sou · GRB318d3 · 2004-01-01 00:00:00 — 11 En okontroversiell sanning 11.1Motstridig information tonas ned Före förelåg två konkurrerande versioner om vad som egentligen hänt . Enligt den första versionen skulle ha satts under sovjetiskt beskydd , och enligt den andra versionen skulle ha försvunnit i bil mot okänd destination . Som ett resultat av ny informa- tion som erhöll från legationschefen i (Reuterswärd) och av den genomresande Budapest-legationens per- sonal (troligtvis ) , fick han de bägge versionerna att stå i harmoni med varandra: hade på- träffats av sovjetiska myndigheter, men därefter försvunnit i bil mot okänd destination. Han hade sedermera sannolikt mördats av förklädda pilkorsare, råkat ut för en bilolycka eller dylikt. Det kan härvid vara givande att helt kort återknyta till det inle- dande resonemanget om störningsfaktorer och deras påverkan på tjänstemäns rapportering. Ett centralt argument inom den kogni- tiva forskningen är att människan, i syfte att begripliggöra sin omvärld, kategoriserar inkommande information i enlighet med etablerade uppfattningar (beliefs, images, schemas), om hur verklig- heten fungerar. Forskning visar också att information som strider mot de egna uppfattningarna, och som kan medföra konflikt dem emellan, tenderar att bli omedvetet (eller medvetet) marginaliserad eller helt negligerad. Information som däremot bekräftar de egna uppfattningarna, anammas enklare och ses som mer sanningsenlig och relevant. För var , som framgått ovan, en högst okonventionell legationssekreterare som i hög grad agerade efter eget huvud, utan att vänta på instruktioner från sin chef. Att skulle ha givit sig av från , med eller utan sina ryska beskyddare, bör således inte ha förefallit alltför otroligt för . Att skulle ha begått ett så flagrant brott mot all diplomatisk sedvänja, som att internera en person med diplomatisk immunitet föreföll därtill för , liksom för de flesta andra UD-tjänstemän som mindre troligt. Han behöver dock inte ha hållit det för helt uteslutet. Vi har i det föregående påvisat att redan på tidigt sta- dium hade vissa inslag av realism och pessimism i sin syn på Sovjet- unionen, och dessa drag skulle komma att förstärkas som legationschef i . Däremot är det rimligt att anta att en sovjetisk internering av stod i så djup strid med vad ville se, givet hans målsättning att förbättra de svensk- sovjetiska relationerna, att han blev medvetet eller omedvetet blockerad mot information som pekade i denna riktning. hade därtill, sannolikt från chef (alltså från auktoritativt håll), erhållit en version av händelseförloppet som föreföll trovärdig och därtill eliminerade risken att behöva utpeka Dekanozov och Vetrov som representanter för en stat som genom uppenbart slarv förorsakat att en svensk diplomat mördats av eller pilkorsare, eller än värre, behöva utpeka dem som delaktiga i en kidnappning eller rentav mord. Därtill hade han i ganska hög utsträckning låst sin egen position i ärendet. hade han underrättat Vetrov per brev att försvunnit i bil mot okänd destination, hade han meddelat Harriman samma bild av öde och hade han sagt till Dekanozov att , efter det att han påträffats, [skulle] ha dött i samband med en bil- olycka. I syfte att undvika (ett möjligtvis plågsamt) omprövande av den egna bilden av öde (med allt vad det skulle innebära av personlig prestigeförlust) skulle man, enligt kognitiv teori, förvänta sig att marginaliserade information som stred mot de egna uppfattningarna, och framhävde information som gav stöd åt dessa. Det finns, 1946, flera exempel på hur information, som i ljuset av de ovan anförda upp- gifterna från Anger, , , Kollontaj m.fl., borde ha kunnat tolkas som ytterligare indikationer på att befann sig i sovjetisk fångenskap, filtrerades bort ur föreställnings- värld. Ett (ehuru något tveksamt) exempel på detta utgörs av samtalsuppteckning från ett möte med Dekanozov . Dekanozov, som under mötet var synbart irriterad och, enligt , var tvungen att lägga band på sig för att inte brusa upp, hade lett in samtalet på frågan om de baltiska flyktingarna i . Dekanozov var missnöjd med att man från svensk sida uppgavs ha hindrat representanter för sovjetiska legationen i att ta kontakt med flyktingarna som befann sig i olika läger: ville ej godtaga att överlämna åt någon annan än hemlandets representanter att konstatera, huruvida flyktingarna vilja återvända eller ej. Om man alldeles bortser från det aktuella flykting- spörsmålet, yttrade , kan väl ingen förneka, att om medborgare i landet A. befinna sig i landet B., officiella representanter för landet A. böra av landet B:s myndigheter tillåtas att träda i person- lig kontakt med sina landsmän. Vad skulle Ni säga, om här funnes svenskar, med vilka man förvägrade Er att taga personlig kontakt, frå- gade . Jag förklarade, att man i den mån här finnas svenskar, som önska leva i , jag säkerligen ej skulle vilja förmå dem att återvända hem. genmälde, att det nog kunde förekomma fall, då jag skulle önska en personlig kontakt (P 40 R, 18/5-1945). Dekanozov antydde alltså att det nog kunde förekomma fall då skulle önska en personlig kontakt med svenskar i Sov- jetunionen. Det är omöjligt att svara på frågan huruvida Dekano- zov härmed avsåg . Det förefaller sannolikt att Dekanozov, som tidigare tjänstgjort inom den sovjetiska säker- hetstjänsten och alltjämt upprätthöll starka band till denna, kände till att befann sig i Lubjanka-fängelset i . Det finns dock ingen säker dokumentation på att så var fallet. Hade haft full tillgång till den ovan anförda informa- tion som fanns rörande försvinnande (som dock till stor del blivit liggande i ), och inte varit fullt så övertygad om att omkommit, hade man kanske kunnat förvänta sig någon form av reflektion kring denna fråga. Av rapporten att döma finns dock inga tecken som tyder på att vare sig han själv, eller , vars paraffer återfinns på dokumentet, skulle ha gjort någon koppling mellan Dekanozovs antydan och den försvunne . Det faktum att man från svensk sida inte ens spekulerade kring vilka fall som skulle kunna tänkas avses, kan tolkas som ett resultat av den omedvetna strävan hos (och övriga inom den svenska utrikesförvaltningen), att upprätthålla den version man bestämt sig för, och negligera information som kunnat leda till att man måste ompröva sin uppfattning. Ett annat exempel på hur information, som skulle kunna tala för att fanns i livet, filtrerades bort utgörs av Söder- bloms officiella skrivelse till utrikesministern av . Häri återgavs ett möte med den ungerske professorn och nobel- pristagaren . Enligt hade denne uppgivit att han hört nyheten om påträf- fande av sovjetiska trupper, samt att man inom Malinovsky's [sic] högkvarter glatt sig åt att den förste svensken hittats (P2 Eu, 24/5-1945). Ingenting tyder dock på att , eller någon annan inom utrikesförvaltningen, tolkade detta vittnesmål som ytterligare stöd för att fanns i livet i sovjetisk fångenskap. I stället läm- nades uppgiften okommenterad, och torde, åtminstone av Söder- blom, ha uppfattats som tämligen enkel att integrera i den etable- rade bilden om öde, alltså att han påträffats av sovjetiska trupper men därefter försvunnit. Wallenberg-ärendet bör bedrivas i Det finns också exempel på hur information, som gav stöd åt bil- den av som död någonstans i , av Söder- blom framhölls som särskilt viktig. Vi har ovan pekat på den generella tendensen hos att alltsedan mötet med Vetrov hänvisa alla ärenden som rörde förhållandena i de av ockuperade delarna av Öst- och . I flera telegram, handbrev och officiella skrivelser förfäktade han positionen att borde bedriva ärenden rörande genom en ny svensk beskickning i (HP 80 Ea, 29/3, 12/4, 19/4, 3/9-1945, HP 1 Eu, 12/4, 6/7, 14/8-1945, P 2 Eu, 25/9-1945). Skulle avlägga en démarche vari gjordes gällande att sovjetiska militära myndigheter egenmäktigt tillägnat sig kontrollen över svenska industrier i kunde det, enligt , medföra allvar- liga konsekvenser (HP 80 Ea, 12/4-1945). I enlighet med denna linje skrev följande i ett brev till : vad särskilt beträffar, torde det snart vara att tänka sig in i lämpligaste sättet att gå tillväga för att komma i kontakt med den nya regeringen. Jag skulle kunna tänka mig möjligheten av att använda som en kanal. Kanske kunde jag få instruktion att meddela önskan att träda i diplomatisk förbindelse eller eljest taga kontakt med den nya rege- ringen i för att bevaka våra viktiga ekonomiska intressen i detta land []. Tillika kunde jag kanske få i uppdrag att bedja sovjet- regeringen vidarebefordra detta önskemål till den ungerska regeringen med förfrågan, huru den ställer sig till saken. Naturligtvis är det lättare för Dig att från Din centrala utsiktspunkt bedöma, när rätta tidpunk- ten är inne och välja den lämpligaste kanalen för en kontakt. Emeller- tid böra vi enligt min uppfattning härvidlag öva den största (HP 1 Eu, 6/7-1945). instruerades på nytt av UD att hos sovjetiska myndigheter försöka säkerställa att svensk egendom i respekterades av de därvarande sovjetiska militära myndig- heterna. var det inte STAB:s egendom utan Svenska ackumulator aktiebolaget i som var i farozonen. Jag skulle kunna tänka mig att överlämna det hit översända intyget av publicus till utrikeskommissariatet i och för vidarebefordran till vederbörande lokala myndigheter, under åberopande att vi ej hava någon representation i . Emellertid tror jag knappast något förnuftigt syfte skulle uppnås härmed. Jag vidhåller den av mig vid många tillfällen envetet förfäktade meningen, att enda effektiva sättet att försvara de svenska ekonomiska intressena i de östeuropeiska län- derna är att komma i officiella förbindelser med de nya regeringarna. När detta kan ske, är en politisk fråga, som bäst kan bedömas från horisont. Ur min speciella synpunkt förefaller det natur- ligtvis önskvärt att man är ute (HP 80 Ea, 3/9-1945). Tendensen att vilja hänskjuta vidare handläggning till en svensk beskickning i framkom i brevet av , (vari betecknade som en representant för Röda Korset). Detta brev avlutades enligt följande: Tills vidare förblir emellertid försvinnande ett mysterium. Jag utgår ifrån, att, så länge vi ej få höra ytterligare från den schwei- ziska källan, det knappast kan vara lämpligt att ytterligare bedriva saken härifrån. Hoppet står nu till vad professor kan uträtta och till den utredning, som vår blivande beskickning i kan åstadkomma (P 2 Eu, 14/8-1945). Hoppet stod alltså till vad den blivande beskickningen i skulle kunna åstadkomma i utredningen om öde. meddelade beskickningen i att direk- tören för ungerska underrättat Kálman att var vid liv, tagen med samtliga anteckningar och Unterlagen av ryssarna, som avsåg utnyttja vid processer mot komprometterade ungrare. Takácsy ansåg det lönlöst att för ögonblicket företaga några officiella démarcher, eventuellt ingripande torde endast vara möjligt på privat väg (P 2 EuI, 28/8-1945, 4/9-1945). Denna uppgift vidarebefordrades av till (P 2 EuI, 4/9- 1945). amerikanska ambassaden här har icke heller tidigare gjort någon hän- vändelse till ryssarna angående . De ha i anled- ning av en då mottagen förfrågan från tillrått State Department att instruera den amerikanske representanten i att söka efterforska vederbörande. Även har amerikanska ambassaden svarat , att det synes dem lönlöst att här göra någon démarche, och de ha nu i stället föreslagit, att State Department instruerar political representative i , Mr. , att på platsen söka inhämta alla upplysningar, som står att vinna angående vad som exakt hänt samt härom inrappor- tera till . På så sätt skulle åtminstone det kunna vinnas att man fick såpass säkra underrättelser att de kunde delgivas familjen (2 Eu, 25/9-1945). framhöll genom detta brev information som gav stöd åt bilden att omkommit i trakterna kring , och att arbetet för att fastställa omständigheterna kring dennes död borde bedrivas i . hade, som skriver, instruerats att på platsen söka inhämta alla upplysningar [] angående vad som exakt hänt . Det synes rimligt att tolka detta som en underförstådd uppmaning till att borde komma till samma slutsats. använde således det ameri- kanska agerandet i Wallenberg-ärendet som något av en förebild för hur också den svenska linjen borde gestalta sig. borde bedriva ärendet i . upprättades slutligen en ny svensk beskickning i under chargé d'affaires . Den 17 decem- ber 1945 skrev till kabinettssekreterare : Då detta läses torde Arfwedsson, enligt vad man får hoppas, i egenskap av chargé d'affaires ha etablerat sig i den ungerska huvudsta- den, och jag anser mig i stort sett skild från vidare bekymmer för de svensk-ungerska förbindelserna (HP 1 Eu, 17/12-1945). inställning i hade kon- sekvent varit att frågan borde bedrivas från en svensk legation i . Det är svårt att med säkerhet svara på frågan huruvida nu avsåg att helt frånhända sig det fortsatta drivandet av ärendet från . Att så var fallet framkommer dock i handbrev till av . Häri gav ett antal förslag till ändringar i en promemoria som UD () hade upprättat över Wallenberg-ärendets handläggning. noterade, på basis av uppgifter som presenterats i en artikel av journalisten i , att denne utesluter möjligheten av att skulle hållas fängslad någon- stans i eller utan någon möjlighet till kontakt med yttervärlden samt framhåller, att ryssarna själva hos svenskarna förfrågade sig, vart tagit vägen. Vidare vill jag understryka, att anser sannolikt, att under färd från från Debretsen omkommit på ett eller annat sätt. Ett annat dokument av intresse är meddelandet om att man i ämnar uppkalla en gata efter och uppföra ett monument till hans minne. [] Initiativtagarna till dessa hedersbetygelser åt minne måste mänskligt att döma utgå ifrån att han ej längre finnes bland de levande (P 2 Eu, 18/12-1945). Andemeningen i handbrev var således att omkommit i och att ärendet följaktligen också borde bedrivas av den nyöppnade svenska legationen där. Denna inställning kommer till än mer tydligt uttryck under samtal med den nye chefen för den femte europeiska (skandina- viska) avdelningen vid utrikeskommissariatet . Enligt den sovjetiska samtals- uppteckningen sade härvid följande: Jag vill säga Er öppet min personliga mening i denna fråga. Jag vet naturligtvis att min mening inte kan ha någon personlig karaktär, men i detta fall vill jag be er hålla den för personlig. Jag förmodar att är i livet. Möjligtvis har han dött som ett resul- tat av bomber från tyskt flygvapen eller på grund av ett överfall av ungerska eller tyska militärer som har uppenbarat sig i sovjetisk för- klädnad. efter avsändandet av till Debrecen ägde en stor sovjetisk offensiv rum, varvid staber och arkiv förflyttades och det visade sig omöjligt att få fram några uppgifter om öde . Det skulle vara utmärkt om legationen nu kunde få ett svar just i den andan, dvs. att har omkommit. Detta är nödvändigt i första hand för mor vilken ännu hoppas att hennes son är i livet och slösar kraft och hälsa på ett meningslöst sökande. Jag har talat om detta med Mme Kollontaj. Hon höll med om min uppfattning och rekommenderade mig öppet att berätta detta för Er vad jag nu har gjort. Jag vill än en gång understryka att min önskan om ett svar från Sovjetiska regeringen och innehållet i detta svar naturligtvis utgör en personlig vädjan och min personliga uppfattning (AVPRF, f. 06, op. 7, p. 52, d. 858, l. skickade ingen samtalsuppteckning för mötet med Abramov till . I stället omnämndes det i ett kort hand- brev till av , vari rapporte- rade att han haft samtal med Kollontaj och Abramov, och att den senare meddelat att de sovjetiska militära myndigheter av allt att döma ej veta vad som hänt (P 2 Eu, 3/1-1946). Att den sovjetiska samtalsrapporten skulle vara tillrättalagd av Abramov för att passa överordnades preferenser och målsättningar bedöms av den svenska arbetsgruppen som osannolikt. Man note- rar härvid att de mest graverande av uttalanden åter- gavs inom citationstecken (UD II: 52, 2001: 88). och bilden av öde ansåg sig således i stort sett skild från vidare bekymmer för de svensk-ungerska förbindel- serna och han hade aktivt börjat verka för att få dokumentation från sovjetiska företrädare som gav stöd åt bilden av som död i . roll som konstruktör av bilden av ärendet måste tillmätas stor betydelse. Hans telegram av vari fastslogs att [] avrest med bil till Debreczen och befaras ha omkommit under resan [till följd av] bil- olycka (mycket sannolikt), rånmord, bakhåll av pilkorsare etc (P 2 Eu, 14/4-1945, HP 1 Eu, 14/4-1945), var viktigt härvid. Det finns en rad indikationer på att bild av ärendet tillmättes betydelse av den övriga UD-personalen. Det faktum att att ingen av chefstjänstemännen, åtminstone av den skriftliga dokumentationen att döma, erinrade mot telegram och handbrev i ärendet måste sägas tala i denna riktning. Det står också klart att hans linje att ärendet måste bedrivas i fick genomslag. Detta framgår dels av förfrågan om efterforskningar i , dels i ett brev från polchefen till den nye amerikanske ministern i Ravndal av : We shall soon have a representative of our own in , so we hope not to trouble you overmuch more with this matter. We are anxious, however, to look for continued support and cooperation from the American Minister in (P 2 EuI, 2/11-1945). underströk således att man från svensk sida framgent ville ha hjälp från det amerikanska sändebudet i . Det finns överhuvudtaget ingen antydan om att ärendet skulle bedrivas i . En ytterligare indikation på betydelsefulla roll utgörs av chargé d'affaires första rapport från i ärendet . Arfwedssons rapport, i form av en officiella skrivelse till , avslutades enligt följande: Vad som verkligen hänt torde väl aldrig bli utrönt eftersom åsyna vitt- nen tydligen antingen icke finnas eller icke vilja eller icke våga fram- träda. De ryska trupper, som funnos här äro utbytta mot andra. Ungerska polisens handlingar från ifrågavarande tid äro bort- förda eller förstörda. Under dylika förhållanden bör man nog ej fästa några större förhoppningar vid att de fortsatta utredningarna skola bringa positiva resultat. Vad som kan göras kommer emellertid att göras (P 2 EuI, 26/1-1946). Arfwedssons skrivelse innehåller tre huvudargument: a) vad som verkligen hänt torde aldrig bli utrönt, b) de ryska trupper, som funnos här [1945] äro utbytta mot andra och c) man bör ej fästa några större förhoppningar vid att de fortsatta utredningarna skola bringa positivt resultat. Dessa argument återfinns nära nog ordagrant i telegram och skrivelser till UD : a) I telegram av hette det att jag fruktar att klarhet aldrig vinnes (P 2 Eu, 14/4-1945, HP 1 Eu, 14/4-1945), b) I hand- brevet till av konstaterade att de truppförband, som stodo i , nu säkerligen flyttat fram sina staber och kvarter (HP 80 Ea, 19/4-1945) och c) (i samma brev): Vad jag fruktar är, att ryssarna med bästa vilja i världen icke kunna skapa klarhet om vad som inträffat (HP 80 Ea, 19/4-1945). Det är också intressant att en liknande formulering av Söder- blom återges i den sovjetiska samtalsuppteckningen från mötet mellan och : efter avsändandet av till Debrecen ägde en stor sovje- tisk offensiv rum, varvid staber och arkiv förflyttades och det visade sig omöjligt att få fram några uppgifter om öde (AVPRF, f. 06, op. 7, p. 52, d. 858, l. 89–194). Det synes osannolikt att Arfwedsson, lite mer än efter ankomsten till , på egen hand skulle ha kommit till slut- satser som visade en så uppenbar likhet med . Det är härvid av intresse att notera att Arfwedsson, mot bakgrund av att stod under sovjetisk militär kontroll, var tvungen att fara via till . anlände till och for vidare mot . Vad som avhandlades mellan och under de Arfwedsson befann sig i finns inte dokumen- terat. Emellertid synes det rimligt att en hel rad ärenden, inklusive Wallenberg-ärendet, varit föremål för diskussioner. orienterade sig säkerligen om inställning i dessa frågor. hade i sin tur kallats hem till UD för rapportering (P 9, 24/9-1945), (han anträdde emellertid resan först [P 9, 2/10-1945]). Han kom därefter att vistas i ända fram till (P 9, 14/12- 1945). hade han, såsom framgår av , varit inbjuden på middag hos . Att diskuterat frågor rörande förhållande till under sin vistelse i med utrikesministern står bortom allt tvivel. Att angelägenheter rörande var föremål för diskussion synes ävenledes troligt mot bakgrund av att medgivandet till upprättandet av en svensk beskickning i gavs av Abramov (och meddelades i en officiell skri- velse från chargé d'affaires till den 9 okto- ber 1945). bör ha haft tämligen omfattande kontakter med UD:s ledning rörande de angelägenheter som kunde förväntas sysselsätta den nye beskickningschefen i . 11.2En inte helt allenarådande bild Det skulle dock vara felaktigt att hävda att bilden av som död utgjorde den allenarådande bilden om öde inom UD . propagerade visserli- gen i flera telegram och handbrev för denna teori, men man kan inte säga att den var helt obestridd. Uppgiften från att en tillförlitlig sagesman uppgivit att skulle frisk och fri ha hållit sig gömd i säker förklädnad i Pest vidarebefordrades som nämnts, till (P 2 EuI, 2/7-1945). När var- nade för den sovjetiska reaktionen på dessa nya uppgifter, svarade att det är väl inte annat än fullständigt naturligt [] att vi med alla medel söka efter en försvunnen svensk (P 2 Eu, 12/7- 1945). definierades alltså , av kabinettssekre- teraren, som försvunnen snarare än död. Av ett telegram av från den vice ameri- kanske utrikesministern till den amerikanska lega- tionen i framgår att amerikanska myndigheter underrättats av UD rörande Takácsys uppgifter. I telegrammet återgavs Takácsys uppgifter varefter följande angavs: Swedish FONOFF hopes foregoing may assist you in making further inquiries about , but it feels that even if the info is true the Soviets will never produce alive (U.S. , Decimal File, RG 59, National Archives). Den understrukna delen av detta meddelande har på originaltele- grammet strukits över och denna ändring i telegrammet har, enligt en randanteckning, godkänts av en . (Clattenberg var chef för the Special War Problems Office vid amerikanska och hade ett särskilt ansvar för frågor rörande saknade personer i utlandet). Vem inom UD som inför amerikanska företrädare har givit uttryck för ståndpunkten att man från sovjetisk sida aldrig skulle lämna ut en levande , varför denne tjänsteman sagt detta, och om han verkligen har gjort det är okänt. Likaledes oklart är på vilka grunder har gått med på att denna del av telegrammet inte vidarebefordras till . Klart är i alla fall att denna utsaga, om den är riktig, visar att bilden av som död inte var helt allenarådande. instruerades även legationen i att i en skriftlig démarche påminna om den undersökning som utlovats av Dekanozov vid mötet med . Démarchen verkställdes av chargé d'affaires (Söder- blom vistades i ), och hade sin utgångspunkt i Dekanozovs note av . Det angavs även att frå- gan hade särskild vikt med hänsyn till att var lega- tionsmedlem (P 2 EuI, 3/11-1945). Som underlag för denna démarche upprättades inom UD , en utför- lig promemoria över skriftväxlingen (P 2 EuI, 1/11-1945). gjorde en förnyad démarche med anledning av Wallenberg-ärendet, och fick då till svar att de sovjetiska militära myndigheterna beordrats göra undersökningar (P 2 EuI, 29/4-1946). Det förefaller osannolikt att man från svensk sida skulle ha företagit dessa åtgärder om bilden av som död varit obestridd inom hela utrikesförvaltningen. Problemet ligger emellertid i det faktum att det var okontrover- siellt att öppet hävda att var död. , Söder- blom, och kunde utan att motsägas öppet hävda att var död. noterade i en prome- moria att fru var upprörd över att UD utgick från att var död': Bl.a. hade såväl envoyén som envoyén uttryck- ligt sagt henne, att hon ej borde räkna med att sonen var vid liv (P 2 EuI, 4/3-1947). tog den svenske militärattachén i upp Wallenberg-ärendet i samband med ett besök hos det sovjetiska försvarskommissariatet.