat om. I beslutet skall anges föremålet för och syftet med inspektionen, fastställas när den skall börja och anges de påföljder som före- skrivs i artiklarna 23 och 24 samt upplysas om rätten att få beslutet prövat av . Kommissionen skall fatta sådana beslut efter att ha samrått med konkurrensmyndigheten i den medlemsstat inom vars territorium inspektionen skall genomföras. 5.Tjänstemän som är anställda vid eller bemyndigade eller ut- sedda av konkurrensmyndigheten i den medlemsstat inom vars territorium inspektionen skall genomföras skall, på begäran av den myndigheten eller kommissionen, aktivt bistå de tjänste- män och andra medföljande personer som kommissionen bemyndigat. De skall för detta ändamål ha de befogenheter som anges i punkt 2. 6.Om de tjänstemän och andra medföljande personer som kom- missionen bemyndigat konstaterar att ett företag motsätter sig en inspektion som har beslutats enligt denna artikel, skall den berörda medlemsstaten lämna dem nödvändigt bistånd, och, när det är lämpligt, begära handräckning av polisen eller annan motsvarande verkställande myndighet, för att de skall kunna genomföra sin inspektion. 7.Om det bistånd som föreskrivs i punkt 6 kräver tillstånd av en rättslig myndighet enligt nationella bestämmelser, skall ett sådant tillstånd begäras. Ett sådant tillstånd kan också begäras i förebyggande syfte. 8.Vid ansökan om ett tillstånd enligt punkt 7 skall den nationella rättsliga myndigheten kontrollera att kommissionens beslut är fattat i vederbörlig ordning och att de planerade tvångsåtgär- derna varken är godtyckliga eller alltför långtgående i för- hållande till föremålet för inspektionen. Den nationella rättsliga myndigheten får vid sin kontroll av att tvångsåtgärderna är proportionella, direkt eller via medlemsstatens konkurrens- myndighet, be kommissionen om närmare förklaringar om framförallt de grunder på vilka kommissionen misstänker över- trädelse av bestämmelserna i artiklarna 81 och 82 i fördraget samt hur allvarlig den misstänkta överträdelsen är och på vilket sätt det berörda företaget är inblandat. Den nationella rättsliga myndigheten får dock inte ifrågasätta att en inspektion behövs eller begära att få tillgång till uppgifter i kommissionens hand- lingar i ärendet. Lagenligheten hos kommissionens beslut kan endast prövas av . Artikel 21 avser inspektion av andra lokaler, såsom företagsledares bostäder. Detta är nytt i förhållande till förordning 17/62. Artikel 21 lyder enligt följande. Artikel 21 – Inspektion av övriga lokaler 1.Om rimlig misstanke finns om att räkenskaper eller andra affärshandlingar, som har samband med föremålet för inspek- tionen och som kan vara av betydelse för att bevisa en allvarlig överträdelse av artikel 81 eller artikel 82 i fördraget, förvaras i andra lokaler, på annan mark och i andra transportmedel, inklusive de berörda företagens eller företagssammanslutning- arnas ledares, direktörers och andra medarbetares bostäder, får kommissionen genom beslut beordra att en inspektion genom- förs i dessa lokaler, på denna mark och i dessa transportmedel. 2.I beslutet skall anges föremålet för och syftet med inspektio- nen, fastställas tidpunkten när den skall börja och upplysas om rätten att få beslutet prövat av . Det skall särskilt meddelas på vilka grunder kommissionen har antagit att miss- tankar enligt punkt 1 finns. Kommissionen skall fatta sådana beslut efter att ha samrått med konkurrensmyndigheten i den medlemsstat inom vars territorium inspektionen skall genom- föras. 3.Ett beslut som antas enligt punkt 1 kan inte genomföras utan förhandsgodkännande från den nationella rättsliga myndig- heten i den berörda medlemsstaten. Den nationella rättsliga myndigheten skall kontrollera att kommissionens beslut är fattat i vederbörlig ordning och att de planerade tvångsåtgär- derna varken är godtyckliga eller alltför långtgående i för- hållande till framförallt hur allvarlig den misstänkta överträdel- sen är, betydelsen av den bevisning som avses, det berörda före- tagets medverkan och den rimliga sannolikheten för att de räkenskaper och affärshandlingar som inspektionen avser för- varas i de lokaler för vilka bemyndigande begärs. Den nationella rättsliga myndigheten får, direkt eller via medlemsstatens konkurrensmyndighet, be kommissionen om närmare förklar- ingar i de avseenden som krävs för att den skall kunna kon- trollera att de planerade tvångsåtgärderna är proportionella. Den nationella rättsliga myndigheten får dock inte ifrågasätta att en inspektion behövs eller begära att få tillgång till uppgifter i kommissionens handlingar i ärendet. Lagenligheten hos kom- missionens beslut kan endast prövas av . 4.De tjänstemän och andra medföljande personer som kommis- sionen bemyndigat för att genomföra en inspektion enligt punkt 1 i denna artikel skall ha de befogenheter som anges i artikel 20.2 a, b och c. Artikel 20.5 och 20.6 skall gälla i tillämp- liga delar. Artikel 22 som reglerar utredningar som genomförs av medlems- staternas konkurrensmyndigheter, motsvarar artikel 13 i förord- ning 17/62. Artikeln innehåller dock nya bestämmelser om att medlemsstaternas konkurrensmyndigheter får företa inspektioner på uppdrag av en myndighet i en annan medlemsstat. Artikel 22 lyder enligt följande. Artikel 22 – Utredningar som genomförs av medlemsstaternas konkurrensmyndigheter 1.En medlemsstats konkurrensmyndighet får på sitt territorium på uppdrag av konkurrensmyndigheten i en annan medlems- stat, och för dess räkning, företa alla sådana inspektioner eller andra undersökningsåtgärder enligt sin nationella lagstiftning som krävs för att konstatera om det föreligger en överträdelse av artikel 81 eller artikel 82 i fördraget. Allt utbyte och all användning av den information som inhämtats skall genom- föras i enlighet med artikel 12. 2.På begäran av kommissionen skall medlemsstaternas konkur- rensmyndigheter genomföra de inspektioner som kommis- sionen anser nödvändiga enligt artikel 20.1 eller som den har beslutat om enligt artikel 20.4. De tjänstemän hos medlems- staternas konkurrensmyndigheter som har till uppgift att genomföra inspektionerna samt de tjänstemän som bemyndi- gats eller utsetts av dem skall utöva sina befogenheter i enlighet med nationell lagstiftning. På begäran av kommissionen eller konkurrensmyndigheten i den medlemsstat inom vars territorium inspektionen skall genomföras, får de tjänstemän och andra medföljande personer som kommissionen bemyndigat bistå den berörda myndig- hetens tjänstemän. Enligt artikel 23 kan den som uppsåtligen eller av oaktsamhet vägrar att lämna uppgifter eller underkasta sig en undersökning eller motarbetar en undersökning på olika sätt (bryter försegling m.m.) åläggas böter på av företagets omsättning. Artikel 27 reglerar frågor om hörande av parter, klagande och andra. Artikeln innebär att företaget har en rätt men inte skyldighet att muntligen lägga fram sitt försvar (oral hearing). Punkterna 23–26 i ingressen lyder enligt följande. (23)Kommissionen bör inom hela gemenskapen ha befogenhet att begära de upplysningar som krävs för att avslöja sådana avtal, beslut eller samordnade förfaranden som är förbjudna enligt artikel 81 i fördraget eller sådant missbruk av en dominerande ställning som är förbjudet enligt artikel 82 i fördraget. När företag efterkommer kommissionens beslut, kan de inte tvingas medge att de begått en överträdelse, men de är under alla förhållanden skyldiga att besvara frågor om sakförhållanden och tillhandahålla handlingar, även om dessa upplysningar kan komma att användas emot dem eller mot ett annat företag för att påvisa att en överträdelse ägt rum. (24)Kommissionen bör även ha befogenhet att genomföra de inspektioner som är nödvändiga för att avslöja sådana avtal, beslut eller samordnade förfaranden som är förbjudna enligt artikel 81 i fördraget eller sådant missbruk av en dominerande ställning som är förbjudet enligt artikel 82 i fördraget. Medlemsstaternas konkur- rensmyndigheter bör samarbeta aktivt när kommissionen utövar dessa befogenheter. (25)Det blir allt svårare att avslöja överträdelser av konkurrens- reglerna, och för att effektivt kunna skydda konkurrensen är det därför nödvändigt att kommissionens undersökningsbefogenheter kompletteras. Kommissionen bör särskilt få befogenhet att höra alla personer som skulle kunna ge den användbara upplysningar och att protokollföra deras uttalanden. Vid en inspektion bör vidare tjänstemän som kommissionen bemyndigat ha befogenhet att besluta om försegling som krävs för inspektionen. Förseglingen bör vanligtvis inte vara längre än . Tjänste- män som har bemyndigats av kommissionen bör även ha befogen- het att begära alla upplysningar som är av betydelse för frågan och syftet med inspektionen. (26) Erfarenheten har visat att det förekommer att affärshandlingar förvaras hemma hos företagens ledare och andra personer som arbetar för företagen. För att inspektionerna skall kunna vara effek- tiva bör tjänstemän och andra av kommissionen bemyndigade personer få tillträde till alla lokaler där affärshandlingar kan för- varas, även privata bostäder. Utövandet av sistnämnda befogenhet bör dock vara underordnat ett tillstånd från en rättslig myndighet. Utredningens förslag och bedömning: Frågor om förhandsgodkännande enligt artikel 21.3 i för- ordningen prövas av på ansökan av . får efter ansökan besluta att Konkur- rensverket får genomföra en undersökning hos ett företag för att utreda om företaget har överträtt artikel 81 eller 82 i EG-fördraget – förutom enligt vad som gäller nu – även efter begäran av kommissionen eller en konkurrensmyndig- het i annan medlemsstat i EU. Artiklarna 20 och 21 kräver därutöver ingen lagstiftnings- åtgärd. I utredningens direktiv sägs följande. Utredaren skall analysera i vilken utsträckning de regler i KL som gäller förfarandet samt regler om undersökningar, sanktioner m.m. kan tillämpas och är ändamålsenliga mot bakgrund av den nya EG-förordningen. Vidare skall utredaren pröva om de regler om bistånd till kommissionen i samband med undersökningar som finns lag bör komp- letteras eller ändras. 10.3.2Kommissionens undersökningar hos företag i Enligt artikel 20 i förordningen har kommissionen rätt att genom- föra alla nödvändiga inspektioner hos företag och företagssamman- slutningar. Företag och företagssammanslutningar är skyldiga att underkasta sig de inspektioner som kommissionen har beslutat om. Denna skyldighet är sanktionerad genom böter enligt artikel 23.1 c). Dessa bestämmelser gäller direkt i och någon svensk lagreglering behövs inte. Om emellertid ett företag motsätter sig en inspektion som har beslutats enligt artikel 20, skall den berörda medlemsstaten lämna nödvändigt bistånd för att inspektionen skall kunna genomföras och begära handräckning av verkställande myndighet när det är lämpligt. Om sådant bistånd kräver tillstånd av en rättslig myndig- het enligt nationella bestämmelser, skall ett sådant tillstånd begäras. Tillstånd skall kunna begäras i förebyggande syfte. Regler om hur undersökningar beslutade av kommissionen skall genomföras i finns lag. Det krävs inget domstols- godkännande i för att kommissionen skall få genomföra en undersökning hos ett företag i . Kommissionens beslut gäller. Av 3 § lag framgår vilka befogenheter Konkurrens- verket har när verket genomför en undersökning på begäran av kommissionen eller bistår kommissionen vid en undersökning. Om företaget motsätter sig en undersökning, prövas frågor om hand- räckning av i på begäran av . De nu redovisade reglerna torde vara tillräckliga för att förpliktelse enligt artikel 20 skall vara uppfyllda. Artikeln för- anleder således ingen lagändring. 10.3.3Undersökningar hos andra än det berörda företaget Förordningen innehåller som nämnts den nyheten att kommis- sionens undersökning kan ske även i privata bostäder. I artikel 21 finns bestämmelser om kommissionens rätt att företa inspektioner i andra lokaler än hos det företag eller den företagssammanslutning Om rimlig misstanke finns om att räkenskaper eller andra affärshandlingar som har samband med föremålet för inspek- tionen och som kan vara av betydelse för att bevisa en allvarlig överträdelse av artikel 81 eller 82 förvaras i andra lokaler, på annan mark eller i andra transportmedel, får kommissionen genom beslut beordra att en inspektion genomförs där. Ett sådant beslut gäller direkt i medlemsstaterna och får enligt artikel 21.3 andra stycket inte ifrågasättas av en nationell rättslig myndighet. Det kan alltså inte komma i fråga att i svensk rätt föreskriva någonting ytterligare beträffande kommissionens beslut. Förordningen föreskriver emellertid i artikel 21.3 första stycket att ett sådant beslut av kommissionen inte kan genomföras utan förhandsgodkännande från den nationella rättsliga myndigheten i den berörda medlemsstaten. Kriterierna för prövningen är de som framgår av artikel 21.3 i förordningen. Myndigheten skall sålunda kontrollera att kommissionens beslut är fattat i vederbörlig ordning och att de planerade tvångsåtgärderna varken är godtyckliga eller alltför långtgående i förhållande till framförallt hur allvarlig den misstänkta överträdelsen är, betydelsen av den bevisning som avses, det berörda företagets medverkan och den rimliga sannolikheten för att de räkenskaper och affärshandlingar som inspektionen avser förvaras i de lokaler för vilka bemyndigande begärs. Myndigheten får, direkt eller via medlemsstatens konkurrensmyndighet, be kommissionen om närmare förklaringar i de avseenden som krävs för att den skall kunna kontrollera att de planerade tvångsåtgär- derna är proportionella. Som nämnts får myndigheten dock inte ifrågasätta att en inspektion behövs och inte heller begära att få till- gång till uppgifter i kommissionens handlingar i ärendet. Lagenlig- heten hos kommissionens beslut kan prövas endast av EG-dom- stolen. Vad som föreskrivs i artikel 21.3 innebär en nyordning som kräver reglering på nationell nivå i . I första hand måste det bestämmas vilken nationell rättslig myndighet som skall pröva frågor om förhandsgodkännande. I förordningen används uttrycket nationell rättslig myndighet, vilket tyder på att det inte måste vara en domstol. Det finns alltså ett visst utrymme för olika lös- ningar på nationell nivå. De resonemang som har förts kring regler- ingen tyder på att det är en domstolsprövning man har haft i tankarna när bestämmelserna har utformats. Förhandsgodkännan- dets karaktär är emellertid sådan att det för svenska förhållanden inte framstår som självklart att uppgiften bör läggas på en domstol. Huruvida en inspektion skall ske får inte prövas. I stället skall prövningen inriktas på frågan om planerade tvångsåtgärder är proportionerliga. Därutöver skall kontrolleras att kommissionens beslut är formellt i sin ordning. I realiteten synes sålunda frågan främst gälla om handräckning med tvång skall tillåtas. Sådana frågor handläggs i normalt av kronofogdemyndigheten. De konkurrensrättsliga bedömningar som kan bli nödvändiga torde emellertid kronofogdemyndigheterna inte ha någon närmare erfarenhet av. Till detta kommer de ingripande verkningarna av kommissionens beslut, som kan antas vara motivet för den sär- skilda regleringen i artikel 21.3. Utredningen har därför stannat för att frågor om förhandsgodkännande bör prövas av , som får erfarenhet av liknande frågor vid sin prövning av ansökningar enligt 47 och 48 §§ KL. Kriterierna för prövningen av frågan huruvida förhandsgod- kännande skall lämnas är angivna i förordningen. Dessutom finns rättspraxis från , främst domarna i målen och Roquette Frères11, se författningskommentaren. Det kan inte komma i fråga att därutöver införa några nationella bestämmelser om prövningen. Ett särskilt spörsmål är hur frågor om förhandsgodkännande skall anhängiggöras. Förordningen föreskriver inte vem som skall vara sökande. Det förefaller dock naturligt att det är Konkurrens- verket som i sin egenskap av nationell konkurrensmyndighet bistår kommissionen med detta. Artikel 21 ger alltså kommissionen behörighet att företa inspek- tioner hos andra än det misstänkta företaget, även i privata bostäder, om det finnas rimlig misstanke om att handlingar som har betydelse för att bevisa en allvarlig överträdelse finns hos den som inspektionen gäller. kommer att vara skyl- digt att bistå kommissionen i en sådan undersökning efter . Frågan kan då ställas om verket i sina egna utredningar bör ha samma befogenheter som kommissionen att inspektera privata bostäder. Bestämmelser om undersökningar hos andra än det misstänkta företaget finns i 48 § KL, som enligt 2 § lag är tillämplig även när EG-rätten tillämpas. I 48 § KL sägs att ett beslut om en undersökning får avse någon annan än det företag som är föremål för utredning. Lagtexten anger inte att möjligheten att företa 11 Mål C-94/00 , 2002, s. 9011. undersökningar skulle vara begränsad till vissa slag av personer eller utrymmen. Sålunda föreskrivs inte några restriktioner beträffande undersökningar i privata hem. I förarbetena redovisas inga överväg- anden i den frågan. Med tanke på de ingripande verkningarna av undersökningar i privata hem hade man kunnat förvänta sig ett uttryckligt ställningstagande. I avsaknad härav framstår lagstifta- rens avsikt som oviss. Frågan har inte prövats i domstol. Om nu bestämmelsen i 48 § KL skall tillämpas på undersök- ningar i privata hem, kan noteras att det för tillstånd krävs att det finns särskild anledning att anta att bevis finns hos den som ansökan avser. Detta kan jämföras med kraven för husrannsakan enligt , som är högre ställda. För att en husrann- sakan skall få ske hos annan än den som misstänks för brottet krävs att eljest synnerlig anledning förekommer att genom rannsak- ningen föremål, som är underkastat beslag, skall anträffas eller annan utredning om brottet vinnas (20 kap. 1 § andra stycket RB). De nu diskuterade frågorna beträffande räckvidden av Konkur- rensverkets befogenheter enligt 48 § KL måste inte besvaras med anledning av att EG-förordningen träder i kraft. Utredningen kan få anledning att återkomma till dem under nästa etapp av utred- ningsarbetet. Som nämnts innehåller artikel 20 i förordningen nyheterna att kommissionen får begära sakupplysningar och försegla utrymmen i samband med en inspektion. Enligt 51 § KL har som nämnts vid en under- sökning (vid misstanke om överträdelse av 6 eller 19 § eller artikel 81 eller 82) rätt att granska bokföring och andra affärshandlingar, ta kopior av eller göra utdrag ur bokföring och affärshandlingar, begära muntliga förklaringar direkt på platsen, och få tillträde till lokaler, markområden, transportmedel och andra utrymmen. kan enligt 53 § KL begära handräckning av kronofogdemyndigheten och har regelmässigt biträde av krono- fogde vid undersökningar. Bestämmelserna i utsökningsbalken (bl.a. 16 kap. 10–12 §§) är därvid tillämpliga på förfarandet. Krono- fogdemyndigheten skall dock inte underrätta den hos vilken undersökningen skall ske. Myndigheten får använda de tvångs- medel som framgår av 2 kap. 17 § utsökningsbalken. Behöver för- rättningsmannen ha tillträde till utrymme som är tillslutet får han låta öppna lås eller bereda sig tillträde på annat sätt. Förrättnings- mannen får i övrigt använda tvång i den mån det kan anses befogat med hänsyn till omständigheterna. Enligt gällande rätt torde förrättningsmannen kunna försegla utrymmen vid platsundersökning. Några regler i KL om försegling behöver därför inte införas. En annan fråga är om bör ha befogenhet att liksom kommissionen begära att företagets eller företagssammanslutningens företrädare eller medarbetare lämnar förklaringar till sakförhållanden och doku- ment som har samband med föremålet för och syftet med inspek- tionen och protokollföra deras svar. Möjligen innebär detta att kommissionen får en något större rätt att ställa frågor i samband med undersökningen än vad nu har. Frågan är dock inte så betydelsefull att det nu skulle vara nödvändigt att ändra 51 § KL. För övrigt kan nämnas att har – även om det sker i ett senare skede av utredningen – långtgående möjligheter att kalla till och hålla förhör. Detta gäller vid verkets tillämpning såväl av EG-rätten som av KL.12 10.3.5Undersökning på begäran av en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i EU Enligt artikel 22.1 i förordningen får medlemsstaternas konkur- rensmyndigheter företa inspektioner eller andra undersökningsåt- gärder enligt nationell lag på uppdrag av en myndighet i en annan medlemsstat inom EU för att konstatera om det föreligger en överträdelse av artikel 81 eller artikel 82 i EG-fördraget. Av förordningen framgår inte att själva uppdraget från en annan konkurrensmyndighet skulle ha en sådan stark ställning som ett kommissionsbeslut, vars lagenlighet endast får prövas av EG-dom- stolen. Därmed torde ett nytt beslut i om genomförande av en undersökning behöva komplettera den andra myndighetens begäran. Ett sådant beslut om undersökning, vilket även kan omfatta handräckning och användning av tvångsåtgärder i anslut- 12 har med andra ord större utredningsbefogenheter än kommissionen i dessa avseenden. ning till undersökningen, bör – liksom i fråga om Konkurrens- verkets egna undersökningar – fattas av domstol. I artikel 22.2 föreskrivs på motsvarande sätt att medlems- staternas konkurrensmyndigheter på begäran av kommissionen skall genomföra de inspektioner som kommissionen anser nöd- vändiga enligt artikel 20.1 i förordningen. I dessa situationer finns inget kommissionsbeslut om en inspektion som skall gälla i med- lemsstaten. Vad som just har sagts om inspektioner på uppdrag av andra medlemsstaters konkurrensmyndigheter gäller därmed även inspektioner på uppdrag av kommissionen. Förutsättningarna för att en undersökning skall tillåtas bör vara desamma som enligt 47 och 48 §§ KL gäller för undersökningar. Paragrafens ordalydelse täcker i och för sig även de nu avsedda fallen. För tydlighetens skull bör dock en bestäm- melse i ämnet föras in i den paragrafen. Det bör också införas en möjlighet för att meddela ålägganden enligt 45 § KL som bistånd till andra konkurrensmyndigheter i EU. Den nu föreslagna regleringen påverkar inte samarbetet med konkurrensmyndigheter utanför EU (se 56 a och 56 b §§ KL). 11 Samarbete inom nätverket