sou · GRB318d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Det skall råda absolut korrespondens mellan de bägge arkivkategoriernas respektive dossierbeteckningar. Så är emellertid inte alltid fallet. Dossiern rörande Hjälp åt flyktingar, baltiska staterna går i under beteckningen P 40 R (vilket är ganska oväntat med tanke på att avdelningsbeteckningen P står för administrativa ärenden). I går dessa dokument emellertid under beteckningen HP 21. (För en mer fullständig redogörelse för UD:s dossiersystem hänvisas till bilaga 6). De respektive arkiven är inte alltid fullständiga. Det original av den officiella skrivelse som insände efter mötet med saknas i . Endast Moskva-be- skickningens arkivkopia finns tillgänglig. Likaledes saknas i originalet av Moskva-sändebudet skrivelse till utrikesministern med uppteckning från mötet med den sovjetiske diplomaten . . En dossier som är synnerligen ofullständig är Moskva-beskickningens dossier för Klagomål och krav med anledning av krig och oroligheter, , , , (HP 80 Ea). Det är dock möjligt att skapa sig en god uppfattning av skriftväxlingen genom studium av motsvarande dossier vid . Som ovan nämnts är alla dokument rörande efterforskningarna av placerade i dossiern P 2 EuI. Vill man emellertid ta del av ytterligare material vari Arbetets uppläggning och genomförande namn förekommer är det i synnerhet två ytterligare dossierer som måste genomsökas. Det gäller dossiern för Nationella minoriteter (HP 21 Eu), vari rapporter och redogörelser (bl.a. egenhändigt skrivna rapporter) för juderäddnings- aktionen i återfinns, samt Organisationen av diplomati och konsulatväsen P 2 Eu, vari skriftväxlingen rörande administrativa frågor kring arbetet vid den svenska be- skickningen i förvaras. Trots det faktum att förutsättningslösa genomsökningar av olika kategorier av dossierer är mycket tidskrävande har denna utredning företagit sådana. De dossierer som härvid har granskats anges i bilaga 6. Underrättelse- och säkerhetstjänstens arkiv Utöver material i samling har utredningen haft full tillgång till arkiv den Militära underrättelse- och säker- hetstjänstens samt . En ingående genom- gång av C-byråns och som finns deponerat i har också företagits. Vid genomgång av har utredningen kunnat konstatera att den svenska underrättelsetjänsten engagerades i sökandet efter . Detta har varit okänt. Emellertid har inte gjorts några vidare fynd som visar på hur detta arbete bedrevs, eller vari det resulterade. Säkerhetspolisens (som till över- vägande delen består av identiskt material från utrikesdepartemen- tets ) har genomsökts. Därtill har, med benäget bistånd från Säkerhetspolisens arkivarie, tillhandahållits vissa specialdossierer över enskilda personer av visst eller särskilt intresse för denna utredning. En mer utförlig redovisning för arkivgranskningarna i den Militära underrättelse- och säkerhetstjänstens respektive Säker- hetspolisens arkiv återfinns i en bilaga till denna utredning (bilaga 6). Arbetets uppläggning och genomförande Enskilda arkiv och dagböcker Utöver dessa myndighetsarkiv har också genomsökts olika privata samlingar vid , , , Nordiska muséets arkiv och . Detta gäller , , sam- ling, , , , , samling, och . arkiv vid , vari ingår och samlingar, har också genom- sökts. Utredningen har haft tillgång till dagböcker av , , , , och . Noteringar angående Wallenberg-ärendet är genom- gående, med undantag för dagboksanteckningar och framåt, få och mycket kortfattade. dag- bok omfattar endast och däri återfinns inga noteringar an- gående eller Wallenberg-ärendet. mottog UD runt 500 dokument från amerikanska myndigheter rörande bl.a. rekryteringen av , uppdraget i samt hans försvinnande. För de fall utredningen inte har haft tillgång till korrekt källhänvisning till amerikanska arkiv hänvisas till UD:s (P 2 EuI) där dessa dokument finns arkiverade på P 2 EuI, 17/2-1994. Därutöver mottog UD ett antal amerikanska dokument som har bidragit till att belysa hur kontakterna mellan och hans amerikanska uppdragsgivare i praktiken fungerade. För de fall då utredningen hänvisar till dessa dokument används deras arkivbeteckning i (P 2 EuI, 15/4-1998). Utredningen har i några enskilda fall, då det har bedömts vara av särskilt intresse för att klarlägga den svenska utrikesledningens agerande, med ledning av det amerikanska materialet beställt kopior av telegram ur det amerikanska State Departments arkiv vid National Archives. Det gäller telegram från den amerikanske utrikesministern till den amerikanske ministern i Arbetets uppläggning och genomförande av och , telegram till av 1944 samt utrikesminister . Stettinius telegram till . Dessa telegram har bidragit till att komplettera bilden av rekryteringsprocessen av och agerande för den sovjetiska arresteringen av Wallen- berg. Som ett resultat av den svensk-ryska arbetsgruppens arbete erhöll UD ett tämligen stort antal dokument från och (ur f.d. , arkiv, försvarsministeriets arkiv, utrikes- ministeriets arkiv samt ). Dessa dokument finns arkiverade i i . För att underlätta tillgången till dessa dokument har UD sammanställt dem i en Dokumentsamling. För de fall då denna utredning inte har haft tillgång till korrekt källhänvisning till de ryska arkiven hän- visas till . Utredningen har under sitt arbete kunnat konstatera att långt- ifrån alla samtalsuppteckningar från möten mellan svenska och sov- jetiska diplomater –47 finns tillgängliga i . I ljuset av en ingående genomgång av den svenska sidans upp- teckningar från samtal med sovjetiska diplomater för åren 1945–47, har utredningen låtit beställa ett antal sovjetiska samtalsupp- teckningar ur ryska utrikesministeriets arkiv. anhöll utredningen, med UD:s bistånd, om att få tillgång till inalles 20 datumangivna uppteckningar från samtal mellan svenska och sovjetiska diplomater.1 erhöll utredningen fem sovjetiska samtals- uppteckningar.2 Av det ryska utrikesministeriets bifogade note 1 Uppteckning från samtal mellan – Abramov, , , – Dekanozov, 18 och samt , – Kollontaj, , – Molotov , – Vetrov, , , , , , , – Kollontaj, , – , , – Abramov, , , – Tjernysjev, , – Tjernysjev, . 2 Uppteckning från Vetrovs samtal med respektive , uppteckning från utrikeskommissarie samtal med , uppteckning från t.f. avdelningschefen samtal med samt uppteckning från samtal med ). Arbetets uppläggning och genomförande framgick att man inte kunnat finna de efterfrågade uppteck- ningarna från samtalen med Kollontaj, Dekanozov och Tjernysjev. De övriga samtalsuppteckningarna nämndes överhuvudtaget inte i noten (P 2 EuI, 16/9-2002). riktade utredningen på nytt, med UD:s bistånd, en förfrågan till det ryska utrikesministeriet rörande de icke utlämnade samtalsuppteckningarna. Utredningen komplet- terade nu också sin förfrågan med ytterligare tre samtalsuppteck- ningar.3 överlämnade det ryska utrikesministeriet sju samtalsuppteckningar (P 2 EuI, 8/11-2002).4 Detta material har bidragit till att komplettera bilden av den svensk-sovjetiska diplomatiska kontakterna i Wallenberg-ärendet (och ett antal parallellfall till Wallenberg-fallet). Det skall poäng- teras att svenska medlemmar ur den svensk-ryska arbetsgruppen har granskat dessa samtalsuppteckningar i samband med arkiv- genomgångar i . Man valde dock att inte ta fotostatkopior av just dessa rapporter eftersom de inte direkt berörde . Emellertid kan denna utredning konstatera att samtalsrapporten av från samtalet mellan chargé d'affaires och faktiskt innehöll direkta referenser till fallet . Denna uppteckning har därtill be- dömt vara av stort intresse för denna utrednings analys. Vid sidan av rena arkivstudier och analys av samtida dokument, har utredningen även haft tillfälle att sammanträffa med bägge halvsyskon och , samt flera tjänstemän vid som har haft kontakt med ärendet : Professor och f.d. chefsarkivarie vid , am- bassadör , ambassadör , ambassadör , ambassadör , ambassadör och ambassadör . 3 Uppteckning från samtal mellan – Vetrov/Sysojev , – Abramov och . 4 Uppteckning från Vetrovs samtal med och , uppteckning från Abramovs samtal med , samt , uppteckning från Abramovs samtal med samt uppteckning från Abramovs samtal med . Arbetets uppläggning och genomförande ningen aldrig tillfälle att sammanträffa med kollega vid legationen i ambassadör vilket naturligtvis är ytterst beklagligt. Ett möte med Anger var planerat till , men Anger avled . Förutom analys av primärmaterialet, samt samtal med personer som haft direkt erfarenhet av ärendets handläggning, har en av ut- redningens ledamöter fil. , gjort en specialunder- sökning av handels- och kreditavtalet mellan och Sovjet- unionen (som ingicks 1946) samt familjen agerande och dess möjligheter att påverka utrikesledningens agerande i fallet (Ekonomiska aspekter på ). Utredningens sakkunnige, professor har gjort en specialundersökning av den svenska pressens och den svenska opinionens syn på utrikesledningens agerande i Wallen- berg-ärendet (Kritiken mot UD: i svensk offentlighet 1945–1982). Dessa separata forskningsrapporter presenteras som bilagor (3 och 4) till denna utredning Utöver dessa forskningsinsatser har utredningen ansett det nöd- vändigt att bredda den vetenskapliga tyngden genom att anlita ett antal ytterligare forskare och experter. Deras rapporter har tjänat som underlag för utredningsarbetet. mag. har skrivit rapporten sovjetsyn och sovjetpolitik 1945-1962, fil. lic.Ulf har skrivit rapporterna i dagböcker 1945- 1952 och i opublicerade dagböcker, fil har skrivit rapporten of , fil. mag. har skrivit rapporten Svensk-sovjetiska säkerhetspolitiska relationer 1945–60, fil. kand. har skrivit rapporten Den svenska underrättelse- tjänstens befattning med ärendet , och Professor har skrivit rapporten linjer i syn på det internationella systemet och den internationella politiken 1919–1965. UD:s handläggning av Wallenberg-ärendet har alltsedan publice- ringen av kritiska bok – diplo- mat, kämpe, samarit varit föremål för en intensiv uppmärksamhet och kritik. För en mer ingående gransk- ning av den svenska pressens och den inhemska opinionens syn på utrikesledningens agerande i Wallenberg-ärendet hänvisas till bilaga 4. I det följande skall vi identifiera ett antal centrala frågeställningar rörande den svenska utrikesledningens agerande. Dessa frågeställ- ningar har varit föremål för granskning och analys i samband med tidigare utredningar genomförda av såväl UD-tjänstemän som oberoende forskare och journalister. De är i allt väsentligt alltjämt obesvarade och har följaktligen i hög utsträckning varit vägledande för denna utrednings arbete.1 Frågorna har identifierats och presenterats i analyser genom- förda av envoyé (1951), ambassadör (1986), journalisten och halv- bror, professor (1997, 2001),3 den svensk-ryska arbetsgruppen (2001)4 samt ambassadör (2001, 2002).5 1 Denna redovisning gör inte anspråk på att fullständigt beskriva tidigare utredningar om öde. Innehållet t.ex. i UD:s bägge vitböcker (1957 och 1965) beskrivs således inte i denna del av betänkandet utan används endast som källmaterial i analysen. innehåller sammanställningar av démarcher och noter som utväxlats mellan sovjetiska och svenska utrikesdepartementen, samt vittnesmål som avgivits av f.d. fångar i Ljubjanka- och Lefortovo-fängelserna. 2 har bl.a. skrivit rapporterna Report on Swedish Materials and the Swedish Question in the RW case, (odaterad), Swedish Aspects of the case (2001) samt artikeln Amerikansk forskare presenterar okända dokument: 'UD offrade ', , 17/12-2001. 3 har skrivit artikeln Adjö , , 7/8-2000. 4 De svenska respektive ryska delarna av den svensk-ryska arbetsgruppen presenterade två separata rapporter. Den svenska delen av arbetsgruppen presenterade en Vilken status hade inom UD? Den första frågeställningen rör synen på status inom UD bland såväl personalen inom utrikesförvaltningens organisa- tion som hos tjänstemän och ministrar i utrikesledningen. hävdar att i UD-kollegernas ögon i grun- den inte var erkänd som fullvärdig svensk diplomat (, 7/8-1997). Ett utslag av denna uppfattning skulle enligt vara UD:s obenägenhet att utfärda instruktioner åt efter mottagandet av Dekanozovs note . Frågan om status inom den svenska utrikes- förvaltningen leder oss till de alltjämt outredda omständigheterna kring rekryteringen av . Det synes rimligt att de villkor under vilka anställdes också kan ha påverkat utrikesledningens syn på honom och hans spårlösa försvinnande. I den svenska arbetsgruppens rapport genomförs en kortare pre- sentation av omständigheterna kring rekryteringsprocessen och utarbetandet av uppdragets riktlinjer. Härav framgår att den amerikanska Krigsflyktingsstyrelsen () kontaktade den med begäran om bistånd för att få fram mer information om flyktingsituationen samt organisera en räddningsapparat (UD II:52, 2001: 32). Kál- man , som var jude från och direktör för europeiska handelsaktiebolaget (Meropa) (där också var direktör), föreslog därefter som kandidat för uppdraget i . Den amerikanske ministern i och representant i . förvissade sig om att var lämplig och fick sedan det svenska godkännande av arrangemangen för hans tjänstgöring i . Man konstaterar också att UD inte skulle förse med detaljerade instruk- tioner utan dessa skulle utfärdas av , samt att det i inte påträffats någon dokumentation om för- omfattande rapport, : Redovisning från den svensk-ryska arbetsgruppen (UD II:52). Den ryska delen av arbetsgruppen presenterade en mindre rapport (som behandlas senare i framställningen). I syfte att undvika sammanblandning av de bägge rapporterna benämns i det följande den svenska rapporten för den svenska arbetsgruppens rapport (UD II: 52). 5 analys av utrikesledningens handläggning av utgörs av promemoriorna Wallenberg-ärendet 1945–47 (2001a) och , Granovskij och Wallenberg-ärendet (2001b), två artiklar i (13/1 och 28/1-2001), samt bidraget till festskriften för och synen på 1944–47 (2002). historien till utnämningen av (UD II:52, 2001:34). Såsom framgår av den svenska arbetsgruppens rapport var såle- des det amerikanska inslaget i tillskapandet av räddningsuppdraget i ganska omfattande. Emellertid lämnas åtskilliga frågor obesvarade vad gäller t.ex. den mer exakta graden av det ameri- kanska inslaget i uppdraget, huruvida mottog ytter- ligare instruktioner från under utförandet av sitt uppdrag, i vilken mån den amerikanska beskickningen hölls underrättad i samband med uppdragets utförande , huruvida det förelåg tveksamheter kring ansvarsfördelning, finansiering och formerna för uppdragets genomförande etc. mellan de bägge uppdragsgivarna osv. Något vidare resonemang kring de tänkbara implikationerna av det amerikanska inslaget för synen inom UD på roll och status förs inte heller. Frågan huruvida det amerikanska inslaget kan ha påverkat arbetet för hans sak kvar- står således i allt väsentligt obesvarad och är föremål för analys i denna utredning. Varför utfärdades inte instruktioner åt ? påträffades av sovjetiska trupper i . erhöll det svenska sändebudet i underrättelse (Dekanozovs note) om att påträffats och, i enlighet med en av UD utfärdad begäran, ställts under den röda arméns beskydd. vidarebefordrade detta meddelande per telegram till UD . UD svarade inte på telegram, ut- färdade inga instruktioner vare sig till (i form av rikt- linjer för handläggningen av frågan om den påträffade svenske diplomaten) eller till (i form av riktlinjer för hans fort- satta verksamhet i ). Först en månad senare, , instruerades av UD att framföra ett meddelande till (som i allt väsentligt var en hälsning från anhöriga och inte från UD). I övrigt vidtogs inga åtgärder från utrikesledningens sida i ärendets känsliga inlednings- skede. Frågan varför UD överhuvudtaget inte reagerade på Dekanozovs note har varit föremål för kritik och analys . Envoyé , som gavs i uppdrag att utreda Wallenberg-ärendet, konstaterade i sin rapport att avsaknaden av reaktion måste ses mot bakgrund av att man saknade varje livs- tecken från den övriga legationspersonalen som befann sig i stads- delen Buda där strider alltjämt pågingo. Någon anledning att väcka större farhågor för vidkommande synes, enligt Sjöborg, inte ha tillkommit förrän då den sovjet- kontrollerade ungerska Kossuth-radion meddelade att mördats av Gestapo-agenter (2 EuI, 30/4-1951: 10). Frånvaron av reaktion kan dock knappast förklaras enbart med hänvisning till till att oron var så mycket större för den övriga beskickningspersonalen om vilka intet var känt. fram- håller i sin analys det anmärkningsvärda i att departementet och ambassaden i såg sig oförmögna att driva två efterforsk- ningsärenden (P 2 EuI, 24/9-1986: 22). En ytterligare aspekt som Sjöborg inte tar upp är det faktum att uttryckligen bad att UD, genom Söder- bloms och det sovjetiska utrikesministeriets förmedling, skulle instruera att träda i förbindelse med den pro- visoriska ungerska Debrecen-regeringen (som upprättats under sovjetiskt överinseende) (UD II:52, 2001: 85). UD ställde sig dock avvisande till förslag med hän- visning till att skulle invänta legationschefen påträffande. och hävdar att avsaknaden av respons från UD:s sida på förslag var ödesdiger eftersom UD följaktligen överhuvudtaget inte reagerar på meddelande att tagits om hand. Man tolkar också begäran om instruktioner som ett tecken på att han i ärendets inledningsskede var påtagligt engagerad i frågan om säkerhet. I den svenska arbetsgruppens rapport anförs emellertid Söder- bloms förslag till som exempel på raka motsatsen, dvs. begäran beskrivs som for- mulerad i något kryptiska ordalag och tolkas som ett försök från sida att göra frågan om till en svensk- ungerska angelägenhet. Man pekar också på ett handbrev från till polchefen av vari understryker att hans förslag till démarche hos den ungerska regeringen alls inte haft till syfte att befria denna beskickning från ett fortsatt drivande av ärendet []. Rapporten konstaterar härpå att synes ha varit medveten om att hans initiativ kunde tolkas som en önskan att hålla sig från ärendet (UD II: 52, 2001: 85). Den svenska arbetsgruppens behandling av denna episod är dock mycket kort och såväl frågan varför Söder- blom begärde instruktioner som varför denna begäran avvisades av UD kräver vidare analys. Varför togs inte Kollontajs budskap på allvar? är kritisk mot att UD inte fäste större vikt vid det med- delande angående som (sändebud i ) gav utrikesministerns hustru, februari–. Detta meddelande blev av oklara skäl inte känt för UD:s tjänstemannaledning . poängterar att Kollontajs vittnesbörd först , knappast med någon större emfas, kom att åberopas av UD i den svenska bevisföringen gentemot , alltså efter fängslande och efter den dag, då utsaga blev bekant för (P 2 EuI, 24/9-1986: 21). Frågan varför Kollontajs budskap inte blev känt för UD:s tjänstemannaledning är alltjämt oklar och är föremål för analys i denna utredning. Vilka instruktioner erhöll ? Den fjärde frågeställningen är högst central för denna utredning och rör frågan varför det svenska Moskvasändebudet , vid fyra tillfällen –46, till sovjetiska myndighetspersoner (däribland själv) sade sig tro att var död. Skedde detta i enlighet med instruktioner från utrikesledning? Om så inte var fallet, vaför lät i så fall inte UD korrigera det bud- skap som framfört? I det följande skall huvuddragen i tre analyser av denna fråga kortfattat presenteras. En central tes hos både och är att man kan ur- skilja en tydlig förändring i förhållningssätt till Wallen- bergärendet som äger rum mellan och . Från att ha varit drivande i ärendet förvandlas till att bli påfallande passiv. I artikeln Adjö (), skriver : Dokumenten tyder på att han [] efter det att tagits om hand av ryssarna lade ner stor energi på att få den att handla. I mysteriets start- punkt är det knappast åtgärder som framstår som svåra att försvara. Bristen på ansvarstagande hittar man i stället hos hans över- ordnade i (, 7/8-1997). Som exempel på initiala engagemang för sak pekar på ovan nämnda förslag till att UD skulle utfärda instruktioner till . initiativ rann dock, i brist på respons från UD, ut i sanden och mars–skedde ett totalt rollbyte mellan och . Härefter var det UD som var pådrivande medan Söder- bloms passiva handläggning av ärendet, enligt svår- ligen kan försvaras (, 7/8-1997). uppehåller sig endast kortfattat vid frågan om vad som kan tänkas ligga bakom attitydförändring i fråga om ärendet . Han konstaterar blott att Söder- bloms från början positiva, senare rent negativa inställning till öde skulle kunna förklaras som ett resultat av motsatsförhållandet mellan kraven i hans yrke och hans starkt etiska uppfostran. Emellertid kan, enligt , den fort- satta misskötseln inte enbart skyllas på : Av anteckningarna på dokumenten framgår att beslut i berg-ärendet mycket sällan nådde kabinettssekreteraren eller utrikes- ministern. De har handlagts på tjänstemannanivå. Inga uppgifter tyder på att de skulle ha föredragits i regeringen (, 7/8-1997). Ärendet blev alltså, enligt , en angelägenhet för tjänste- män på mellannivå. Just denna uppgift kan dock redan här veder- läggas som ett resultat av denna utredning. Av dokumentens par- affer framgår att utrikesministern och UD:s tjänstemannaledning har tagit del av nära nog alla officiella skrivelser, handbrev och telegram i ärendet. presenterar en mer ingående, ehuru kortfattad analys av tänkbara orsaker till förändrade attityd. urskiljer två tänkbara förklaringar. För det första, hävdar , torde möte med kollegor kunna ses som en kritisk faktor. (Budapest-beskickningen hade tvångsevakuerats av sovjetiska myndigheter ur och sändes hem till via ). anför som stöd för denna linje ett brev från till av vari han skrev att han, efter mötet med Budapest-personalen, kommit till slutsatsen att var död. För det andra pekar på att ändrade attityd sammanfaller med en skriftväxling mellan och angående de problem som svenska företag i konfrontera- des med efter den sovjetiska ockupationen. Frågor om konfiskering och nationalisering av svenska företag är föremål för tre handbrev (den 6, 12 och ) från till polchefen . Dessa frågor diskuteras också, enligt , bland annat med chefen för den svenska beskickningen i , , vid dennes genomresa i . antyder att ändrade attityd i Wallenbergären- det kan förklaras som ett resultat av att det blev en key priority i svensk utrikespolitik att snabbt normalisera relationerna med . Hon konstaterar dock att det måste utforskas vidare vil- ken typ av instruktioner som kan ha fått i ärendet och vem som givit dessa. Den svenska arbetsgruppen urskiljer, till skillnad från och , inga variationer i handläggning av Wallen- bergärendet. Hans agerande betecknas som genomgående passivt och anmärkningsvärt. Frågan huruvida handlade ären- det i enlighet med instruktioner från utrikesledningen får inte någon ingående explicit behandling. Att döma av arbetsgruppens analys förefaller dock på det hela taget ha handlagt ärendet utan direkta instruktioner från UD. Som exempel på passiva förhållningssätt anförs bl.a. att han inte bara avvisade hjälp från den amerikanske ambassadören i Averell Harriman utan också teg om detta erbjudande i en rapport hem till av . terar man att skrev missvisande om det amerikanska agerandet (UD II:52, 2001: 86). Vidare anförs ett antal spekulationer av rörande öde [att skulle ha omkommit i en bilolycka eller mördats], som framförde både till UD och till sovjetiska myndighetspersoner. Rapporten konstaterar att man kan inte undgå att konstatera att ryssarna i sitt besked (Vysjinskijs note ) tog fasta på förmo- danden (UD II:52, 2001: 87). Det mest graverande i handläggning av Wallenberg- ärendet utgörs emellertid, enligt arbetsgruppen, av samtal med avdelningschefen vid det sovjetiska utrikeskommissa- riatet . Abramov och samtalet med . Vid samtalet med Abramov, som enligt arbetsgruppens rapport är ett av de mest anmärkningsvärda (och som inte tidigare varit känt) hade , enligt den sovjetiska samtalsuppteckning uttalat att det skulle vara utmärkt om legationen nu kunde få ett svar just i den andan, dvs. att har omkommit.