sou · GRB36d2 · 2004-01-01 00:00:00 — I färdplanen skall den personal som genomför transporten redovisa tid och plats när dju- ren utfodrats och vattnats, liksom tidpunkt för eventuellt före- kommande dödsfall och de döda djurens identitet. Samma personal skall se till att färdplanen efter kontroll attesteras av behörig myn- dighet vid det godkända gränskontrollstället eller motsvarande, när djur exporteras till tredje land och transporttiden inom EG över- stiger . skall den behöriga veterinärmyn- digheten ha kontrollerat att djuren kan fortsätta transporteras. Transportören skall också se till att djuren utan dröjsmål transpor- teras till sin bestämmelseort och att de utfodras och vattnas på lämpligt sätt samt med lämpliga mellanrum under transporten.98 94Se kapitel I punkt 8 i anförd bilaga. 95EGT L 174 s. 1–6. 96Se artikel 5 A punkt 2 b. 97Animo-systemet beskrivs närmare i följande avsnitt i detta kapitel om tillsyn i EU. 98Se artikel 5.2. Uppräkningen i texten är inte uttömmande. Rättslig reglering kring djurtransporter Färdplanen skall efter återkomsten sändas till den behöriga myndigheten på avreseplatsen.99 Den behöriga myndigheten i varje medlemsstat kan också fastställa att transportören är skyldig att behålla en kopia av färdplanen under en viss tidsperiod.100 Det ställs vidare krav på kontroller. Medlemsstaternas berörda myndigheter skall genomföra inspektioner av transportmedlen och djuren under transport, vid ankomstplatser och mellanstationer med mera. Även uppgifter som nämns i följehandlingar skall grans- kas. Inspektionerna skall genomföras på ett ickediskriminerande vis och gälla ett lämpligt urval av de djur som transporteras inom varje medlemsstat. Kontrollerna kan göras som kontroller för andra ändamål. Medlemsstaternas myndigheter skall rapportera till kommissionen hur många kontroller som har utförts, vad som har framkommit och vilka åtgärder som har vidtagits efter konstaterade överträdelser.101 Även kommissionens experter får utföra kontrol- ler på ort och ställe för att säkerställa att de nationella myndighe- terna övervakar att bestämmelserna i direktivet följs.102 Avvikelser från färdplan samt fördröjning av transporter Medlemsstaterna skall se till att nödvändiga åtgärder vidtas för att minimera fördröjningar av transporter och lidande hos djuren, när strejker eller andra oförutsedda händelser inträffar. En sändning av djur får inte hållas kvar under transporten, om det inte är nödvän- digt för att säkra djurens hälsa. Om en sändning djur måste hållas kvar i skall åtgärder vidtas för deras skötsel och vid behov deras avlastning och förvaring.103 Om det vid transport konstateras att direktivet inte följs skall den behöriga myndigheten kräva av den som ansvarar för transportfor- 99Se artikel 5 A, punkt 2 d (ii). 100Se artikel 5 A, punkt 2 e. 101Se artikel 8. 102Se artikel 10. 103Se artikel 7. Rättslig reglering kring djurtransporter donet att denne gör det myndigheten anser vara nödvändigt för att skydda djurens hälsa. Detta kan innefatta att sändningen fullföljs eller att djuren sänds tillbaka, att djuren hålls i förvar med lämplig skötsel eller att djuren slaktas skonsamt utan att tillfogas onödigt lidande. Myndigheten skall anmäla åtgärderna med hjälp av Animo- systemet. Om den som ansvarar för transportfordonet inte följer myndighetens instruktioner skall myndigheten genast vidta åtgär- derna själv och kompensera sig för kostnaden för dem på lämpligt sätt.104 Import från tredje land Import från tredje land behandlas i ett särskilt kapitel i djur- transportdirektivet. Där sägs först att veterinärkontroller av djur som förs in i gemenskapen skall göras i enlighet med ett särskilt direktiv.105 Import och transit av levande djur är tillåten endast om transportören skriftligen åtar sig att följa direktivet och har vidtagit de åtgärder som behövs för detta. Transportören skall också lägga fram en färdplan som har utarbetats i enlighet med direktivet.106 Veterinären vid gränskontrollstället skall kontrollera att de regler som gäller för djurens välbefinnande följs. Djuren skall vid infö- randet i gemenskapen följas av identitetshandlingar och andra dokument som skall granskas vid gränskontrollstället.107 Export till tredje land För bestämmelser vid export, se avsnitt ovan om dokumentation och kontroll. 4.3.5Annan EG-lagstiftning om djurtransporter Det finns också bestämmelser om djurtransporter i rådets för- ordning (EG) nr 1255/97 av om gemenskapskrite- 104Se artikel 9. 105Rådets direktiv /496/EG av om fastställande av regler för hur veterinärkontroller skall organiseras för djur som importeras till gemenskapen från tredje land och om ändring av direktiven /662/EEG, 90/425/EEG och 90/675/EEG (EGT L 268, 24.9.1991, s. 56). 106Se artikel 5 och 11. 107Se artikel 11. Rättslig reglering kring djurtransporter rier för mellanstationer och om ändring av färdplanen, i bilagan till direktiv /628/EEG108 och i rådets förordning (EG) nr 411/98.109 Dessa rättsakter är, liksom andra EG-förordningar, direkt tillämp- liga i medlemsstaterna. förordning regleras enbart de mellanstationer som i enlighet med sjunde kapitlet i bilagan till djurtransportdirektivet tar emot hovbärande tamdjur och tamdjur av nötkreatur, får, getter och grisar . Dessa mellanstationer skall god- kännas av medlemsstaternas behöriga myndigheter.110 För att god- kännas måste mellanstationerna bland annat uppfylla följande krav: De får inte vara belägna i ett område som är belagt med en restriktion eller ett förbud enligt tillämplig EG-lagstiftning. De skall stå under kontroll av officiell veterinär. De skall drivas utifrån alla tillämpliga EG-bestämmelser om veterinärbesiktning, transport av djur och skydd av djur för slakt. De skall vara föremål för regelbundna inspektioner.111 Förordningens första bilaga innehåller ett flertal ytterligare krav som måste uppfyllas för att mellanstationer skall godkännas. Vill- koren gäller sanitära åtgärder och hygienåtgärder som måste vidtas, anläggningarnas och utrymmenas utformning samt stationernas drift. Ett godkännande kan begränsas till att avse en eller flera djur- arter eller vissa kategorier av djur och viss hälsostatus.112 Som regel skall mellanstationerna enbart användas för att ta emot, utfodra, vattna, bereda vila för, hysa, sköta och avsända djur i transit.113 Det får således inte förekomma handel med djur på mellanstationerna. Ägaren och varje annan fysisk eller juridisk person som driver en mellanstation har ett direkt ansvar för att bestämmelserna i förord- ningen följs.114 Innan djuren lämnar mellanstationen skall den officiella veterinä- ren eller någon annan veterinär bekräfta att de är i sådant skick att transporten kan fortsätta. Medlemsstaterna kan föreskriva att de 108EGT L 174, , s.1. 109EGT L 52, 21.2.1998, s.8. 110Se artikel 3.1. 111Se artikel 3.2. 112Se artikel 3.3. 113Se artikel 4.1. Vissa undantag från det angivna kravet finns i artikel 4.2. 114Se artikel 5. Rättslig reglering kring djurtransporter kostnader som uppstår genom veterinärkontrollen skall bäras av berörd operatör.115 Nedan redovisas mellanstationer i EU för olika djurslag. Källa: Kommissionen. SANCO/2677/99 Rev. *, , , , , , och saknar godkända mellanstationer. **Det totala antalet mellanstationer i varje medlemsstat understiger det totala antalet mellanstationer per djurslag, eftersom vissa mellanstationer tar emot flera olika djur- slag. ***Djurslag uppges inte. Som nämnts ovan så föreskrivs förordning ytterligare tilläggskrav som skall tillämpas på de vägfordon som används för transporter som överstiger av hästdjur, nötkreatur, får, getter och grisar. Ett sådant fordon skall: 1)ha tillgång till strö som uppfyller vissa krav på såväl mängd som beskaffenhet, 2)ha tillgång till foder som skyddats mot väder och vind och olika slags föroreningar, när så är nödvändigt med hänsyn till de transporterade djurarterna, 3)vara utrustat så att man när som helst kan ha åtkomst till samt- liga enskilda djur, 4)vara utrustat med skiljeväggar så att separata avdelningar kan skapas, 115 Se artikel 6.1. Rättslig reglering kring djurtransporter 5)vara utrustat med fasta eller rörliga vattningsanordningar som är anpassade efter de olika djurarterna, till exempel hoar, skålar eller vattennipplar.116 4.3.6Övrig EG-lagstiftning av betydelse för djurtransporter EG-lagstiftning om smittskydd och exportbidrag I detta avsnitt bör först nämnas rådets direktiv /425/EEG av om veterinära och avelstekniska kontroller i handeln med vissa levande djur och varor inom gemenskapen med sikte på att förverkliga den inre marknaden117, vilket senast ändrades genom rådets direktiv /118/EEG.118 Syftet med detta direktiv är att få den gemensamma marknaden för djur och varor av animaliskt ursprung att fungera enhetligt och att undanröja olikheter i medlemsstaterna. Ett slutmål sägs vara att veterinärkontroller bara skall behöva ske i avsändarlandet.119 I prin- cip skall djur och varor som är avsedda för handel, och som faller inom direktivets tillämpningsområde, inte behöva kontrolleras vid gränsen utan enbart i enlighet med vad som föreskrivs i direktivet. Kontrollverksamhetens tyngdpunkt skall ligga vid avsändarlan- det, men vid slutdestinationen får stickprovskontroller göras. Av direktivets text framgår att både djurhälso- och smittskyddsaspek- ter skall beaktas samt hur kontrollerna skall genomföras.120 De principer som fastställs i direktivet skall tillämpas också vid kontroll av efterlevnaden av djurtransportdirektivet.121 Betydelsefullt direktiv är också vad som sägs om utbrott av zoonoser, sjukdomar eller annat som kan utgöra en all- varlig risk för människors eller djurs hälsa. En medlemsstat som drabbas av något av detta skall underrätta övriga med- lemsstater och kommissionen. En medlemsstat som är mottagar- eller transitland får, om så är nödvändigt, vidta de försiktighets- åtgärder som EG-rätten medger och även sätta djur i karantän. Vid allvarliga hälsorisker för människor och djur, och i avvaktan på ett kommissionsbeslut, får den mottagande medlemsstaten vidta pro- 116EGT L 52, 21.1. 1998, s.8, se artikel 1 och förordningens bilaga. 117EGT L 224, 1990.08.18, s. 29. 118EGT L 62, 1993.03.15, s. 49. 119Se direktivets ingress. 120Se särskilt artiklarna 4–5. 121Se artikel 8 djurtransportdirektivet. Rättslig reglering kring djurtransporter Kommissionen och övriga medlemsstater skall dock underrättas om dessa. Kommissionen får på eget initiativ eller på begäran av en med- lemsstat som drabbats av ett utbrott av en zoonos eller liknande skicka företrädare till platsen för att i samarbete med behöriga myndigheter undersöka vilka åtgärder som har vidtagits och för att yttra sig över åtgärderna. Kommissionen får i vissa fall vidta ytter- ligare provisoriska skyddsåtgärder. Dessa skall dock omprövas av kommissionen efter visst förfarande i Veten- skapliga veterinärkommittén. Ovanstående framgår av artikel 10 i kontrolldirektivet. Det är på denna bestämmelse som kommissionens har grundat flertalet av sina beslut om restriktioner när det gäller förflyttningar av djur- arter som är mottagliga för mul- och klövsjuka eller andra epizoo- tiska sjukdomar. Artikeln behandlas mer utförligt i kapitel 3 , där följderna av de tillfälliga transportrestriktioner och transportförbud som beslutats med anledning av utbrott av mul- och klövsjuka i diskuteras.122 Bestämmelserna för de exportbidrag som utbetalas inom EU för nötkreatursexport till tredje land redovisas här kortfattat, men exportbidragen diskuteras mer utförligt i betänkandets sjätte kapi- tel om ekonomiska faktorer som påverkar djurtransporterna. Gemenskapen betalar exportbidrag för såväl levande nötkreatur som nötkött. De grundläggande bestämmelserna om detta finns i rådets förordning (EG) nr 1254/99 av om den gemensamma organisationen för marknaden av nötkött.123 För att exportbidrag skall beviljas måste dock ett antal villkor vara upp- fyllda. Av betydelse här är främst att utbetalning av exportbidrag för levande djur skall ske på villkoret att bestämmelserna i gemen- skapens lagstiftning om djurens välfärd iakttas, särskilt vad gäller skydd av djuren under transport.124 Detta villkor måste dock läsas tillsammans med vad som föreskrivs i kommissionens förordning (EG) nr 615/98 av om särskilda tillämpningsföre- skrifter för systemet med exportbidrag när det gäller levande nöt- kreaturs välbefinnande vid transport.125 122Se kapitel 3. 123EGT L 160, 26.6.1999 s. 21. 124Se artikel 33.9 andra stycket. 125EGT L 82, 1998.03.19, s. 19. Rättslig reglering kring djurtransporter Av tillämpningsförordningen framgår att exportbidrag för levande nötkreatur endast skall betalas ut om det vid djurens första lossning i det tredje land som är slutstation tagits hänsyn dels till djurtransportdirektivet, dels till bestämmelserna i tillämpningsför- ordningen.126 Beträffande de sakliga krav som ställs i tillämpningsförordningen kan noteras att utförsel bara får ske vid vissa utförselställen där en officiell veterinär skall kontrollera och på visst sätt dokumentera att djuren, transportmedlen och vidtagna åtgärder uppfyller rele- vanta gemenskapsbestämmelser.127 När djuren har anlänt till det tredje land som är slutstation skall de genomgå viss kontroll vid den första lossningen. Denna kontroll skall utföras av ett interna- tionellt kontroll- och övervakningsorgan som godkänts av en medlemsstat eller kommissionen, eller av ett officiellt organ i någon medlemsstat. Den person som genomför kontrollen skall vara veterinär. Denna skall i sin rapport redogöra för antalet levande djur som lossats från transportfordonet, djurens hälsa och hur många som satts i karantän.128 Exportbidrag skall inte lämnas för de djur som dött under transport och inte heller för det antal djur som det utbetalande organet, efter granskning av ovan nämnda rapport och andra dokument, anser att djurtransportdirektivet inte har följts för. Om antalet djur för vilka inget bidrag skall betalas ut överstiger en viss nivå skall bidraget minskas ytterligare.129 Kontrollen skall genomföras i enlighet med den riskbedömning som den behöriga myndigheten gör av transporten. EG-lagstiftning om märkning av djur För att förhindra smittspridning har EU infört vissa kontrollmöj- ligheter av handel med djur. Märkning och registrering av djur är en viktig del av de åtgärder som kan vidtas för att underlätta spårning av smitta. Märkning och registrering är också viktigt i samband med utbetalning av olika djurbidrag. Hur märkning och registre- ring av djur skall gå till regleras i rådets direktiv /102/EEG av om identifikation och registrering av djur130 126Se kommissionens förordning (EG) nr 615/98, artikel 1. 127Se artikel 2. 128Se artikel 3. 129Se artikel 5.3–4. 130EGT L 355 5.12.1992, s. 32. Rättslig reglering kring djurtransporter och rådets direktiv /15/EG av om ändring av rådets direktiv /432/EEG om djurhälsoproblem som påverkar handeln med nötkreatur och grisar inom gemenskapen.131 Det förstnämnda direktivet132 är ett minimidirektiv, vilket innebär att medlemsstaterna kan föreskriva om hårdare regler än de som anges i direktivet. Märkning möjliggör också identifikation av enskilda djur vid transporter. Märkning av nötkreatur regleras i rådets direktiv /102/EEG133 ändrat genom och rådets förordning (EG) nr 1760/2000 av om upprättande av ett system för identifiering och registrering av nötkreatur samt märkning av nöt- kött och nötköttsprodukter och om upphävande av rådets förord- ning (EG) nr 829/97.134 Rent allmänt kan sägas att det i direktivet krävs en strikt identifikation och registrering av varje nötkreatur. Skälet för märkningskraven har varit bidragssystemet för nötkrea- tur, men i och med BSE har smittspridning och säker spårbarhet av kött anförts som allt viktigare skäl för säker märkning. Alla nöt- kreatur skall därför ha två öronbrickor med ett individuellt num- mer. Nötkreatur är det enda djurslag där individuell märkning är nödvändigt. Brickan skall finnas i djurets öra senast . För samtliga djur skall varje förflyttning av djuret registreras i nationella databaser. Vissa länder registrerar uppgifterna i datorer, andra på djuridentitetskort. Märkning av får och getter För får och getter finns gemensamma märkningsregler inom EU. Öronbrickor för får och getter skall innehålla landsbeteckning samt födelseplatsens nummer (gårdsnummer). Individnummer på öronbrickor med landsnummer är frivilligt. Det är möjligt att beställa öronbrickor med individnummer, men det är även tillåtet att manuellt fylla i detta på beställda öron- brickor. Får och getter som finns kvar på sin födelseplats behöver 131EGT L 105, , s. 34. 132EGT L 355, 5.12.1992, s. 32. 133EGT L 355, 5.12.1992, s. 32. 134EGT L 204, , s. 1. Rättslig reglering kring djurtransporter inte vara märkta med öronbrickor. Däremot måste de märkas med öronbrickor innan de lämnar födelseplatsen. Alla får och getter som lämnar sin födelseplats som livdjur samt flyttas till bete på annan plats skall märkas med en bricka i varje öra. De får eller getter som går direkt till slakt behöver dock endast märkas med ett märke med födelseplatsens nummer. Hästpass och märkning av hästar Enligt kommissionens beslut 93/623/EEG av om identitetshandling (pass) som skall åtfölja registrerade häst- djur135 skall alla stambokförda hästar som är födda efter åtföljas av ett hästpass. Genom kommissionens beslut /68/EG av om ändring av kommissionens beslut 93/623/EEG och om identifiering av hästdjur för avel och produktion136 har kravet på att hästar skall åtföljas av hästpass utökats till att gälla alla hästar. Hästarna skall även tilldelas ett identitetsnummer som skall bestå under djurets hela livstid. Syftet med det nya beslutet är att möjlig- göra läkemedelsbehandling av hästar med sådana läkemedel som inte får ges till livsmedelsproducerande djur, enligt EG:s bestäm- melser om godkännande av läkemedel för sådana djur (rådets för- ordning (EEG) nr 2377/90137). Bestämmelserna gäller från . Hästpasset skall innehålla information om ägarens namn, hästens identitetsnummer, härstamning och ras, utförda vaccinationer och resultat av hälsoundersökningar avseende smittsamma sjukdomar samt uppgifter om läkemedelsbehandlingar. Vid slakt eller avlivning av hästen skall passet visas upp. Därmed kan man förhindra att hästar som behandlats med veterinärmedi- cinska läkemedel för vilka MRL-värden138 inte finns, inte når kon- sumenterna. 135EGT L 298, 3.12.1993, s. 45. 136EGT L 023, 28.1.2000, s. 72. 137EGT L 224, , s. 1. 138MRL: Maximum residue limit – den högsta tillåtna restsubstans av veterinärmedicinska läkemedel som får förekomma i livsmedel med animaliskt ursprung. Se även bilaga 6. Rättslig reglering kring djurtransporter skall alla medlemsländer ha infört ett centralt gris- register (databas), i enlighet med vad som regleras i direktiv /432/EEG139 och direktiv /102/EEG, ändrat genom Europa- parlamentet och rådets direktiv /15/EG av om ändring av rådets direktiv /432/EEG om djurhälsoproblem som påverkar handeln med nötkreatur och grisar inom gemenska- pen.140 Varje förflyttning av grisar skall registreras. Registreringen skall minst innehålla uppgifter om antalet djur som förflyttas, identifikationsnummer på den anläggning eller det bestånd grisarna kommer från, identifikationsnummer på den anläggning dit gri- sarna förflyttas samt datum för avfärd och ankomst. EG-lagstiftning om kör- och vilotider för mobila arbetstagare På transportområdet har, till följd av områdets gränsöverskridande karaktär, en hög nivå av harmonisering uppnåtts genom en omfat- tande gemenskapslagstiftning. Förarnas vilotider, raster med mera omfattas av regleringar om sociala villkor för så kallade mobila arbetstagare. Detta regelverk bör här nämnas kort eftersom de inverkar på transportens utformning. om arbetstider, vilotider och pauser regleras huvudsakligen i tre rättsakter: rådets förordning (EEG) nr 3820/85 av om harmonisering av viss social lagstiftning om vägtransporter141 rådets direktiv /104/EG av om vissa aspekter av organisering av arbetstiden142, ändrat genom och rådets direktiv /34/EG av om ändring av rådets direktiv /104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden, för att täcka sektorer och verksamheter som inte omfattas av direktivet143, vilket reglerar arbetstidsfrågor i övrigt, i den mån de inte täcks in av ovan nämnd förordning. 139EGT P 121, 29.7.1964 s. 1977. 140EGT L 105, , s. 34–35. 141EGT L 370, 31.12.1985, s. 1. 142EGT L 307, 13.12.1993, s. 18. 143EGT L 195, , s. 41. Rättslig reglering kring djurtransporter Gemensamt för rättsakterna är att de är minimibestämmelser, vil- ket innebär att medlemsstaterna har möjlighet att införa hårdare bestämmelser till förmån för arbetstagarna. Bestämmelserna skall inte heller hindra att arbetsmarknadens parter inför förmånligare villkor för arbetstagarna genom kollektivavtal. Direktiv /104/EG omfattar genom ändringsdirektivet 2000/34/EG mobila arbetsföretagare, men inte egenföretagare, som utför mobilt arbete. I direktivet anges vissa villkor som skall upp- fyllas för mobila arbetstagare angående olika sociala villkor, bland annat om total veckoarbetstid, nattarbete, semester med mera. Särskilda bestämmelser om kör- och vilotider regleras i rådets förordning (EEG) 3820/85 som gäller förare av vägfordon. För- ordningen omfattar både anställda förare och egenföretagare. I för- ordningen regleras villkoren för mobila arbetstagare i fråga om raster, kör- och vilotider, liksom åldersgränser för förare och förar- assistenter samt bestämmelser angående vissa ersättningsformer, kontrollförfarande och påföljder. Den totala veckoarbetstiden regleras däremot inte i förordningen (se ovan). Vad gäller djurtransporter anges att bestämmelserna inte är tillämpliga för fordon vars högsta tillåtna vikt inklusive släpvagn eller påhängsvagn understiger 3,5 ton.144 Bestämmelserna är inte heller tillämpliga för transport med fordon som används för transport av levande djur från lantgårdar till lokala marknader och omvänt eller från marknader till lokala slakterier.145 Gemenskaps- lagstiftningen är inte heller tillämplig på gränsöverskridande transporter till tredje land eller i transit mellan två länder genom en annan medlemsstat, där i stället den Europeiska överenskommelsen om arbetsförhållanden för fordonsbesättningar vid internationella vägtransporter (AETR) av skall tillämpas.146 I förordningen anges att en körtid räknas som maximalt 9 tim- mar, vilken dock i vissa fall kan förlängas till 10 timmar.147 Förare har under den dagliga körtiden rätt till raster, och mellan kör- tiderna har de rätt till längre vilotider. Efter 4,5 timmars körning är förarna berättigade till minst 45 minuters rast om inte en viloperiod påbörjas. Under rasten får föraren inte utföra annat arbete. Varje medlemsstat är skyldig att genomföra ett visst antal inspektioner av efterlevnad av bestämmelserna om kör- och vilo- 144Se avsnitt II artikel 4.1. 145Se avsnitt VII artikel 13.e. 146AETR: Accord européene relatif au travail des équipages des vehicles effectuant des transports internationaux par route. FN, Ekonomiska kommissionen för . 147Rådets förordning (EEG) nr 3820/85, artikel 6. Rättslig reglering kring djurtransporter Motsvarande en procent av det totalt utförda transportarbe- tet i ett land skall kontrolleras. Medlemsstaten kan dock själv avgöra hur och var kontrollerna skall förläggas. De kan ske genom kontroll på vägarna men också genom kontroller på åkerier och hos speditörer. Som exempel kan nämnas att är skyldigt att genomföra cirka 111 000 inspektioner , och har uppdragit åt att genomföra inspektionerna. uppgick antalet genomförda inspektioner i till cirka 32 000. 4.4.1Allmänt om den svenska lagstiftningen, särskilt med fokus på djurfrågor Regeringens normgivningskompetens består av två delar. Den ena delen utgörs av sådant som inte enligt grundlag skall regleras genom lag, eller annorlunda uttryckt – områden som ligger utanför det primära lagområdet.