sou · GRB331 · 2004-01-01 00:00:00 — Mötet bidrog till att ytterligare fördjupa förståelsen för inne- börden i centrala mål och principer i Habitatagendan, som sambanden med grundläggande mål och program inom FN-systemet tydliggjordes. Framförallt gäller det kopplingen mellan mänskliga rättigheter och rätten till bostad, vikten av nya former av bostadsfinan- siering för fattiga i slumområden, sambanden mellan för- hållandena i städerna och den globala miljösituationen samt fattigdomsbekämpning som en grundläggande utgångspunkt för hållbar urbanisering. En huvudfråga för mötet var att fördjupa kunskaper- na om begreppet hållbar stadsutveckling. Mötet betona- de att hållbar urbanisering vilar på och förutsätter god samhällstyrning på alla nivåer och att kommuner har en central roll. I det globala perspektivet är det särskilt angeläget med en fortsatt decentralisering och adminis- trativa reformer för att föra över ansvar och resurser till lokal nivå, liksom att stärka kompetensen hos självstän- diga kommuner (såväl konstitutionellt som finansiellt). Demokratisering av beslutsprocesser framhölls som ytterligare en utmaning, liksom att utveckla former för en ny strategisk planering, snarare än traditionell fysisk planering, som omfattar såväl stad som landsbygd. UN-Habitat har meddelat att avsikten är att ska arrangeras , med nästa möte i . Den första konferensen kan därför ses som ett led i att skapa ett återkommande globalt dis- kussionsforum för boende- och stadsutvecklingsfrågor. IV.1.5 UN-Habitats och andra internationella aktörers roll Det internationella samarbetet såväl inom FN-system som ska levnadsförhållandena väsentligt förbättras för 100 miljoner sluminvånare. inom ramen för bistånds- och utvecklingssamarbete är avgörande för att Habitatagendans mål ska omsättas i utvecklingsländerna. Bland de viktigaste aktörerna utöver de nationella biståndsorganen kan nämnas , som aktivt stöder projekt i utvecklingsländerna, de internationella kommunförbundens verksamhet samt internationella sammanslutningar av frivilligorganisationer. Arbetet inom för Habitatfrågor (UNCHS, numera UN-Habitat), som bildades , har haft stor betydelse för framgångarna i arbetet för en hållbar urbanisering. Centret har fungerat som ett nav i det internationella utvecklingssamarbetet om boendefrå- gor och stadsutveckling och har väsentligt bidragit till att frågorna fått en tydligare plats i olika internationella fora. Ett aktivt och kontinuerligt samarbete med myndigheter och forskningsinstitutioner över hela världen – inom ramen för ett globalt nätverk, Global – har lagt grunden för ett omfattande statistiskt kunskaps- material som underlag för jämförande analyser av utveck- lingstrender, problem och möjligheter i fråga om urbani- seringsprocesser, stadsmiljöfrågor och boende i olika delar av världen. Centrets arbete med tekniköverföring, erfaren- hetsutbyte och goda exempel (bl.a. genom en världsom- fattande databas) har bidragit till en allmän kunskapshöj- ning och en ökad insikt om urbaniseringsprocesser och boendefrågor. Inte minst har den lokala nivåns betydelse och intresseorganisationernas roll varit i fokus för arbetet, och centret har som ambition att funge- ra som språkrör för kommuner världen över. inleddes två globala kampanjer för att föra ut centrala delar av budskapet i Habitatagendan, dels säker och trygg besittningsrätt i boendet, dels styrning och för- valtning av städer. stöder UN-Habitats arbete både finansiellt och genom olika former av samarbetsprojekt, seminarier etc. har de svenska insatserna i hög grad handlat om stöd till kompetensutveckling och erfaren- hetsutbyte om bostadsfinansiering. Centrets formella ställning inom FN-systemet har inneburit svårigheter att med kraft föra fram boende- och urbaniseringsfrågorna. Efter beslut i generalförsamlingen omvandlades centret till ett program med namnet UN-Habitat. UN-Habitat gavs därmed ett tydligt mandat att främja en hållbar urbanisering genom stöd till utformning av politiska initiativ, kompetensutveckling, kunskapsuppbyggande, erfarenhetsutbyte och uppföljan- de analyser. IV.2.1 Allmänt om mötet Världstoppmötet om hållbar utveckling bekräftade att och hållbar utveckling med dess tre dimensio- ner – den ekonomiska dimensionen, den sociala och den miljömässiga – ska ligga till grund för det fortsatta inter- nationella, nationella och lokala utvecklingsarbetet. Till har lagts mål och tidtabeller som i stor utsträckning härstammar från den Millenniedeklaration som antogs av och som anger hur världssamfundet vill möta det nya mil- lenniets utmaningar. I den genomförandeplan som antogs vid världstoppmötet (the Plan of Implementation) finns de grundläggande frågorna för en hållbar utveckling omnämnda. Övergripande mål är att utrota fattigdomen och att åtgärda obalanserna i rådande konsumtions- och produktionsmönster. Ett av de allra viktigaste resultaten är att allt utvecklingsarbete i olika internationella och nationella organ och institutioner i fortsättningen ska inriktas mot hållbar utveckling. Bland nya åtaganden märks tydliga rekommendationer för företagens ansvar för en hållbar utveckling. Här kan förväntas mellanstatliga överenskommelser, internationel- la och nationella partnerskapsprogram (se avsnitt IV.2.4) och överenskommelser. Handels- och miljöregler ska stödja varandra. Pågående arbete inom Världshandels- organisationen (WTO) på detta område ska utvecklas och stödjas. Snedvridande subventioner måste ändras (t.ex. när det gäller fiske och jordbruk) så att de gynnar verk- samheter som är förenliga med hållbar utveckling och som inte skadar miljön. Med Millenniedeklarationen, i respektive FN-konfe- rensen om finansiering för utveckling i samt toppmötet i , har en gemensam global agenda slagits fast. Den behöver nu följas upp av det internationella systemets ordinarie verksamhet och föras vidare till ett fortsatt nationellt och lokalt arbete. Förhandlingarna i gällde huvudsakligen hur arbetet med , som i sig spänner över alla samhällssektorer, ska genomföras och föras vidare. Det handlade om att följa upp vad som utlovades i de Janeiro, om att sätta tydliga och uppföljningsbara mål, lägga fast tidsplaner, ta ställning till resursbehov och finansiering samt om att utveckla reglerna för handel och subventioner. Den som man beslutade om i innebar en plattform för fortsatt arbete på nationell och lokal nivå. , grundläggande och intensivt arbete i byar, städer och länder världen runt, gällde det att gå vidare för att få fram mer handlingsin- riktade överenskommelser. Exempel på det kan vara målet att halvera antalet personer utan tillgång till sanitet och avlopp , att sluta överfiska världens fisk- bestånd, att generellt stoppa överutnyttjandet av naturre- surserna samt att öka användningen av förnybar energi senast . Vidare att minimera kemikaliernas nega- tiva påverkan på människa och miljö samt att minska antalet människor i slumområden . hade dock i flera fall velat gå längre. Det gäller exempelvis frågor om arbetsrätt och åtaganden om för- nybara energikällor samt utfasningen av miljöskadliga och handelssnedvridande subventioner. De globala marknads- krafterna måste bättre balanseras av politisk styrning nationellt och globalt. hade vidare gärna sett att den i ett globalt perspektiv snabba urbaniseringen hade fått en tydligare plats i utvecklingsambitionerna. Det gäl- ler nu att i det fortsatta internationella samarbetet fort- sätta att driva dessa frågor i syfte att successivt få accep- tans för vår linje. En fråga som fick stort utrymme i var vil- ket ansvar som företagen kan ha och bör ta på sig när det gäller social och miljömässig utveckling. Partnerskap mel- lan näringsliv och samhällsorgan blev det nya slagordet jämfört med . kan också komma att bli ihågkommet för att det var där som det blev klart att Kyotoprotokollet kommer att träda i kraft. Parallellt med förhandlingarna pågick ett stort utbud av seminarier och workshops. På olika plat- ser pågick under hela mötet utställningar och debatter med tusentals besökare. Detta omfattande tankeutbyte mellan många engagerade människor kan på sitt sätt anses ha lika stor betydelse för det fortsatta arbetet som de framförhandlade paragraferna. Bland svenska utställa- re märktes för och Habitat samt , , , och (till- sammans med ). Vidare, gemensamt i samma monter, och , Sida, (), (Waters Assessment), SEI () samt ICRI (International ). Det internationella nätverket för lokala myndigheter kring miljöinitiativ, ICLEI, anordnade en brett upplagd seminarieserie med fokus på hur det fortsatta arbetet med och hållbar utveckling kan läggas upp på lokal nivå. Vid seminarierna diskuterades bl.a. följande sju kriterier som bör beaktas i detta sammanhang: En bakomliggande vision, framtagen i konsensus. Integrering av de ekonomiska, sociala och ekologiska dimensionerna. Samverkan med föreningsliv och olika intressegrupper. Behovet av handlingsplan med konkreta långsiktiga mål. Användning av indikatorer som uppföljningsverktyg. Betydelsen av ett övervaknings- och rapporteringssys- tem. IV.2.2 Den politiska deklarationen Den politiska deklaration om hållbar utveckling (The ) som antogs understryker det internationella samfundets engagemang i arbetet för hållbar utveckling och ger poli- tiskt stöd för att omsätta genomförandeplanen på alla nivåer. Johannesburgdeklarationens huvudbudskap är att världens regeringar är beredda att ta det ansvar för fram- tiden som världens barn förväntar sig. Vårt gemensamma ansvar för att förverkliga de ekologiska, sociala och eko- nomiska dimensionerna i hållbar utveckling, på såväl lokal, nationell som global nivå, understryks. Vidare slår deklarationen fast de övergripande målen för det fortsat- ta arbetet för hållbar utveckling: fattigdomsbekämpning, ändrade konsumtions- och produktionsmönster samt bevarade och skyddade naturresurser. Bland de utma- ningar som tas upp nämns den obalans som globalise- ringen med dess snabba integrering av marknader och globala kapitalflöde medför, och där utvecklingsländer möter särskilda svårigheter. medverkade i slutskedet av förhandlingarna bl.a. till att föra in behovet av att vidta åtgärder mot HIV/Aids samt en paragraf om ursprungsfolkens viktiga roll för hållbar utveckling. Av särskilt intresse för var vidare kvinnors jämställdhet, ansträngningar att nå överenskomna biståndsnivåer, deltagande i utvecklings- arbetet av viktiga samhällsgrupper, stöd till ökad syssel- sättning, företagens ansvar i arbetet för hållbar utveck- ling samt förbättrade styrformer på alla nivåer och stärkt samverkan på det multilaterala området. Den genomförandeplan som antogs vid världstoppmötet ger i 170 paragrafer rekommendationer för det fortsatta arbetet med att genomföra och övriga åta- ganden års . Genomförande- planen spänner över en rad områden, och syftar till att behandla ekonomiska, sociala och miljömässiga aspekter En viktig utmaning är att konsumtions- och produktionsmönstren ändras i en mer hållbar riktning. av hållbar utveckling på ett integrerat sätt. De övergri- pande målen för det fortsatta arbetet för hållbar utveck- ling är desamma som i den politiska deklarationen, dvs. att utrota fattigdomen med målet om en halvering , ändrade konsumtions- och produktionsmönster samt bevarade och skyddade naturresurser. När det gäller hållbara konsumtions- och produk- tionsmönster är utmaningen att bryta sambandet mellan ekonomisk tillväxt och negativ miljöpåverkan (decoup- ling). Efter stora ansträngningar från bl.a. svensk sida fat- tade toppmötet beslut om att utveckla ett tioårigt ram- verk av program för hållbara produktions- och konsum- tionsmönster. Medlemsländerna har därmed enats om att genomföra specifika aktiviteter och utveckla uppfölj- nings- och utvärderingsmekanismer, nationella indikato- rer och verktyg för att kunna bedöma effekter av pro- duktion och konsumtion samt produkters miljöpåverkan under hela deras livscykel. Bland de nya utmaningar som behandlas finns avsnit- tet om globalisering och handel, där framför allt frågan om företagens roll i arbetet för hållbar utveckling lyfts framåt jämfört med . På handelsområdet blev den stora frågan förhållandet mellan WTO:s regel- verk och multilaterala miljöavtal, och där man efter långa diskussioner enades om att miljö- och handelsavtal ska vara ömsesidigt stödjande. Genomförandeplanen behandlar också en rad andra viktiga frågeställningar: Finansieringsfrågorna bygger i allt väsentligt på vad som överenskoms vid i . Den globala miljöfonden (GEF) blir en finansiell mekanism också för Ökenkonventionen. I-länderna utfäste sig där, efter bl.a. EU:s påtryckningar, att väsentligt öka sitt stöd till utvecklingsländerna. Alla länders ansvar för miljöfrågor och förvaltning av naturresurser har förts ett steg framåt. Exempel på detta är alla länders åtagande att införa nationella planer för integrerad vattenförvaltning. Jämställdhetsfrågorna och behovet av ett jämställd- hetsperspektiv i all politik ska uppmärksammas sär- skilt i det fortsatta arbetet. Kvinnors lika deltagande i beslutsfattande på alla nivåer ska stimuleras. Kvinnor ska ha full och lika tillgång till ekonomiska verksam- heter, mark, krediter, utbildning och hälsovård. Ursprungsbefolkningar ska ges bättre tillträde till olika ekonomiska aktiviteter och arbetstillfällen. Traditio- nellt beroende av förnybara resurser och ekosystem är viktigt för det kulturella, ekonomiska och fysiska väl- befinnandet. En nationell energipolitik med socialt och miljömäs- sigt acceptabla och sunda tillämpningar ska utvecklas för den lokala nivån med väsentligt större andel förny- bara energikällor och med större hänsyn till lokala Agenda 21-gruppers medverkan. Stadsutveckling ska främjas. Kommuner ska stödjas när det gäller förnyelse av slumområden. Hållbar urbanise- ring och tillgång till rimlig bostad tas upp som bety- delsefulla aspekter att behandlas i det fortsatta arbetet. Bland viktiga metod- och arbetssättfrågor märks bl.a. följande: Miljökonsekvensbeskrivningar och behovet att ut- veckla metoder för strategiska eller övergripande kon- sekvensbeskrivningar på systemnivå. Bättre användning av integrerad forskning. Som har framhållits betonas i genomförandepla- nen vikten av integration av de tre dimensionerna av hållbar utveckling på alla nivåer, från den lokala till den globala. När det gäller de nationella och lokala nivåerna inne- bär genomförandeplanen en rekommendation om inrät- tande av fungerande samordningsstrukturer kring hållbar utveckling på alla nivåer. Arbetet med nationella strate- gier för hållbar utveckling ska påskyndas och börja genomföras . Den regionala nivån (mellan flera länder) lyfts fram som central för genomförande av . FN:s regionala kommissioner ska stärkas och samarbetet mellan dem och andra regionala organ ska fördjupas. Utbyte av nationella erfarenheter på regional nivå uppmuntras. För svensk del har bl.a. arbetet i anslutning till Baltic 21 stor betydelse. När det gäller den globala nivån blir hållbar utveckling ett av FN:s överord- nade mål. Alla aspekter av hållbar utveckling ska beaktas i FN-systemet och i de internationella finansiella och handelsorganens verksamhet på alla nivåer. FN:s kom- mission för hållbar utveckling, CSD, inriktas mot genom- förande och partnerskapsarbete. FN:s ekonomiska och sociala råd, ECOSOC, får ett tydligare ansvar för sam- ordning av hållbar utveckling inom hela FN-systemet. Världstoppmötets intention att överenskommelserna ska gälla på alla nivåer, dvs. också på den lokala, får sär- skild betydelse för samspelet mellan den centrala rege- rings- och myndighetsnivån och kommunernas lokala arbete. Åtagandet i om att alla länder skall inleda genomförandet av en nationell strategi för hållbar utveckling är ett viktigt exempel på detta. har här möjlighet att visa vägen för de möjlighe- ter för ett samlat agerande som en löpande dialog mellan olika nivåer kan medföra i strategiarbetet. Alla länder har också åtagit sig att anta nationella planer för integrerad vattenförvaltning till . Alla aspekter av hållbar utveckling måste beaktas även inom organisationer som främst är inriktade på sociala frågor. Uppföljningen av Världstoppmötet om social utveckling är en viktig del i detta arbete. Vid världstoppmötet i lanserades en ny typ av resultat som väckts under förberedelserna inför mötet, nämligen så kallade typ 2-initiativ. Detta är en innovation inom FN-systemet och består av internatio- nella partnerskapsinitiativ mellan tre eller fler olika par- ter – regeringar, näringsliv, internationella organisationer och frivilligorganisationer. Syftet var att mer konkret visa på praktisk handling för att uppnå de intentioner och rekommendationer som anges i den överenskomna genomförandeplanen (vilka kallas typ 1-initiativ). Typ 2- initiativen behöver inte någon global enighet utan de ska ses som ett komplement till de överenskommelser som träffades. Idén fick brett genomslag och cirka 220 typ 2- initiativ presenterades vid toppmötet. FOTO: /GLOBAL REPORTING presenterade vid i partnerskapsinitiativet hållbar utveckling kring . Initiativet bygger bl.a. på erfarenheter från Baltic 21-arbetet. Initiativen ska vara frivilliga till sin karaktär och inte ersätta andra statliga åtgärder, de ska ha en koppling till resultatet från mötet i eller Millennie- deklarationen, och de ska integrera de ekonomiska, socia- la och ekologiska aspekterna i hållbarhetsbegreppet. Processen ska vara öppen, återkoppling av resultat och erfarenheter ska ske. Man ska klara ut de finansiella aspek- terna och projekten ska ge mervärde. Typ 2-initiativen ska ha sin kraft lokalt men ha en internationell koppling. FN:s kommission för hållbar utveckling (CSD) förutsätts bli informerad och uppdaterad kring initiativens utveckling och ska också sprida erfarenheter och resultat. Synen på typ 2-initiativen varierade under toppmötet mellan olika aktörer. EU och var försiktigt posi- tiva medan andra var mer skeptiska. Vissa folkrörelser såg en risk med detta upplägg, eftersom man fruktade att det skulle kunna urvattna de övriga texterna samt bidra till att kommersialisera FN liksom risken att regeringar och andra presenterar gamla projekt i nya förpackningar. Inför toppmötet presenterade ett antal initiativ kring följande områden: Hållbar utveckling kring (ett samarbete mellan bl.a. , , och ), Den Hållbara Staden (ett partner- skap mellan Svensk Miljöteknikexport inom (Swedentech), konsultföretaget , Utrikesdepar- tementet, och det kinesiska miljöde- partementet SEPA), Utveckling och utbyte av ren och resurseffektiv teknologi samt initiativ kring Hälsostatistik och IT. Utöver detta medverkade som part i andra initiativ såsom Hållbara konsumtions- och produktions- mönster (), Energy Partnerships (och ), samt i ett initiativ om till- gången till miljöinformation (). Genomförandeplanen innehåller flera referenser till behovet av att inleda olika former av partnerskap mellan samhällsaktörer för att underlätta genomförandet av rekommendationerna inom planens olika sektorsområ- den. Under förhandlingarna strävade EU efter att också inkludera en allmän referens till nyttan av typ 2-initiativ i genomförandeplanen eller den politiska deklarationen, samt att enas om vissa principer för hur typ 2-initiativen skulle följas upp. EU vann till slut gehör för en text i pla- nen om att beakta det arbete som gjorts vad gäller typ 2- resultat under toppmötets förberedelseprocess, vilket innebär en indirekt referens till riktlinjerna. Det är ännu för tidigt att säga i vilken grad typ 2- resultaten verkligen ger ett mervärde till toppmötets Först när alla redovisade typ 2-initiativ har gran- skats mer ingående och utvärderats av sekretariatet och av regeringar kan man bilda sig en bättre uppfattning om deras bidrag. För detta krävs att man upprättar ett effek- tivt och objektivt system för uppföljning och utvärdering inom ramen för den generella uppföljningsprocessen under FN:s kommission för hållbar utveckling. Det kan övervägas om denna modell kan vara använd- bar även i och att olika nationella typ 2-initiativ mellan olika svenska aktörer skulle kunna initieras. Det skulle t.ex. kunna röra ett antal viktiga frågor såsom kli- matfrågan samt att verka för hållbara konsumtions- och produktionsmönster. IV.2.5 Betydelsen för den fortsatta Agenda 21-processen När det gäller det fortsatta Agenda 21-arbetet på natio- nell och lokal nivå har vissa beslut vid världstoppmötet särskild betydelse. All utveckling i FN-systemet och i enskilda medlemsländer ska t.ex. vara hållbar utveckling. gäller fortfarande och ska i flera fall kompletteras med konkreta mål och tidsplaner för dess genomförande. De ekonomiska, sociala och mil- jömässiga dimensionernas ömsesidiga beroende slås fast. I den politiska deklarationen betonas härutöver en etisk dimension i utvecklingsarbetet. Målen för hållbar utveckling ska integreras bättre och ett sektorsövergripande synsätt ska tillämpas. Den lokala nivån, liksom det civila samhället, har enligt toppmötet särskild betydelse för genomförandet. Av stor betydelse är konferensens beslut att rekommendera införandet av samordningsstrukturer på alla nivåer samt att strategier för hållbar utveckling ska utvecklas och genomförandet av dessa ska påbörjas . Vidare slås behovet av god samhällsstyrning (good governance) fast. ingår krav på demokratisk utveckling och åtgärder för att minska korruption. De arbetsrättsliga regler som finns i ska beaktas. Ländernas förbindelse att ta fram mål och tidsbundna program av olika slag, gör att konferensens resultat pekar framåt och att kommuner, länder och institutioner däri- genom tvingas ta ställning till hur den fortsatta processen på olika nivåer ska föras vidare. Exempel på sådana tids- bundna mål som på ett naturligt sätt kan komma in i det fortsatta Agenda 21- och Habitatarbetet är följande: Målet att halvera andelen människor som saknar till- gång till grundläggande sanitet . Dessutom har en överenskommelse träffats om att lansera ett glo- balt handlingsprogram för att nå målet att halvera andelen människor som saknar tillgång till dricksvatten och sanitet. saknar 1,2 miljarder människor tillgång till tjänligt dricksvatten och 2,5 miljarder sak- nar tillgång till grundläggande sanitet. Målet om att varje land behöver en nationell plan för integrerad vattenförvaltning och effektiv vattenhante- ring som skall antas . Fiskebestånd som hotas av utrotning skall återställas eller återuppbyggas där det är möjligt. Ett mål att kraftigt minska förlusten av biologisk mångfald antogs också. Dessa nya mål bidrar på olika sätt till att nå Millenniedeklarationens mål att halvera världens fattigdom . Målet om ett tioårigt ramverk av program för hållbara konsumtions- och produktionsmönster. Målet om att produktion och användning av kemi- kalier inte skall leda till allvarliga negativa miljö- och hälsoeffekter . En global kemikaliestrategi skall finnas på plats och ett globalt harmoni- serat system för märkning av kemikalier . De två stora FN-konferenser som har beskrivits ovan – Istanbul+5 och världstoppmötet i – och det omfattande förhandlingsarbete som ligger bakom, har medfört att beröringspunkterna mellan Habitat- agendan och framträder tydligare. Millen- niedeklarationen, som antogs av , har verkat som en gemensam och tyd- lig referenspunkt för både och Habitat. Vad som där sägs, särskilt i deklarationens avsnitt om Utveckling och utrotning av fattigdom respektive Skydd av vår gemensamma miljö, blev i den naturliga basen för den genomförandeplan som antogs. Utan Millenniedeklarationen är det svårt att se att det i hade varit möjligt att komma överens om tidsatta mål för t.ex. fattigdomsbekämpning eller sanitet och andra åtgärder i städernas slumområden. De båda agendorna har med toppmötet i bekräftats, trots olika ekonomiska och politiska ansträngningar sedan de ursprungligen antogs. De har därigenom fått stärkt legitimitet.