sou · GRB383d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Skydd mot andra former av begränsningar i rörelsefriheten finns i artikel 2 i fjärde tilläggsprotokollet. Artikel 5 innehåller en uttömmande uppräkning under sex punkter av fall där frihetsberövande är tillåtet. Enligt Europa- domstolens praxis skall uppräkningen ges en restriktiv tolkning. För samtliga fall gäller att frihetsberövandet skall äga rum i den ordning lagen föreskriver och dessutom vara lagligt. Vad som avses härmed är att frihetsberövandet skall stå i överensstämmelse med bestämmelserna i den nationella lagen och med bestämmelserna i konventionen samt att det inte får vara godtyckligt. Ett frihets- berövande anses vara godtyckligt om det inte står i överensstäm- Överenskommelser om mänskliga rättigheter melse med det i artikeln godtagna ändamålet eller med artikeln i övrigt. Även om frihetsberövandet är lagligt i konventionens mening kan det ändå anses godtyckligt om det inte anses proportion- erligt i förhållande till ändamålet. Av de sex punkterna är främst punkt 1 e av intresse i förevarande sammanhang. Under denna punkt anges ett antal omständigheter som gör ett frihetsberövande tillåtet. Frihetsberövande medges för att förhindra spridning av smittsam sjukdom eller därför att person- en ifråga är psykiskt sjuk, alkoholmissbrukare, missbrukare av droger eller lösdrivare. I praxis har den berörda punkten aktualiserats främst såvitt gäller psykiskt sjuka. Enligt of Convention on Human Rights av . m.fl. kan det presumeras att de principer som gäller för psykisk sjukdom med relevanta modifikationer också skall tillämpas när det gäller fall rörande smittsam sjukdom. Enligt deras bedömning innebär kraven att det bör vara belagt att sprid- ningen av sjukdomen kommer att hindras av en policy som innebär frihetsberövande. I artikel 5 punkterna 2–4 finns vissa rättssäkerhetsgarantier för den enskilde. Den som berövats friheten har bl.a. rätt att få laglig- heten av frihetsberövandet snabbt prövat av domstol. Som domstol har i praxis godtagits även annat organ som uppfyller kraven på oberoende och judiciell procedur. Domstols- prövningen skall omfatta lagligheten av frihetsberövandet varvid domstolen måste göra en prövning av de faktiska omständigheterna som ligger till grund för frihetsberövandet. Däremot omfattar prövningen inte rena lämplighetsöverväganden. Utöver vad som nämnts ställs inte något uttryckligt krav på förfarandet i övrigt. Av praxis framgår emellertid att proceduren måste uppfylla rimliga rättssäkerhetskrav. Domstolen har uttalat krav på att förfarandet skall vara kontradiktoriskt, dvs. att beslut inte får fattas på uppgifter eller bevis som den berörde inte fått ta del av och bemöta. När det gäller frihetsberövanden p.g.a. psykisk sjuk- dom har domstolen slagit fast att personen i fråga har rätt att bli hörd personligen eller, om det är nödvändigt, genom någon form av representant. Vidare har domstolen beträffande fall där frihets- berövanden kan komma att omfatta uttalat att den rättsliga proceduren måste ge rättssäkerhetsgarantier som inte är märkbart mindre än vad som krävs vid prövning i brottmål. I sammanhanget kan noteras att tvångsundersökning enligt 36 § smittskyddslagen (1988:1472) också kan innebära ett frihets- Överenskommelser om mänskliga rättigheter berövande enligt artikel 5, närmare bestämt ett frihetsberövande i syfte att tvinga personen att fullgöra en i lag föreskriven skyldighet (punkt 1 b). Så har t.ex. kommissionen i ett mål rörande beslut av domstol om tagande av blodprov i ett faderskapsmål varit av den åsikten att genomförandet av blodprovstagning under tvång utgör ett berövande av friheten även om åtgärden är mycket kortvarig (Mål 8278/78 mot , DR 18 s. 154). Enligt artikel 5 har den som berövats friheten rätt att få lagligheten av beslutet prövat av domstol. I ett fall har emellertid kommissionen uttalat att när frihetsberövandet är så kortvarigt att det upphör före den tid som krävs för en snabb prövning vid domstol står det förhållandet att möjligheten till domstolsprövning saknas inte i strid med bestäm- melsen i artikel 5. Artikel 8 – Rätt till skydd för privat- och familjeliv Enligt artikel 8 har var och en rätt till respekt för sitt privat- och familjeliv, sitt hem och sin korrespondens. Skyddet enligt artikeln är inte absolut utan kan begränsas under tre förutsättningar: inskränkningen måste ha stöd i lag, den måste tillgodose något av de ändamål som anges i artikeln och den måste vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle för att tillgodose detta ändamål. De ändamål för vilka inskränkningar får göras är statens säkerhet, den allmänna säkerheten, landets ekonomiska välstånd, förebyggande av oordning eller brott, skyddande av hälsa eller moral eller av andra personers fri- och rättigheter. Vad gäller laglighetskriteriet krävs förutom att inskränkningen skall grundas på nationell lag, att den åberopade lagen uppfyller vissa minimikrav i fråga om kvalitet och tydlighet; den skall vara tillgänglig och förutsebar. Detta innebär att grunderna för inskränkningen bör vara tillräckligt preciserade i lagen. Hur detaljerat förutsättningarna måste anges beror enligt på vad inskränkningen avser. avgör vad som kan anses nödvändigt för att tillgodose ett i och för sig legitimt syfte. Att inskränkningen skall vara nödvändig i ett demokratiskt samhälle innebär enligt dom- stolens praxis att den skall vara motiverad av ett starkt samhälls- behov och att skälen för inskränkningen är relevanta och tillräck- liga. Vidare måste inskränkningen stå i rimlig proportion till det syfte som skall tillgodoses. Staterna har tillerkänts viss frihet att Överenskommelser om mänskliga rättigheter bedöma nödvändigheten, en of appreciation. Bedömnings- marginalens storlek är beroende av målets karaktär. I rätten till privatliv ingår bl.a. den fysiska integriteten. Artikel 8 omfattar bl.a. skydd mot medicinska undersökningar, även sådana av mindre betydelse. Något avgörande av röran- de frågor om medicinska tvångsundersökningar föreligger inte. Kommissionen har dock prövat ett antal fall som rört tvångsunder- sökningar som ägt rum på straffrättens område och därvid accept- erat de skäl som staterna uppgivit för ingripandena. Så har t.ex. kommissionen godtagit blodprovstagning vid trafiknykterhetsbrott med hänsyn till skyddet för andras rättigheter liksom psykiatrisk undersökning i brottmål med hänsyn till förebyggande av oordning eller brott och skyddet för hälsa samt provtagning i faderskapsmål med hänsyn till skyddet för andras rättigheter Skyddet mot insamlande och användning av information om en person omfattas också av rätten till privatliv. De mål som behand- lats har främst rört utlämnande av uppgifter. har därvid uttalat att skyddet av personliga uppgifter, inte minst medicinska uppgifter, är av fundamental betydelse för en persons åtnjutande av rätten till respekt för privat- och familjelivet. Dom- stolen har konstaterat att andra intressen kan utgöra skäl för inskränkningar i skyddet för personliga uppgifter. Skyddet för familjeliv har främst omfattat frågor om vårdnaden och umgänge med barn m.m. Skyddet för familjeliv kan emellertid också aktualiseras när någon är frihetsberövad och det föreligger inskränkningar i rätten att mottaga besök eller på annat sätt upp- rätthålla kontakt med familjen. och kommission- en har i ett antal mål framhållit att frihetsberövanden i form av häktning eller intagning på kriminalvårdsanstalt nödvändigtvis måste medföra vissa inskränkningar men också att begränsningarna i kontakten med familjen inte får vara oproportionerliga. I en rapport har den europeiska kommissionen för de mänskliga rättigheterna uttalat att kränkt konventionen genom att besöksrestriktioner i ett fall meddelats en besökare på ett vårdhem för utvecklingsstörda samt att det saknats lagstöd för beslutet och möjlighet för besökaren att överklaga det. Rapporten föranledde en lagreglering av möjligheten att föreskriva besöks- restriktioner (se lag [1996:981] om besöksinskränkningar vid viss tvångsvård). Överenskommelser om mänskliga rättigheter Artikel 2 i fjärde tilläggsprotokollet – Rätt att fritt röra sig Enligt artikel 2 punkt 1 i det fjärde tilläggsprotokollet till Europa- konventionen har var och en som lagligen befinner sig inom en stats territorium rätt att fritt röra sig där och att fritt välja sin bosättningsort. I punkt 2 anges att var och en är fri att lämna varje land, inbegripet sitt eget. Av punkt 3 framgår emellertid att dessa rättigheter får inskränkas under vissa förutsättningar. Inskränk- ningarna måste föreskrivas i lag och de skall i ett demokratiskt samhälle vara nödvändiga av hänsyn till statens säkerhet eller den allmänna säkerheten, för att upprätthålla den allmänna ordningen eller förhindra brott eller för att skydda hälsa eller moral eller annans fri- och rättigheter. Även punkt 4 medger vissa inskränk- ningar i rätten till rörelsefrihet enligt punkt 1. Det sägs där att rättigheterna enligt punkt 1 får inom vissa bestämda områden ock- så bli föremål för inskränkningar som är angivna i lag och som är försvarliga av hänsyn till det allmännas intresse i ett demokratiskt samhälle. 4Myndigheter med ansvar för smittskyddet Som framgått av redogörelsen i tidigare avsnitt har på det lokala planet landstingen och smittskyddsläkarna ansvaret för det person- inriktade smittskyddet medan kommunerna svarar för det objekt- inriktade. och har centrala uppgifter när det gäller det smittskyddsarbete som tar sikte på att förhindra spridning av smitta bland människor. Vid sidan härav har ett flertal andra myndigheter uppgifter som rör smittskyddsarbete och verksamhet som är av betydelse för samordning och samverkan inom området. I det följande redogörs kortfattat för de uppgifter som vissa statliga myndigheter har på smittskyddsområdet. Avslut- ningsvis berörs det särskilda ansvar som ålagts ett flertal av dessa myndigheter genom förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap. Enligt sin instruktion1 är central förvaltnings- myndighet för verksamhet som rör bl.a. hälso- och sjukvård och annan medicinsk verksamhet, hälsoskydd och smittskydd. Styrelsens uppgifter på smittskyddsområdet regleras närmare i smittskydds- lagstiftningen. Enligt 65 § smittskyddslagen (1988:1472) har styrelsen tillsynen över smittskyddet i landet. En motsvarande bestämmelse finns i förslaget till ny smittskyddslag (9 kap. 2 §). I den nya lagen föreskrivs också att styrelsen ansvarar för samordning av smitt- skyddet på nationell nivå och skall ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd (1 kap. 7 § första stycket). 1 Förordningen (1996:570) med instruktion för . Myndigheter med ansvar för smittskyddet Där fastslås också att styrelsens skall följa och vidareutveckla smittskyddet (9 kap. 2 §). Med stöd av 69 § nuvarande smittskyddslag och 10 § smitt- skyddsförordningen (1989:301) kan meddela före- skrifter inom smittskyddet som inte gäller vaccination. Bland annat har styrelsens utfärdat föreskrifter och allmänna råd om tillämp- ningen av smittskyddslagen (SOSFS 1989:18). Också i den nya smittskyddslagen ges en möjlighet subdelegation. har även uppgifter enligt karantänslagstiftningen; bl.a. skall styrelsen utöva tillsyn över karantänsverksamheten i landet (18 § karantänslagen [1989:290]). Den skall också föreskriva vilka hamnar och flygplatser som skall vara karantänshamnar resp. karantänsflygplatser. Enligt 2 § instruktion skall styrelsen svara för tillsyn i frågor som gäller hälsoskydd enligt bl.a. 9 kap. . I 3 § instruktionen anges att styrelsen skall samordna och övervaka planläggningen av den civila hälso- och sjukvårdens, hälsoskyddets, smittskyddets samt beredskap. Styrelsen skall sam- ordna förberedelserna för försörjningen med läkemedel och sjukvårdsmateriel inför höjd beredskap och för att upprätthålla en katastrofmedicinsk beredskap. Styrelsen får härvid utfärda sådana föreskrifter som behövs för att den katastrofmedicinska bered- skapen och beredskapsplanläggningen inför höjd beredskap skall få en samordnad inriktning (4 §). beredskapsplanering har inrikt- ats på att säkerställa kompetens bl.a. genom att etablera flera kunskapscentra. Ett exempel härpå är det etablerade för mikrobiologisk beredskap (KCB), i vars styrgrupp ingår , , , och För- svarsmakten. Inom KCB finns fem verksamheter: en specialstyrka vid , ett transportsystem för hög- smittsamma patienter, för diagnostik av smittämnen med hög dödlighet (det s.k. P 4 labo- ratoriet), en central fältepidemiologisk grupp samt en epidemio- logisk databas som är under uppbyggnad. Den centrala fält- epidemiologiska gruppen, som inrättades i sam- verkan med och genom medverkan av Försvarsmakten och , har ett uppdrag att bistå den lokala smittskyddsorganisationen med kompetens och kapacitet vid utredningar av oklara smittoutbrott. Myndigheter med ansvar för smittskyddet har en funktion tjänsteman i beredskap (TiB) tillgänglig dygnet runt för att ta emot förfrågningar och förmedla information i samband med särskilda händelser. Avsikten är att man genom TiB skall kunna nå styrelsens nätverk av experter, som antingen direkt eller via TiB kan lämna information. SMI har i egenskap nationellt expertorgan också en central roll i det nationella smittskyddsarbetet. Enligt instruktionen2 är SMI central förvaltningsmyndighet med uppgift att bevaka det epidemio- logiska läget ifråga om smittsamma sjukdomar bland människor och främja skyddet mot sådana sjukdomar (1 §). SMI skall enligt 2 § instruktionen bl.a. särskilt följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt i fråga om smittsamma sjukdomar och skyddet mot dessa, lämna Social- styrelsen och andra berörda information om det epidemiologiska läget och föreslå åtgärder som detta kan föranleda, ta initiativ till åtgärder som medför ett gott skydd i landet mot smittsamma sjukdomar (även i kris och krig) och upprätthålla kompetens att utföra diagnostiska undersökningar av unik natur som ett led i landets smittskydd. SMI skall också upprätthålla ett för landets smittskydd relevant förråd av bakterier, virus och andra ämnen, svara för kvalitetsstöd till landets mikrobiologiska och infektions- immunologiska diagnostik, bedriva forskning, metodutveckling och utbildning på smittskyddsområdet samt delta i internationellt samarbete inom smittskyddsområdet. I förslaget till ny smittskyddslag lagfästs SMI:s roll att som expertmyndighet följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för att landets smittskydd skall fungera effektivt (1 kap. 7 § andra stycket). Såväl nuvarande smittskyddslag som den föreslagna nya lagen innehåller bestämmelser om skyldighet för läkare att anmäla vissa sjukdomar till bl.a. institutet. SMI:s bevakningen av infektionsläget baseras till stor del på den rapportering som sker enligt dessa bestämmelser. Med utgångspunkt i bevakningen och utbrotts- utredningar lämnar SMI expertråd och underlag till lokala, regionala och centrala instanser som har det operativa ansvaret för smitt- skyddet i landet. 2 Förordningen (1996:609) med instruktion för . Myndigheter med ansvar för smittskyddet Till SMI har förlagts två av KCB:s verksamheter, nämligen det s.k. P4 laboratoriet och den centrala fältepidemiologiska gruppen, se ovan. skall enligt 1 § verkets instruktion3 som central förvaltningsmyndighet för livsmedelsfrågor i konsumenternas intresse arbeta aktivt för att bl.a. säkra livsmedel av hög kvalitet och redlighet i livsmedelshanteringen. Till verket hör enligt samma paragraf också besiktningsveterinärorganisationen. Med stöd av 21 § livsmedelslagen (1971:511) och bestämmelser i livsmedelsförordningen (1971:807) har utfärdat föreskrifter på livsmedelsområdet som har till syfte bl.a. att före- bygga smittspridning. Vidare utövar verket enligt 24 § livsmedels- lagen den centrala tillsynen över efterlevnaden av livsmedels- lagstiftningen. Verket har också direkt lokalt tillsynsansvar för ca 600 stora livsmedelsanläggningar. I beredskap inför katastrofer och stora olyckor i fred, kris eller krig har en katastrofgrupp som träder i verksam- het efter beslut av generaldirektören. Enligt sin instruktion4 är central förvaltnings- myndighet för arbetsmiljö- och arbetstidsfrågor. Med stöd i arbets- miljölagen (1977:1160) och bemyndiganden i arbetsmiljöförord- ningen (1977:1166) har verket meddelat föreskrifter om de närmare krav som skall uppfyllas i arbetsmiljöhänseende för att förebygga att arbetstagare drabbas av ohälsa i sitt arbete. Bland annat har föreskrifter utfärdats om smittfarligt arbete (AFS 1991:2) och om biologiska ämnen (AFS 1997:12). utövar också tillsyn över att arbetsmiljölagen och föreskrifter som meddelats med stöd av lagen följs (7 kap. 1 § arbetsmiljölagen). I egenskap av tillsynsmyndighet har verket befogen- het t.ex. att stänga en verksamhet om det föreligger påtaglig risk för smitta där. 3Förordningen (2001:1259) med instruktion för . 4Förordningen (2000:1211) med instruktion för . Myndigheter med ansvar för smittskyddet Enligt 1 § i instruktion5 är verket central förvalt- ningsmyndighet inom jordbrukets och rennäringens områden. I dess uppgifter ingår bl.a. att förebygga spridning av och bekämpa smittsamma djursjukdomar (1 §). har betydande befogenheter att direkt leda insatser mot smittsamma djursjuk- domar (se avsnitt 2.7.5–7); bl.a. får verket meddela föreskrifter eller besluta i det enskilda fallet om olika åtgärder för att förebygga eller bekämpa epizootiska sjukdomar, t.ex. om slakt, smittrening, skyddsympning och begränsningar eller andra villkor vad gäller hanteringen av djur (8 § epizootilagen 1999:657). Motsvarande befogenheter för att förebygga och bekämpa zoonoser har verket även enligt 5 § zoonoslagen (1999:658). Det är också verket som meddelar beslut om s.k. smittförklaring enligt 5 § epizootilagen, dvs. förbud att besöka, lämna eller utföra transporter till eller från ett område där ett fall av epizootisk sjukdom inträffat eller där smitta annars kan antas förekomma. Vidare handlägger Jordbruks- verket frågor om ersättning enligt epizootilagstiftningen och zoonos- lagstiftningen och har även tillsyn över efterlevnaden av författ- ningarna på berörda områden. SVA har enligt sin instruktion6 till uppgift att vara veterinär- medicinskt expert- och serviceorgan åt myndigheter och enskilda och skall bl.a. särskilt utreda smittsamma djursjukdomars upp- komst, orsak och spridningssätt, vara veterinärmedicinskt central- laboratorium och nationellt referenslaboratorium för zoonoser och zoonotiska agenser samt medverka i förebyggande och bekämp- ande av djursjukdomar (1 och 2 §§). I första hand skall SVA utföra de undersökningar och utred- ningar som begär men skall om möjligt också med förtur utföra de undersökningar som andra statliga myndigheter begär (3 §). 5Förordningen (1998:415) med instruktion för . 6Förordningen (1999:341) med instruktion för . Myndigheter med ansvar för smittskyddet FOI har enligt sin instruktion7 till uppgift att bedriva forskning, metod- och teknikutveckling samt utredningsarbete för total- försvaret och till stöd för nedrustning och internationell säkerhet. FOI får även i övrigt bedriva forskning, metod- och teknik- utveckling samt utredningsarbete och skall följa utvecklingen inom sitt ansvarsområde och bygga upp kunskaper och kompetens för att tillgodose framtida behov. FOI skall också verka för att försvarsforskningen nyttiggörs även utanför totalförsvaret och skall särskilt verka för samverkan mellan militär och civil forskning samt mellan nationell och internationell forskning. Forskningsavdelningen NBC-skydd är totalförsvarets expert- organ för frågor som rör nukleära, biologiska och kemiska vapen (NBC). Avdelningen har bl.a. laboratorieberedskap för okända NBC-prover. Vid anhopning av misstänkta antraxbrev kunde avdelningen lösa brådskande uppgifter åt andra myndig- heter. KBM inrättades för att samordna arbetet med sam- hällets beredskap inför allvarliga kriser. Myndigheten tog vid bildandet över vissa uppgifter från skap och Styrelsen för psykologiskt försvar. Enligt 1 § i KBM:s instruktion8 är KBM central förvaltnings- myndighet för frågor om samhällets säkerhet när det gäller kris- hantering och civilt försvar. Med krishantering avses i detta sammanhang åtgärder vid sådana situationer som beskrivs i 3 § förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida krishantering och höjd beredskap, dvs. situationer som uppstår hastigt, oväntat och utan förvarning, som kräver brådskande beslut och samverkan med andra samhällsorgan och som allvarligt påverkar samhällets funktionsförmåga eller tillgängliga nödvändiga resurser och för- mågan att hantera mycket allvarliga situationer inom myndighetens ansvarsområde. KBM skall i samarbete med ansvariga samhälls- organ bidra till att minska samhällets sårbarhet samt utveckla och stärka samhällets krishanteringsförmåga inom detta område. 7Förordningen (2000:1074) med instruktion för . 8Förordningen (2002:158) med instruktion för . Myndigheter med ansvar för smittskyddet Myndigheten skall bidra till att stärka krishanteringsförmågan hos kommuner, landsting, länsstyrelser och centrala myndigheter och skall kunna lämna stöd till offentliga organ i krissituationer. KBM skall särskilt bl.a. verka för en ökad samverkan och samordning mellan samverkansområden då det gäller beredskapen mot nukleära, biologiska och kemiska stridsmedel (3 § instruktion- en). KBM skall också lämna förslag till regeringen om medels- tilldelning och fördelar sedan pengar till myndigheter som bedriver verksamhet inom krisberedskapsområdet. Myndigheten skall vidare ha ett sammanhållande myndighetsansvar för samhällets informations- säkerhet. I dess uppgifter ingår också att stärka informations- beredskapen och kriskommunikationsförmågan i samhället. , som är central förvaltningsmyndighet för tullfrågor9, skall bl.a. övervaka och kontrollera trafiken till och från utlandet så att bestämmelser om in- och utförsel av varor efterlevs. Verkets kontroll har bl. a. till syfte att förhindra spridning av epizootier. I karantänslagen har getts vissa särskilda uppgifter inom smittskyddet; verket skall ta emot de uppgifter som befälhavaren på ett fartyg eller ett luftfartyg lämnar om hälsotillståndet ombord och vidarebefordra dessa uppgifter till smittskyddsläkaren (9 och 12 §§ karantänslagen). Vidare skall tullpersonalen inom sitt verk- samhetsområde vara uppmärksam på efterlevnaden av karantäns- lagstiftningen. Utöver de myndigheter som nämnts här finns också andra statliga myndigheter som har ett ansvar på smittskyddsområdet. Bland dessa märks Försvarsmakten, , , och länsstyrelserna. 9 Se förordningen (1991:1524) med instruktion för . Myndigheter med ansvar för smittskyddet 4.3Särskilt ansvar för fredstida krishantering skall kort beröras det särskilda ansvar och de särskilda uppgifter som flertalet här berörda myndigheter (, , , , , , Kust- bevakningen, och ) har enligt förordningen (2002:472) om åtgärder för fredstida kris- hantering och höjd beredskap. I förordningen anges inledningsvis vissa uppgifter som åligger i princip alla statliga myndigheter, nämligen att i syfte att stärka sin krishanteringsförmåga analysera om det finns sådan sår- barhet och sådana risker inom myndighetens ansvarsområde som synnerligen allvarligt kan försämra förmågan till verksamhet inom området. En risk- och sårbarhetsanalys skall lämnas till . Härutöver har olika myndigheter ett särskilt ansvar inom vissa samverkansområden. Ett sådant är område är Spridning av allvar- liga smittämnen, giftiga kemikalier och radioaktiva ämnen. De myndigheter som ingår i området skall enligt 4 § planera och vidta förberedelser för att förebygga, motverka och begränsa identifierad sårbarhet och risker och, om viss närmare beskriven situation inträffar, hålla regeringen informerad om händelseutvecklingen, tillståndet och den förväntade utvecklingen inom respektive ansvars- område samt om vidtagna och planerade åtgärder.