sou · GRB3118d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Här kan människor mötas till studiecirklar och föreläsningar. I takt med att bredband och andra IT-lösningar når också mindre orter och landsbygd, utvecklas ett lärande på distans vid folkhögskolor, högskolor och universitet, buret av modern informations- och kommunikationsteknik. Jag anser att Folkets Hus och Parkers satsning på Digitala Hus inte bara är ett nytt sätt att förmedla filmer. Bredband och satellit kan kopplas till den digitala projektorn för att visa evenemang av olika slag, som konserter, teater, sport, revyer, kortfilmfestivaler och mycket mer. Den digitala projektionen skapar också interaktiva möjligheter för studier, föreläsningar och konferenser. Det är därför viktigt att satsningen på bredbandsutbyggnad i hela landet fullföljs. Jag anser att de allmänna samlingslokalerna är viktiga som mötes- platser för människors lokala dialog, initiativrikedom och hand- lingskraft i närmiljön. Människor går samman till gemensamma aktioner för att värna och utveckla ortens framtidsmöjligheter. Här kan man samspråka om vad som händer och sker i bygden. Sam- lingslokalen är därför också ett utvecklingens hus där människor kan agera direkt i sin närmiljö och försöka påverka beslut som fattas i kommunen, i eller i . Jag anser att det är en sådan infrastruktur för lokal demokrati som det statliga stödet bör möjliggöra, inte bara på landsbygden, utan också i de större orternas ytterområden. Jag anser att föreningsdrivna samlingslokaler är en viktig förut- sättning för kulturverksamhet i hela landet. I glesbygd och mindre tätorter är de ett nödvändigt medel för en decentraliserad kultur- politik. Jag bedömer dock att de allmänna samlingslokalerna inte spelar samma roll för utvecklingen i de större städernas förorter som i mindre orter på landsbygden. Med vissa undantag har före- ningsliv av folkrörelsekaraktär inte blivit särskilt väletablerad i stor- städernas mångkulturella förortsområden. Miljonprogramsområdena och förorterna i och kring stor- städerna har stora sociala och kulturella behov. Det har ofta sagts att i dessa områden saknas gemenskap, traditioner, positiv identitet och stolthet. Jag anser dock att det finns skäl att nyansera bilden av förorten en aning. I många av dessa områden finns det en livaktig kulturrörelse som bjuder en mängd arrangemang och kul- turverksamheter vilka engagerar tusentals unga i skolor, inom barnomsorg och . Det gäller exempelvis i , i , i och Orminge i . Dessa miljon- programsområden har utvecklat ett kulturliv som har uppmärksammats genom statligt stödda projekt, rapporter i böcker och i media , studiebesök och föredrag mm. De kulturella aktiviteterna har också stärkt hembygdskänslan, samhö- righeten och det sociala kapitalet vilket stimulerat entreprenörskap och företagsamhet. Här kan Folkets Hus på i tjäna som ett bra exempel. Där finns även stadsdelens medborgarkontor och bibliotek och andra verksamheter som har bidragit till att stärka husets roll som navet i rika kultur- och förenings- är över ett hundratal föreningar i medlemmar i . som gått har Folkets Hus använts till ett oändligt antal kulturarrangemang, möten, fester och konferenser. Folkets Hus har därför blivit ett begrepp i sig och symboliserar den kraft, idérikedom och hembygdskänsla som finns i denna mångkulturella stadsdel. Kommunerna har tagit ett stort ansvar för kultur- lokaler, dels genom egna lokaler, dels som bidragsgivare till före- ningslokaler. På många håll finns det kommunala musikhus och repetitionslokaler för musik. Det har också vuxit fram s.k. som ofta inrymmer ungdomsdrivna caféer och lokaler för musik och teater. Det är vanligt att kommunen hyr lokaler i de föreningsägda sam- lingslokalerna. Men det förekommer på en del håll att kommunen har byggt ett nytt kulturhus som har en inriktning liknande den som brukar finnas i Folkets Hus. Där kan exempelvis finnas kommunens huvudbibliotek, konsthall, teatersalong med bio- och konsertverksamhet, replokaler och verkstäder för skapande verksamhet. är verksamheten inriktad på barn- och ungdomar med en kulturskola där man utövar musik, dans, drama, bild och form under professionell ledning. På en del håll drivs både huset och verksamheterna av olika före- ningar. Men det förekommer också att kommunen driver verksam- heten i egen regi. Folkets Husrörelsen har reagerat negativt mot denna utveckling. Man anser att kommunerna bedriver verksamhet som föreningslivet i stället bör kunna ansvara för. Man pekar också på att när verksamheterna bedrivs som kommunala uppdrag kan de inte längre drivas med de ideella insatser som sker . Detta innebär att verksamheterna riskerar att bli anonyma och att engage- rade eldsjälar går förlorade. Från kommunalt håll menar man å andra sidan att de samlings- lokalhållande organisationerna knappast har råd att bygga nytt i dagens bostadsområden. Man pekar också på att trenden inte är att kommunerna bygger nya stora medborgarhus, som man kanske gjorde tidigare, utan att man passar på när t.ex. en skola skall byggas om eller rustas upp. Man bygger då till samlingssalar och matsalar som även kan användas av andra. Min uppfattning är att det måste finnas ett starkt enskilt enga- gemang kring samlingslokalerna om vi på lång sikt skall kunna bevara och utveckla en infrastruktur för en vital demokrati. Samlingslokalerna existerar tack vare tusentals, i huvudsak ideellt engagerade människor, som medverkar både som uthyrare och arrangörer och i det praktiska arbetet för att hålla lokalerna i gott skick. Jag anser därför att en samlingslokal om möjligt bör drivas i föreningsform. Därmed kan ideellt arbete och människor som satsar tid och engagemang mobiliseras. Kommunens invånare kan därmed också erbjudas mötesplatser till betydligt lägre kostnad för skattebetalarna. I det sammanhanget ser jag bygdegårdsrörelsen som en förebild. Från början var det framför allt (), en föregångare till , och JUF, , som var pådrivande till att bygdegårdar började byggas. Via särskilda byggnadsföreningar ägde och drev de bygdegårdarna tillsammans med andra organisa- tioner inom bonderörelsen. var extra besvärliga för bygdegårdsrörelsen på grund av den allt kraftigare urbaniseringen. Landsbygden höll på att dö. Då beslutade bygdegårdsföreningarna att i allt större utsträckning gå över till enskilt medlemskap där alla familjer i bygden blev medlemmar. Bygdegårdarnas medlemsföreningar består i huvudsak av enskilt anslutna medlemmar. Under de senaste 10–15 åren har bygdegårdsrörelsen vuxit kraftigt och man är inne i sin genom tiderna mest expansiva utveckling. Förbundet har cirka 1300 medlemsföreningar och är en av de snabbast växande folkrörelserna i landet. 9.2.5Skolan som lokalt kulturcentrum Jag bedömer att det finns ett mycket stort antal lokaler för olika typer av sammankomster. Förutom de traditionella förenings- ägda allmänna samlingslokalerna, såsom bygdegårdar, Folkets Hus och nykterhetslokaler, finns det hembygdsgårdar, församlingshem, fritids- och hemgårdar, föreningslokaler och andra lokaler, som i varierande utsträckning kan nyttjas av föreningar och andra med- borgarsammanslutningar. I nybyggda och ombyggda bostadsområden finns det som regel kvarterslokaler som är tillgängliga för de boende. har även skolor och bibliotek i allt större utsträckning utvecklats till lokala kulturhus, med plats för mötesverksamhet och olika slags aktiviteter. Min uppfattning är att dessa lokaler har en viktig roll när det saknas andra typer av samlingslokaler. Min uppfattning är att det finns en stor potential när det gäller sambruk av skolans lokaler. Jag är medveten om att dagens skolor ofta inte är anpassade för föreningsmöten eller skapande verksamhet. Skolorna är elevernas och lärarnas arbetsplatser. De är ofta bara tillgängliga på kvällstid. Jag är också medveten om att det ser olika ut i olika delar av landet. Jag har tidigare redovisat att av alla föreningar, som använder en allmän samlingslokal för sin verksamhet, bedriver sin huvudsakliga verksamhet i skolans lokaler. Däremot var det av ungdomsföreningarna som hade sina möten i en skola, ett klassrum eller i en gymnastiksal. Av dessa använde en gymnastiksal. Där det förekommer sambruk av lokaler mellan ung- domsföreningar och skolan, gäller det i huvudsak idrottsföreningar. Min djupstudie i de tio kommunerna visar att samtliga tio kommuner upplåter skolans lokaler för föreningsverksamhet. I tre av kommunerna är det möjligt för föreningar att använda skolans lokaler även under skoltid. De flesta kommunerna anger att alla typer av skollokaler kan utnyttjas, möjligen med undantag för data- och musiksalar. I nästan samtliga kommuner är dock omfattningen av sambruket av de vanliga skollokalerna liten. Däremot är uthyr- ningen av gymnastiksalar och idrottshallar stor i sju av kommunerna. Fyra av kommunerna bedömer att omfattningen av samnyttjande av skolans lokaler har varit oförändrad , med en tendens till minskning. Fyra kommuner bedömer att omfattningen är oförändrad. Däremot bedömer två förortskommuner, och , att sambruket mellan skolan och föreningslivet har ökat något och att det kommer att utvecklas ytterligare. Det är på uppgifterna från de sistnämnda kommunerna som jag grundar min bedömning att det finns en potential när det gäller föreningslivets samverkan med skolan. Det är i dessa typer av kommuner som behovet av nya samlingslokaler är störst. I och med att kommunerna har tagit över ansvaret för grund- och gymnasieskolan har deras möjligheter att arbeta samlat med lokala barn- och ungdomsfrågor förbättrats. Fritidsgårdarna samnyttjas i allt större utsträckning med annan verksamhet. Gränserna mellan föreningsverksamhet och öppen verksamhet börjar i stor utsträckning suddas ut. Det finns många exempel på att studieförbund, föreningar, kommuner och företag i allt större utsträckning tillsammans utvecklar nya samverkansformer som framför allt tillgodoser ungas behov av mötesplatser. I kommundelen i finns exempelvis projektet mitt i byn. Det är en öppen mötes- plats för ungdomar och föräldrar där det erbjuds olika aktiviteter såsom läxläsning, filmvisning, tillgång till datorer, musikstudio och mediatek efter skoltid. Dessa aktiviteter erbjuds i samarbete med skolan, olika studieförbund, föreningsrådet samt den fritidsgård som är lokaliserad i skolan. Min slutsats är att det ofta finns lokaler, men att det också krävs nya samverkansformer för att lokalerna skall kunna bli en tillgänglig resurs för såväl unga som äldre inom kultur- och fritids- området. I kommun, som var den andra kommunen där skolans samverkan med föreningslivet hade ökat, har kommunen börjat tänka på ett annat sätt när man planerar nya anläggningar. Man försöker hitta nya kombinationer inom barnomsorg, pensio- närsverksamhet och föreningsliv för att kunna samnyttja lokalerna effektivt. I fanns det exempelvis en traditionell skola med matsal och aula. Kommunen har byggt till den med ytterligare en mindre matsal, som föreningslivet t.ex. pensionärsföreningarna kan använda . Den skall även kunna användas av musik- skolan. skall den kunna användas av olika föreningar. Dessa tankar på att göra skolan till en form av ett grannskaps- centrum är inte särskilt nya. De aktualiserades av radikala arkitekter. fanns det också idéer om den s.k. SIA-skolan där föreningslivet skulle få en plats i skolan. Men benägenheten att hitta former för att använda skolan på detta sätt har dock inte varit särskilt stor. Det gäller både från skolans sida och från delar av föreningslivet. Det fanns ett liknande motstånd när föreningarna önskade hyra skolans gymnastiksalar . ses inte detta som något problem. Jag tror därför att det är en tidsfråga innan samma synsätt gäller för övriga delar av skolans lokaler. Det är främst en fråga om vilken attityd och förhållningssätt man har I finns det visioner om hur skolan kan utvecklas till ett slags grannskapscentrum eller kulturcentrum. När lämnade kommundelsorganisationen efter valet satsade man i stället på lokala styrelser för mindre bostadsområden. Målsättningen var att man skulle få levande bostadsområden genom: möten mellan människor med olika bakgrund möten genom kulturverksamhet, folkbildning och föreningsliv makt åt människorna i området långsiktigt hållbara insatser för jämlik hälsa och god miljö För att detta skall fungera skall det finnas ett socialt och kulturellt centrum i bostadsområdet där medborgarna kan träffas för att diskutera sina gemensamma angelägenheter. Enligt kommunens utvecklingsprogram skulle skolorna kunna fungera som sådana lokala kulturcentra. I ett första skede har sju skolor fått uppdraget att starta ett utvecklingsarbete för att bli kulturcentrum. Vad ett sådant centrum skall vara bestämmer områdets invånare. Det kan vara en mötesplats, en bas för mobilisering, bemäktigande och engagemang för den gemensamma skolan och området. Det kan vara en symbol, en plats och en samling aktiviteter som uttrycker en helhetssyn på det goda lokalsamhället. var först att starta verksamheten. Driftansvaret för de gemensamma lokalerna har lagts på koopera- tivet Trädet, som är den tidigare fritidsgården. Skolan disponerar lokalerna . Resten av dygnet används huvud- delen av alla lokaler av föreningar, grupper och de som bor och verkar i bostadsområdet. Trädet ansvarar då för bokning och till- gänglighet. Även skolan måste boka lokaler för föräldramöten och liknande. vision kan illustreras med följande bild: Förskola/skola/ 9.3Föreningslivets behov och nyttjande av allmänna samlingslokaler 9.3.1Nästan samtliga föreningar har tillgång till en lokal för sin verksamhet Med utgångspunkt från de kartläggningar som jag har gjort och som redovisas i kapitel 5 är min bedömning att lokala föreningar har en god tillgång till lokaler för sin verksamhet. Av 1 135 lokala föreningar i tolv kommuner har 1 000 föreningar ()tillgång till en lokal för sina möten och annan verksamhet. Av den tiondel som inte har tillgång till en lokal säger de flesta att föreningen inte behöver någon lokal för sin verksamhet. Ett fåtal säger att man inte har råd att betala hyran. Den här bilden stämmer väl överens med den undersökning som gjorde 1999 där av ungdoms- föreningarna svarade att de hade tillgång till en lokal. Samtliga religiösa föreningar hade tillgång till en lokal, medan av Utredarens bedömningar SOU 2003:118 invandrarföreningarna och av handikappföreningarna saknade lokal. av ungdomsföreningar som är medlemmar i en riks- organisation svarade att deras föreningslokal var lämplig för verksamheten. Minst nöjda var invandrar- och nykterhetsföre- ningar. Av den missnöjda femtedelen ansåg hälften att lokalen var för liten. Nästan var tredje ungdomsförening, , ägde sin lokal, antingen själv eller via sin moderorganisation. Nykterhets- och religiösa föreningar ägde ofta sina lokaler själva. Det var betydligt vanligare att en ungdomsförening ägde sin lokal i små kommuner jämfört med storstads kommuner. Kommunen angavs som ägare av nästan var tredje föreningslokal. Det var något vanligare att kommunen ägde föreningslokalen i storstadskommunerna jämfört med övriga landet. av ungdomsföreningarna hade en privat hyresvärd. Invandrarföreningar hyrde i stor utsträckning av privata hyresvärdar. 9.3.2Hälften av föreningarna har lätt att få tillgång till en lokal Jag bedömer också att det är ganska lätt för de lokala föreningarna att få tillgång till en lokal. Av de föreningar som jag har undersökt svarar något fler än hälften att det är lätt att få tillgång lokal som passar deras verksamhet. Var fjärde förening säger att det är svårt att få tillgång till en lokal som passar deras verksamhet. I ungdomsstyrelseenkäten svarade mer än var tredje ungdomsförening att det var svårt att få tag i en lokal som passade deras verksamhet. Storstadskommunerna upplevde att ungdoms- föreningarnas efterfrågan på föreningslokaler var större än vad de kunde tillmötesgå. Hälften av storstadskommunerna bedömde att väntetiden för en lokal var . Kommuner utanför stor- stadsområdena hade däremot lättare att möta efterfrågan från ung- domsföreningarna på lokaler utanför tätorten. Men de hade svårt att möta efterfrågan i de centrala kommundelarna. 9.3.3Många föreningar använder i realiteten inte en allmän samlingslokal Min undersökning visar att det finns många föreningar som inte använder någon av de traditionella samlingslokalerna för sin verksamhet. En tredjedel av de föreningar, som har tillgång till en lokal för sin verksamhet, svarar att lokalen inte är en allmän samlingslokal. Hälften av dessa föreningar anger att orsaken till att man inte använder en allmän samlingslokal är att de har tillgång till en egen lokal. Var tionde svarar att den allmänna samlingslokal som finns är olämplig för deras verksamhet. Av denna tiondel säger hälften att det inte finns möjligheter att förvara saker i lokalen eller att lokalen saknar den inredning som behövs för verksamheten. Noteras bör att av dem som inte använder en allmän samlingslokal för sin verksamhet anger att lokalen ligger fel geografiskt/kommunikationsmässigt Enligt föreningslivsenkäten använder 650 föreningar en allmän samlingslokal för sin verksamhet. Eftersom kommunerna som regel upplåter sina lokaler på samma villkor som allmänna samlings- lokaler räknar jag dem som sådana i detta sammanhang. Den procentuella fördelningen på de olika typerna av samlingslokaler är följande: ger en något dystrare bild när det gäller ungdomsföreningarnas användning av allmänna samlingslokaler. Endast en tiondel hade sin verksamhet i en allmän samlingslokal. Även när det gäller skolans lokaler var ungdomsföreningarnas användning låg. av kommunerna i ungdomsstyrelseenkäten svarade att det förekom sambruk av lokaler mellan ungdomsföreningar och skolan, men det gällde då i huvudsak idrottsföreningar. Däremot efterfrågade eller utnyttjade sällan de idéburna ungdomsföre- ningarna sådana lokaler. hade sina möten i en skola, ett klassrum eller i en gymnastiksal. Av dessa använde en gymnastiksal. 9.3.4Kostnaderna är inget större problem Min bedömning är att föreningarnas hyra/avgift för samlings- lokalen, med vissa undantag, inte är något större problem för före- ningarna. Av de föreningar som använder en allmän samlingslokal för sin verksamhet betalar ungefär hälften hyra/avgift för lokalen. Lika stor andel betalar ingen hyra/avgift. Av invandrarföreningarna betalar däremot hyra för den lokal man använder. av kategorierna pensionärsföreningar och studieförbund betalar hyra/avgift för lokalen. Som jämförelse kan nämnas att enligt ungdomsstyrelseenkäten betalar av ungdomsföreningar ingen hyra. Däremot är det av invandrarföreningarna som inte betalar hyra. Av de föreningar som betalar hyra/avgift för lokalen betalar per gång. Dessa föreningar betalar . av de föreningar som betalar hyra/avgift för lokalen bedömer att de klarar av hyran/avgiften. av ungdomsföreningar betalade i genomsnitt i hyra . Av dessa svarade tre fjärdedelar att de inte hade några problem med att betala hyran. I storstadskommunerna betalar hälften av ungdomsföreningarna lokalhyra, jämfört med bara en tredjedel av föreningarna i små kommuner. Enligt storstadskommunerna har en fjärdedel av ung- domsföreningarna svårt att klara av sin hyra. 9.3.5De allmänna samlingslokalerna är inte lika tillgängliga för alla Jag har tidigare betonat att lokalfrågan är en grundläggande prin- cipfråga för det lokala kulturlivet. I större tätorter, särskilt i storstäder och i förortsmiljöer, tycks det finnas för få samlings- lokaler, eller att de är svåråtkomliga eller för dyra. Särskilt påtagligt tycks detta vara i miljöer där det finns en stark mobilisering, exempelvis genom invandrarföreningar och där ungdomsaktiviteter pyr och söker växtutrymme. Där finns ett behov av lokaler som kan fungera som föreningshus, kulturhus och ungdomshus. Särskilt när ung kultur skall ut på scenen är lokalfrågan ofta ett problem Trots vårt rika musikliv saknas det på många håll scener där musiker kan spela för en mindre publik. Lokalen passar inte. Den är antingen för stor eller för liten. Den kostar för mycket, har fel akustik eller fel utrustning. Den traditionella tittskåpsteatern passar inte heller alltid för nya kulturuttryck som nycirkus och modern dans. Man kan sammanfatta det hela som att lokalerna ofta finns, men inte miljöerna. Min bedömning är att de traditionella allmänna samlings- lokalerna inte är särskilt tillgängliga för många ungdomsgrupper. Visserligen fann i en kartläggning ifrån slutet av 1990- talet att det förekom riktad ungdomsverksamhet i 1 850 av de 2 750 samlingslokalerna. Lokalerna hade uppskattningsvis fem till sex miljoner besök av ungdomar i åldrarna 12–. Besöken var fördelade på cirka 200 000 aktivitetstillfällen. Besöken gällde olika former av verksamhet. Det var allt från allmän ung- domsverksamhet som anordnas av ungdomsföreningar till inne- bandy, öppen verksamhet, bio, dans, teater och musik. Ett skäl till att många ungdomsgrupper står utanför de allmänna samlingslokalerna kan vara att det i huvudsak har varit en uppgift att ordna lokaler till ungdomsverksam- het. De allmänna samlingslokalerna har därför tidigare knappast varit ett reellt alternativ till de kommunala ungdoms- eller fritids- gårdarna. De allmänna samlingslokalerna har i första hand vänt sig till det organiserade föreningslivet. De kommunala ungdoms- och fritidsgårdarnas målgrupp har i första hand varit den förenings- lösa ungdomen genom öppen verksamhet, dvs. till dem som står utanför det organiserade föreningslivet. Under 1980- och diskuterades mycket om behovet av mötesplatser och de ungas delaktighet och inflytande. Men ekonomiska besparingar fick till följd att både personalstyrkan och öppettiderna på fritidsgårdarna minskade i många kommuner. Det positiva med besparingarna var dock att det tvingade fram en diskussion om nya verksamhetsformer. Denna utveckling har på många håll inneburit att fritidsgårdar har fått byta lokaler för att bättre kunna samnyttjas med annan verksamhet. Det finns också flera blandformer av med- lemsbaserad och öppen verksamhet, där fritidspersonalen fungerar som aktivitetsmöjliggörare mer än aktivitetsanordnare. Detta har inneburit att uppdelningen av föreningsaktiva respektive före- ningslösa ungdomar har minskat i betydelse. Utvecklingen har också inneburit att allehanda aktivitetsmöjlig- heter har skapats i bred samverkan mellan kommunen, föreningar och andra aktörer. På många håll har den nya generationens mötesplatser vuxit fram, såsom , musikhus, all- aktivitetshus eller liknande. Dessa verksamheter har i regel en äldre målgrupp än de traditionella fritidsgårdarna. beslutade regeringen att under en treårig verksamhetsperiod ställa medel ur Allmänna arvsfonden till Ung- domsstyrelsens förfogande för att stimulera utvecklingen av ungas egna kulturverksamheter samt stöd för att utveckla nya lokala lösningar för ungas fritidsverksamhet. pekar i sin utvärdering av projektet på att fritidsgårdar, och annan öppen verksamhet länge har varit en viktig och central del i den lokala ungdoms- och fri- tidspolitiken. Man pekar också på att allt fler mötesplatser drivs av föreningar eller i olika slag av samverkansformer. , föreningar, kommuner och företag utvecklar tillsammans nya sam- verkansformer som kan tillgodose ungas behov av mötesplatser. Man påpekar att det ofta finns lokaler, men att det också krävs nya samverkansformer för att lokalerna skall kunna bli en resurs för unga inom kultur- och fritidsområdet. Jag ser det aktiva utvecklingsarbete som många kommuner har startat kring den öppna fritidsverksamheten som mycket positiv. Jag tycker också att det är positivt att många kommuner arbetar för att utveckla verksamhetens innehåll så att den attraherar ungdomar. Inflytande- och demokratifrågor ses som viktiga för framtiden. Kommunerna har också blivit tydligare på att skapa möjligheter och ge stöd för medborgarnas egna aktiviteter och engagemang. Brukarstyrning och självförvaltning är en allt vanligare målsättning i många kommuner.