sou · GRB369 · 2004-01-01 00:00:00 — Dödsolyckor i trafiken som har samband med alkohol har ökat , enligt uppgifter från Rättsmedi- cinalverkets databas. Graden av alkoholpåverkan hos dem som avlider är klart högre . Dessa data återspeglar dessutom bara de fall där den avlidne föraren varit alkoholpåverkad. De dödsfall där ej påverkade personer dödats av berusade förare, till exempel barn som blir påkörda av rattfyllerister, finns inte med i statistik, varför siffrorna med all sannolikhet är högre. Alkohol är också oftast förekommande vid våldsbrott. 70–av alla våldsgärningsmän och cirka hälften av alla offer för våld är alkoholpåverkade då brottet begås. Ytterligt oroande är statistiken över antalet personer vårdade för alkoholförgiftning samt antalet 15–19-åringar vårdade för alkohol- förgiftning. fördubblades antalet personer som vårdades för alkoholförgiftning. ökade alkoholförgiftningarna för 15–19-åriga kvinnor med cirka 40 pro- cent och för samma ålderskategori män med . en mycket oroande utveckling och vad gäller unga kvinnor är den alarmerande. De har gått om de unga männen då det gäller vård- tillfällen för alkoholförgiftning. Tonåringar (15–19) vårdade för alkoholförgiftning 1987 1988 1989 1990 1991 1992 1993 1994 1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 Dödsfallen i alkoholförgiftning, alla åldrar, har –2001 ökat med . Dödsfall i alkoholförgiftning, alla åldrar Det måste även uppmärksammas att oroande statistik framkommit gällande gravida kvinnor i . Preliminära data presenterade på ett seminarium anordnat av visar att andelen alkoholkonsumenter i gruppen har ökat och andelen riskkonsumenter före graviditeten kan vara så hög som . Av den undersökta gruppen uppgav någon alkoholkonsumtion under graviditeten och rapporterade alkoholanvändning eller oftare. Det har även rapporterats att det kan finnas samband mellan ökat drickande under graviditeten och de senaste årens uppgång av antalet barn med den neurologiska störningen adhd/damp. har utmärkt forskning och en bra statistik vad gäller alkoholen och dess problem. Arbeten pågår för att ytterligare för- bättra användbarheten av dessa uppgifter. Metoderna för insamling och bearbetning av alkoholdata bör dock förbättras och förfinas ännu mer, så att åtgärder och insatser kan göras för att hjälpa och skydda framförallt barn och ungdomar och övriga särskilt skyddsvärda grupper. Den svenska alkoholpolitiken syftar till att hålla nere konsum- tionen. Insikten om att ett bruk av alkohol kan leda till missbruk motiverar restriktiviteten i den förda politiken. Anledningarna till att människor blir missbrukare är flera och komplexa och man kan ofta inte peka på en enskild orsak. Tobaks- och alkoholutredningen analyserade i sitt betänkande (SOU 1976:63) reklambegreppet och fann att syftet med reklam var att påverka konsumenternas attityder, kunskaper eller beteen- den eller att i vart fall väcka deras uppmärksamhet eller intresse för en vara eller en tjänst. Alkoholreklam skiljde sig inte heller från annan reklam när det gäller funktion och art. Det är svårt att mäta de effekter alkoholreklamen har eller kan ha på konsumtionen. Att i detta hänseende isolera reklamens påverkan från påverkan av faktorer som t.ex. pris, tillgänglighet och sociala omständigheter är omöjligt. De undersökningar som finns är i viss mån förenade med brister i fråga om begrepp och undersöknings- metoder. Det finns emellertid studier som visat att reklamen har viss betydelse för konsumtionen i höjande riktning (, Alkoholpolitik för bättre folkhälsa, 1996, s. 203). Reglerna för alkoholreklamen speglar samhällets syn på alko- holen, och det går inte att bortse från att en lagstiftning som tillåter alkoholreklam kan uppfattas som att samhället accepterar ett omfattande drickande och de skador detta för med sig. Alkohol har varit en av de mest reklamintensiva produkterna i världen , trots de många restriktioner som införts mot reklamen i folk- hälsans tecken (a.a. s. 202). En slutsats som kan dras av det är att åtminstone branschen räknar med att reklamen ger ökad försälj- ning. Att dricka alkohol är en del av vår kultur och ett accepterat inslag i umgängeslivet. Samhället har därför beslutat att alkohol- drycker får säljas, om än under kontrollerade former. är lagligt att tillverka och sälja dessa produkter måste det också finnas en möjlighet för producenter och leverantörer att marknads- föra dem. Friheten för konsumenterna att välja produkter måste alltså motsvaras av en möjlighet för producenter och leverantörer att informera om dem Alkoholmarknaden är i vissa avseenden reglerad och föremål för insyn och kontroll. Partihandlarna och tillverkarna liksom restaurang- erna konkurrerar om marknadsandelar och verkar för att vidga sina respektive marknader. För att konsumenterna och andra skall kunna göra rationella överväganden och val måste företagen tillåtas att lämna information om sina produkter. I en marknadsekonomi eller en ekonomi som baseras huvudsakligen på konkurrens mellan aktörerna på marknaden är reklamen av grundläggande betydelse och ett av de främsta medlen som producenter, distributörer och detaljister använder för att nå konsumenterna med information. För att fungera som information måste reklamen präglas av ett sakligt och balanserat budskap. Allmänna regler härom, som gäller för alkoholreklam liksom för all annan reklam, finns i marknads- föringslagen (1995:450). De särskilda reglerna om alkoholreklam, liksom motsvarande regler om tobaksreklam, skiljer sig principiellt från regler om marknadsföring av andra produkter. De sistnämnda reglerna tar sikte på att skydda konsumenterna, och andra närings- idkare, från otillbörlig marknadsföring. Marknadsföringslagen syft- ar sålunda till att upprätthålla en grundläggande etik för marknads- föring i allmänhet, att ge förutsättningar för köparna att göra väl överlagda val, att skydda dem från vilseledande marknadsföring samt att ge regler för att särskilja reklamen från annan information. Alkoholreklamregleringen däremot är en del av alkoholpolitiken och syftar ytterst till att begränsa alkoholkonsumtionen (bet. SOU 1998:8). Ur folkhälsosynpunkt måste det också ses till vilka icke önsk- värda effekter som kan påvisas av ett reklambudskap. Reklamen kan förstärka positiva attityder till alkohol, till att dricka eller vilja dricka. Alkoholreklamen kan ändra beteenden och öka konsum- tionen bland dem som redan dricker, uppmuntra till större kvanti- teter eller fler dryckestillfällen, eller den kan få konsumenter att avstå från att skära ner på sitt drickande eller helt enkelt ge upp sina försök. (1996, s. forskning har visat ett samband mellan alkoholreklam och unga människors uppfattning om alkohol och dess skadlighet. Alkoholreklam främjar och förstärker uppfattningen hos unga att alkoholdrickande är positivt, glamoröst och relativt riskfritt (Casswell, 2001). Aktuella siffror gällande omsättningen inom reklamsektorn visar att livsmedel, drycker och tobak hade en omsättning på . Annonsering av sprit, starköl, vin och öl utgjorde av den summan . Det kan noteras att spritreklamen ökat på årsbasis och att tiden, från Marknadsdom- stolens dom i Gourmet-målet fram till lagändringen , med ett oklart rättsläge gav en kraftig ökning av sprit- reklamen. 8Regler för alkoholreklam i tryckta skrifter 8.1Kort historik kring reglerna om marknadsföring av alkoholdrycker Regler om begränsningar i rätten att marknadsföra alkoholdrycker finns i 4 kap. alkohollagen (1994:1738). fanns bestämmel- serna i lagen (1978:763) med vissa bestämmelser om marknads- föring av alkoholdrycker men de överfördes i huvudsak oföränd- rade till alkohollagen från . infördes en bestämmelse om att alkoholreklam inte får rikta sig särskilt till barn och ungdomar och inte heller skildra sådana personer. Fram till fanns i 4 kap. 11 § alkohollagen (1994:1738) ett förbud mot användande av kommersiella annonser i tryckta skrifter vid marknadsföring av spritdrycker, vin eller starköl till konsumenter. meddelade dock marknads- domstolen dom i det s.k. Gourmetmålet, vilket fick till följd att lagen ändrades, se nedan under avsnitt 8.3. Tidningen har tryckts i två editioner, varav den ena sålts i handeln och den andra genom prenumeration. I prenumerations- upplagan, som varit tillgänglig även för privatpersoner, har i ett tillägg förekommit reklam för vin och sprit. Konsumentombuds- mannen väckte talan vid och yrkade förbud vid vite för tidningens utgivare att medverka till marknadsföring av alkoholdrycker som vänder sig till konsumenter genom att införa kommersiell annons i periodisk skrift. inhämt- ade förhandsbesked från i målet och frågade om vissa artiklar i EG-fördraget (de nuvarande artiklarna 28 och 49 EG) hindrade ett sådant generellt reklamförbud som det svenska och, för det fall svaret var jakande, om ett sådant förbud ändå kan Regler för alkoholreklam i tryckta skrifter anses befogat och proportionellt för att skydda människors hälsa och liv. fann att artiklarna inte utgör hinder mot ett sådant förbud, för såvitt det inte mot bakgrund av de faktiska och rättsliga omständigheter som kännetecknar förhållandena i den enskilda medlemsstaten framgår att det är möjligt att skydda folk- hälsan mot alkoholens skadeverkningar genom åtgärder som i mindre utsträckning påverkar handeln inom gemenskapen. Tingsrätten fann i sin dom att förbudet måste betecknas som alltför långtgående och därmed oproportionerligt i EG-rättslig mening. Förbudet kunde därmed inte tillämpas. Konsument- ombudsmannen överklagade domen till , som fastställde tingsrättens domslut. Marknads- domstolen uttalade därvid bl.a. att om syftet med den svenska alkoholpolitiken skulle gynnas av ett begränsat annonseringsför- bud, är bestämmandet av gränserna för ett sådant förbud och inriktningen, samt dess förenlighet med gemenskapsrätts- liga åtaganden, primärt en fråga för lagstiftaren. Marknadsdom- stolen ansåg sig sakna anledning att i målet ta ställning till huruvida ett på visst sätt begränsat förbud, gällande t.ex. spritdrycker, kan anses uppfylla ett EG-rättsligt krav på proportionalitet i förhållan- de till syftet att skydda folkhälsan. I 4 kap. alkohollagen (1994:1738) finns regler om marknadsföring av alkoholdrycker. Generellt gäller att särskild måttfullhet skall iakttas vid all mark- nadsföring av alkoholdrycker till konsumenter. Reklam- eller annan marknadsföringsåtgärd som är påträngande eller uppsökande eller som uppmanar till bruk av alkohol får inte företas. Marknads- föring får inte heller rikta sig särskilt till eller skildra barn och ung- domar. Vid marknadsföring av tjänster eller vid försäljning av andra varor än alkoholdrycker får alkoholdrycker inte lämnas som gåva. Den som tillverkar, säljer eller förmedlar försäljning av alkohol- drycker får i sin rörelse lämna sådana drycker endast i form av varu- prov. Varuprov får lämnas endast till tillståndshavare enligt alko- hollagen, inte till konsumenter. I begreppet varuprov ligger i detta sammanhang att det skall vara avsett för någon som har rätt att köpa varan direkt av tillverkaren eller partihandlaren. Enligt för- arbetena (prop. 1994/95:89 s. 90) får bestämmelsen dock inte ges Regler för alkoholreklam i tryckta skrifter en så vidsträckt innebörd att en allmänt godtagen representation i affärslivet förhindras. Vid marknadsföring av alkoholdrycker till konsumenter får inte användas kommersiella annonser i radio- eller TV-program. Detta gäller även för sådana TV-sändningar över satellit som omfattas av radio- och TV-lagen (1996:844). Beträffande marknadsföring i periodiska eller liknande skrifter av alkoholdrycker till konsumenter föreslog regeringen, med anled- ning av utgången i Gourmetmålet, i prop. 2002/03:87 Vissa alkohol- och tobaksfrågor att 4 kap. 11 § alkohollagen (1994:1738) skulle ändras så att förbudet mot användande av kommersiella annonser i tryckta skrifter vid marknadsföring av spritdrycker, vin eller starköl till konsumenter i stället skulle avse alkoholdrycker som innehåller mer än 15 volymprocent alkohol. I propositionen uttalade regeringen bl.a. följande. Alkoholreklam syftar till att främja efterfrågan på alkoholdrycker. Även om det finns också flera andra alkoholpolitiska styrmedel är möjligheten att begränsa marknadsföringen ett viktigt alkoholpolitiskt instrument. Marknadsföring har ofta stor genomslagskraft, och även om den inte får rikta sig särskilt till barn och ungdomar kan det befaras att unga är särskilt påverkbara beträffande de budskap som förs fram även i marknadsföring som riktar sig till något äldre åldersgrupper. De senaste årens ökande totalkonsumtion av alkohol i landet tillsammans med vetskapen om att det är ungdomar mellan som dricker mest alkohol och att den genomsnittliga debutåldern sjunkit är oroande. Alla tänkbara åtgärder bör vidtas för att motverka den utvecklingen och främja den framtida folkhälsan. Bestämmelser som begränsar möjligheterna att göra reklam för alkoholdrycker bidrar till att skydda folkhälsan. Av förhandsbesked och bedöm- ning i andra mål framgår att också har den uppfatt- ningen. Att det finns också andra, ännu viktigare, politiska styrmedel för att minska alkoholkonsumtionen minskar i sig inte vikten av att begränsa möjligheterna att föra in alkoholreklam i tryckta skrifter. Det är en viktig signal, lika väl som det är en del av en framgångsrik folk- hälsopolitik, att tydliggöra vilken marknadsföring som skall få före- komma och att, i den mån det är möjligt, begränsa densamma. Regeringen anser att mycket tunga folkhälsoskäl talar för att alko- holreklam även skall begränsas avsevärt. Därför måste varje förändring av det i nuvarande lagstiftning stadgade reklamförbudet ske med stor försiktighet och vägas mot eventuella folkhälsoeffekter. Med hänsyn till vikten av skyddet för folkhälsan är det därför nödvändigt att sätta den lägsta volymprocent som bedöms möjlig som gräns. Mot bakgrund av dom föreslår regeringen därför att reklam i tryckt skrift endast får göras för drycker med en alko- holhalt på högst 15 volymprocent. Regler för alkoholreklam i tryckta skrifter förekommer för övrigt som gräns också för vad som förstås med starkvin i lagen (1994:1565) om beskattning av viss privatinförsel (se 1 §), lagen (1994:1551) om frihet från skatt vid import m.m. (se 4 §) och lagen (1999:445) om exportbutiker (se 3 §) samt för det belopp som skall tas ut per liter enligt lagen (1994:1564) om alkoholskatt (se 3–5 §§). Genom förslaget kommer reklam i tryckt skrift för spritdrycker och bland annat starkviner att också i fortsättningen vara förbjuden. och Lagrådet har påpekat att den föreslagna alkoholstyrkegränsen, 15 volymprocent, kan vara olycklig i vissa fall, eftersom det finns ett antal viner som ligger något över gränsen och förbudet skulle komma att gälla för exempelvis vissa sherrymärken men inte för andra. Alkoholdryckers skadlighet är dock inte knuten till på vilket sätt alkoholhalten i dem uppstått och det har varit en del av den svenska folkhälsopolitiken att konsumenter skall förmås att välja alkoholsvagare alternativ framför alkoholstarkare. Lag- rådet har anfört att en ordning där förbud gäller för vissa sherry- märken, men inte andra, knappast kan godtas från en ren rättvise- synpunkt. Enligt regeringens bedömning är det dock omöjligt att från såväl rättvise- som folkhälsosynpunkt motivera att drycker tillkomna på ett visst sätt undantas från förbudet medan drycker tillkomna på ett annat sätt, och med samma alkoholhalt, omfattas av det. Som nämnts ovan syftar förbudet till att motverka alkoholmissbruk och också i övrigt minska alkoholkonsumtionen. I ett EG-rättsligt perspektiv innebär det nu framlagda förslaget endast en mindre begränsning av de fria varurörelserna, eftersom förbudet enbart träffar drycker med en alkoholhalt överstigande 15 volymprocent. Förbudet träffar sådana drycker generellt och medför varken någon godtycklig diskriminering eller någon förtäckt begränsning av handeln mellan medlemsstaterna. Förslaget innebär inte heller något allmänt förbud mot reklam för sådana drycker utan är, på visst sätt, begränsat till annonsering i tryckta skrifter. Det är regeringens uppfattning att den föreslagna regleringen bidrar till att skydda folkhälsan. Förslaget är också proportionerligt med hän- syn till det mål som eftersträvas, dvs. i avvägningen mellan skyddet för folkhälsan och den fria rörligheten för varor och tjänster. antog regeringens förslag (bet. 2002/03:SoU16, rskr. 2002/03:152) och lagändringen trädde i kraft . I skrifter som tillhandahålls endast på försäljningsställen för alkoholdrycker som innehåller mer än 15 volymprocent alkohol får dock kommersiella annonser i periodiska skrifter eller liknande användas vid marknadsföring till konsumenter av sådana drycker. har i sin författningssamling utfärdat riktlinjer för marknadsföring av dels spritdrycker, vin och starköl (KOVFS 1979:5), dels öl klass II (dvs. öl) (KOVFS 1979:6). Regler för alkoholreklam i tryckta skrifter I riktlinjerna för spritdrycker, vin och starköl konstateras, i enlighet med dåvarande lagreglering, att det vid marknadsföring till konsument av spritdryck, vin eller starköl inte får användas kommersiell annons i periodisk skrift, med undantag för fack- tidskrift som vänder sig huvudsakligen till näringsidkare i deras egenskap av tillverkare eller distributörer av spritdrycker, vin eller starköl. För tillåten reklam anges att framställning i bild inte får omfatta annat än särskilt måttfull återgivning av varan eller däri ingående råvara, enstaka flaskor eller burkar samt varumärke eller därmed jämförligt kännetecken. Bilden skall i övriga delar vara neutral, dvs. den får inte innehålla föreställande element, dekor eller annat som kan ge associationer i något konkret avseende. Framställning i text får inte omfatta annat än sakliga uppgifter om varans art eller typ (bl.a. årgång), ingående råvaror och framställ- ningsmetod samt varans egenskaper (såsom smak och alkoholhalt); råvarors ursprung, tillverkare eller odlare, tillverkningsort, tillverk- ningsdistrikt och tillverkningsland; varans användningssätt och användningsområde, t.ex. råd och anvisningar om varans använd- ning som dryck till olika slag av måltider och recept för tillredning av maträtter, drycker m.m.; flaskans eller burkens utseende och egenskaper; varans pris och säljställe. I riktlinjerna för öl anges att annonser inte får förekomma i veckotidning eller annan publikation som riktar sig främst till ung- dom under eller på idrottssida i dagspress eller i idrotts- och sporttidning. Annons i periodisk skrift för ett ölmärke får i ett och samma nummer av skriften inte överstiga en yta av sammanlagt ½ sida (dvs. max ) i dagspress av normalt morgontidningsformat eller en hel sida (dvs. max ca 2 100 spalt- millimeter) i dagspress av normalt kvällstidningsformat eller en hel sida i populärpress och andra publikationer. Om flera ölmärken samannonseras gäller angivna begränsningar för den gemensamma annonsytan. Vid bedömning av om särskild måttfullhet iakttagits skall hänsyn tas inte bara till annonsytan utan även till antalet annonsinföranden. Reglerna avser inte annons i sådan facktidskrift som vänder sig huvudsakligen till näringsidkare i deras egenskap av tillverkare eller distributörer av öl. Framställning i text och bild skall vara saklig. Tyngdpunkten i framställningen skall ligga på själva varan. Framställningen får inte göras sådan att den kan antas vädja till ungdom. Framställning i bild får inte omfatta annat än enstaka flaskor eller burkar samt varumärke eller därmed jämförligt kännetecken. Bild av människa eller sport- eller naturmiljö får inte Regler för alkoholreklam i tryckta skrifter Det skall tydligt framgå att reklamen avser öl, så att den inte felaktigt kan uppfattas som reklam för starköl. Beträffande lättöl anges att det skall framgå klart och tydligt att marknads- föringen avser lättöl, så att den inte felaktigt kan uppfattas som marknadsföring av öl eller starköl. Riktlinjerna har inte reviderats och kritik har – framför allt från alkoholbranschens sida – framförts mot att de är otidsenliga och behöver ses över. har tidigare, i samråd med branschen, börjat se över riktlinjerna men arbetet med detta har vilat i avvaktan på att Gourmetmålet skulle avgöras. Generella regler om marknadsföring, som gäller oavsett vara, finns i marknadsföringslagen. Enligt 4 § skall marknadsföring stämma överens med god marknadsföringssed och även i övrigt vara tillbörlig mot konsumenter och näringsidkare. Vid marknadsföringen skall näringsidkaren lämna sådan information som är av särskild betydelse från konsumentsynpunkt. Enligt 6 § får en näringsidkare vid marknadsföring inte använda påståenden eller andra framställ- ningar som är vilseledande i fråga om näringsidkarens egen eller någon annan näringsidkares verksamhet. Detta gäller särskilt fram- ställningar som avser produktens art, mängd, kvalitet och andra egenskaper; produktens ursprung, användning och inverkan på hälsa eller miljö; produktens pris, grunderna för prissättningen och betalningsvillkoren; näringsidkarens egna eller andra näringsidkares kvalifikationer, ställning på marknaden, kännetecken och andra rättigheter; belöningar och utmärkelser som har tilldelats närings- idkaren. Enligt 8 § får en näringsidkare i sin reklam direkt eller indirekt peka ut en annan näringsidkare eller dennes produkter bara om jämförelsen inte är vilseledande; avser produkter som svarar mot samma behov eller är avsedda för samma ändamål; på ett objektivt sätt avser väsentliga, relevanta, kontrollerbara och utmärkande egenskaper hos produkterna; inte medför förväxling mellan näringsidkaren och annan näringsidkare eller mellan deras produkter, varumärken, firmor eller andra kännetecken; inte miss- krediterar eller är nedsättande för en annan näringsidkares verk- samhet, förhållanden, produkter, varumärken, firmor eller andra kännetecken; i fråga om varor med ursprungsbeteckning alltid avser varor med samma beteckning; inte drar otillbörlig fördel av en Regler för alkoholreklam i tryckta skrifter annan näringsidkares varumärkes, firmas eller annat känneteckens renommé eller varas ursprungsbeteckning och inte framställer en produkt som en imitation eller kopia av en produkt som har ett skyddat varumärke eller firma. Tillsynen över marknadsföringen i stort av alkoholdrycker åvilar /KO. Även kommunerna har dock visst tillsyns- ansvar. Tillsynen över marknadsföringen på serveringsställena åvilar i första hand kommunerna. Kommunernas tillsyn skall dock endast ta sikte på serveringstillståndshavarens ansvar för marknadsför- ingen. Kommunernas tillsyn bör ta sikte inte endast på marknads- föringen inne i serveringsställenas lokaler utan också på mark- nadsföringen i omedelbar anslutning till dem, t.ex. reklam i fönster och på skyltar, markiser och parasoller (se prop. 1998/99:134 Vissa alkoholfrågor m.m. s. 141). Alkohollagens vanliga sanktionssystem gäller, och följden av ett brott mot marknadsföringsbestämmel- serna kan således bli att ett tillstånd återkallas eller att tillstånds- havaren får en varning. En handling som strider mot alkohollagens regler om marknads- föring skall, enligt 4 kap. 12 § alkohollagen, anses vara otillbörlig mot konsumenter eller, i förekommande fall, mot näringsidkare. En näringsidkare vars marknadsföring är otillbörlig får enligt mark- nadsföringslagen (1995:450) förbjudas att fortsätta med den mark- nadsföringen eller att vidta någon annan liknande åtgärd. Ett för- bud kan riktas också mot en anställd hos näringsidkaren eller mot någon annan som handlar på näringsidkarens vägnar. Ett förbud skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. I fall som inte är av större vikt får med- dela föreläggande om förbud. Ett sådant föreläggande skall förenas med vite och för att bli gällande måste näringsidkaren godkänna det inom . Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot ett förbud skall ersätta den skada som därigenom uppkommit för en konsument eller någon annan näringsidkare.