sou · GRB346d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Däremot går det att göra en uppskattning av om kostnaderna kommer att öka eller minska. Ett genomförande av mina förslag kan initialt förväntas medföra en viss ökning av polisen kostnader. Denna ökning, som framför allt består av kostnader för utarbetande av föreskrifter och utbild- ning av personal för testning av farliga hundar, torde emellertid inte vara av sådan omfattning att den motiverar extra anslag. Även kan vissa utgiftsposter antas komma att bli högre än vad som är fallet . Det handlar dels om att den testningsrutin som jag föreslagit att hundar som omhändertagits för att skydda omgiv- ningen skall genomgå kommer att bli mer omfattande än den som används , dels att alla sådana hundar skall testas. Dessutom kommer den personal som hanterar dessa tester sannolikt att behöva fortbildning. Det är dock min bedömning att kostnaderna kommer att minska i större utsträckning på andra håll. Det kan för- väntas att hundhållningen som helhet kommer att bli mer ansvars- full, vilket kommer att innebära färre ingripanden från polisen med anledning av bristande hundhållning. Vidare finns möjligheten att besluta om hundförbud i allvarliga fall; dessa personer, som annars i många fall skulle ha skaffat nya hundar som orsakat ytterligare kostnader och så vidare, kommer därmed inte att belasta polisen ytter- ligare. I de fall de ändå fortsätter att hålla hund blir det betydligt enklare att gripa in, eftersom någon större utredning i de flesta fall torde vara onödig; det räcker om man kan konstatera att förbudet brutits. Sammanfattningsvis bedömer jag alltså att jämfört med kom- mer kostnaderna för polisens hantering av hundar till en början att öka. kommer de emellertid att sjunka. 7.3.2Landstingens kostnader kommer troligen att sjunka I bilaga 3 presenteras uppgifter om sjukvårdskostnader för vård av patienter som skadats av hundar. Dessa uppgifter ger en uppfattning om vilken storleksordning dessa kostnader är av. Flertalet av mina förslag syftar i första hand till att komma åt den rent kriminella och den extremt dåliga hundhållningen. Mina förslag kan därför för- väntas leda till att färre människor blir skadade av hundar tillhörande dessa grupper. Eftersom de flesta hundbetten kan hänföras till helt vanliga hundar och sker inom familjen eller i vänkretsen betyder detta att den totala minskningen av antalet hundbitna personer inte kan förväntas bli särskilt omfattande. Det är emellertid troligt att landstingens kostnader för att vårda hundskadade patienter kommer att sjunka. Jag har föreslagit att regeringen skall uppdra åt att utarbeta ett informationsmaterial riktat till hundägare och att sända detta till alla hundägare som märker och registrerar sina hundar enligt nuvarande lag (2000:537) om märkning och registrering av hundar. Materialet skall upplysa om vilka regler man har att rätta sig efter som hundägare, vart man kan vända sig för att få råd och hjälp i sitt hundägande samt innehålla grundläggande information om hur hundar fungerar och vilka behov de har. Enligt förarbetena (prop. 1999/2000:76) till märknings- och re- gistreringslagen, skall den avgift som hundägarna betalar för registre- ringen gå till täckande av kostnaderna för registreringen och för den utrustning som krävs för att avläsa märkta hundars identitets- nummer. Bland annat därför är det inte lämpligt att låta kostna- derna för framtagande, tryckning och distribution av informations- material till hundägare inkluderas i registreringsavgiften. I stället föreslår jag att staten står för dessa kostnader. Utarbetandet av ma- terialet bör bekostas inom ramen för årliga budget. Tryckning och distribution bör bekostas genom ökade anslag till Man brukar räkna med att det föds mellan 65 000 och 70 000 valpar i . märktes och registre- rades av dessa. Jag bedömer emellertid att denna andel kommer att stiga. Maximalt bör det dock handla om att informa- tionsmaterialet behöver distribueras till 70 000 hundägare . Med en ungefärlig kostnad per distribuerad broschyr om (tryckkostnad och portokostnad )1 kommer detta att kosta totalt . Denna summa bör alltså tillföras i form av ökade anslag. Efter kommer den nya att ansvara för detta informationsmaterial, varför uppdrag och re- surser från och med detta datum överförs till Djurskyddsmyndig- heten. 1 Kostnaderna är beräknade utifrån vad betalat för andra trycksaker. Jag har antagit att broschyren kommer att omfatta omkring 20 sidor, A5-format, och att utskick kommer att ske samlat . 8.1Förslag till lag om tillsyn över hundar och katter Paragrafen motsvarar i huvudsak 1 § i nuvarande lag (1943:459) om tillsyn över hundar och katter (tillsynslagen). Ett tillägg har gjorts om att hundar (och katter), förutom att hållas under sådan tillsyn, även skall skötas på ett sådant sätt som behövs för att förebygga att de orsakar skador eller avsevärda olägenheter. Motivet för föränd- ringen redogörs för i avsnitt 3.2.2. I tillsynslagen görs en hänvisning till jaktlagen (1987:259). föreslås en motsvarande hänvisning även till rennäringslagen (1971:437). Paragrafens första stycket motsvarar till viss del 3 § första stycket tillsynslagen. Enligt 3 § första stycket tillsynslagen får polismyndig- heten, när tillsynen över en hund eftersätts, meddela det beslut som omständigheterna kräver, såsom att hunden skall vara försedd med munkorg eller hållas bunden eller instängd. På grundval av de skäl som närmare redovisats i avsnitt 3.2.4 föreslås att lagtexten inte skall ange vilka typer av beslut som kan vara aktuella om tillsynen över en hund eftersätts. I stället föreslås att regeringen, eller den myndighet som regeringen bestämmer, får meddela föreskrifter om sådana beslut; se förslaget till 18 §. Paragrafens andra och tredje stycke motsvarar 9 § lagen (2000:537) om märkning och registrering av hundar (märknings- och registre- ringslagen). Det bör noteras att möjligheten att förena ett före- läggande eller ett förbud med vite föreslås utvidgas till att gälla även sådana förbud och förelägganden som behövs för att en hundägare skall fullgöra sin tillsynsskyldighet enligt 1 § och avser således inte enbart sådana förelägganden och förbud som har till syfte att en ägare av en omärkt eller oregistrerad hund skall fullgöra sin märk- nings- eller registreringsskyldighet. Bestämmelsen reglerar när polismyndigheten får omhänderta hundar. Ett sådant ingripande kan göras på två olika grunder, dels när till- synen av en hund är så bristande att andra, mindre ingripande åt- gärder är otillräckliga för att hindra hunden från att orsaka skada eller avsevärd olägenhet, dels när hunden är omärkt eller hundens ägare inte är registrerad i det centrala registret. Liknande bestäm- melser finns i 3 § andra stycket första meningen tillsynslagen respektive 7 § första stycket märknings- och registreringslagen. Enligt den nuvarande tillsynslagen kan en hund enbart omhänder- tas om den tidigare visat benägenhet att bita människor eller hem- djur. Som framgår av avsnitt 3.2.5 har denna bestämmelse visat sig otillräcklig, svår att tillämpa och dessutom har den lett till olikheter i tillämpningen över landet. I förslaget tas därför detta krav bort. I stället kan alla hundar tas om hand om det krävs för att hindra dem från att orsaka skador eller avsevärda olägenheter. Det bör dock noteras att ett omhändertagande är aktuellt först när det bedöms att andra mindre ingripande åtgärder inte är tillräckliga. Som an- förts i avsnitt 3.2.5 innebär detta emellertid inte att andra åtgärder alltid måste ha prövats innan det kan beslutas om ett omhänder- tagande. Bedöms situationen redan från början vara sådan att andra åtgärder är otillräckliga kan ett omhändertagande göras . Innebörden av förändringen redovisas ytterligare i avsnitt 3.2.5. Enligt 7 § första stycket märknings- och registreringslagen krävs för ett omhändertagande av en omärkt hund eller en hund utan någon ägare antecknad i det centrala registret, att den utgör eller kan komma att utgöra en fara för människor eller andra djur eller att det annars finns särskilda skäl. Detta kriterium föreslås tas bort. Motivet för förändringen redogörs för i avsnitt 3.2.5. Paragrafen är ny och skall tillämpas i stället för 4 § hittegodslagen (1938:121) då hundar upphittas. Motiven för och innebörden av paragrafen redovisas i avsnitt 3.2.5. Paragrafen är en omarbetning av 3 § tredje stycket i nuvarande tillsynslag. Den reglerar i vilken situation en ägare eller vårdare av lantbruksdjur får döda en hund. får så ske om en hund som är bitsk anträffas lös på område där hemdjur finns och den inte låter sig tas om hand. Som framgått ovan och i avsnitten 3.2.2 och 3.2.5 föreslås att begreppet bitsk hund inte längre skall tillämpas för att avgöra om en hund skall omhändertas. Motsvarande ändring bör även göras här, det vill säga att det inte skall förutsättas att hunden är bitsk för att en åtgärd skall kunna vidtas. Förslaget innebär i stället att hunden får dödas om den angriper lantbruksdjur och angreppet inte kan avvärjas på något annat sätt. En liknande bestämmelse finns när det gäller renar, se 93 § rennäringslagen. Med lantbruksdjur avses detsamma som med hemdjur enligt den nuvarande tillsynslagen, det vill säga hästar, nötkreatur, får, svin med flera djur som används inom jordbruket. Hundar, katter och andra sällskapsdjur innefattas alltså inte. Hästen är för- visso i stor utsträckning ett sällskapsdjur, men räknas trots det allt- så som ett lantbruksdjur. Såväl den nuvarande bestämmelsen som den föreslagna motiveras av att det finns skäl att låta en ägare eller vårdare av lantbruksdjur skydda sina djur mot hundar utöver den rätt som följer av brotts- balkens bestämmelse om nöd (24 kap. 4 §). Enligt denna får man, till exempel för att avvärja ett angrepp från en hund, använda allt våld som med hänsyn till farans beskaffenhet, den skada som åsamkats annan och omständigheterna i övrigt inte är oförsvarligt. En hund som angriper en människa eller en annan hund kan därför dödas om det inte med hänsyn till faran och omständigheterna i övrigt är oförsvarligt. När det gäller vissa lantbruksdjur, som kan betinga ett lägre ekonomiskt värde än den angripande hunden, är det emellertid tveksamt om man kan gå så långt som att döda hunden för att försvara lantbruksdjuren. Det kan därför ifrågasättas om nödbestämmelsen ger tillräckligt skydd för lantbruksdjur. En ytterligare förutsättning för att en rätt att döda en hund skall föreligga är att hunden anträffas på område där lantbruksdjur normalt hålls. Det innebär att en hund som jagar ett lantbruksdjur som rymt och till exempel kommit in i ett bostadsområde inte får dödas med stöd av den föreslagna paragrafen. Paragrafen reglerar vad som gäller efter det att en hund har om- händertagits. Paragrafens första stycke motsvarar i huvudsak 3 § andra stycket andra och tredje meningen i nuvarande tillsynslag. Enligt sista me- ningen i samma paragraf och stycke tillsynslagen skall polismyndig- heten innan en hund avlivas inhämta yttrande från veterinär om det inte är uppenbart obehövligt eller fara i dröjsmål. Denna bestäm- melse utgår i den föreslagna paragrafen. I stället skall polismyndig- heten efter utredning besluta att hunden skall säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. Motivet för och innebörden av detta redo- görs för i avsnitt 3.2.5. Paragrafens andra och tredje stycke motsvarar i huvudsak 7 § andra och fjärde stycket märknings- och registreringslagen. Kravet i denna lag om att yttrande skall inhämtas från veterinär innan beslut om avlivning fattas har tagits bort. Paragrafens fjärde stycke är nytt och innebär att om polisen till exempel omhändertagit en hund för att hindra den från att orsaka skador eller avsevärda olägenheter, men det av något skäl visar sig att ett omhändertagande av hunden inte är motiverat, så skall om- händertagandet genast beslutas upphöra. Paragrafen reglerar hur kostnaderna för omhändertagna hundar skall betalas. Motsvarande bestämmelser finns i 7 § tredje stycket och 8 § märknings- och registreringslagen, och i 3 § andra stycket fjärde meningen i nuvarande tillsynslag. Paragrafen är ny och innebär att polismyndigheten i vissa fall kan förbjuda en person att ha hand om hundar. Motiven för och den vidare innebörden av paragrafen redogörs för i avsnitt 3.2.6. Paragrafen motsvarar 6 § i nuvarande tillsynslag och innebär att en hundägare eller en person som mottagit en hund för underhåll eller nyttjande har ett strikt skadeståndsansvar för skador som orsakas av hunden. Skillnaderna i ordalydelsen i respektive paragraf i den nu gällande och i den föreslagna lagen är redaktionella, och någon förändring i sak avses inte. Paragrafen motsvarar 1 § märknings- och registreringslagen. Paragrafen motsvarar 2 § märknings- och registreringslagen. Paragrafen motsvarar 3 § märknings- och registreringslagen. Paragrafen motsvarar i huvudsak 4 § märknings- och registrerings- lagen. Den nya kommer att överta ansvar för den lagstiftning som reglerar märkning och registrering av hundar. Därför har i den föreslagna paragrafen lagts till att, förutom de myndigheter som finns upp- räknade i den lydelse av bestämmelsen som träder i kraft vid års- skiftet 2003–2004, även skall ha direkt åtkomst till registret. Detta motiveras bland annat av att de på bästa sätt skall kunna fullgöra sina ålägganden på smittskyddsområdet. Paragrafen motsvarar i huvudsak 5 § märknings- och registrerings- lagen. Paragrafen motsvarar 6 § märknings- och registreringslagen. Paragrafen är ny. Motiven för paragrafen redovisas i avsnitt 3.2.5. Paragrafen motsvarar 8 § nuvarande tillsynslag. Paragrafens första och andra punkt är nya och innehåller bemyndi- ganden för meddelande av föreskrifter. Motiven för och innebörden av dessa bemyndiganden redovisas i avsnitten 3.2.3, 3.2.4 och 3.2.5 samt i kapitel 5. Paragrafens tredje punkt motsvarar 10 § märknings- och registre- ringslagen. Paragrafen behandlar påföljd för brott mot den föreslagna lagen. Enligt 8 § i den nuvarande tillsynslagen kan den som med uppsåt eller av oaktsamhet eftersätter tillsynen över en bitsk hund genom att ha den lös utomhus utanför betryggande inhägnat område, eller den som försummar att lämna underrättelse om att han eller hon dödat en bitsk hund som anträffats på område där det finns hem- djur och som inte låtit sig tas om hand, dömas till böter. Enligt den föreslagna paragrafens första stycke krävs å ena sidan uppsåt eller grov oaktsamhet för att den som försummat tillsynen över en hund eller underlåtit att lämna underrättelse om att en hund dödats skall kunna dömas till böter. Å andra sidan kan dömas till böter även om andra hundar än sådana som är bitska hålls under bristande tillsyn. Enligt 8 § i den nuvarande tillsynslagen kan även dömas till böter för den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot beslut som meddelats av polismyndigheten om hur tillsynen över en hund skall vara utformad. Enligt den föreslagna paragrafens tredje stycke kan samma brott medföra böter eller fängelse i högst . Samma sak gäller den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot ett för- bud att hålla hund. Motiven för bestämmelserna i paragrafen redovisas ytterligare i avsnitt 3.2.8. Paragrafen är ny. Enligt första meningen skall hundens ägare eller innehavare delges polismyndighetens beslut enligt 3 och 8 §§. 3 § reglerar omhändertagande av hundar, dels då det krävs för att hindra att de orsakar skador eller avsevärda olägenheter, dels då de är omärkta eller oregistrerade. 8 § reglerar när en person skall för- bjudas att ha hand om hundar. Enligt paragrafens andra mening skall polismyndigheten under- rätta om beslut enligt 2, 3, 5, 6 och 8 §§. Syftet med denna bestämmelse är att förbättra djurskyddet; bakom ett pro- blem med bristande tillsyn över en hund kan det finnas ett djur- skyddsproblem. Paragrafen har sina motsvarigheter i 11 § första och andra stycket märknings- och registreringslagen och i 9 § första meningen nu- varande tillsynslag. I förhållande till 9 § första meningen nuvarande tillsynslag har den föreslagna paragrafen ändrats såtillvida att polis- myndighetens beslut enligt lagen inte skall överklagas hos läns- styrelsen utan hos allmän förvaltningsdomstol. Det finns två skäl till denna förändring. För det första kan den långa tid som vissa omhändertagna hundar tvingas sitta uppstallade förväntas bli kortare, något som är positivt både i ekonomiskt hänseende och ur ett djur- skyddsperspektiv. Det viktigaste skälet till att omhändertagande- tiderna ibland blir långvariga är nämligen att behandlingen av över- klaganden kan vara tidskrävande. I och med att en instans (läns- styrelsen) tagits bort i den föreslagna paragrafen borde det ta innan ett beslut som överklagats blir slutligt avgjort. För det andra förefaller det naturligt att alla polismyndighetens be- slut enligt lagen överklagas på samma sätt. Eftersom överklaganden enligt märknings- och registreringslagen skall ske hos allmän för- valtningsdomstol är det därför lämpligt att samma sak skall gälla för de beslut som meddelas med anledning av bristande tillsyn över hundar. Paragrafen motsvaras av 9 § sista meningen och 3 § fjärde stycket nuvarande tillsynslag och av 11 § tredje och fjärde stycket märk- nings- och registreringslagen. Inga förändringar avses. Paragrafen motsvarar 12 § märknings- och registreringslagen. 8.2Förslag till lag om ändring i lagen (1938:121) om hittegods Förändringen motiveras av att särskilda bestämmelser om vad som skall gälla för hundar som hittas införs i den föreslagna tillsynslagen. 8.3Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Paragrafen motsvarar i huvudsak 4 § nuvarande tillsynslag. I para- grafens första stycke har dock lagts till att om den som tagit hand om en hund som hållits i strid med 6 § jaktlagen så önskar, skall polismyndigheten fortsättningsvis ta hand om hunden. Skälet till tillägget är att man kan tänka sig fall där en hund som tagits om hand inte är upphittad i hittegodslagens bemärkelse, och att polisen därför enligt nuvarande lag inte har någon skyldighet att engagera sig i hunden. Det är dock inte rimligt att en jakträttshavare som tagit hand om en hund för att skydda viltet ensam skall ansvara för vad som fortsättningsvis skall hända med hunden. Skälet till att be- stämmelsen flyttats från tillsynslagen till jaktlagen är att det redan finns bestämmelser i jaktlagen som reglerar tillsynen över hundar i relation till vilt (6 §). Det är därför lämpligt att föra över de övriga bestämmelser som har samma syfte från tillsynslagen till jaktlagen. Paragrafens första stycke motsvarar 5 § första stycket nuvarande tillsynslag. Paragrafens andra stycke skiljer sig från 5 § andra stycket nuvarande tillsynslag på två punkter. För det första har den tid som hundens ägare har på sig att betala för kostnaderna i samband med omhändertagandet kortats från från det att han under- från det att polismyndigheten under- rättades till . Skälet är att det inte finns någon anledning att ha annorlunda tidsramar för hundar som omhänder- tagits med stöd av den föreslagna 6 a § jaktlagen och hundar som omhändertagits enligt hittegodslagens bestämmelser (se 4 § i den föreslagna tillsynslagen). För det andra, också detta i analogi med specialbestämmelserna om upphittade hundar i 4 § i den föreslagna tillsynslagen, bör den omhändertagna hunden inte med automatik tillfalla jakträttshavaren om inte hundens ägare eller innehavare löst ut hunden inom de angivna tidsramarna. I stället skall polismyndig- heten besluta vad som skall hända med hunden. Enligt 8 § andra stycket i nuvarande tillsynslag kan penningböter utdömas till den som försummar att lämna underrättelse om att han eller hon omhändertagit en hund som sprungit lös i område där det finns vilt. Enligt den föreslagna paragrafen skall för motsvarande försummelse dömas till böter. 8.4Förslag till förordning om ändring i djurskyddsför- ordningen (1988:539) Motiven för att 19 § föreslås upphöra redogörs för i avsnitt 4.2.1. Motiven för och innebörden av förändringen redogörs för i avsnitt 4.2.2. Problem med hundar i samhället Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att kartlägga och utreda de problem som finns med hundar i samhället. Utredaren skall föreslå åtgärder för att avhjälpa de problem som uppstår på grund av bristande ägaransvar och särskilt på grund av farliga hundar. Med farliga hundar avses här hundar som angriper och skadar människor eller djur. Även hundar som kan utgöra stor risk för människor och djur avses. Dock avses inte hundar i normal tjänsteutövning. Utredaren skall utvärdera dagens testmetoder för identifiering av farliga hundar, kartlägga vilka egenskaper som karaktäriserar dessa hundar samt utreda de bakomliggande orsakerna till förekom- mande problem. Utredaren skall också kartlägga i vilken omfatt- ning och på vilket sätt ägare till farliga hundar bidrar till problemen. Utredaren skall göra en särskild översyn av den svenska lagstift- ningen som gäller hundar och hundhållning, särskilt med syfte att se till att hundägare tar sitt ansvar. Utredaren skall kartlägga hur det befintliga regelverket tillämpas och föreslå eventuella författ- ningsändringar. I de åtgärdsförslag som presenteras skall långsik- tighet och tillämplighet beaktas. Utredaren skall i utredningsarbetet och i sina förslag till åtgärder särskilt väga in djurskydd och allmänhetens säkerhet. Problem med hundar i samhället Bestämmelser som reglerar hundhållning i finns i lagen (1943:459) om tillsyn över hundar och katter, djurskyddslagen (1988:534), djurskyddsförordningen (1988:539), lagen (2000:537) om märkning och registrering av hundar och förordningen (2002:7) om märkning och registrering av hundar samt i Statens jordbruks- verks föreskrifter. De flesta hundägare följer de bestämmelser som finns och ser till att deras hundar mår bra och fungerar väl i samhället. Det förekom- mer dock att bristande ägaransvar på olika sätt medför problem i samhället. Sådana problem kan utgöras av störningar i form av att hundar tillåts förorena eller skälla oupphörligt i bostadsområden. Problemen kan också innebära att hundar går till angrepp mot människor, andra hundar eller andra djur. Hundar som angriper och skadar människor eller djur kallas här farliga hundar. Även hundar som kan utgöra stor risk för männi- skor och djur avses. Dock avses inte hundar i normal tjänsteutöv- ning. Farliga hundar kan utgöra ett stort problem. Farliga hundar är ett mycket stort djurskyddsproblem, i synnerhet om det är fråga om så kallade kamphundar. Arrangerade hundslagsmål orsakar oerhört lidande för hundarna i form av stress och skador som ibland leder till döden. Identifiering av farliga hundar i uppgav i en rapport att problemet med en kategori av farliga hundar, så kallade kamp- hundar, är i tilltagande. Detta kunde styrkas med ett ökande antal anmälningar om angrepp mot person, andra hundar eller andra djur eller situationer där hundens närvaro upplevts som ett hot. En del av problemet var svårigheten att med säkerhet identifiera ägaren till en farlig hund. har lagen om märkning och registrering av hundar införts. Lagen gör det möjligt att omhänderta omärkta hundar och identifiera märkta hundars ägare. En annan del av problemet är att fastställa om en hund verkligen har oönskade egenskaper. Det är enligt 19 a § djurskyddsförord- ningen (1988:539) förbjudet att inneha eller genom avel frambringa hundar som 1.har extremt stor kamplust, 2.lätt blir retade och biter, 3.bara med svårighet kan förmås avbryta ett angrepp och 4.har en benägenhet att rikta sitt kampintresse mot människor eller andra hundar. Det har inte varit möjligt att hänföra farliga hundar till en särskild hundras. Det icke önskvärda beteendet kan utvecklas och för- stärkas genom bl.a. felaktig avel eller felaktig hantering och mycket stora individuella variationer förekommer inom varje ras. Detta innebär att farliga individer inte kan identifieras utan hjälp av mycket tillförlitliga testmetoder.