sou · GRB391d13 · 2004-01-01 00:00:00 — genomfördes en större vetenskaplig studie i angående bemötande och äldre med annan kul- turell bakgrund än brittisk. Syftet med undersökningen var att se om några av de större minoriteterna önskade separat vård och om- sorg eller några särskilda hänsynstaganden vad gäller t.ex. mat, per- sonalens kön, språk, miljö. Resultaten visade att önskemål om separata vård- och omsorgsformer varierande mellan olika grupper. Det fanns de som ville ha helt egna vård- och omsorgsformer medan andra inte ansåg att deras vård och omsorg skulle vara Vård och omsorg om äldre invandrare annorlunda än den vanliga brittiska. En av frågorna som ställdes i undersökningen var: Ska den allmänna servicen tilldelas alla åld- ringar, oavsett deras bakgrund, eller ska myndigheterna ta speciell hänsyn till deras etniska bakgrund? De flesta av de tillfrågade tyckte inte att de skulle behandlas på ett speciellt sätt. De ansåg att alla människor borde behandlas som individer. Med ett individuellt bemötande behövdes inga diskussioner om personalen skulle ägna olika grupper speciell uppmärksamhet. Svaren från andra gick i motsatt riktning. Dess representanter ville bli behand- lade på ett särskilt sätt och tonade ner individualiteten. Erfarenheterna från den brittiska undersökningen visar att gruppen äldre som tillhör minoriteter är heterogen. En del äldre vill helst bli bemötta och behandlade på ett särskilt sätt och ser detta som en positiv gest mot deras kulturella särart. Andra grupper vill absolut inte behandlas annorlunda än alla andra och tolkar sådana förslag som diskriminering. I rapporten konstateras att: Ovan redovisade skillnader mellan de olika gruppernas önskemål om utformning av vård och omsorg illustrerar några kärnfrågor om hur etnisk mångfald byggs upp. Traditionellt medborgarskap baseras på individer som behandlas jämlikt och rättvist. Etniskt organiserad mångfald handlar om grupper, inte individer. Rättvisa och jämlikhet förvandlas då till värden som individen kan få del av genom att han/hon accepterar att behandlas som medlem i och representant för sin grupp. Men grupperna kan ha olika ambitioner vad gäller att ha tillgång till vård och omsorg. (SOU 1997:76, s. 28) En grupp ser sig som brittiska medborgare och kräver lika be- handling trots att de inte är lika i yttre mening. Andra anser sig vara utanför och kräver särskild behandling. Rapporten tar vidare upp att vårdpersonalen bemöter enskilda individer medan den övergripande planeringen av vård och omsorg inriktas på bemötande av större kollektiv, etniska grupper eller representanter för olika kulturer. I planeringen för en etniskt organiserad mångfald tenderar man att behandla alla grupper på samma sätt. Om någon/några grupper vill ha/har tillgång till sär- skilda vård- och omsorgsformer kan planerare tro att varje grupp bör ha en egen vård- och omsorgsform. En etniskt baserad mång- fald kan enligt rapporten dölja en maktkamp mellan enskilda in- vandrare som vill integreras och invandrarorganisationer som strider för särbehandling av sin grupp. Vård och omsorg om äldre invandrare Rapporten avslutas med avsnittet Diskussion och rekommen- dationer. Där redovisas följande: Planering av insatser för äldre från andra länder –Kommuner och landsting bör upprätta planer för att till- godose invandrarnas behov av vård och omsorg –Behov av uppsökande verksamhet som komplement till sta- tistik –Planeringen behöver omfatta både vård och omsorg, dvs. hela vårdkedjan, liksom både hemtjänst i ordinärt boende och särskilda boendeformer Behov av utbildning och utbildningsmaterial Behov av forskning. I rapporten förs ett resonemang om särlösningar, och där lyfts det fram att ofta är den första frågan om man ska ordna ett särskilt boende för den aktuella etniska gruppen. Förklaringen till detta anges vara traditionellt tänkande som har sin grund i att det var institutioner baserade på etnicitet, kultur och religion som byggdes upp och framåt, dvs. innan hemtjänst i ordinärt boende slog igenom . Tanken att äldre invandrares behov av vård och omsorg enbart ska tillgodoses i någon form av särskilt boende leder till flera olika konsekvenser. Behovet av etniskt och kulturellt kunnig hemtjänst i ordinärt boende kommer inte att uppmärksammas. Om en särskild boendeform är det enda alternativet, riskerar äldre som vill bo kvar hemma att tvingas att flytta till en sådan boendeform eller att bo kvar hemma utan tillgång vård och omsorg med bra kvalitet. Det är också dyrt att bygga och driva särskilda boendeformer. Vidare redovisas att i , där många invandrarför- eningar står för service för gruppens egna gamla, så har man obser- verat ett annat problem som sammanhänger med inrättandet av särskilda etniskt inrättade verksamheter. Den ordinarie offentliga äldreomsorgen anser inte längre att den behöver anstränga sig för att tillgodose behov hos personer med olika etnisk och kulturell bakgrund. Vård och omsorg om äldre invandrare En fråga som ibland tas upp är om äldre invandrare kommer att flytta tillbaka till hemlandet när de blir pensionärer. Det finns naturligtvis inget enkelt svar på den frågan. Om personen kommit som arbetskraftsinvandrare eller flykting påverkar självklart den enskildes möjligheter att återvända. Forskaren har istället ställt frågan om framtidens åldrande kommer att innebära att fler människor i ökad utsträckning åldras i två kulturer. Svaret är att det kan bli så. Songur framför att en tänkbar utveckling är att den äldre invandraren inte flyttar tillbaka till det forna hemlandet, utan att det troligen är fråga om att åka fram och tillbaka. Resultatet från flera mindre undersökningar visar att det inte är så lätt att flytta tillbaka efter att ha bott i ett land . Det forna hemlandet är inte längre samma land som det man flytta- de/flydde ifrån, man har i olika omfattning integrerats i det svenska samhället och barn och barnbarn är bosatta här och vill inte flytta tillbaka. SFS 1982:763 Hälso- och sjukvårdslag SFS 2001:761 Lag om bostadstillägg till pensionärer m.fl. SFS 2001:853 Lag om äldreförsörjningsstöd Betänkanden från riksdagsutskott och annat material från riksdag Motion 1999/2000:So323 Bättre villkor för de äldre rskr. betänkande 1996/97:SoU18 Ändring i socialtjänst- lagen betänkande 1998/99:SoU7 Äldrepolitik Vård och omsorg om äldre invandrare yttrande 1999/2000:SoU3y Nationella minoriteter i betänkande 1999/2000:SoU8 Äldrepolitik betänkande 2000/01:SoU18 Ny socialtjänstlag m.m. betänkande 2001/02:SoU11 Socialtjänstfrågor betänkande 2002/03:SoU9 Äldrepolitiken – Upp- följning av den nationella handlingsplanen och förslag angående kommunernas äldreomsorg Regeringens proposition 1987/88:176 Äldreomsorgen inför 90-talet Regeringens proposition 1998/99:143 Nationella minoriteter i Regeringens proposition 1996/97:124 Ändring i socialtjänstlagen Regeringens proposition 1997/98:113 Nationell handlingsplan för Skrivelser, kommittédirektiv m.m. från regeringen och Regeringens direktiv 1998:109 Parlamentarisk äldreberedning med uppdrag att skapa förutsättningar för en långsiktig utveckling av äldrepolitiken (2000) Personalförsörjning och kompetensfrågor inom äldreomsorg och äldrevård. Rapport från Arbetsgruppen med uppgift att kartlägga personalförsörjning och utbildnings- behov inom äldreomsorgen (S 1998:D) Regeringens skrivelse 2002/03:30 Uppföljning av den Nationella handlingsplanen för äldrepolitiken Regeringens skrivelse 2002/03:140 Jämt och ständigt. Regeringens jämställdhetspolitik med handlingsplan för mandatperioden Vård och omsorg om äldre invandrare Skrifter i serien Utredningar SOU 1997:76 Invandrare i vård och omsorg – en fråga om be- mötande av äldre. Rapport till Utredningen om bemötande av äldre SOU 1997:170 Bemötandet av äldre. Slutbetänkande av Utred- ningen om bemötande av äldre SOU 2001:79 Välfärdsbokslut för 1990-talet. Slutbetänkande från Kommittén Välfärdsbokslut SOU 2002:29 Riv ålderstrappan! Livslopp i förändring. Diskus- sionsbetänkande av den parlamentariska äldreberedningen SENIOR 2005 Akaoma, , . (2002) Inför pensione- ringen. En intervjustudie med immigranter (bilagedel A till SOU 2002:29) (1998) Hälsofrämjande verksamhet för äldre invandrare: en kartläggning. , (2000) Anhöriga till äldre invandrare. En fallstudie av anhöriga till äldre utomeuropeiska invandrare utan offentlig äldreomsorg. arbetsrapportserie nr 18. , (1996) Etnicitet, åldrande och hälsa: introduktion till ett nytt forskningsfält. Socialmedicinsk tidskrift 1996:7–8, s. Ronström, (red.) (1996) Vem ska ta hand om de gamla invandrarna? (1984) Rättsfall om socialbidrag – 11. Prövning av bistånd till vårdkostnader med hänsyn till religiös och etnisk tillhörighet. Meddelandeblad nr 50/84 och (1991) En mångkulturell äldreomsorg (1996) Äldre invandrare. Aktiv uppföljning (2000) Anhöriga till äldre invandrare. (2001) Äldres rätt att flytta. Kommunernas tillämp- ning av 6 h § SoL (2002a) Anhörig 300 – Slutrapport Vård och omsorg om äldre invandrare (2002b) Förebyggande hembesök. Erfarenheter från 21 försök med uppsökande verksamhet bland äldre. (2002c) Nationell handlingsplan för äldrepolitiken. (2002d) Äldre utanför äldreomsorgen. Songur, Welat (1992) Att åldras i främmande land. Om mellan- östernpensionärer i . Songur, Welat (1996) Äldre invandrare i tre europeiska städer – lisvillkor i ett jämförande socialpolitiskt perspektiv. (2002) Födelselandets betydelse. En rapport om hälsan hos olika invandrargrupper i . Rapport 2002:29 (1998) Liv – om hälsofräm- jande och sjukdomsförebyggande insatser för äldre. I samarbete med . Skrifter från Svenska Kommunförbun- dets äldreberedningen nr 2. (1999) Vår framtid. Äldres vård och omsorg inför 2000-talet. Slutrapport från Svenska Kommunför- bundets Äldreberedning (2002) Äldreomsorg till etniska mino- ritetsgrupper. Torres, (2002) Att invandra till på äldre dar: inte- grationsmöjligheterna för sent-i-livet invandrarna. Socialveten- skaplig tidskrift nr 4/2002 Äldrecentrum (2001) Äldres hälsa och välbefinnande – en utmaning för folkhälsoarbetet. Äldre i Centrum nr 2/2003 Tema: Mångfald. Östnäs, (1984) Äldre invandrare. I Socialt arbete och in- vandrare. Soydan, (red.) Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna har , enligt beslut (prop. 1998/99:143, bet. 1999/2000:KU6, rskr. 1999/2000:69), fem nationella minoriteter och fem erkända minoritetsspråk. De natio- nella minoriteterna är samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar. Minoritetsspråken är samiska, finska, meänkieli (torne- dalsfinska), chib och jiddisch. Den kanske vanligaste frågeställningen när det gäller de natio- nella minoriteterna är hur kommuner ska kunna ge de äldre vård och omsorg på deras eget språk och med beaktande av deras kultur . I denna rapport görs en genomgång av material som på olika sätt berör äldre tillhörande de nationella minoriteterna. Syftet är att ge underlag för en diskussion om vad som kan och behöver göras för att tillgodose dessa gruppers behov av vård och omsorg . I denna promemoria behandlas följande: vissa fakta om äldre tillhörande de nationella minoriteterna lagstiftning avseende tolk och rätt till äldreomsorg på mino- ritetsspråken m.m. material från riksdag, regering och statliga myndigheter Material om äldre finsktalande behandlas i denna bilagedel även i rapporten och omsorg för äldre invandrare. Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna 2 De nationella minoriteterna I regeringens proposition Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143) redovisas ungefärliga uppgifter om hur många som ingår i de fem nationella minoriteterna. Det finns inga uppgifter om köns- eller åldersfördelning. 15 000 20 000 15 000 20 000 3 Lagstiftning inom vård och omsorg 3.1Hälso- och sjukvårdslagen, socialtjänstlagen och förvaltningslagen Förutsättningarna för den enskilde att få hälso- och sjukvård och socialtjänst inklusive äldreomsorg på sitt språk regleras i hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL), socialtjänstlagen (2001:453, SoL) och förvaltningslagen (1986:223, FL). Vid handläggning av ärenden inom och vid t.ex. besök inom hälso- och sjukvården förutsätts myndigheterna och verksamheten använda sig av tolk och översättare. Däremot har den enskilde inte rätt till hälso- och sjukvård eller äldreomsorg på sitt språk. (Jämför de nationella minoriteterna i förvaltningsområdet, avsnitt 3.2.) Både hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen bygger på att den enskilde får information i det aktuella ärendet eller situa- tionen och att beslut inte kan fattas utan att den enskilde fått begriplig information och att han eller hon kan samtycka till be- slutet. Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna Enligt förvaltningslagens 8 § bör en myndighet som har att göra med någon som inte behärskar svenska eller som är allvarligt hör- sel- eller talskadad vid behov anlita tolk. Bestämmelserna om tolk ska tillämpas när det gäller handlägg- ning av ärenden som gäller en enskild hos en myndighet. Det inne- bär att 8 § FL inte omfattar s.k. faktiskt handlande. Ett par exempel på faktiskt handlande är praktiska åtgärder inom hälso- och sjuk- vården samt omsorgs- och serviceinsatser inom äldreomsorgen. Detta i motsats till handläggning av ärenden enligt dessa lagstift- ningar, t.ex. beslut om hemtjänst enligt socialtjänstlagen eller beslut om tvångsvård inom psykiatrin enligt lagen om psykiatrisk tvångs- vård (1991:1128). Enligt 8 § FL föreligger inte någon uttrycklig skyldighet att använda tolk. Bestämmelsen har i stället utformats som en rekom- mendation till myndigheterna att vid behov anlita tolk. Om det finns behov av tolk och en sådan finns att tillgå ska myndigheten tillkalla en sådan. Det ska ske en prövning i det enskilda fallet om det finns behov av tolkhjälp. Bestämmelserna om tolk avser både muntliga kontakter och skriftliga kontakter. Det sistnämnda avser när handlingar kommer in till en myndighet på främmande språk eller när en myndighet ska meddela sig skriftligen med någon som inte behärskar det svenska språket. Förvaltningslagen innehåller inga regler om vilka kvalifikationer som ska ställas på den som anlitas som tolk vid en myndighet. Det är myndigheten som har att undersöka om en person är lämplig för uppdraget som tolk i det enskilda fallet. Vid denna bedömning måste stor hänsyn tas till ärendets innehåll och ärendets betydelse för den enskilde och det allmänna. I första hand förutsätts dock myndigheterna anlita av kommerskollegium godkända tolkar och auktoriserade översättare. 3.1.2Rätt att flytta till en annan kommun Kommunen har enligt socialtjänstlagen det yttersta ansvaret för att tillgodose behoven hos dem som vistas i kommunen. Det finns två undantag från vistelsekommunens ansvar. Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna Det första avser en situation där en kommun inte kan tillgodose en persons behov av vård och omsorg inom kommunen utan fattar beslut om placering av någon i en annan kommun. Det kan gälla vistelse i familjehem, hem för vård och boende eller en särskild boendeform. I dessa fall är det placeringskommunen som är ansva- rig för både den aktuella biståndsinsatsen och det som den enskilde kan komma att behöva under vistelsen samt kostnaderna för dessa insatser. Denna regel har tillämpats när det gäller äldre personer och hänsyn till religiös och etnisk tillhörighet. har refe- rerat en regeringsrättsdom där Regeringsrätten fann att sökanden (en kvinna av judisk härkomst) hade rätt till bistånd för kostnader för boende på ett judiskt hem (1984). Av domen framgick att den enskildes etniska och religiösa tillhörighet är en viktig del av den sociala helhetsbedömningen i samband med ansökan om bistånd. Det andra är det tillägg som gjordes i 2 kap. 3 § SoL som innebär att äldre personer som har ett varaktigt behov av om- fattande vård och omsorgsinsatser kan ansöka om plats i särskilt boende i en annan kommun på samma villkor som de äldre som är bosatta i kommunen. Det innebär att en äldre person kan ansöka om att få flytta till ett särskilt boende i en annan kommun där äldreomsorg tillhandahålls på ett visst språk och/eller med en viss religiös eller kulturell inriktning. Om en person beviljats bistånd av inflyttningskommunen blir den nya kommunen ansvarig för kost- naderna. I propositionen Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143) föreslog regeringen åtgärder för att skulle kunna ratificera ramkonvention om skydd för nationella minoriteter liksom den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Förslagen i propositionen antogs av och den nya lagstiftningen trädde i kraft . Målet för den svenska minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till inflytande samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de hålls levande. Som nämnts i inledningen är de grupper som enligt beslut utgör nationella minoriteter samer, sverigefinnar, torne- Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna dalingar, romer och judar. De språk som erkänns som minoritets- språk i är samiska, finska, meänkieli (tornedalsfinska), chib och jiddisch. För att målet med minoritetspolitiken ska kunna förverkligas krävs att samtliga nationella minoriteters behov och intressen be- aktas i alla delar av landet och på alla nivåer i samhällsförvaltningen. trädde två nya lagar i kraft: lag om rätt att använda samiska hos förvaltningsmyndighet och domstolar (1999:1175) och lag om rätt att använda finska och meänkieli hos förvaltningsmyndighet och domstolar (1999:1176). Lagarna ger en- skilda personer rätt att använda samiska, finska och meänkieli i kontakter med förvaltningsmyndigheter och domstolar i de geo- grafiska områden (förvaltningsområden) där språken har använts av hävd och fortfarande används i tillräcklig utsträckning. Samiska avser alla varianter: nordsamiska, sydsamiska och lulesamiska. Lagarna ska tillämpas hos såväl statliga som landstingskommunala och kommunala förvaltningsmyndigheter i ärenden som avser myndighetsutövning, om ärendet har anknytning till förvaltnings- områdena. Lagarna innebär också att det är en rättighet för enskilda att få förskoleverksamhet och äldreomsorg helt eller delvis på de nämnda språken i vissa geografiska områden. För samiska omfattar det , , och kommuner och för finska och meänkieli , , , och kommuner. 4 Äldre tillhörande de nationella minoriteterna I socialutskottets betänkande Äldrepolitik (bet. 1999/2000:SoU8, s. 45) refereras utskottets uttalande till , 1999/2000:SoU3y med anledning av propositionen Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143). Utskottet anförde föl- jande: Utskottet delar inställningen i motionerna om vikten av att de äldre som så önskar bör erbjudas vård och omsorg av personal som talar deras modersmål. Äldre är oftast de starkaste språkbärarna och även bärare av kultur och traditioner. Inom äldreomsorgen har det vidare visat sig att äldre kan förlora kunskaperna i det sist inlärda språket men Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna behålla kunskaperna i det först inlärda språket. Detta talar för att äldreomsorgen i möjligaste mån bör erbjudas på de äldres modersmål. Kommunerna skall kunna erbjuda alla medborgare god äldrevård. Detta kan i vissa fall innebära att vården – för att den skall nå önskat resultat bör ske på det modersmål som individen i fråga talar. Det finns dock vissa svårigheter med att erbjuda alla äldre som så önskar vård på deras modersmål. Dels saknas det ofta tvåspråkig personal, dels kan det innebära stora kostnader. (1999/2000:SoU3y, s. 6) I regeringens skrivelse Uppföljning av den Nationella handlings- planen för Äldrepolitiken (skr. 2002/03:30) till anförs bl.a. följande under rubriken och äldreomsorgen: Regeringens bedömning är att det är angeläget att äldreomsorg erbjuds på samtliga minoritetsspråk så att den äldre som har ett minoritets- språk som modersmål får möjlighet att bevara såväl språket som kul- turen samt har möjlighet att kommunicera med omgivningen. 4.3Material från och i 4.3.1Äldreomsorg för finsktalande i I propositionen Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143) redovisade regeringen att den avsåg att ge i uppdrag att göra en studie avseende äldreomsorg för finsktalande. fick i uppdrag att kartlägga och redovisa exem- pel på hur olika kommuner organiserar och genomför äldreomsorg för finsktalande. Syftet med uppdraget var att skulle ta fram goda exempel och ge förslag på hur vård och omsorg kan organiseras. Exemplen skulle omfatta lösningar i såväl stora som medelstora och mindre kommuner. Redovisningen skulle belysa ekonomiska och kvalitativa aspekter samt möjligheter till sam- arbete mellan kommuner. lämnade för finsktalande i (2001a) till regeringen. I rapporten framgår att flera kommuner i norra har relativt god tillgång till finskspråkig personal inom äldreomsorgen, medan det i andra delar av landet är svårare att få tag i personal med denna Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna Rapporten visar att möjligheten för finsktalande äldre att få omsorg av finsktalande personal i flera fall varit avgörande för att dessa äldre ska acceptera att ta emot äldreomsorg. I de fall sådan äldreomsorg inte har kunnat erbjudas har de anhöriga fått ta ett stort ansvar för vård och omsorg om de äldre. Den äldre som önskar flytta till ett särskilt boende kan enligt 2 kap. 3 § SoL ansöka om att flytta till en annan kommun. Endast ett fåtal finsk- talande äldre har valt detta alternativ. Det kan enligt finnas flera förklaringar till detta. En är att många strävar efter att få bo kvar i den miljö där man bor och kanske bott och har anhöriga och vänner. En annan förklaring kan vara att man inte känner till rättigheterna i socialtjänstlagen. I rapporten framförs att äldreomsorg med finsktalande personal ofta kan ordnas utan ökade kostnader. I de fall merkostnader har uppkommit har de ofta bedömts vara av temporär karaktär. I rapporten redovisas också följande: Behovet av finskspråkig verksamhet har i många fall initierats av de lokala finska föreningarna. Det har varit svårt att förutse efterfrågan på finsk äldreomsorg. Från kommunalt håll framhålls att behoven av äldreomsorg anpassad till gruppen ofta är mindre än vad föreningarna anger. I vissa fall är inte kommunen och de finska företrädarna öve- rens om hur verksamheten som riktar sig mot gruppen ska se ut. Kommunen har främst koncentrerat sitt intresse till per- soner med stora behov av vård och omsorg medan föreningarna uppges ofta vilja skapa ett separat boende för finländare. Det handlar då främst om att få möjlighet att tidigt innan stora behov av vård och omsorg infinner sig få åldras i ett finskt sammanhang. Kommunerna eftersträvar att bedöma behoven utifrån strikta vård- och omsorgsbehov medan företrädarna för de äldre finländarna vill vidga behoven. De verksamheter som fanns för finsktalande äldre var: –boenden som inte kräver biståndsbedömning, t.ex. senior- boenden –boende som kräver biståndsbedömning, dvs. –särskilda boenden där man medvetet försöker matcha äldre med finsktalande personal Vård och omsorg om äldre tillhörande de nationella minoriteterna –finskspråkig personal i –dagcentraler och andra mötesplatser, ibland drivna av finska föreningar Föreningar och kyrkan är på flera orter aktiva med verksam- heter som väntjänst i både ordinärt och särskilt boende, sociala mötesplatser för gemenskap, friskvård och hobbyaktiviteter samt stöd till anhöriga. Det finns få exempel på samarbete mellan kommuner för att skapa lösningar avseende äldreomsorg för finsktalande. Det fanns verksamheter i två kommuner som hade upptag- ningsområden som överskred kommungränserna. I båda fallen rör det sig om två seniorboenden som skapats och drivs av finländare själva. Inflyttningen till dessa boenden kräver ingen biståndsbedömning.