sou · GRB394 · 2004-01-01 00:00:00 — Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Riktlinjer för lokalt samråd mellan studieförbunden, notis Konferens med nordiska folkbildare om folkbildningens ställ- ning i . redaktionell text/reportage. : tror jag ingen folkbildare känner oro för framtiden, tal Folkbildningsarbetets särart, , fokus- gruppintervju. Analys av studieförbundens mål och , , redaktionell text. Folkbildning – vad är det och har det någon framtid?, , , , intervjuer. Avgränsningsfrågor gentemot övrig vuxenutbildning, , fokusgruppintervju. Folkbildningsarbetets sociala mål, /, folkus- gruppintervju. Den här boken, , redaktionell text. Duger inte våra studieförbund längre?, , redak- tionell text. Några av folkbildningsarbetets kännetecken, , debatt. Studieförbunden är folkrörelser i sig själva, , debatt. Några frågor om folkbildningens framtid, , debatt. är unikt, , debatt. kännetecken, framtid, statliga stöd och gränsöverskridning, , redaktionell text.89 89 Exakt samma text finns även införd i för svenska folkhögskolan 1978:2. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Konst och skönhet, redaktionell text. Vem skall bygga Arbetares ? , redaktionell text. Några bildningssynpunkter, , redak- tionell text. Meddelanden från ABF. och studiearbetet, notis Meddelanden från ABF. Arbetarnas bildningsarbete, redaktionell text. Meddelanden från ABF, vad är gjort?, notis Vår folkhögskolas framtid, , redaktionell text. Idéer och makter i den svenska folkhögskolan, , redaktionell text. Stycken i den svenska folkbildningens historia, , redaktionell text. Ur en folkbildares bildningsliv, , redaktionell text. ABF: tidning/tidskrift för arbetarnes/as bildningsförbund Föreläsningsverksamhetens fördjupande, ledare Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Den enskilde och folkbildningen, ledare Gott om arbetsuppgifter för folkhögskolan , (statsråd), debatt. Invånare, inte invandrare, , redaktionell text. Folkbildningen som frizon, och , intervju med . Vuxenutbildning med pedagogisk mångfald, och , intervju med . Modet att använda språket, , redaktionell text. Charterresan som pedagogiskt verktyg, , redak- tionell text. Pigg 90-åring med insikter, Elsies fönsterkupa, redaktionell text Folkbildningen mer värld än en piedestal, , redaktionell text. Släpp in det nya folket, , redaktionell text. 90 På ledarsidorna kritiseras de andra studieförbunden och beskylls för att inte bedriva riktig folkbildning. Vad riktig folkbildning är framkommer dock inte mer än mycket vagt om man läser mellan raderna. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Folkbildningssverige, , redaktionell text. I dialog med världen, kåseri På rätt kurs, , ledare. Från plog till penna, , ledare. Vi fyller , redaktionell text. Vad är mångkulturalitet?, , redaktionell text. Folkbildningen i skuggan?, , redaktionell text. Trender påverkar folkbildningen, , redaktion- ell text. Uppdragsutbildningen i ett folkbildningsperspektiv, , ledare. Kunskapens marknad, , redaktionell text. Att sälja folkbildningen till företag, , redaktionell text. I takt med tiden under . Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Medborgarkurser och medborgarskola, , redaktionell text. Studiemetoder på , , redaktionell text. Ofrihetens tecken, , redaktionell text. Är folkbildningen värd vad den kostar?, , redaktionell text. Statushöjning för cirkelledare, redaktionell text. IT-kompetens för cirkelledare, , redaktionell text/ debatt. , och , redaktionell text/reportage. Ringarna på vattnet, , ledare. Drivkraft och hästkraft, , redaktionell text. Ledarprofil i humanistisk anda, Per , redaktionell text. Ett mångfaldigt leve, , redaktionell text. Cirkelruta eller kanske ett cirkelnät?, notis. 91 Generellt är att ledarskribenten/erna besvarar kritiken från ABF och kommer med ny kritik tillbaka. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Vad väntar oss nu?, , redaktionell text. Inför ett nytt studieförbund, , redaktionell text. Vuxenutbildningen, , redaktionell text. Ökat stöd till folkbildningen, redaktionell text. Vuxenskolan – de kortutbildades förbund, redaktionell text. Tipsa om goda cirklar, notis. Civilsamhället växer, Per , ledare. Fria tankars hem, Per , ledare. Öka status, , debatt. Demokrati är att lyssna, Per , ledare. Folkbildning på ekvatorn, redaktionell text93. Bygg gemenskap, , redaktionell text. SV – slopa säljsnacket, , debatt. 92Se ovanstående not. 93I bilagan globalposten 2002:2. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter SVs nya uppdrag, Per , ledare. SVs framtid i fokus, reportage/redaktionell text. Bondbönan som blev , Per , intervju/ reportage med/om . På tvärs med vardagen, Per , ledare. Uppmana alla att rösta, redaktionell text. är deltagarna som styr, , ledare. Tjänstemännens bildningsverkssamhet, TBV Facklig utbildning, redaktionell text. FÖVUX Stor satsning på det fria och frivilliga folkbildnings- arbetet. , redaktionell text. Folkbildningens styrka; Demokrati och decentralisering. Redak- tionell text. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter inom folkbildningsforskning Mitt delprojekt syftar till att studera folkbildningens särart såsom konstruerad i forsknings- och avhandlingstexter inom folkbild- ningsforskning94. I fokus är en pågående diskussion om folkbild- ning och särart, där framförallt avhandlingstexter antas ha en avgörande betydelse95. Jag utvecklar och prövar här en teoretisk, empirisk och metodisk referensram för mitt fortsatta avhandlings- arbete med frågan om folkbildning och särart. Det förefaller som om det finns en allmänt utbredd uppfattning om en i folkbildningen inneboende mening, att det finns en sär- art. Bl.a. talas det om en folkbildningssjäl och om just folkbild- ningens särart. Denna diskussion förs bland såväl folkbildare som forskare, här fokuseras framförallt forskarnas betydelse i samman- hanget. Mer bestämt vad denna särart består av förefaller som en svår fråga att besvara. Bara det faktum att förslagen är så många gör att vi kan ifrågasätta talet om en särart96. Frågan om hur folkbildningens särart konstrueras förefaller därför som mer konkret och beständig (än frågan om vad den 94Svensk folkbildningsforskning rör sig inom en mängd ämnesdiscipliner som idéhistoria, historia, pedagogik, sociologi, etnologi, musikvetenskap, tema, socialt arbete, litteraturveten- skap och litteratursociologi, statsvetenskap, informations- och biblioteksvetenskap etc. (, 1998, , 1996, databas och , Libris data- bas). Med folkbildning menas vanligen den verksamhet som pågår inom studieförbund och folkhögskolor, men även inom folkbibliotek, som fria kulturarrangemang etc. I detta arbete avses forskning som på något sätt anknyter till folkbildningens institutioner, traditioner, ideal eller värderingar, eller som intresserar sig för särskilda problem inom ramen för folk- bildningens institutioner. Gränserna är till viss del flytande men jag har försökt att anamma ett brett perspektiv på folkbildning, och på olika sätt försökt ringa in vad som kan vara av intresse för detta arbete. Se bilaga 1 över vilka avhandlingar som ingått i urvalet. 95Trots arbetets titel talar jag om folkbildning och särart snarare än folkbildningens sär- art, vilket har sin grund i att talet om särart kan förstås som en del av eller som ett viktigt verktyg i talet om folkbildning, dvs. i ett större sammanhang. Denna fråga skall diskuteras även fortsättningsvis. 96Snarare tycks det vara frågan om ett antal olika sätt att tala och skriva om folkbildning och särart. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter består av). Kanske är frågan om hur något av det mest beständiga forskarna har att förhålla sig till i diskussionen om folkbildning och särart, dvs. det finns ett antal ramar eller diskurser att förhålla sig till i talet om folkbildning och särart. Inom dessa ramar eller diskurser utformar forskarna sina individuella projekt eller posi- tioneringar. Rent konkret skulle man kunna fråga sig var men framförallt hur konstruktionen av folkbildning och särart går till. Är det t.ex. frågan om ett antal begreppsliga definitioner? Särarten definieras ofta brett. Den formas med hjälp av begrepp som refererar till folkbildningens tradition, ideal, pedagogik, studenter och lärare. Men också av olika sätt att strukturera och utforma argumenta- tionen. På så sätt får texternas utgångspunkter, och sätten att använda dessa, betydelse för förståelsen av folkbildning och sär- art. Den teoretiska referensramen tar hänsyn till en bredare särarts- diskussion, av betydelse för hur diskussionen om folkbildning och särart kan förstås. Den uppmärksammar även den kontext eller diskurs inom vilken diskussionen om folkbildning och särart upp- står, i mitt fall forsknings- och avhandlingstexter inom folkbild- ningsforskning. För den empiriska studien används avhandlingar inom folkbildningsforskning, vilka studeras både som helhet och i särskilda textutsnitt, som exempel på ett antal olika sätt att konst- ruera folkbildning och särart i avhandlingstexter. Texterna analys- eras bl.a. med avseende på sätt att definiera, argumentera och strukturera texter om folkbildning och särart. Mitt arbete syftar till att utveckla och pröva en teoretisk och empirisk/metodisk referensram för att arbeta med frågan om folk- bildning och särart, såsom konstruerade i (framförallt) avhand- lingstexter inom folkbildningsforskning. Frågeställningarna för arbetet är: Hur kan folkbildning och särart förstås som konstru- erade i avhandlingar inom folkbildningsforskning? På vad grundas resonemangen om folkbildning och särart? Hur är de struktur- erade? Vilken betydelse får detta för förståelsen av folkbildning och särart? Denna förståelse utvecklas genom empiriska studier av avhand- lingar som helhet och i särskilda textutsnitt, samt genom studier av Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter tidigare forskning och teorier om särart, identitet, diskurs och forskningstexter. Inledningsvis diskuteras och analyseras ett antal texter om folkbildningens särart och innebörder97. Redan här bör det påpekas att det i detta arbete endast kan bli frågan om en första analys av frågan om folkbildning och särart, och som i den mesta forskningsverksamhet handlar det om mina egna tolkningar98. Den som är huvudsakligen intresserad av den empiriska analysen kan gå vidare till det avsnittet. Introducerande texter om folkbildningens särart och innebörder Folkbildning och särart har mer utförligt diskuterats dels i en essäsamling (, 2000), dels i en antologi (, 1995). Dessa texter har studerats som en ingång och hjälp i fortsatt problemformulering. Texterna analyseras utifrån ett antal sätt att tala om folkbildning och särart, där argumentationen fyller en viktig funktion. Vilken betydelse detta får för förståelsen av folkbildning och särart, samt hur detta kan förstås, är också i fokus. Texterna diskuteras var för sig och gemensamt99. I text (2000) framstår ett antal sätt att tala om folk- bildning och särart, t.ex. genom jämförelser med andra utbildnings- former, samt i talet om en folkbildningsgrammatik, ett folkbild- ningsetos och folkbildningen som en potentiell medborgerlig offentlighet. Hur denna argumentation är strukturerad, och hur den kan förstås diskuteras här. Enligt (2000) finns en stor majoritet nöjda deltagare i cirkelstudier och folkhögskolekurser, i jämförelse med skolan. T.ex. mellan skola och folkbildning finns betydelsefulla skillnader. Till skillnad från skolan kännetecknas folkbildningen av en fri- villighet och en öppen läroplan. Innehållet är öppet för förhandling, och fokuserar ofta någon övergripande frågeställning. Eftersom deltagarantalet är mindre än i skolan blir talutrymmet också större. Inom folkbildningen finns också särskilda kontrollformer, som är övergripande. Argumentationen kring folkbildning och särart handlar om jämförelser med andra utbildningsformer. Detta perspektiv utvecklas i referensen till (1984, refererad av 97Dessa texter är reflekterande till sin form, och kan delvis ses som en pilotstudie för den fortsatta analysen av avhandlingar. 98Materialet är rikt och kan analyseras även fortsättningsvis. 99De teman som här introduceras skall diskuteras även fortsättningsvis. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter , 2000100), som jämför en Komvuxgrupps och en studie- cirkelgrupps närmande till olika läsuppgifter. Till skillnad från i komvux anpassades studiecirkelgruppens läsning, efter viss inled- ande förvirring, relativt lätt till deltagarnas egna upplevelser och erfarenheter. I talet om folkbildning och särart spelar motbilder en viktig roll, här i form av skola och komvux. Frågan om skill- nader blir på så sätt central, men även frågan om det för folk- bildningen gemensamma, som ett slags särart. Orsakerna till detta förhållande kan till dels, enligt och (, 1984, refererad av , 2000), sökas i de skilda ramfaktorerna och koderna. Studiecirkeln är svagt inramad, har få begränsande ramfaktorer och regleras av en integrationskod. Också deltagarnas tolkning av uppgiften, de studerandes egna för- väntningar, och de signaler som den institutionaliserade skolmiljön ger, har betydelse för utfallet. Detta kan även anses gälla folkhög- skolan. Med en svagare inramning och en mer integrativ läroplans- kod finns utrymme för ett utvidgat kunskapsbegrepp omfattande erfarenhet, reflektion och handling. På så sätt kan dessa skillnad- er förstås. framträder bilden av ett slags särart, med inom folkbildningen interna skillnader men också likheter. Argumentationen kring folkbildning och särart innefattar även talet om folkbildningens grammatik (, 2000). Denna skulle, menar , kunna bestå i en frihet och ett frivilligt deltagande. För studiecirkeln gäller särskilt den starka sakorienter- ingen, dvs. att man samlas kring ett visst intresse, en bok eller en verksamhet. Motivationen och interaktionen kretsar kring detta, som den specifika sociala gemenskapen är central. har också hypotesen att den sociala interaktionen ofta har en specifik karaktär, som kännetecknas av behärskad intim- itet och cirkeltakt. Folkhögskolans grammatik är å andra sidan mer lik den reguljära skolans än studiecirkelns. Mycket kretsar kring elevernas vilja att säkra behörighet. Ändå finns viktiga skill- nader i avsaknaden av en centralt fastställd timplan, och lärare och elever disponerar själva tiden för att nå uppsatta mål. Deltagandet är frivilligt, och folkhögskoleomdömet innebär en ökad handlings- frihet för elever och lärare. På så sätt framträder ytterligare interna skillnader inom folkbildningen, mellan t.ex. folkhögskolor och 100 Här introduceras mitt intresse för referenshantering, som skall diskuteras även fortsätt- ningsvis. jag intresserar mig här främst för referenshantering, och för inte själv in referensen till . Intresset rör t.ex. sättet att använda olika utgångspunkter för det egna projektet. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter Dessa förenas av (eller utgör tillsammans) ett slags gemensam linje eller ett gemensamt stoff, som en särart. (2000) talar även om ett folkbildningsetos. Enligt detta resonemang finns en del av den tidiga historien avlagrad i folkbild- ningen, som är sammansatt och mångtydig. Länge dominerade kollektiv självbildning i syfte att förändra livssituationer och sam- hälle. tycks folkbildningen snarare vara en individuell ange- lägenhet. En förskjutning har alltså skett från folkuppfostran till folkupplysning och kollektiv självbildning, och från kollektiv bildning till individuellt självförverkligande. Enligt finns ett kanske ännu levande folkbildningsetos i en gemensam uppfat- ning hos folkbildningens företrädare om vad som bör gälla för folkbildningen. Enligt detta resonemang uppfattas folkbildningen som folklig snarare än statlig; fri och frivillig snarare än kontrollerad och an- visad; skapande snarare än återskapande; helhetsorienterad snarare än specialiserad; inriktad på klokhet snarare än lärdom; en verksam- het för vuxna snarare än för barn; en kollektiv process snarare än en rent individuell; något som sker genom folket snarare än för folket; ett bidrag till individuell och social förändring snarare än konserv- erande och samhällsbevarande; (själv)bildande snarare än utbildan- de; samt erfarenhetsbaserad snarare än ämnesbaserad. Begreppet folkbildningsetos är i sig intressant för diskussionen om folkbildning och särart. Typiskt är dessa resonemang historiskt grundade. De olika linjer och ideal som lever kvar inom folkbild- ningen bidrar enligt detta resonemang till dess särart, som här betraktas som sammansatt och mångtydig. Denna mångtydighet illustreras t.ex. i de motpoler som sätts upp, som ett slags särart. Vidare framhåller (2000) folkbildningen som en potentiell medborgerlig offentlighet, vilket förklaras med ett för folkbildningen särskilt klimat. Inom den variationsrika folkbild- ningen går det inte att tala om en enhetlig pedagogisk form, redan skillnaderna mellan en folkhögskolekurs, en studiecirkel och ett fritt kulturarrangemang är stora. Ändå är det kanske möjligt att tala om en pedagogisk tradition, ett rådande pedagogiskt klimat och ett folkbildningsetos som också sätter spår i praktiken. Detta icke- hierarkiska, kamratliga och demokratiska klimat finns deltagare emellan och mellan deltagare och ledare. Ledaren signalerar en del- ad existentiell problematik och ett sakintresse. Deltagarna möter andra deltagare med ett delat intresse och en gemensam erfaren- hetsgrund. Det finns också ett praktiskt förankrat mål med verk- Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter Målet är individuellt och delat, eftersom deltagarna befinner sig i liknande livsfaser och tillåts odla sin särart. har i andra sammanhang (1998a och 2002) pekat på svensk folk- bildnings brist på kontinuitet och , på dess beroende av kontext och sociala fält och vikten av att anlägga ett social- konstruktionistiskt, diskursivt perspektiv på folkbildning. På så sätt växer bilden av särarten fram. Även här är frågan om varia- tion och det gemensamma central, som ett slags särart. Detta kan t.ex. förstås genom ett socialkonstruktionistiskt perspektiv Här följer ett antal diskussionsfrågor utifrån text (2000). Denna text diskuteras senare även i relation till och antologi (1995). Argumentationen kring folkbildning och särart rör sig i text bl.a. kring jämförelser med andra utbildningsformer, t.ex. skola och komvux. talar även om en folkbildningsgrammatik och ett folkbildningsetos, vilket är intressanta begrepp i relation till frågan om folkbildning och särart. I dessa diskussioner tycks förhållandet mellan skillnader och det gemensamma vara central, där talet om särart fyller en viktig funk- tion. I diskussionerna finns aspekter av inklusion och exklusion, men även ett slags förhandlingar kring folkbildningens särart och innebörd. Typiskt diskuteras vad som skall ingå i folkbildningen och inte, och vad som kan räknas som folkbildning och inte. Förklar- ingen till dessa skillnader söks i t.ex. skilda ramfaktorer och koder. Denna diskussion får betydelse för den förståelse av folkbildning och särart som framstår, vilken kännetecknas av t.ex. få begräns- ande ramfaktorer och som regleras av en integrativ kod101. Sam- tidigt finns interna skillnader mellan t.ex. folkhögskolor och studie- cirklar. På så sätt används talet om särart för att tydliggöra vad folkbildning är och inte är102. Denna variation existerar parallellt med ett slags pedagogisk tradition, ett rådande pedagogiskt klimat och ett folkbildningsetos – som ett slags särart. Detta beskrivs som ett icke-hierarkiskt, kamratligt och demokratiskt klimat, vilken grundas i bl.a. en delad existentiell problematik och ett delat sak- intresse. särarten består i skillnader och variationer, med en önskan om att hålla samman förståelsen av folkbildning och särart. 101Även frihet och frivillighet, sakorientering och social gemenskap framstår som viktiga nyckelord i talet om folkbildning och särart. 102I andra sammanhang talar man även om vad folkbildningen kan vara, som ett slags sär- art. Detta skall diskuteras även fortsättningsvis. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter I och antologi (1995) framträder ett antal perspektiv på hur diskussionen om folkbildning och särart kan förstås, men också ett antal slutsatser om vad folkbildningens inne- börd är eller kan vara103. På så sätt dras slutsatser om ett slags särart. Denna typ av argumentation innebär ett slags användande av utgångspunkter för det egna projektet, som ett sätt att förhålla sig till den dominerande diskursen104. Sammantaget framstår en bred förståelse av vad folkbildning är och kan vara. Texterna disku- teras var för sig och tillsammans, och senare även i relation till text (2000). Även (1995) ger stöd för ett socialkonstruktionistiskt perspektiv på folkbildning. Enligt detta perspektiv är det svårt att finna entydighet i begreppet folkbildning. Ämnesdiscipliner för- ändras, menar , i sina grundvalar när de inte förmår ta hand om effekterna av sin egen praktik. Discipliner, liksom andra begrepp, kan istället ses som sociala konstruktioner, som upprättas genom människors behov av dem, ibland av andra skäl än att det finns en tydligt unik kunskapskropp. Företeelser, som ämnesdiscipliner och folkbildning, formas alltså till vad de kan användas till och defini- tioner av dem kan vara en del i ett maktutövande. Liksom inom vuxenpedagogikens område används, menar , innebörder i folkbildning i intressekamper mellan olika aktörer, t.ex. för att legitimera statsbidrag genom att hävda särart. På så sätt speglar talet om särart behov av olika slag, men också relationen mellan forskning och praktik. Bilden av mångtydighet är fortsatt fram- trädande i texterna om folkbildning och särart. (1995) visar på identitetsbegreppets relevans, och ger exempel på centrala och lokala diskurser om folkbildning. Han kommer även fram till en minsta gemensamma nämnare för folk- bildningen, som ett slags särart. Enligt detta resonemang aktual- iserar diskussionen om folkbildning och särart en identitets- problematik. Ursprungligen var det lokala initiativ och diskurser som var basen för folkbildningen. Det var med utgångspunkt från dessa som människor organiserade sig och byggde upp institut- ioner. Småningom knyts verksamheten alltmer till staten för finansiering. ställs kraven på vilka kriterier som ska uppfyllas för att verksamheten ska få kallas folkbildning uppifrån, av policy- makare och experter. I finns en lång tradition av vad kallar för en central diskurs, som på olika sätt sökt 103Ett antal av antologins bidrag behandlas här. 104Sammantaget utgör detta det stoff forskarna har att förhålla sig till. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter uttrycka vad folkbildning kan vara tvärsöver alla lokala diskurser. Som exempel tas forskares beskrivningar av folkbildning från olika tider och sammanhang. söker så efter en minsta gemen- samma nämnare för att kunna tala om bildning på ett meningsfullt sätt, som människors egen aktivitet. Folk skiftar betydelse och förändrar innebörd genom historien, dvs. alla ska inneslutas, och skapas nya skillnader och identiteter. På så sätt betonas bildning snarare än folkbildning105. (1995) talar om en liknande identitetskris för folkbild- ningsforskningens del. Enligt detta perspektiv är folkbildnings- begreppet oreflekterat, och själva definitionen av det har med makt och medel att göra106. Enligt detta perspektiv är det inte så konstigt att en ung disciplin eller ett tema som folkbildningsforskning förr eller senare hamnar i den situationen att det är nödvändigt att analysera och möjligen ompröva sina utgångspunkter.