sou · GRB391d6 · 2004-01-01 00:00:00 — En andra kategori av rättighetsteorier har en tyngdpunkt i positiv frihet. Huvudpoängen är att få ha delaktighet och inflytande samt att bli föremål för stöd och omsorg när man behöver det. Etik för politik med äldrepolitik som exempel Olika kategorier av rättigheter Inom ramen för den här genomgången är det inte möjligt att ge en rättvisande översikt över olika rättighetsteorier. Vi väljer att i stället göra en indelning av sju olika kategorier eller grupperingar av rättigheter och antyder sedan hur man samlat kan argumentera för dem. Dessa sju olika kategorier kan delvis gå om lott, de kan ha olika angelägenhetsgrad och vara realiserbara i olika grad, beroende på ett samhälles historiska situation och resursläge. Rätten till en egen livssfär kan utgöra en första kategori rättig- heter. De omfattar sådant som rätten till liv och kroppslig integri- tet, rätten av välja livsstil, rätten att bilda familj samt äganderätt och rätten att förfoga över sin egendom. En närliggande andra kategori av rättigheter kan betecknas som rättsliga eller juridiska och avser rätten till beskydd för liv och egen- dom samt likhet inför lagen. Det handlar om rättstrygghet och rättssäkerhet. Till denna kategori rättigheter kan vi räkna den rätt vi har som kunder i olika sammanhang. En inköpt vara eller tjänst skall motsvara de egenskaper som utlovats vid köpet och vi skall inte på annat sätt ha manipulerats till en ekonomisk transaktion, genom att till exempel information har hållits hemlig. Det handlar om rätt till en korrekt fungerande marknad. Även korrekta arbets- rättliga förhållanden regler för arbetsmarknaden bör räknas till denna kategori. Vår rätt till social och samhällelig delaktighet kan vara en tredje kategori rättigheter. De handlar om vår rätt att träffa andra, att kunna delta i det offentliga livet och dess olika arenor. Rättigheter av det slaget är inte minst av betydelse för äldre personer och personer med funktionshinder. Sådana rättigheter angränsar till rätten till kulturell delaktighet som kan räknas som en fjärde kate- gori och avser inte minst rätten till grundläggande utbildning. Till denna kategori kan vi också räkna andra möjligheter att delta i kulturliv och kulturskapande. Rätten att framträda och agera kan kallas civila friheter och utgör en femte kategori. Åsiktsfrihet, tryckfrihet och föreningsfrihet är rättigheter av det slaget. De är direkt relaterade till en sjätte kate- gori, som kan kallas politiska rättigheter. Vi framhåller då den poli- tiska demokratin och rätten att ha röst och inflytande rätten till insyn, delaktighet och påverkan vad gäller den politiska processen och det offentliga livet. Själva rätten att vara medborgare i en stat tillhör denna kategori. Etik för politik med äldrepolitik som exempel En sjunde kategori och särskilt viktig för vård och omsorg– kan betecknas som sociala rättigheter eller välfärdsrättigheter. De avser rätten till stödinsatser från det offentliga samhället med av- seende på sådant som sjukvård, omsorg, bostad, arbete, service och ekonomiskt stöd. Dessa sju kategorier av rättigheter kan möjligen delas in i tre grupper, som handlar om vad man får ha, vad man får göra och vad man får ta emot. Vi kan klargöra denna indelning genom följande översikt. Schematisk översikt 4: En egen livssfär: Liv och kroppslig integritet, välja livsstil, bilda familj samt ägande. Rättsligt och juridiskt skydd: Beskydd, likhet inför lagen. Rättstrygghet, rättssäkerhet. Social och samhällelig delaktighet: Att träffa andra, kunna delta i det offentliga livet. Kulturell delaktighet: Grundläggande utbildning, kulturliv och kulturskapande. Civilt framträdande och agerande: Åsiktsfrihet, tryckfrihet, föreningsfrihet. Politiskt agerande: Demokratisk röst och inflytande. Insyn, delaktighet, påverkan. Sociala välfärdsresurser: Bostad, arbete, sjukvård, omsorg, service, ekonomiskt stöd. Det är i synnerhet med avseende på den sjunde typen av rättigheter som diskussionen förs om rättigheternas gränser. Kanske bör vissa sociala insatser hellre motiveras utifrån humanitet och solidaritet än utifrån rättighetstänkande? I Regeringsformen föreskrivs till exem- pel att det skall särskilt åligga det allmänna att trygga rätten till arbete, bostad och utbildning (min kursivering). Socialtjänstlagen anger i stället demokratins och solidaritetens grund som sin utgångspunkt.23 Empati, sympati och respekt Spelar det någon roll för politik och offentlig verksamhet vilken av dessa principer om humanitet, solidaritet eller rättigheter man främst håller sig till? Vissa samhällsinsatser kan motiveras från den ena utgångspunkten, men knappast från de andra. 23 RF 1 kap. 2 §; SoL 1 §. Etik för politik med äldrepolitik som exempel detta är det omfattande sannings- och försoningsprojekt som genomfördes i efter apartheidregimens fall. Det projektet kan knappast motiveras utifrån solidaritets- eller rättighetsidéer, men det blir möjligt som ett uttryck för humanitet och barmhärtig- het. Eller ett helt annat exempel: Njurtransplantation för en serie- mördare kan motiveras utifrån humanitet eller som en rättighet, men knappast utifrån solidaritet i betydelsen känsla av samhörig- het. Med en renodling är empati som medkänsla nyckeluttrycket för humanitet och sympati för solidaritet. Motsvarande nyckelord för rättighetstänkandet är respekt. Utifrån rättighetstänkandet talar vi inte främst om medmänniskor eller kamrater, snarare handlar det om att den andra är en människa eller medborgare. Det är rimligt att uppfatta både empati och sympati så att de innefattar respekt för den andra. Respekt kan däremot finnas utan empati och naturligtvis också utan sympati. Men empati och respekt är en nödvändig kombination för insatser och bemötande inom vård och omsorg. Ofta finns väl även sympati som ytterligare en viktig tillgång Uttrycken empati som medkänsla, sympati och respekt kan alltså relateras till varandra och till principerna om humanitet, solidaritet och mänskliga/medborgerliga rättigheter på följande sätt: Schematisk översikt 5: Grundprincip, nyckelord för den andra och grundhållning kärlek till nästan, VÅR/MIN NÄSTA Rättighetsargument kan ha olika placeringar i en etisk argumen- tation. En möjlighet är att betrakta en hänvisning till rättigheter som ett definitivt slutargument. Det betyder dels att någon in- Etik för politik med äldrepolitik som exempel skränkning i dessa rättigheter inte är etiskt möjlig, dels att vi inte behöver argumentera för rättigheter med ytterligare argument. Frågan är avgjord. Men det kan finnas ett legitimt finstilt förbehåll inför en del av dessa rättigheter, och dessutom kan de komma i konflikt med var- andra. Om vi skall ansluta oss till samtliga dessa typer av rättigheter måste en del av dem avvägas mot varandra. Till exempel kan rätten att fritt förfoga över sin egendom komma i konflikt med andras rätt till offentligt stöd. Vissa rättigheter kan medföra betydande kostnader och måste då också balanseras mot ett samhälleligt resursläge. Rättigheter kan möjligen bli för dyra. Om en persons rätt till förvärvsarbete kostar dubbelt mer än vad personens sam- lade arbete producerar eller inbringar är det ändå ett försvarbart arrangemang? Resonemang av det här slaget innebär att vi till- erkänner rättigheter en hög status som ett ideal, men vi ser inte varje hänvisning till dessa rättigheter som en definitiv position, det kan finnas ett förhandlingsutrymme. En sådan position kan dock vara riskabel och underminera rättigheternas slagkraft och värde för ett gott samhällsliv. I synnerhet kan en sådan tveksamhet gå ut över personer som är i ett utsatt livsläge. En hänvisning till rättigheter kan uppfattas som ett definitivt och icke-förhandlingsbart argument utan att det uppfattas som ett slut- argument. Om vi fortsätter resonemanget kan vi ge skäl för rättig- heter genom att hänvisa till ett idealt socialt kontrakt. Vi kan också hänvisa till människovärdesprincipen och även till en konsekvens- etisk uppfattning om vad som befrämjar människans väl och ett gott liv. En konsekvensetisk hänvisning innebär alltså att det ger maximalt goda konsekvenser för alla att formera ett antal rättig- heter för den samhälleliga livet. De förstahandssvar vi erinrat om välfärd, värdighet, frihet, rätt- visa och jämlikhet är sådant som den enskilde erfar. avser de samhälleliga strukturer och resurser. De är således värden på både individnivå och samhällsnivå. Dessa värden kan förankras i principer om humanitet, solidaritet och/eller rättigheter, men vi kan också erinra om goda samhällseffekter och viktiga samhälls- värden, som har betydelse för äldres plats och roller i samhället, inte minst i fråga om vård och omsorg. Det kan handla om sådant Etik för politik med äldrepolitik som exempel som demokrati, samhällelig vitalitet, samhällelig stabilitet, statens ansvar och subsidiaritetsprincipen (se den schematiska översikten i avsnitt 1.1). Demokrati och demokratisk kompetens har en självklar attraktion. Det är inget vi normalt behöver argumentera för. Vad gäller (äldre)politik generellt samt vård och omsorg kan en hänvisning till demokrati ange att något är bestämt enligt demokratin. Men vi kan också tänka oss betydelsen att vissa förhållanden för äldre är bra för demokratin. Vi kan uppfatta äldre medborgare som stabila garanter för demokratins ställning i samhället och som viktiga aktörer inom den politiska demokratin. Det finns några grundläggande villkor för att ett samhälle skall ses som demokratiskt: En rätt att bilda konkurrerande politiska orga- nisationer, yttrandefrihet, allmän rösträtt, lika rösträtt (en person = en röst), fritt informationsutbyte och en struktur som gör att valutgången påverkar den förda politiken (som till exempel i parla- mentarismen och genom beräkningssystem som gör att de parti- proportioner som finns hos de röstande återspeglas i represen- tantskapets sammansättning). Sådana kriterier på demokrati speglar en demokratisyn som lägger tonvikt på att beslutsprocessen och strukturen är korrekt och framhåller folkmajoritetens suveräna rätt att utforma sam- hällslivet som den önskar. En korrigerande demokratiuppfattning framhåller att demokratin också måste innefatta ett visst innehåll i besluten. Det räcker inte med att proceduren är korrekt. Majo- riteten måste också respektera vissa rättigheter hos medborgarna och agera så att rättssäkerheten upprätthålls. Vissa rättigheter bör inte kunna ändras av majoritetsbeslut. En annan distinktion i fråga om demokratisyn avser vilka samhälls- områden som skall omfattas av den politiska demokratin. En mini- malistisk variant är att enbart räkna med rättsväsende och försvar Etik för politik med äldrepolitik som exempel som bestämda av den politiska demokratin. Andra områden, till exempel omsorg och varuproduktion, får då utformas utifrån de villkor som skapas genom familjen, det civila samhället eller mark- naden. Motpolen till denna uppfattning är att låta alla samhälls- områden ingå i den politiska demokratins beslutsområde. I prak- tiken utformas vår demokratisyn av en avvägning mellan sådana ytterligheter och vi förändrar ständigt innebörden i denna avväg- ning. Demokratin har med andra ord en bred repertoar och därmed också resurser för sin egen förnyelse i olika samhällssituationer.24 Statsvetaren har betecknat den offentliga tjänsteutövaren (ämbetsmannen) till exempel en bistånds- bedömare inom äldreomsorgen som demokratins väktare.25 Den offentlige tjänsteutövaren är en demokratins tjänare och skall väg- ledas av de värden och normer som kan räknas till politisk demo- krati och vår offentliga etik. Demokrati blir i det sammanhanget en överrubrik på en serie värden och normer. Till demokratins värden i den betydelsen hör sådant som öppenhet, opartiskhet och serviceanda. En grundsyn som innebär att man är demokratins och medborgarnas tjänare. Demokratiska strukturer och demokratisk kompetens är uttryck för ett vitalt samhälle. Men det finns också en serie samhällsvärden, som kan utgöra en förutsättning för demokratins ställning och även ha en självständig betydelse för ett vitalt samhällsliv. Vi kan tala om medborgaranda, civilitet och delaktighet som sådana egna värden, oavsett deras roll för det politiskt-demokratiska livet. Det är värden som kommer till uttryck i föreningsliv och medborgar- sammanslutningar av många olika slag, med inriktning på till exem- pel idrott, kultur, naturintresse, hembygdsidentitet och många andra specialintressen. Etik för politik med äldrepolitik som exempel Ett aktivt och mångsidigt föreningsliv med dess omfattande frivilliginsatser är utan tvekan en central del av ett samhälles vita- litet. Denna uppskattning kommer i vårt land särskilt till uttryck i talet om folkrörelse-Sverige, ibland med en nostalgisk biton. De flesta föreningar tillhör dock inte någon av de grupperingar som brukar räknas till de stora folkrörelserna.26 Denna sektor av samhällslivet kan betecknas med uttrycket civilt samhälle och det begreppet kan omfatta vårt sociala liv i en vidare mening. Till det civila samhället kan vi också räkna sociala gruppe- ringar som utgörs av vänkretsar och informella nätverk, liksom av tillfälliga sociala formationer på arenor i det offentliga rummet, som till exempel det sociala livet på ett café, en badstrand eller en charterresa. Vi kan tala om att civilsamhället i ett land, i en region eller på en ort dels har olika omfattning, dels har olika karaktär. Det som sker i det civila samhället är inte självklart attraktivt och konstruk- tivt. Där finns också tristess och förtryck, på samma sätt som det kan finnas i andra samhällssektorer: i staten, i näringslivet eller i familj- och släktsammanhang. Som bäst kan det civila samhällets organisationer, grupper och arenor ge uttryck för ett tillitsfullt mänskligt samspel, av kollektivt agerande och individuellt själv- förverkligande. En sådan gynnsam bedömning av (civil)samhället i en kultur kan uttryckas med begrepp som medborgaranda, civilitet, delaktighet och socialt kapital. Dessa begrepp kan också användas om en kompetens som enskilda personer har. Ett närliggande begrepp som ett omdöme om enskilda personer, grupper och sam- hällen är politiskt kapital. Uttrycket kan avse förmåga att förstå villkoren för demokratins praxis och förmåga att agera i relation till politiker, myndigheter och organisationer. Den amerikanske samhällsforskaren har utveck- lat en idé om att socialt kapital förutsätter eller innehåller är en grundläggande mentalitet av tillit. För är det främst för- eningslivet och dess varierande aktiviteter som skapar en sådan tillit. Statsvetaren framhåller snarare den tillits- skapande betydelsen av den offentliga sektorns verksamheter, det 26 Till de stora folkrörelserna brukas vanligtvis räknas , arbetarrörelsen, och idrottsrörelsen. Även miljörörelsen och kvinnorörelsen har gjort an- språk på att utgöra folkrörelser. Under har också vissa enskilda orga- nisationer gjort anspråk på att vara folkrörelser. Ursprungligen har dock uttrycket avsett större grupperingar av vissa organisationer med nationell räckvidd, men inte de enskilda organisationer som ingår i sådana grupperingar. Etik för politik med äldrepolitik som exempel demokratiska systemet och politiken. Vi skulle kunna tala om en politisk tillit, som kan avse ett förtroende för viktiga samhälls- instanser, som till exempel rättsväsendet, försvaret, , sjukvården och äldreomsorgen. Men den kan också utgöras av ett förtroende för det demokratiska systemet, för politiken och för politikerna. På den argumentativa nivå vi nu resonerar kan det innebära att tillgänglighet och kvaliteten på sådant som vård och omsorg kan bidra till att skapa en viktig generell tillit hos med- borgarna. På det sättet kan vård och omsorg bidra till att skapa socialt och politiskt kapital.27 Till ett vitalt samhällsliv hör också en social integration. Det uttrycket kan ha lite olika betydelser, men ofta används det om olika gruppers eller personkategoriers deltagande i arbetslivet och inom andra samhällsområden. En viktig ansats i slutbetänkande för SENIOR 2005 är just vikten av en sådan integration vad gäller äldre medborgare. Om vi i stället för vitalitet talar om en samhällelig stabilitet, får vi delvis andra associationsfält. Till en god stabilitet i samhället hör sådant som goda samhällsekonomiska villkor, rättstrygghet och rättssäkerhet. Vad gäller vård och omsorg om äldre är inte minst en rättssäkerhetsaspekt relevant. Vi måste kunna lita på det offentliga regelverket och de offentliga aktörerna. Det offentliga handlandet måste vara förutsägbart, sakligt, opartiskt och finkänsligt. Hur är bemötandet, förmedlas information på rätt sätt, görs bedömningar på saklig grund och blir medborgarnas rättigheter respekterade? Blir också lågmälda, ensamma och resurssvaga medborgarnas rättig- heter respekterade? Ett samhällsvärde som vi redan berört är statens ansvar för den en- skilde medborgaren. En offensiv välfärdsstat med höga ambitioner om en generell välfärdspolitik kan ses som en viktig samhällsord- ning, ett samhälleligt värde. När vi frågar oss hur sådant som väl- 27 , 2003. Etik för politik med äldrepolitik som exempel färd, ett värdigt liv, frihet/självbestämmande etc. skall komma till uttryck kan vi hänvisa till statens roll. Den enskilde blir då inte hänvisad till hjälp från familj, släkt och vänner eller från självhjälps- grupper och andra sociala frivilligorganisationer eller till att via försäkringar och egenfinansiering ordna sin vård och omsorg. Vi kan uppfatta en generell välfärdspolitik som ett viktigt sam- hällsvärde och ett uttryck för humanitet, solidaritet och rättighets- tänkande. Angelägenheten om en generell offensiv välfärdspolitik utgör dock inte direkt ett argument för betydelsen av de värden vi räknat till en förstahandsnivå: Välfärd och trygghet, ett värdigt liv, frihet/självbestämmande, rättvisa och jämlikhet. Om en referens till statens ansvar placeras på en nivå av mellanargument så är det snarare fråga om en position som bör associeras med de värden och normer som vi räknat till en förstahandsnivå eller att en sådan politik är det bästa redskapet för nå dessa värden (se översikten i avsnitt 1.1). Subsidiaritetsprincipen som socialpolitisk princip kan delvis ses som en motpol till idén om en offensiv välfärdsstat. Grundtanken för denna princip är att den enskilde i första hand bör få stöd och hjälp av sin närmaste omgivning eller av medborgarorganisationer av olika slag. Först när dessa andra parter inte visar sig kunna ge adekvat hjälp skall staten träda in. En distinktion kan göras mellan positiv och negativ subsidiaritet. Förenklat innebär en positiv subsidiaritet att man har en grund- hållning som betonar plikten att hjälpa för de olika instanserna och en negativ att man skjuter över ansvaret på andra instanser. En idealtypisk schematisering av dessa olika ansatser kan formuleras på följande sätt:28 28 Schematiseringen är hämtad från och jag har gjort en översättning från danskan. Se även Höffe 1996. Etik för politik med äldrepolitik som exempel SOU 2003:91 Schematisk översikt 6: Positiv och negativ subsidiaritet Staten bör bara ta sig an en uppgift om den inte Den enskilde medborgaren bör få all den hjälp bättre kan lösas av som han/hon behöver ha av landsting eller på annan regional nivå, som bara den närmaste familjen, som bör få all den hjälp bör ta sig an uppgifter som inte görs bättre av som den behöver ha av kommunen, som bara skall göra sådant som inte lokala informella nätverk av olika slag, som bör få kan göras bättre av all den hjälp som de behöver ha av sociala frivilligorganisationer i närmiljön, som bara sociala frivilligorganisationer i närmiljön, som bör skall göra sådant som inte kan göras bättre av få all den hjälp som de behöver ha av informella sociala nätverk (grannar, kommunen, som bör få all den hjälp som den arbetskamrater, släkt och vänner) om det inte den närmaste familjen, som bara skall ta sig an (landsting) och annan regional nivå, som liksom uppgifter som inte görs bättre av kommunerna bör få all hjälp de behöver från den enskilda medborgaren själv. Denna idealtypiska renodling visar strukturen i resonemanget för en subsidiaritetsprincip. När det gäller negativ och positiv sub- sidiaritet är det fråga om en skillnad i ansats och grundhållning, i sak behöver det inte vara någon skillnad på vad utfallet blir på de olika nivåerna. En positiv subsidiaritet i denna idealtypiska skiss har närmast en utopisk karaktär och den avser att teckna ett samhällsliv med många hjälpaktörer och hjälpinstanser. Det kan ses som ett viktigt värde om samhället på det sättet genomsyras av hjälpinsatser och synnerhet uppfattas familjen och informella nätverk som de främsta omsorgsgivarna. Med subsidiaritetsprincipen blir det många mellanled mellan den enskilde och staten eller den offentliga sektorn. Den välfärdsmodell som främst betonar statens primäransvar går i stället direkt på relationen mellan den enskilde medborgaren och staten/kommu- nen. Det innebär ett slags individualism, den enskilde hänvisas inte till andra för sitt stöd. En öppen fråga är dock om en subsidia- rietsmodell i praktiken ger familj och närsamhälle en större vitalitet och hjälpberedskap än vad en välfärdsstatlig modell ger. Det land i som brukar nämnas som det som har en mest utpräglad subsidiaritetsprincip för sin socialpolitik är . och de andra nordiska länderna framstår som de mest välfärdsstatligt orienterade. En jämförelse mellan och när det Etik för politik med äldrepolitik som exempel gäller omfattningen av lokalt föreningsliv och frivilliginsatser eller familjesammanhållning, talar dock knappast till nackdel.29 Den positiva subsidiaritetsprincipen kan främst ses som ett uttryck för humanitet och solidaritet, men det ger också uttryck för ett rättighetstänkande. Lika lite som en hänvisning till statens direkta ansvar utgör subsidiaritetsprincipen ett argument för be- tydelsen av de värden vi räknat till en förstahandsnivå: Välfärd och trygghet, ett värdigt liv, frihet/självbestämmande, rättvisa och jäm- likhet. Men även subsidiaritetsprincipen kan associeras med de värden vi räknat till en förstahandsnivå och dess förespråkare kan uppfatta den modellen som det bästa redskapet för att nå dessa värden. De ståndpunkter vi har när det gäller statens primäransvar kontra subsidiaritetsprincipen kan vi sedan förankra i värden och normer på en tredje nivå av etiska grundpositioner. Vi har aktualiserat tre generella grundprinciper humanitet, soli- daritet och rättigheter och även erinrat om flera värden som kan karaktärisera ett bra samhällsliv. Men vi kan också uppmärksamma normer och värden mera direkt relaterade till en personlig nivå. Det handlar om sammansatta idéer på teman som personligt ansvar och personlig utveckling. I det här avsnittet berör vi medborgerliga skyldigheter och personligt ansvar och i nästa avsnitt kommenterar vinågra frågor om etisk utveckling och självrespekt. Humanitet, solidaritet och i synnerhet rättigheter bör sättas i relation till medborgarnas skyldigheter och personliga ansvar. Rättigheter kan relateras till skyldigheter främst på två sätt. I en första betydelse är det en skyldighet för medborgarna, i synnerhet för de resursstarka och för offentliga aktörer, att ge rättigheterna legal status, resurser och en korrekt byråkratisk tillämpning. Det handlar om en skyldighet att respektera och verkställa medborgar- nas rättigheter. En andra betydelse av skyldigheter och personligt ansvar avser hur vi handskas med vårt eget liv och vilka roller vi har som med- borgare och medmänniskor, som maka/make, förälder, anhörig, barn, syskon, vän, arbetskamrat och granne. Vilka skyldigheter har jag? Vad är mitt ansvar? I slutbetänkandet från SENIOR 2005 är 29 Wijkström och 2002. Etik för politik med äldrepolitik som exempel