sou · GRB3113 · 2004-01-01 00:00:00 — skall medlemsstaternas behöriga myndigheter, och i överensstämmelse med konkurrenslagstiftningen, till kommissionen överlämna en rapport om dominerande marknadsställning, underprissättning och konkurrenshämmande åtgärder. Rapporten skall också innehålla en undersökning om hur ägandeförhållandena förändrats och vilka konkreta åtgärder som vidtagits på nationell nivå för att garantera en tillräcklig mångfald av marknadsaktörer eller vilka konkreta åtgärder som vidtagits för att förbättra sammanlänkningen och konkurrensen. skall de behöriga myndigheterna överlämna en sådan rapport . och rådets direktiv /54/EG är som anförts under artikel 23.1 en central förvaltningsmyndighet på konkurrensområdet. Verket har enligt konkurrenslagens bestämmelser möjlighet att ingripa mot missbruk av dominerande ställning och kan även tillämpa artikel 82 i fördraget direkt om samhandelskriteriet är uppfyllt. De rapporteringskrav som åläggs medlemsstaterna artikel 23.8 andra stycket bör därför fullgöras av . Se vidare under avsnittet 3.5 om övervakning och rapportering. I punkten nio stadgas att medlemsstaterna skall se till att lämpliga åtgärder, inbegripet administrativa åtgärder eller straffrättsliga förfaranden i enlighet med nationell lagstiftning, vidtas mot ansvariga fysiska eller juridiska personer när sekretessbestämmelserna i detta direktiv inte har följts. Syftet med direktivets sekretessbestämmelser är att säkerställa att uppgifter som erhålls i den egna verksamheten behandlas konfidentiellt så att sådana uppgifter som kan vara kommersiellt fördelaktiga inte röjs på ett diskriminerade sätt. För svenskt vidkommande innebär detta t.ex. att en nätkoncessionär som erhållit uppgifter om leverantörsbyte från en elleverantör inte får avslöja dessa uppgifter till ett närstående elförsäljningsföretag. För att på ett effektivt sätt förhindra ett sådant otillbörligt informationsutbyte äger rum skall det enligt direktivet vara möjligt att vidta administrativa eller straffrättsliga åtgärder mot distributionsföretag eller anställda i sådana företag. Möjligheten att enligt svensk rätt sanktionera enskilda personer för sådant otillbörligt beteende som beskrivits ovan beror på i vilken form det enskilda företaget, där personerna är anställda, bedrivs. Anställda i statliga och kommunala verk och i kommunala bolag lyder, som angivits under avsnittet om artikel 16, under tryckfrihetsförordningens och sekretesslagens bestämmelser. Detta innebär att som särskild åklagare får väcka åtal enligt 6 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän mot befattningshavare som åsidosätter vad som åligger honom i tjänsten. För anställda i statliga verk gäller också att en och rådets direktiv /54/EG arbetstagare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen, får meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse enligt 14 § i lagen (1994:260) om offentlig anställning. För anställda i privata och statliga företag gäller däremot inte tryckfrihetsförordningens och sekretesslagens bestämmelser och några motsvarande sanktionsregler finns därför inte. Med hänsyn till de överväganden som redovisats ovan, under avsnittet om artikel 16, bör en sådan reglering inte heller införas. När det gäller möjligheten att ingripa mot ett nätföretag som röjer kommersiellt fördelaktiga uppgifter till t.ex. ett närstående elhandelsföretag kan ett sådant beteende föranleda ett ingripande från . Detta med hänsyn till att nätföretagen innehar en monopolställning inom sina nätområden och att ett sådant informationsutbyte kan utgöra ett missbruk av dominerade ställning enligt bestämmelserna i 19 § i konkurrenslagen (1993:20). Av 22 § i samma lag framgår att får ålägga ett företag att upphöra med en sådan överträdelse. Verket kan också jämlikt 26 § konkurrenslagen (KL) väcka talan vid om särskild konkurrensskadeavgift mot företag som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder förbudet i 19 § KL. Om verket inte väljer att väcka talan eller ålägga ett företag att upphöra med en sådan överträdelse kan även ett företag som berörs av överträdelsen, genom en subsidiär talerätt, väcka talan vid enligt bestämmelserna i 23 § andra stycket KL. Med hänsyn till att det finns lämpliga åtgärder att vidta, mot nätföretag och i vissa fall även anställda i sådana företag om kommersiellt känsliga uppgifter som erhållits i den egna verksamheten röjs, behövs ingen särskild åtgärd för att införliva direktivet i denna del. Av den tionde punkten framgår att den tillsynsmyndighet som är behörig med avseende på den systemansvarige som vägrar utnyttjande eller tillträde till systemet skall vara den beslutande tillsynsmyndigheten vid gränsöverskridande tvister. Direkta bestämmelser med denna innebörd saknas i den svenska ellagstiftningen. En svensk myndighet har dock inte jurisdiktion och således inte heller tillsynsansvar över utländsk lagstiftning och och rådets direktiv /54/EG över företag som verkar utanför . På samma sätt har inte heller utländska tillsynsmyndigheter jurisdiktion över den svenska ellagstiftningen och kan därför inte heller ha tillsynsansvar över företagens verksamhet i . Den behöriga myndigheten vid gränsöverskridande tvister kommer därför i förekommande fall alltid vara den myndighet i det land där en systemansvarig vägrar utnyttjande eller tillträde till systemet. Bestämmelsen kräver därför ingen åtgärd. Kapitel VIII, Slutbestämmelser, innehåller åtta artiklar nämligen artiklarna 24-31. Artikel 24 reglerar rätten att vidta skyddsåtgärder vid vissa angivna former av kris. Artikel 25 anger att medlemsstaterna, , skall informera kommissionen om de tre föregående månadernas elimport från tredje land, uttryckt i fysiska flöden. I Artikel 26 finns möjlighet till vissa tidsbegränsade undantag för de medlemsstater som av tekniska skäl har avsevärda problem med att öppna sin marknad för vissa begränsade grupper. Artiklarna 27 och 28 riktar sig till kommissionen och gäller viss rapportering och utvärdering. Artiklarna 29 och 30 innehåller bestämmelser om att det tidigare elmarknadsdirektivet upphör att gälla och att föreskriften att de lagar och andra författningar som krävs för att genomföra direktivet skall träda i kraft senast samma datum. Slutligen innehåller artiklarna 31 och 32 innehåller bestämmelser om ikraftträdande och direktivets adressater. Det omfattar ett flertal utlandsförbindelser både till länder inom den Europeiska unionen och till länder som står utanför unionen, s.k. tredje länder. Förbindelserna möjliggör såväl export som import av el. Reglerna i artikel 25 innebär att har förbundit sig att informera kommissionen om elimporten från tredje land för de tre föregående månaderna. En lämplig ordning borde därför vara att den systemansvariga och rådets direktiv /54/EG myndigheten, , åläggs ett sådant rapporteringskrav gentemot regeringen. Frågan behandlas närmare avsnittet 3.5. 3Överväganden och förslag avseende elmarknadsdirektivet 3.1Angivande av elens ursprung Förslag: En ny bestämmelse införs i ellagen som ålägger elleverantörer att på eller i samband med elfakturor och i reklam till elanvändarna lämna uppgift om följande: Ursprunget av den el som säljs, baserat på föregående års genomsnittliga bränslesammansättning eller, om elen köps via börs eller importeras från ett land utanför Europeiska gemenskapen, baserat på aggregerade uppgifter från föregående år som börs eller importör tillhandahållit. Den miljöpåverkan i form av utsläpp av CO2 och radioaktivt utsläpp som föregående års genomsnittliga bränslesammansättning har givit upphov till, genom hänvisning till befintliga referenskällor. Bestämmelsen kompletteras med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att meddela närmare föreskrifter om hur sådana uppgifter skall beräknas och redovisas för elanvändarna. Bestämmelserna om angivande av elens ursprung bör omfattas av nätmyndighetens tillsyn. Elmarknadsdirektivets artikel 3.6 föreskriver att elleverantörerna på eller i samband med fakturorna och i reklam skall lämna uppgifter till elanvändarna om varje enskild energikällas andel av den genomsnittliga bränslesammansättningen som företaget använt eller, om elen anskaffats via en elbörs eller importerats från ett land utanför gemenskapen, de aggregerade Överväganden och förslag avseende elmarknadsdirektivet uppgifter som erhållits från elbörsen eller importören. Elleverantören skall vidare genom hänvisning till befintliga referenskällor, t.ex. webbplatser, lämna uppgift om vilken inverkan på miljön elen från den aktuella bränslesammansättningen haft , i vart fall i form av utsläppt CO2 och radioaktivt utsläpp. Den svenska lagstiftningen saknar bestämmelser om skyldighet för elleverantörer att ange elens ursprung. Det finns inte heller någon skyldighet att hänvisa till uppgifter om vilken miljöpåverkan el från en viss bränslesammansättning har. Med hänsyn härtill bör sådana regler införas i ellagen. För att elanvändarna skall kunna jämföra elen med avseende på olika elleverantörernas genomsnittliga bränslesammansättning och den miljöpåverkan som el producerad från olika energikällor har, bör presentationen av uppgifterna gentemot elanvändarna göras så enhetlig som möjligt. Sättet att ange elens ursprung, sättet att beräkna de olika energikällornas andel av elen och sättet att beräkna mängden CO2 utsläpp och radioaktivt avfall som uppkommer av olika energikällor måste därför närmare utvecklas. En sådan utveckling kan i huvudsak genomföras på två sätt. Elbranschen kan genom en frivillig överenskommelse, som eventuellt görs i samråd med en myndighet, närmare utveckla sättet att ange elens ursprung, sättet att beräkna de olika energikällornas andel av elen och sättet att beräkna mängden CO2 utsläpp och radioaktivt avfall som uppkommer av olika energikällor eller också kan sådana bestämmelser införas i bindande lagstiftning. En överenskommelse mellan marknadens aktörer är därvid att föredra, framförallt mot bakgrund av att branschen har tagit fram ett antal frivilliga märkningssystem. En sådan frivillig reglering bör ske i samråd med . Skulle en överenskommelse inte komma till stånd bör det dock finnas en möjlighet att föreskriva ett mer detaljerat regelverk om sättet att beräkna och redovisa de aktuella uppgifterna. Det bör därför finnas en möjlighet för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att, om detta blir aktuellt, närmare utforma de relevanta reglerna. Direktivet anger att medlemsstaterna skall vidta nödvändiga åtgärder för att se till att den information som leverantörer tillhandahåller sina kunder är tillförlitlig. Detta innebär att någon form av övervakning måste göras av att elleverantörerna inte Överväganden och förslag avseende elmarknadsdirektivet åsidosätter sina skyldigheter att ange elens ursprung på ett adekvat sätt. En lämplig ordning är att tillsynsområde utökas till att också omfatta en sådan övervakning. Vad gäller de föreslagna reglernas ikraftträdande måste följande överväganden göras. För det praktiska genomförandet av elleverantörernas skyldigheter är det viktigt att det ges tillräcklig tid för förberedelser. Med hänsyn till att direktivet skall vara infört i nationell lagstiftning och att uppgifterna skall baseras på föregående års genomsnittliga bränslesammansättning bör en rimlig avvägning vara att de föreslagna reglerna i ellagen om angivande av elens ursprung tillämpas . 3.1.2Elproducenter, elimportörer och elleverantörers skyldigheter Förslag: En ny bestämmelse införs i ellagen som ålägger elproducenter, importörer av el och elleverantörer att på begäran av elleverantör lämna de uppgifter som en elleverantör behöver för att fullgöra de uppgifter som krävs enligt reglerna om angivande av elens ursprung. Bestämmelsen kompletteras med ett bemyndigande för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att närmare föreskriva om sättet att beräkna och redovisa elens ursprung till elleverantörerna. Bestämmelsen om elproducenter, importörer av el samt elleverantörers skyldigheter att lämna uppgifter om elens ursprung bör omfattas av nätmyndighetens tillsyn. Innan den svenska elmarknaden konkurrensutsattes handlades den el som producerades i eller som importerades hit enbart via bilaterala avtal mellan säljare och köpare. finns en gemensam nordisk elbörs, . har sitt säte i och lyder därför under norsk lagstiftning. av all elhandel i sker via börsen. Den övervägande andelen el producerad i säljs därmed fortfarande via bilaterala avtal. För att elleverantörerna skall kunna fullgöra sin uppgift att ange elens ursprung måste de elproducenter, importörer och elleverantörer som inte handlar via elbörsen åläggas att på begäran av en elleverantör lämna de uppgifter som behövs för att Överväganden och förslag avseende elmarknadsdirektivet elleverantöreren skall kunna fullfölja sina skyldigheter att ange elens ursprung. När det gäller sådan el som importerats till från ett land utanför unionen, vid tiden för direktivets införlivande i svensk rätt el från , föreskriver direktivet att ursprunget av sådan el endast behöver anges på en aggregerad nivå baserat på föregående års uppgifter. Detta innebär att det måste införas närmare regler för hur producenter och elimportörer skall tillhandahålla uppgifterna till elleverantörerna t.ex. om dessa får anges på en aggregerad nivå eller inte. I likhet med vad som anförts ovan under avsnittet 3.1.1 om elleverantörers skyldigheter att ange elens ursprung bör den närmare regleringen av sättet på vilket producenter m.fl. skall beräkna och redovisa elens ursprung överlämnas åt branschens aktörer. Skulle detta inte visa sig vara tillräckligt eller om en sådan överenskommelse inte kan komma tillstånd bör bindande föreskrifter övervägas. Med hänsyn härtill bör regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, om detta blir aktuellt, ges en möjlighet att närmare utforma sådana regler. När det gäller el som anskaffats via elbörs kan en skyldighet att ålägga att på begäran av en elleverantör lämna ut de uppgifter som denne behöver för att fullgöra sina skyldigheter att ange elens ursprung inte införas eftersom bolaget har sitt säte i . Det får ändå förutsättas att den nordiska börsen kommer att tillhandahålla sådana uppgifter utan att detta anges särskilt i lagstiftning. I likhet med vad som anförts ovan om elleverantörernas skyldigheter att ange elens ursprung bör tillsynsområde också omfatta de skyldigheter som föreslås vad gäller elproducenter, elimportörer och elleverantörer. tillsynsområde bör därmed utökas till att också omfatta en sådan övervakning. Överväganden och förslag avseende elmarknadsdirektivet Förslag: En ny bestämmelse införs i ellagen som ålägger alla juridiska personer som bedriver nätverksamhet att anskaffa el för att täcka nätförluster i enlighet med öppna, icke-diskriminerade och marknadsorienterade förfaranden. Bestämmelsen om hur den som bedriver nätverksamhet skall anskaffa förlustel bör omfattas av nätmyndighetens tillsyn och ett beslut av tillsynsmyndigheten i ett sådant ärende bör kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. Elmarknadsdirektivets artikel 11.6 och artikel 14.5 föreskriver att systemansvariga för överförings- och distributionssystem skall anskaffa den energi som behövs för att täcka energiförluster och reservkapacitet inom sina system i enlighet med öppna, icke- diskriminerade och marknadsorienterade förfaranden, närhelst de har denna funktion. För svenskt vidkommande kan det endast bli aktuellt att reglera anskaffandet av el för att täcka nätförluster eftersom den reservkapacitet som företagen behöver för att klara elavbrott i princip uteslutande torde produceras i företagens egna mobila reservaggregat. En sådan produktion är vidare undantaget kravet på juridisk separation enligt bestämmelserna i 3 kap. 1 § ellagen. I den svenska ellagen finns inga regler för på vilket sätt de företag som bedriver nätverksamhet skall införskaffa el för att täcka nätförluster om denna inte producerats inom det egna företaget. Nätföretagen är visserligen upphandlande enheter i enlighet med 4 kap. 1 § men är inte skyldiga att upphandla förlustel eftersom 4 kap. 7 § punkten 2 samma lag innehåller ett undantag när det bl.a. gäller el för driften av näten. Införlivandet av artikel 11.6 och 14.5 i svensk rätt kan i huvudsak genomföras på två sätt. En ändring av bestämmelserna i kan övervägas eller också kan en ny bestämmelse införas i ellagen som innebär en skyldighet för nätföretag att införskaffa förlustel genom ett särskilt förfarande. har i sitt delbetänkande – Elnätsföretag, regler och tillsyn (SOU 2000:90) anfört att det finns skäl som talar emot att införa en skyldighet för nätföretagen att upphandla den el som nätföretagen använder för att täcka nätförluster m.m. och anfört att frågan om förlustel bör vara möjlig att behandla inom ramen för Överväganden och förslag avseende elmarknadsdirektivet kravet på skäliga nättariffer. Bestämmelserna i har vidare i huvudsak meddelats till följd av förpliktelser som medlem i den Europeiska unionen. En ändring i skulle medföra att undantaget i 4 kap. 7 § punkten två tas bort vad avser förlustel. Ett sådant övervägande skulle därmed medföra att om inte strängare så i vart fall mer omständliga regler infördes i jämfört med de övriga medlemsstaterna. Skäl talar därför för att endast i ellagen införa regler om att införskaffandet av förlustel skall ske genom öppna, icke-diskriminerade och marknadsorienterade förfaranden. Frågan är vad det innebär att anskaffa förlustel på ett öppet, icke-diskriminerade och marknadsorienterat sätt. Kravet på öppenhet bör rimligen innebära att nätföretaget måste vända sig till marknaden för att tillkännage sin önskan att anskaffa förlustel. Detta kan t.ex. ske genom publicering. Ett icke-diskriminerande förfarande bör vidare innebära att nätföretaget är skyldigt att beakta alla de anbud som inkommer och att det inte tillämpar särskilda villkor för eventuella närstående företag. Härvid är det också viktigt att nätföretaget är så tydligt som möjligt i sitt underlag till begäran om anbud. Kravet på marknadsorienterat sätt bör slutligen innebära att nätföretaget i princip bör ingå avtal med det företag som kan erbjuda bästa pris och övriga villkor. Förlustel som är införskaffad från elbörsen torde alltid uppfylla kraven på öppenhet, icke-diskriminering och marknadsorienterat förfarande. tillsynsområde bör omfatta de skyldigheter att anskaffa förlustel genom öppna, icke-diskriminerande och marknadsorienterade förfaranden som föreslås. Av rättssäkerhetsskäl bör beslut i sådana ärenden också kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. När det gäller frågan om bestämmelsens ikraftträdande framgår det av direktivet att avtal som ingåtts före inte skall påverkas av den nya regleringen. Frågan uppstår då om de avtal om köp av förlustel som ingåtts efter men före direktivet införts i svensk lag automatiskt kommer att bli ogiltiga om de inte uppfyller kraven på anskaffande som föreslås ovan. Ett nätföretag som ingått ett avtal om inköp av förlustel har rimligtvis inte kunnat ta hänsyn till de krav som kommer att ställas på sådana inköp och en sådan tolkning innebär att måste införa regler med mycket lång retroaktiv verkan. En rimlig avvägning bör därför vara att de avtal som ingåtts före direktivets införlivande i svensk rätt skall få fortsätta att gälla till dess de löper ut. Med hänsyn härtill till bör övergångsregler inte Överväganden och förslag avseende elmarknadsdirektivet Det kan också påpekas att företagen inte heller med dagens reglering kan låta förlustel utgöra en alltför stor del av den totala kostnadsmassan och återspeglas i nättariffer på ett sätt som strider mot den svenska ellagen. I artikel 10 och artikel 15 anges att systemansvariga för överförings- respektive distributionssystem skall vara oberoende vad avser juridisk form, organisation och beslutsfattande från sådana juridiska personer som bedriver produktion av eller handel med el, om dessa verksamheter ingår i en vertikalt integrerad företagsstruktur tillsammans med överföring eller distribution. Med hänsyn till att vi, enligt utredningens direktiv, särskilt skall behandla frågor om sådan åtskillnad redovisas de närmare övervägandena som görs i denna fråga i ett separat avsnitt, avsnitt 4. Förslag: En ny bestämmelse införs i ellagen som ålägger den som bedriver nätverksamhet och som utgör en del av ett vertikalt integrerat företag vars elnät har minst 100 000 anslutningspunkter samt den som innehar nätkoncession för stamledning att upprätta en övervakningsplan där det anges vilka åtgärder som vidtagits för att motverka diskriminerande beteende. Begreppet vertikalt integrerat företag definieras i en egen bestämmelse. De åtgärder som vidtagits för att motverka diskriminerande beteende skall redovisas i en årlig rapport till den myndighet som regeringen bestämmer. Den årliga rapporten skall offentliggöras. Närmare föreskrifter om innehållet i övervakningsplanen och om offentliggörandet av den årliga rapporten meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Enligt artikel 10.2.d och artikel 15.2. d skall systemansvariga för överförings- respektive distributionssystem upprätta en övervakningsplan där det anges vilka åtgärder som vidtagits för att motverka diskriminerande beteende samt se till att planen följs. Överväganden och förslag avseende elmarknadsdirektivet planen skall anges vilka specifika skyldigheter de anställda har för att detta mål skall uppfyllas. Den person eller det organ som ansvarar för att övervakningsplanen följs skall överlämna en årlig rapport över vilka åtgärder som vidtagits till relevant tillsynsmyndighet. Den årliga rapporten skall dessutom offentliggöras. Syftet med övervakningsplanen är att säkerställa att de systemansvariga för överförings- respektive distributionssystemen inser vikten av att de agerar objektivt och icke-diskriminerande, dvs. att de inte otillbörligt gynnar någon aktör på marknaden. Enligt artikel 15.2 andra stycket får medlemsstaterna, såvitt avser systemansvariga för distributionssystemet, bl.a. besluta att inte införa detta krav på integrerade elmarknadsföretag som har mindre än 100 000 anslutna kunder. Något undantag för systemansvariga för överföringssystem finns däremot inte. I likhet med de slutsatser som dragits av i sitt delbetänkande Elnätsföretag – Regler och tillsyn (SOU 2000:90) har under avsnitt 2.3.5 avseende bedömningen av artikel 15 dragits slutsatsen att direktivet inte motsäger ett synsätt som innebär att eventuell övervältring av kostnader från den konkurrensutsatta delen av marknaden bäst tas om hand inom ramen för tariffkontrollen och att ett förbud mot vissa gemensamma funktioner skulle leda till komplicerade gränsdragningsproblem. Under bedömningen av artikel 15 har också dragits slutsatsen att direktivet kräver en åtskillnad när det gäller beslutsfattande. För svenskt vidkommande innebär bestämmelserna om åtskillnad att nya regler måste införas som innebär ett förbud för juridiska personer som bedriver nätverksamhet att ha gemensamma styrelseledamöter, verkställande direktör och firmatecknare med företag som bedriver produktion av eller handel med el. Mot bakgrund av den registrering av de personer som träffas av det föreslagna förbudet i t.ex. Patent- och registreringsverkets register bör det inte bli några större problem med att övervaka att en sådan åtskillnad verkligen genomförs. Detta sammantaget med de överväganden som görs i avsnitt 4, att åtskillnaden skall gälla alla juridiska personer som bedriver nätverksamhet, uppstår heller inte någon gränsdragningsproblematik som i sin tur föranleder ett särskilt behov att övervaka graden av åtskillnad och vilka åtgärder som vidtagits för att motverka diskriminerade beteende. bör med hänsyn till detta överväga att inte tillämpa direktivets krav på övervakningsplan för de företag som har mindre än 100 000 Överväganden och förslag avseende elmarknadsdirektivet