sou · GRB342d4 · 2004-01-01 00:00:00 — Den andra konsumtionsnivån, Baskonsumtionsnivån, innehåller fler budgetposter, rymligare boende och är mer inriktad på analyser av befolkningen i stort. I betänkandet anges som tänkbara använd- ningsområden för analyser av vilka befolk- ningsgrupper som har en disponibel inkomst (dvs. med hänsyn tagen till skatter och bidrag m.m.) som inte är tillräcklig för att 2 Ett hushålls utrymmesstandard uttrycks ofta som en relation mellan antalet personer i hushållet och antalet rum i bostaden. S.k. trångboddhetsnormer är ett sådant mått och används bl.a. för att uttrycka olika ambitioner för bostadspolitiken. Mest aktuella är trångboddhetsnorm 2 och 3. Norm 2 är mindre generös än norm 3 och räknar hushåll som trångbott om det finns fler än två personer per rum, kök och vardagsrum oräknade. Trångboddhetsnorm 2 tillåter således att enpersonshushåll bor i ett rum och kök. Nästan inga hushåll är trångbodda enligt norm 2. Norm 3 innebär att varje barn skall kunna erbjudas ett eget rum och föräldrarna ett sovrum, kök och vardagsrum oräknade. täcka vanliga levnadskostnader. Vidare anförs att de beräkningar av levnadskostnader som ligger till grund för kan användas när man har behov av schabloniserade kostnader för personer i olika åldrar och familjesituationer, t.ex. vid olika slags typhushållsberäkningar. Varukorgen för bör enligt utredningen täcka kostnader för livsmedel, kläder och skor, hygienartiklar, fritid och lek, boende, barnomsorg, läkemedel, läkar- och tandvård, glas- ögon, lokala resor, fackavgift/a-kassa, semester, förbrukningsvaror, dagstidning, telefon och tv, hemförsäkring, el samt möbler och husgeråd. Kostnaderna enligt Baskonsumtionsnivån har såvitt dessa avser livsmedel, kläder/skor, fritid/lek, hygien, förbrukningsvaror, dags- tidning/telefon/TV-avgift, hemförsäkring och möbler/husgeråd/ TV grundats på KOV:s beräkningar av skäliga levnadskostnader. Kostnaden för elkonsumtion har beräknats med hjälp av SCB:s el- statistik och konsumentprisindex (KPI). Barnomsorgskostnaden har baserats på faktiska kostnader och modellberäkningar från simuleringsmodellen FASIT. (Angående barnomsorgskostnaden, se bilaga 8.) Kostnaden för lokala resor har tagits fram genom att utredningen hämtat in uppgifter om kostnader för lokala resor i , och . För semester har utredningen gjort antaganden om en inrikes lågbudgetsemester och därefter hämtat in uppgifter om kostnader för en sådan resa. Kostnaderna för läkemedel, läkarvård, fackavgift/a-kassa, tandvård och glasögon har hämtats från undersökningar om den faktiska konsumtionen av sådana varor och tjänster (SCB:s undersökning om Hushållens ekonomi [HEK], SCB:s Hushållsbudgetstatistik [HBS] och nationalräkenskaperna). För beräkningar av boendekostnader har SCB:s Bostads- och hyresundersökning (BHU) använts som källa. För att beräkna bostadskostnader enligt Baskonsumtionsnivån har utredningen tagit fram en särskild boendestandard, Basutrym- messtandard. Den har många likheter med trångboddhetsnorm 33 men avviker dels genom att syskon under antas dela rum, dels genom att enpersonshushåll förutsätts bo i ett rum och kök utan att räknas som trångbodda. Anledningen till att justerats beträffande barnhushållen har utredningen förklarat med att kon- sumtionsenhetsskalan i annat fall skulle komma att baseras på för- utsättningar som skiljer sig kraftigt från hur hushållen faktiskt bor. När det gäller enpersonshushållen har avvikelsen skett på grund av 3 Se not 2. att dessa hushåll utgör basen för hela konsumtionsenhetsskalan och en tillämpning av den generösare utrymmesnormen skulle komma att påverka vikterna i skalan mer än utredningen ansett lämpligt. Resultatet av utredningens beräkningar baserade på Skälig lev- nadsnivå respektive Baskonsumtionsnivå är konsumtionsnivåer för fem olika personkategorier: ensamboende, en andra vuxen, ensam- stående med delat boende, ytterligare vuxen samt barn . Med en andra vuxen avses den andra parten i ett hushåll med gifta/sambor. För att få baskonsumtionsnivån för gifta/sambor, lägger man ihop beloppet för ensamboende och beloppet för den andre vuxne. Ensamstående med delat boende avser ensamstående som bor tillsammans med ett barn, en släkting, en kamrat etc. Av tabell 3 framgår konsumtionsnivåerna för ensamboende, en andra vuxen och gifta/sambo. I tabell 4 har Baskonsumtionsnivån delats upp i olika typer av kostnader. Personliga kostnader inne- håller kostnader för livsmedel, kläder/skor, fritid/lek, hygien, glas- ögon, fackföreningsavgift/a-kassa, lokala resor, läkemedel, läkar- vård, tandvård och semester. Hushållsgemensamma kostnader innehåller kostnader för förbrukningsvaror, möbler/husgeråd, dagstidning/TV/telefon, hemförsäkring och hushållsel. Tabell 3 Baskonsumtionsnivå och Skälig levnadsnivå, , inkl. boendekostnad. Kr , löpande priser Tabell 4 Uppdelning av Baskonsumtionsnivån på olika typer av kostnader, . Kr , löpande pris I betänkandet görs bedömningen att konsumtionsenhetsskalan och de båda nivåerna bör räknas om och uppdateras . Skälet till detta är enligt utredningen att konsumtionsmönstren och de rela- tiva priserna förändras över tiden. Även om förändringarna mellan kommer att vara små så kan dessa på lite bli rela- tivt stora och bör därmed också påverka konsumtionsenhetsvikter- na. 4.Förbehåll vid utmätning av lön m.m. Skuldsatta personer som är föremål för utmätning av lön m.m. har rätt till ett visst förbehållsbelopp för att klara sin och familjens för- sörjning. När utmätning av lön och införsel i lön slogs samman till ett enhetligt system anfördes i förarbetena (prop. 1994/95:49 och bet. 1994/95:LU6) att förbehållsbeloppet vid löneexekution borde ligga högre än för socialbidrag. I annat fall skulle, anfördes det, risken vara uppenbar att gäldenären förlorade ett incitament till öppet arbete. I förarbetena framhölls också vikten av att den som var föremål för löneexekution inte därigenom automatiskt blev berättigad till socialbidrag. anfördes att beloppet inte fick vara alltför högt eftersom det kunde innebära en risk för sämre indrivningsresultat. Av 7 kap 5 § utsökningsbalken (UB) följer att förbehållsbe- loppet bestäms med ledning av ett normalbelopp. Normalbeloppet skall anses innefatta alla vanliga levnadskostnader utom bostads- kostnaden, som beräknas särskilt. Normalbeloppen omräknas år- ligen i förhållande till konsumentprisindex av () som också utfärdar föreskrifter om normalbeloppens storlek och allmänna råd om bestämmande av förbehållsbeloppet. Normalbeloppet är avsett att täcka i ett hushåll normalt före- kommande utgifter såsom för kost, kläder, tvätt, hygien, gas, elekt- ricitet, telefon, TV-licens, försäkringsavgifter, fackföreningsav- gifter och andra medlemsavgifter samt mindre utgifter för tillfälliga behov. Om skäl finns kan avvikelser från normalbeloppet göras. Tillägg kan således göras för andra viktiga kostnader såsom kostnad för arbetsresor, nödvändig barntillsyn och utgifter till följd av sjukdom (se RSV Ex 2001:43). Har med gäldenären sammanlevande make eller sambo inkomst, räknas förbehållsbeloppet fram på följande sätt. När familjens för- behållsbelopp räknats fram får var och en av de sammanboende efter ekonomisk förmåga bära sin del av kostnaderna. För att uppnå detta sker en fördelning av förbehållsbeloppet mellan de sammanboende enligt en proportioneringsmetod. Vid proportioneringen används endast de sammanboendes bruttolöner minskade med preliminärskatt och kostnader för full- görande av tjänst. Sammanboendes betalning av underhållsbidrag, skatteskuld eller annan skuld beaktas inte vid proportioneringen. Vidare saknar det betydelse om den sammanboendes inkomst kan bli föremål för exekution i lön. Vid proportioneringen tas hänsyn till inkomst från t.ex. eget företag (Utsökning & Indrivning, RSV 901, utgåva 4 s. 143). Proportioneringen kan beskrivas med följande exempel. Hustrun har en månadsinkomst som uppgår till efter skatt och mannen tjänar efter skatt. Summan av normal- belopp, bostadskostnad m.m. för hela familjen är . Vid utmätning för mannens skulder blir förbehållsbeloppet 17 000 x 13 000 (17 000 + 12 000) Till detta belopp läggs kostnaden för bl.a. fullgörande av tjänst. utgör normalbeloppet för en ensamstående gäldenär , för sammanlevande makar och därmed jäm- ställda och för varje barn t.o.m. det kalenderår då barnet fyller och för tid därefter (RSFS 2001:24). Bostadskostnaden beräknas särskilt och läggs till normalbe- loppen. Vid bedömningen av bostadskostnaderna tillämpar krono- fogdemyndigheterna inte några vägledande normer uttryckta i kronor. Huvudregeln vid indrivning är att den faktiska bostads- kostnaden godtas och läggs till normalbeloppet. Med faktisk kost- nad avses bostadskostnaden med avdrag för eventuellt förekom- mande bostadstillägg och bostadsbidrag. Om bostaden består av egen bostadsfastighet får hänsyn tas till ränteutgifter och nödvän- diga driftkostnader. Det är den faktiska utgiften för räntor som beaktas. Om gäldenären har beslut om särskild beräkningsgrund, s.k. jämkning, för ränteutgifterna läggs det beslutade skattebe- loppet till grund för beräkningen. Finns det inte något beslut om särskild beräkningsgrund läggs det belopp som gäldenären faktiskt betalar till grund för beräkningen. Amortering på bostadslån får beaktas i skälig omfattning. I vissa fall kan en reducering göras av bostadskostnaden (RSV Ex 2001:43). Detta kan, enligt RSV:s allmänna råd, ske om bostads- kostnaden är oskäligt hög i förhållande till kostnadsläget på orten för en jämförbar bostad, om en del av bostaden disponeras av en inneboende, i vissa fall när föräldrar och barn sammanbor samt om bostadsstandarden är väsentligt högre än vad som kan anses svara mot gäldenärens och familjens behov. Bostadsstandarden anses väsentligt överstiga hushållets behov om hushåll med en boende disponerar större utrymme än tre rum och kök, eller om annat hushåll disponerar större utrymme än tre rum och kök med tillägg av ett rum för varje person som tillkommer över en. Om synnerliga skäl föreligger, kan undantag medges från principen att bostads- kostnaden reduceras om gäldenären eller familjen disponerar ett för stort antal rum i förhållande till antalet boende. Enligt 8 § andra stycket skuldsaneringslagen (1994:334) skall en gäldenär som beviljas skuldsanering få förbehålla sig medel för sin egen och familjens försörjning. Därvid skall bestämmelserna i 7 kap. 4 och 5 §§ UB om förbehållsbelopp vid löneutmätning vara vägledande. Att är vägledande innebär att den normalt skall tillämpas, såvida det inte i det enskilda fallet finns särskild anled- ning att frångå den (prop. 1993/94:123 s. 113). Enligt socialtjänstlagen (2001:453), SoL, har den som inte själv kan tillgodose sina behov eller få dem tillgodosedda på annat sätt rätt till bistånd av försörjning (försörjningsstöd) och för sin livsföring i övrigt. Genom biståndet skall den enskilde tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Stödet är avsett att vara ett yttersta skyddsnät för människor i tillfällig ekonomisk kris. Bedömningen av vad som utgör skälig levnadsnivå skall enligt motiven (prop. 1979/80:1 s. 186 f.) ske bl.a. med utgångspunkt i den tid och de förhållanden under vilka den hjälpbehövande lever. Av 4 kap 3 § SoL följer att försörjningsstöd lämnas för skäliga kostnader för 1.livsmedel, kläder och skor, lek och fritid, förbrukningsvaror, hälsa och hygien samt dagstidning, telefon och TV-avgift, 2.boende, hushållsel, arbetsresor, hemförsäkring samt medlem- skap i fackförening och arbetslöshetskassa. För kostnaderna under punkt 1 fastställer regeringen (2 kap. 1 § socialtjänstförordningen [2001:937]) en norm som ska gälla för hela landet (den s.k. riksnormen). För bestämmande av riksnormen skall beaktas att den enskilde skall uppnå en skälig lev- nadsnivå i fråga om de behov som beloppet är avsett att täcka. Riksnormen grundar sig på KOV:s senaste pris- och konsum- tionsundersökningar. Jämfört med KOV:s beräkningar är riks- dock mindre differentierad. Färre personkategorier an- vänds. Riksnormen beaktar inte heller kostnadsskillnader mellan könen och bland vuxna inte heller skillnader mellan åldersgrupper. De gemensamma hushållskostnaderna i riksnormen omfattar samma poster som KOV:s beräkningar utom hemförsäkring och möbler/husgeråd/TV/textilier. Ersättning för hemförsäkring be- räknas i stället särskilt enligt punkt 2 i 4 kap. 3 § SoL. Bistånd genom bidrag till t.ex. möbler och husgeråd som den enskilde kan ha behov av för att tillförsäkras en skälig levnadsnivå omfattas av det som i 4 kap. 1 § SoL benämns som livsföring i övrigt (prop. 2001/01:80 s. 92). Om det i ett enskilt fall finns särskilda skäl skall socialnämnden frångå riksnormen och biståndet beräknas till en högre nivå. Ett sådant fall kan vara när sökanden av medicinska skäl har behov av särskild kost som är dyrare än vanlig kost. Ett annat fall kan vara om en person på grund av rörelsehinder eller andra skäl har svårigheter att upprätthålla kontakter med andra. Nivån kan i ett sådant fall behöva höjas för att täcka extra utgifter för telefon och tidningar, om dessa extra utgifter inte täcks av annat särskilt stöd, exempelvis handikappersättning (prop. 1996/97:124 s. 170). Även en sänkning av nivån kan komma i fråga om särskilda skäl föreligger i det enskilda fallet. Ett sådant exempel är att den en- skilde råkat i ett akut nödläge och därigenom blivit i behov av ett tillfälligt, reducerat bistånd. I andra fall kan det vara uppenbart att den enskilde inte har vissa kostnader som ingår i riksnormen. Det kan t.ex. gälla en missbrukare som uppenbart inte använder biståndet till vad det är avsett för (prop. 1996/97:124 s. 170). Riksnormen för ett hushåll utan barn utgörs av summan av de personliga kostnaderna för samtliga medlemmar i hushållet och de gemensamma hushållskostnaderna beräknade enligt följande tabeller. Tabell 5 Personliga kostnader i kr – vuxna Tabell 6 Gemensamma hushållskostnader i kr – medlemmar Som framgår ovan gäller rätten till ekonomiskt bistånd även kost- nader för boende, hushållsel, arbetsresor, hemförsäkring, medlem- skap i fackförening och arbetslöshetskassa. För dessa kostnader finns ingen fastställd riksnorm utan en prövning får göras i varje särskilt fall utifrån den enskildes individuella behov och kostnader. Hänsyn tas därvid till de faktiska kostnaderna och en jämförelse görs med vad en låginkomsttagare normalt har råd att kosta på sig. Vid bedömningen vägs också kostnadsläget för boende, hushållsel och arbetsresor i den aktuella kommunen in. Försörjningsstödet har i och med den nya lagstiftningen som trädde i kraft renodlats till att enbart omfatta sådana kostnader som är regelbundet återkommande. Ekonomiskt bistånd för läkarvård, tandvård och glasögon har lyfts ut från för- sörjningsstödet och innefattas numera i det som i 4 kap 1 § SoL betecknas som livsföring i övrigt (prop. 2000/01:80 s. 91 f.). Begreppet livsföringen i övrigt avser alla de olika behov som den enskilde kan ha och för vilka den enskilde kan ha rätt till bistånd för att tillförsäkras en skälig levnadsnivå. Det kan vara bistånd till läkarvård eller tandvård, glasögon, möbler, husgeråd, vinterkläder m.m. En individuell bedömning måste göras i varje enskilt fall (prop. 2000/01:80 s. 92). 1.Riksförsäkringsverkets normer för beräkning av skälig bostadskostnad Nedan redovisas normer för skälig bostadskostnad som gäller enligt () beräkningar med stöd av 13 kap. 1 § 1 förordningen (1995:239) om förmåner till totalför- svarspliktiga och 4 § bostadsbidragsförordningen (1993:739) (se RFV:s föreskrifter [RFFS 1995:10] om familjebidrag). Normerna används bl.a. för att bestämma vad som är skälig bo- stadskostnad vid beräkning av bostadsbidrag enligt 7 kap. 12 § för- ordningen om förmåner till totalförsvarspliktiga. Bostadskostnaden anses skälig om den inte överstiger det belopp som gäller som högsta godtagbara kostnad. Finns det särskilda skäl, får en högre bostadskostnad godtas som skälig. Den genomsnittliga kostnaden används om den bidragsberättigade bor tillsammans med sina för- äldrar för att beräkna hans eller hennes andel i föräldrarnas bo- stadskostnad. Genomsnittskostnaden används också vid beräkning av sökandens andel av bostadskostnaden i vissa situationer inom andra förmånsslag, nämligen bostadsbidrag, bostadstillägg till pen- sionärer och familjebidrag vid s.k. föräldraboende. Uppgifterna som används för att beräkna genomsnittskostnader hämtas från den av () genom- förda Bostads- och hyresundersökningen (BHU). Siffrorna avser hyreslägenheter (Statistiskt meddelande BO 39 ). Uppgifterna från SCB räknas därefter upp till aktuellt år med en prognosfaktor som RFV erhåller från . Normerna som avser högsta godtagbara kostnad baseras också på material från SCB (Statistiskt meddelande BO 30 ). Beloppen avspeglar hyreskostnaderna i nyproducerade lägenheter. Eftersom kostnaden för nybyggda lägenheter har varierat kraftigt väljer RFV att använda sig av ett genomsnitt av dagens hyror för de tio senaste årens lägenhetsproduktion i stället för bara det senaste årets. Vid den slutliga tabellsammanställningen används trångbodd- hetsnorm 3, vilken innebär att hushåll utan hemmavarande barn antas bo i två rum och kök, hushåll med ett barn antas bo i tre rum och kök, hushåll med två barn antas bo i fyra rum och kök och hushåll med tre barn antas bo i fem rum och kök. Tabell 1 Normer bostadskostnader kostnad kr/månad 1–2 vuxna + 3– barn 1–2 vuxna + 3– barn Kommuner med fler än 75 000 invånare 1–2 vuxna + 3– barn 1–2 vuxna + 3– barn Nedan redovisas SCB:s statistik från Bostads- och hyresundersök- ningen 2000 (BHU 2000). Tabellerna 2–5 visar genomsnittlig bostads- respektive nettout- gift (bostadsutgift som är korrigerad med hänsyn till skatteeffekt samt minskad med bostadsbidrag) per hushåll och månad efter hushållstyp och region avseende (Statistiskt meddelande BO 31 , tabell 12 och 13. Tabellerna har räknats om till utgift ). Tabell 6 visar genomsnittlig hyra per lägenhet efter region och lägenhetstyp för hyreslägenheter (Statistiskt meddelan- de BO 39 , tabell 7). Tabell 2 Genomsnittlig bostadsutgift per hushåll efter hushållstyp och region 2000, samtliga upplåtelseformer (hyresrätt, bostadsrätt och småhus). 75 000 inv. Endast makar el. Ensamstående m. barn + 3– barn Tabell 3 Genomsnittlig nettoutgift per hushåll efter hushållstyp och region 2000, samtliga upplåtelseformer (hyresrätt, bostadsrätt och småhus). 75 000 inv. Endast makar el. Ensamstående m. barn + 3– barn Tabell 4 Genomsnittlig nettoutgift per hushåll efter hushållstyp och region 2000, endast hyresrätt. 75 000 inv. Endast makar el. Ensamstående m. barn + 3– barn Tabell 5 Genomsnittlig nettoutgift per hushåll efter hushållstyp och region 2000, endast småhus. 75 000 inv. Endast makar el. Ensamstående m. barn + 3– barn 1 Skattningen baseras på mindre än tio urvalsenheter. Tabell 6 Genomsnittlig hyra i kr per hyreslägenhet efter region och lägenhetstyp. 75 000 inv. 3.Hyresgästföreningens kartläggning av medelhyror redovisar i rapporten i landets 289 kommuner medelhyror för lägenheter på två rum och kök med en yta . Redovisningen bygger på uppgifter från allmännyttiga, kommunala bostadsföretag och i de kommuner där sådana saknas från privata fastighetsägare. Av rapporten fram- går att det skiljer i hyra mellan landets billigaste kommun i () och dyraste kommun i (). Medelhyran i hela riket var för en lägenhet om två rum och kök . I tabell 7 nedan redovisas bostadskostnaderna, brutto och netto (dvs. efter avdrag för bostadsbidraget) för ett antal olika hushålls- typer. Redovisningen begränsas till hushåll där det finns en eller två vuxna i hushållet. Med bidragsskyldiga hushåll avses hushåll där åtminstone en individ är bidragsskyldig för barn som inte bor i hushållet och där detta barn ingår i underhållsstödssystemet. Uppgifterna är hämtade från Register- och intervjuundersök- ningen Hushållens ekonomi (HEK) som omfattar cirka 15 000 hushåll med närmare 24 000 individer. Uppgifterna, som avser , har räknats fram . Tabell 7 Genomsnittlig bostadskostnad, brutto och netto, för olika Ensamstående utan barn i 1 barn i hushållet 2 barn i hushållet 3 barn i hushållet 4 barn i hushållet 5 barn i hushållet 6 barn i hushållet Samboende utan barn i 1 barn i hushållet 2 barn i hushållet 3 barn i hushållet 4 barn i hushållet 5 barn i hushållet 6 barn i hushållet 7 barn i hushållet Dataunderlaget för de bidragsskyldiga är knapphändigt. Slumpin- slaget är därför stort för dessa hushåll. I tabell 8 redovisas bostadskostnader, brutto och netto, för hus- håll med ensamstående bidragsskyldiga. Med ensamstående menas att det endast finns en vuxen i hushållet. Uppgifterna är hämtade från HEK och avser 532 hushåll. Tabell 8 Månatlig bostadskostnad, brutto och netto, för hushåll med ensamstående bidragsskyldiga. Vuxnas normalbehov (exkl. bostadskostnad) Nedan följer en beräkning av kostnader som skulle kunna anses motsvara en vuxen persons normalbehov såvitt gäller andra lev- nadskostnader än bostadskostnaden. De personliga kostnaderna består av kostnader för livsmedel, kläder och skor, fritid och lek, samt hygien. Vad gäller livsmedel har antagits att alla mål äts i hemmet eller att matlåda tas med till lunch. De gemensamma hushållskostnaderna inkluderar utgifts- posterna förbrukningsvaror, möbler/husgeråd/TV/textilier, dags- tidning/telefon/TV-avgift och hemförsäkring. Kostnaden för hem- försäkring har av skäl som anförts i bilaga 3, avsnitt 2, angetts för fall att hushållet finns i en mindre tätort. Samtliga nu nämnda kost- nader har hämtats ur KOV:s broschyr på pengarna för . har fått del av det siffermaterial som Utredningen om översyn av den ekonomiska statistiken tagit fram för att beräkna kostnader för hushållsel, lokala resor med kollektivtrafik, fackföreningsavgift och avgift till a-kassa, glas- ögon/linser, läkemedel, hälso- och sjukvård samt tandvård enligt Baskonsumtionsnivån. En beskrivning av denna konsumtionsnivå finns i bilaga 3. För en närmare beskrivning hänvisas till SOU 2002:73. Beträffande kostnader för lokala resor med kollektivtrafik har hänsyn dessutom tagits till uppgifter från tidningen om kostnaden för sådana resor i och . Siffrorna för dessa poster har räknats om till nivåer av . Tabell 1 Vuxnas normalbehov . Kvinna 31–49 år Man 31–49 år Möbler, husgeråd, TV, textilier m.m. , telefon, TV-avgift Läkemedel, hälso- och sjukvård samt kr för var och en av de samman- boende 1 Bruttokostnaden för fackförenings- och a-kasseavgift uppgår till . Utredningen har valt att sätta ned beloppet till med hänsyn till att beloppet är avdragsgillt i deklarationen (skattesats ). En jämförelse mellan de olika normerna för levnadskostnader i övrigt Tabell 1 Levnadskostnader i kr och i relation till prisbasbe- loppet för () Makar, registrerade partner 1För en man i åldern 31–49 år 2För ett par i åldern 31–49 år 3Kostnaden för hemförsäkring avser hushåll i mindre tätort (under 50 000 inv.) 4Se SOU 2002:73. 5Underhållsstödsutredningen har räknat upp siffrorna i SOU 2002:73 till nivåer. Vid uppräkningen har konsumentprisindex använts. 6Se not 5. 7Se SOU 2002:73. 8Se not 5. 9Se not 5. Jämförelsen visar att grundnormerna är olika. För att jämförelsen skall bli meningsfull måste man emellertid beakta att de olika grundbeloppen inte omfattar samma poster. Det skall också hållas i minnet att de olika schablonerna är avsedda att användas i skilda sammanhang. Detta motiverar vissa skillnader. Möbler, husgeråd, TV, textilier m.m. I KOV:s kostnadsberäkningar ingår posten möbler, husgeråd, TV, textilier m.m. med för ensamstående och med för sammanboende. Posten ingår också i Baskon- sumtionsnivån men inte i riksnormen, normalbeloppet enligt UB, normalbeloppet enligt FB eller den Skäliga levnadsnivån. Enligt SoL kan dock – som tidigare påpekats – kostnader för möbler, hus- geråd m.m. ersättas om dessa anses nödvändiga för den enskildes livsföring i övrigt.