sou · GRB372d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Endast de utsläppskällor där förbättrande åtgärder har signifikant betydelse för de samlade nationella utsläppen bör prioriteras. Målsättningen skall vara att minska samlade tillförsel till och . saknas en nationellt övergripande strategi som syftar till att minska den totala svenska belastningen av PCB, dioxiner och fura- ner, men också för vissa andra särskilt angelägna ämnen. För närva- rande pågår dock en källkartering och storleksbedömning av utsläppen vid , på uppdrag av regeringen. När kartläggningen genomförts bör åtgärder inriktas på utsläpp som påverkar . Dessa åtgärder bör innefatta begränsningar av utsläpp, omhändertagande och säker deponering av avfall från: Deponier, förorenad mark och sediment m.m. Fogmassor och andra material i byggnader. Förbränningsprocesser med innehåll av halogener. Industriprocesser med innehåll av halogener och organiskt material. Tillförseln och bildande av gifter som härrör från förbränning skall minska till ofarliga nivåer. Ett åtgärdsprogram för att reducera bildning och tillförsel av miljö- gifter och andra skadliga ämnen till och vid förbränning krävs, som ett led i arbetet med att reducera koncent- rationerna av miljögifter i fisk från och . Arbetet bör ta sin utgångspunkt i miljömålet Giftfri miljö och dess delmål. Det innebär huvudsakligen att det krävs ett utökat ansvar hos producenter genom frivilliga och lagligt bindande åtaganden. Åtgärdsförslaget syftar till att minska förbränningens bidrag till skadliga kemiska ämnen i havet genom nationella åtgärder. En nationell marin strategi Optimerad förbränning och förfinad rökgasreningsteknik till luft har minskat de totala utsläppen av de miljögifter samhället beslutat att reglera. Detta gäller framförallt PAH och dioxiner. Med stor sannolikhet har vidtagna åtgärder även lett till en minsk- ning av andra potentiella miljögifter som kan bildas i förbrännings- processen men som inte varit föremål för mätning och kontroll. Samhället står inför en situation där antalet förbränningsanlägg- ningar kommer att öka markant den närmaste framtiden, beroende på att nya regler mot deponering av organiskt avfall införs. En avveckling av kärnkraften kan leda till en ökad förbränning av både fossila bränslen och förnyelsebara kolväten (flis, ved m.m.). Åtgärdsprogrammet bör omfatta ett flertal komponenter: Kraven på mellanlager och deponier av avfall skall vara strängare än vad som är fallet för att motverka okontrollerade bränder. Det bör vidare vara obligatoriskt att upprätta åtgärdsprogram för större avfallsdeponier. Men även små och stora deponier kan förmodas orsaka problem om bränder uppkommer. Bättre tillsyn över depo- nier behövs. De omfattande dispenser från deponiförbudet som ges bör upphävas. Enligt svenska beräkningar uppskattas emis- sionen av klorerade dioxiner från okontrollerad förbränning i depo- nier till lika stor som från alla andra förbränningskällor tillsam- mans. Emissionskraven på befintliga större biobränsleanläggningar skall vara lika stränga som de för andra förbränningsanläggningar vad avser metaller och organiska ämnen. Kraven beträffande hantering, sortering och förbränning av alla typer av produkter samt aska och slagg på biobränsleanläggningar och andra större förbränningsan- läggningar bör också skärpas. Förbränning av osorterat avfall bör ej tillåtas. Tillsynen över avfallsförbränningsanläggningar bör skärpas. Branschorganisationerna bör verka för att samtliga förbrännings- anläggningar (inkl. biobränsleanläggningar) miljöcertifieras. Riktade åtgärder för att underlätta konverteringen av enskilda hushåll med gamla uppvärmningssystem till nya icke förbrännings- baserade alternativ (fjärr-, jord- och bergvärme, solenergi och vind- kraft) bör genomföras. En nationell marin strategi Kemiska kontrollprogram av rökgasutsläpp och läckage från ask- och slaggdeponier från de största anläggningarna bör utvärderas mot biologiska effektkontrollprogram i en karterande screening. Resultatet kan ge underlag för att bedöma hur stor källa en anlägg- ning är till både kända och okända potentiella gifter. Uppdrag bör ges till att i samarbete med Energimyndig- heten och Kemikalieinspektionen, initiera ett forskningsprogram med syfte att utveckla kemiska kontrollprogram för mark och vat- ten. Dessutom bör isokinetisk (flödesproportionell) provtagning av förbränningsgaser i alla större förbränningsanläggningar (inkl. bio- bränsleanläggningar) krävas, för att få en tydligare totaluppskatt- ning av utsläppen. Detta kan ske med hjälp av kemiska markörer för bildning av olika typer av oönskade förbränningsprodukter, vil- ket skulle minska kostnaderna. Uppdrag föreslås ges till Energi- myndigheten för att initiera ett program som utvecklar on-line mätmetoder av kemiska markörer. Enskilda hushåll kan ha en relativt stor betydelse för bildning av gifter i samband med förbränning. Genom ökad information i sam- hället om nackdelarna med småskalig okontrollerad förbränning kan de relativt stora utsläppen från dessa källor reduceras. Kemiska ämnens påverkan på det ekosystemet skall vara försumbara. För att minska gifters påverkan på havets ekosystem krävs ett hel- hetsgrepp som bör ta sin utgångspunkt i miljömålet Giftfri miljö och dess delmål. Restprodukterna från vår konsumtion bör kartläggas och pro- duktions- och användarmönster av kemiska produkter och varor behöver studeras ytterligare i syfte att föreslå konkreta åtgärder. Det krävs även en utökad miljöövervakning och ett bredare angreppssätt än att fokusera på enskilda ämnen. Exempelvis bör åtgärdsplanering och miljöövervakning i större utsträckning ske för större grupper av kemikalier som t.ex. har likartade inneboende egenskaper (CMR- och PB-ämnen, dvs. cancerframkallande, arvs- massepåverkande och fortplantningsstörande ämnen samt långli- vade och bioackumulerande ämnen). En nationell marin strategi Det råder stor kunskapsbrist om kemiska ämnens påverkan på de ekosystemen. Ökad kunskap om effekter i havsmiljön är därför mycket angeläget och kräver ett heltäckande miljöövervak- ningsprogram. Kunskap behövs även om vilka ämnen som når havet från vattendrag och avlopp via våra reningsverk. Framförallt behöver vi kunskap som ger oss möjlighet att agera innan problem uppstår. Övervakningen har huvudsakligen koncentrerats till ett fåtal ämnen (de traditionella organiska miljögifterna och ett antal tungmetaller), ofta i begränsade områden. Den omfattande han- teringen av hälso- och miljöskadliga ämnen i vårt moderna samhälle innebär dock att dagens miljöövervakning inte alls är tillräcklig. Mycket lite är känt om vilka föroreningar som dagens kemikaliean- vändning ger upphov till. Vi vet exempelvis inte om sådana föroreningar tvingar oss att utfärda nya kostråd eller vilken storskalig påverkan på ekosystemet de kan få. Miljöövervakningen skall förstärkas och kunna förutse risker innan skador uppstår. Miljöövervakningen måste i större utsträckning följa upp effekter av vidtagna åtgärder i miljön. Detta skulle innebära att oväntade ökningar och negativa effekter av kända eller okända gifter skulle upptäckas tidigare. Även här bör miljömålet Giftfri miljö och dess delmål vara utgångspunkt för prioriteringar av arbetet. En anled- ning till att ett kemiskt ämne blir ett miljöproblem är i allmänhet att det bryts ned långsamt i miljön och/eller att det bioacku- muleras. Därför kan exempelvis illa hanterade deponier, okon- trollerad förbränning av sopor och rivningsmaterial, ändrade kemiska eller fysikaliska förhållanden i sediment plötsligt frigöra stabila ämnen som varit bundna i sedimenten. För de ämnen som redan nått havsmiljön genom reningsverk, luftnedfall eller andra spridningsvägar har många års miljöövervak- ning givit information om några av dessa ämnens halter och effek- ter i miljön. Den kunskap som erhålls i studier av de klassiska mil- jögifterna kan användas vid undersökningar av nya, ännu okända miljögifter. En viktig utgångspunkt i det framtida arbetet är därför att bredda perspektivet och lägga vikt vid nya ämnen, framför allt persistenta och bioackumulerande sådana. Övervakningen av kemiska ämnen och dess effekter samordnas internationellt genom ICES. ICES har byggt upp en gedigen data- En nationell marin strategi bas samt arbetat med samordnad rapportering, tolkning av resultat och regelbundna miljötillståndsbeskrivningar. Svensk övervakning av miljögifter är unik såtillvida att tidsseri- erna är mycket långa. Prov tagna i miljön kännetecknas av en för- hållandevis stor naturlig variation mellan år. Därför är långa tidsse- rier av mätningar en nödvändighet för att på rätt sätt tolka för- ändringar av olika kemikaliers belastning på havsmiljön. Till sitt förfogande har miljöövervakningen också världens äldsta miljö- provbank av systematiskt insamlade och väldefinierade prover, vilket medger retrospektiva analyser av nyupptäckta miljögifter . Att utveckla den svenska miljö- övervakningen och på ett effektivt sätt samordna den med det internationella arbetet ger goda förutsättningar för att bygga upp en aktiv miljöövervakning. Miljöövervakningen skall kopplas till behovet av åtgärder. I avvaktan på EU:s nya kemikalielagstiftning, måste åtgärder vidtas utifrån den information vi har . Miljöövervakningen i har bidragit med nödvändig kunskap om hur vi skall prioritera åtgärder för havsmiljön. Övervakningen visar även vilket resultat vidtagna åtgärder har på miljön och utgör en viktig del i uppfölj- ningen av miljömålen. Trots detta finns det brister, framförallt eftersom miljöövervakningen bara har kontroll på en bråkdel av de kemiska ämnen som finns i miljön. Det behövs en strategi för hur vi går från en konkret kontroll av ett fåtal ämnen till en mer varie- rad kontroll av hundratals eller kanske t.o.m. tusentals ämnen som kan befaras vara skadliga. I strategin behövs en analys av hur vi skall välja ut och klara av att på lämpligt och rimligt sätt kontrollera alla dessa ämnen samt att föra vidare den informationen till myndighe- ter och andra beslutsfattare. Vidare är det generellt oklart vid vilka nivåer i miljön vi kan för- vänta oss effekter av dessa ämnen. Tolkningen av resultaten från effektövervakningen är komplicerad och det är därför viktigt att förbättra redan existerande metoder samt att utveckla nya metoder för biologisk effektövervakning. Miljöövervakningen skall bidra med kunskap om vilka åtgärder som behöver prioriteras utifrån dagens omfattande kemikaliehan- tering. För ett fåtal ämnen som har känd giftverkan och utgör allvarliga hot mot miljön finns internationella överenskommelser om över- vakning och rapportering till mellanstatliga organisationer såsom En nationell marin strategi de regionala havskonventionerna (HELCOM, OSPAR). Här är ambitionen att även kvantitativt bestämma storleken av föränd- ringen i miljön för att exempelvis följa upp politiska utfästelser om halverade utsläpp inom vissa tidsperioder. omfattar också radioaktiva ämnen. För att ska kunna leva upp till dessa överenskommelser är det viktigt att det befintliga nationella miljöövervakningsprogramet för radioaktiva ämnen och kompetensen inom forskningsområdena radioekologi och strål- ningsbiologi utvecklas. bör få i uppdrag att förbättra den befintliga mil- jöövervakningen av kemikalier och gifter genom ett antal åtgärder. bör, tillsammans med berörda myndigheter, få i uppdrag att utforma en nationell strategi för att göra miljö- övervakningen mer långsiktig och kostnadseffektiv. Nuvarande miljöövervakningsprogram bör breddas och utveck- las. De ämnen som screenas och som visat sig förekomma i miljön i halter över kända effektgränser måste ingå i nuvarande övervakningsprogram. Det krävs också en utökad screening för att täcka fler potentiella miljögifter. Denna screening bör göras utifrån de framtagna listorna med prioriterade ämnen. Miljöövervakningen bör också ha en ökad geografisk täckning för att kunna ge en mer samlad bild av tillståndet i havsmiljön. För att övervakningen ska kunna verka förebyggande krävs också skärpta krav på utprövad analysmetodik med detektions- nivåer som ligger tillräckligt långt under effektnivåerna för främmande ämnen som förekommer i miljön. Utöver den bio- logiska effektövervakningen på organismer i våra hav bör även s.k. bioassays utnyttjas hos akvatiska organismer för att leta efter giftiga ämnen genom att kemiskt dela upp och toxicitets- testa utvalda prover. Det är viktigt att vidareutveckla metoder för att studera och öka kunskapen om spridning och förekomst av potentiella miljögifter. Tillsammans med information från produktregister, övriga databa- ser och modellberäkningar utgör denna kunskap grunden för risk- analyser och prioriteringar. Genom en utökad samling av prover i den redan existerande miljöprovbanken möjliggörs retrospektiva studier av nyupptäckta problemkemikalier. Detta kommer att ut- En nationell marin strategi göra ett viktigt referensmaterial för att underlätta tolkningen från den utökade screeningen. Det övervakningsprogram för radioaktiva ämnen som utformats är ytterligare en komponent för att ge en mer heltäckande bild av miljösituationen i havet. Kemikalieinspektionen bör få i uppdrag att ta fram åtgärdsplaner för att begränsa riskerna med de problemämnen för havet som identifierats. För att prioritera bland dessa ämnen används ett sys- tematiskt angreppssätt som bl.a. innebär att ämnet identifieras, effektnivåer uppskattas, de viktigaste utsläppskällorna identifieras och relevanta vattenområden screenas. Arbetsuppgiften skall av- gränsas så att det inom loppet av 3–finns underlag gällande riskbegränsande åtgärder. De kommunala reningsverkens förmåga att ta hand om nya ämnen skall säkerställas. bör få i uppdrag att utreda hur våra kommunala reningsverk kan anpassas till dagens kemikaliesamhälle. Natur- vårdsverket bör belysa såväl kända gifter som andra skadliga ämnens ursprung (läkemedel, varor, produkter, flöden), vad som händer med de kemiska ämnena i reningsverken (avskiljning via partiklar, metabolism etc.) samt hur mycket och i vilken form de skadliga ämnena når vattendragen. bör överväga hur flödet av gifter från reningsverken kan reduceras, t.ex. genom att separera olika inflöden, skapa barriärer och tillämpa tekniker för att förstöra skadliga ämnen. Detta uppdrag bör genomföras i nära samarbete med berörda myndigheter, vatten- och avloppsbran- schen och forskare. Åtgärden kommer även att skapa förutsätt- ningar för teknik- och kunskapsöverföring till andra länder. Recipientkontrollen utanför reningsverken måste inkludera gif- ter i större utsträckning , vilket innebär att miljöövervak- ningen av utsläpp till vatten och till havsmiljön måste utökas. Mil- jöövervakningen skall även omfatta screening efter både kända och potentiella gifter avseende både halter i biota och effekter på biota (se nedan, avsnittet om screening). Kommunala reningsverk har teknik för att ta hand om organiskt material och är särskilt anpassade för att fastlägga fosfor och kväve. Reningsverken har däremot inte teknik för att avskilja gifter från hushåll, dagvatten eller från anslutna industrier. En nationell marin strategi tagits för att minska tillflödet av gifter till reningsverken Det främsta skälet till dessa åtgärder har varit att reducera och eliminera de gifter som annars hamnar i reningsverkens rötslam. Relativt lite kraft har lagts på att reducera sådana gifter som passerar renings- verken, trots att undersökningar visar att en betydande del av gifterna i avloppsvattnet sköljs ut ur reningsverken och hamnar i vattendragen och i havet. Avloppsvatten innehåller bl.a. rester från läkemedel och hygien- produkter. Kunskapen om vad som händer i reningsverken med dessa ämnen och andra kända och potentiella gifter är mycket bristfällig. Vissa kan t.ex. omvandlas till ofarliga ämnen, andra till ännu farligare i reningsverksprocessen. Det finns flera rapporter som visar att det verksamma ämnet i p-piller, etinylöstradiol vid sidan av naturligt östrogen, står för en stor del av den östrogena effekten man observerat i miljön, t.ex. att hanfiskar blir mer hon- lika utanför reningsverken. Ett annat exempel på hur miljön påver- kas är den omfattande användningen av antibiotika som har orsakat resistens hos bakterierna i reningsverken och i vattnen där avlopps- vatten släpps ut. Det finns därför ett stort behov av att reducera mängden ämnen och potentiella gifter från de kommunala renings- verken. De kommunala reningsverkens kapacitet för att ta hand om nya ämnen säkerställs. En särskild utredare bör tillsättas med uppdrag att föreslå hur man skall kunna tillgodose olika målgruppers behov av information om kemiska ämnen i varor. Förslaget bör utnyttjas som ett svenskt inspel i EU-arbetet dvs. utgångspunkten är att systemet skall gälla för hela EU. Utredaren föreslås belysa vilka olika angreppssätt som behövs med tanke på mängden av varutyper, liksom att varorna innehåller kemiska ämnen med olika grad av farlighet. Vidare bör utredaren belysa vilka kemiska ämnen som skall beröras av infor- mationskraven och hur dessa skall införas. Utredaren bör också belysa hur informationen skall kunna förmedlas till berörda mål- grupper via olika tillverknings- och leverantörsled. Uppdraget bör genomföras i nära samverkan med berörda myndigheter och när- ingslivet. Det är viktigt att praktiska lösningar tas fram och att industrins erfarenheter av sådana lösningar tas tillvara. En stor del av föroreningarna i havet kommer från kemiska pro- dukter och varor som används i samhället. Det finns ett informa- tionsbehov om produkter och varor som skadar vår miljö. En nationell marin strategi mationen behövs för att kunna vidta åtgärder vid hanteringen av dessa produkter i syfte att hindra att farliga ämnen når havet. Med ökad information har vi som konsumenter dessutom möjlighet att välja bort kemiska produkter och varor som kan skada våra hav. För kemiska produkter finns gemensamma regler inom EU om vilken information som skall lämnas och hur den skall se ut för produkter som är hälsofarliga. finns även motsvarande krav för produkter som är miljö- farliga. För varor finns däremot inga motsvarande regler, trots att det finns ca farliga kemiska ämnen lagrade i varor i samhället. Det är ännu oklart, men mycket talar för att krav på information om kemiska ämnen i varor inte kommer att finnas med i EU:s nya kemikalielagstiftning som är under utarbetande. En anledning till detta är att det inte finns något bra exempel på hur ett system för information om varor skulle kunna se ut. Här har en möj- lighet att gå före i det internationella kemikaliearbetet och utveckla ett sådant system. När ett ekosystem gradvis förändras som en följd av mänsklig påverkan (t.ex. av övergödning, förhöjd giftnivå, klimatförändring och för högt fiskeuttag) nås ofta en gräns där reaktionen på föränd- ringen blir dramatisk, med ett kraftigt förändrat ekosystem som följd. Detta kallas att ekosystemet flippar (se avsnitt 2.1). Föränd- rad artsammansättning hos växt- och djurplankton, förmodligen som ett resultat av hög näringstillförsel och en förändrad fiskfauna, tyder på att egentliga håller på att genomgå en dramatisk förskjutning i ekosystemets struktur och funktion, en s.k. ekosys- temflipp. Att återställa ett flippat ekosystem till ett tidigare jäm- viktsläge, förutsätter medvetenhet om problemets art och ofta ett långsiktigt åtgärdsarbete. Erfarenheter från sötvattenssystem visar dessutom att man kan behöva backa tillbaka avsevärt längre än till den nivå av belastning där flippen ägde rum för att få en föränd- ring i motsatt riktning. Ansträngningarna att återställa systemet kan därför förefalla fruktlösa eftersom inga eller bara små tecken på återhämtning syns. En nationell marin strategi konstaterar att miljökvalitetsmålet Ingen övergödning innebär att utsläppen av kväve skall ner nivå. har beräknat 1940-talets nivå till /år söder om . föreslår följande kompletterande åt- gärder till miljökvalitetsmålet Ingen övergödning: 1.Odlingen av fånggrödor skall permanentas till att omfatta 100 000 ha. 2.Arealen som vårbearbetas istället för höstbearbetas skall permanentas till att omfatta 100 000 ha. 3.Tillförsel av kväve vid odling får inte överskrida växternas be- hov. 4.Spridning av flytgödsel från djur till höstsäd skall minskas. 5.Fast träda skall införas. 6.12 000 hektar våtmarker skall anläggas. 7.Deltagandet i miljöutbildningar skall vara obligatoriskt för lant- brukare. 8.En utredning om geografisk fördelning av lantbrukets djur skall genomföras. 9.Kvävereningen skall utökas i vissa reningsverk 10.Reningsgraden i enskilda avlopp skall förbättras. Det övergripande målet är att återställa en naturlig tillförsel av näringsämnen till havet och ett första steg är att uppnå de av regeringen beslutade generationsmålen för kväve och fosfor. gör bedömningen att för fosfor kommer målet att nås, men för kväve krävs ytterligare kraftfulla åtgärder. Kommissionen anser vidare att det inte alls är självklart att målet att nå nivå är tillräckligt, bl.a. i beaktande av att denna nivå innebar dubbla mängden antropogent kväve till havet jämfört med 1860-talets nivå (se tabell 5.1). Det är därför angeläget att en utvärdering och uppföljning sker för att fast- ställa behovet av ytterligare åtgärder för att uppnå miljökvalitets- målet Ingen övergödning. För att nå generationsmålet för kväve krävs insatser motsvarande en ytterligare minskning med kväve, utöver de åtgärder som redan beslutats. Nedan beskrivs hur detta skall åtgärdas under målsättningen att utsläppen av kväve skall ner till nivå dvs. /år söder om . Om åtgärderna genomförs beräknas En nationell marin strategi de, tillsammans med åtgärder som minskar kväveoxid- och ammo- niakutsläppen, minska belastningen med ca och med ca (se tabell 5.1). Det innebär att såväl delmålet som generationsmålet enligt beräkningar kommer att kunna uppnås (se tabell 5.1). Uppskattad antropogen tillförsel av kväve vid olika tid- punkter för hela och söder om samt effekt av föreslagna åtgärder. Delmål och generationsmål inom parentes. 43 (47)6 37 (40)6 1Totalt 16 kton/år, direkt till havet, i inlandet, reten- tion. 2Totalt 26 kton/år, direkt till havet, i inlandet, reten- tion. 3Nettotillskottet till havet av kväve som deponerats på sjöytor. 4Data från TRK projektet. 6Delmål och generationsmål inom parentes. Utöver åtgärder riktade mot jordbruket, sker en kontinuerlig ned- läggning av . talet har ca en miljon hektar mark beskogats, bebyggts eller asfalterats. Denna utveckling fort- sätter och bedömningen är att kommer detta att ha minskat kväveutsläppet med /år. I miljökvalitetsmålet Ingen övergödning behandlas också åtgärder för att minska kväveoxidutsläppen. Dessa behandlas inte här. Åtgärdsarbetet på luftområdet omhändertas nationellt inom ramen för miljökvalitetsmålen och naturlig försurning och En nationell marin strategi internationellt inom ramen för for Europe-pro- gram samt i FN-ECE konventionen om långväga gränsöverskri- dande luftföroreningar, LRTAP. förslag till åtgärder: Odlingen av fånggrödor skall permanentas till att omfatta 100 000 ha. Fånggröda är ett gräs som tar upp det kväve som naturligt frigörs från markens stora förråd av kväve . Därigenom mins- kar markens kväveinnehåll och därmed också kväve- utlakningen. I har arealen fånggrödor ökat kraftigt som ett resultat av EU:s miljöersättningsprogram. Den fak- tiska arealen som odlas innevarande år är knappt 180 000 ha och minskningen av kväveutsläppet har blivit tre till fyra gånger större än väntat. För att det framgångsrika arbetet med odling av fång- grödor och minskade utsläpp ska bli bestående är det avgörande att miljöersättningen inom EU:s jordbrukspolitik består kommande programperioder. Fånggrödorna tillsammans med vårbearbetning (se nedan) har i en ny beräkning visat sig ha minskat kväveutsläp- pet med ca /år. Arealen som vårbearbetas istället för höstbearbetas skall permanentas till att omfatta 100 000 ha.