sou · GRB315d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Den tekniska utvecklingen genom IKT har, när den nyttjas rätt, starkt bidragit till att underlätta för många funktionshindrade att aktivt delta i klassens/gruppens gemensamma lärande. Anpassning av redan befintliga läromedel, utveckling av kompensatoriska verktyg och nyproduktion av läromedel direktdestinerade till funktionshindrade har blivit en realitet genom den snabba tekniska utvecklingen. Pedagogiken, individens behov och Totalt återfanns 2,2 miljoner invånare, dvs. var fjärde person i , i någon form av undervisning . Av dessa fanns 470 000 inom barnomsorg och förskoleverksamhet, 900 000 inom ungdomsskolan och 800 000 inom vuxenutbildningen. Den målgrupp som jag enligt direktiven för denna utredning har att utgå ifrån är barn, elever och vuxna med funktionshinder inom förskola, skola och vuxenutbildning. Exakta uppgifter kring hur många personer som ingår i denna målgrupp går inte att få fram. Det finns inte någon exakt kartläggning över hur många barn, skolelever och vuxenstuderande som har ett eller flera funktions- hinder. Mätproblem infinner sig redan vid en definition av det spe- cifika funktionshindret. Grupperna är inte statiska vilket medför att definition och grad av uppmärksamhet för vissa handikapp varierar över tiden. Till detta kommer att personerna kan ha flera funktionshinder och att det därmed finns risk att de redovisas dub- belt. Dessutom finns det faktiska förändringar i de olika grupperna av funktionshinder. Detta kan bl.a. bero på att dagens utveckling skapar möjligheter att behandla och förebygga funktionsnedsätt- ningar och undanröja handikapp på sätt som det inte fanns möjlig- heter att göra tidigare. Mot bakgrund av () definitio- ner1 och FN: s standardregler2 kan en icke obetydlig del av befolkning inrymmas under begreppet personer med funktions- hinder. Enligt () finns det minst 1,2 miljoner människor i som kan antas ha någon form av permanent funktionsnedsättning. Dessa siffror överensstämmer med de resultat som kommit fram i den undersökning () och genomförde kring Situationen på arbetsmarknaden för personer med funktionshinder. I den redovisas att drygt var femte individ själv uppger sig ha någon form av funktionsnedsätt- ning. Det bör observeras att merparten befinner sig utanför utbild- ningssystemen och/eller har uppnått pensionsålder. 1 Redovisas i International Classifications of Functioning, Disability and Health, (WHO, 2001). 2 Standardregler för att tillförsäkra människor med funktionshinder delaktighet och jämlikhet; United Nations, och (, 1995). Pedagogiken, individens behov och Jag kan konstatera att i förhållande till det totala antalet, 2,2 miljoner studerande, är det relativt få personer med funktions- hinder som utgör grund för behovet av anpassade läromedel i enlighet med den målgruppsdefinition jag gjorde i kapitel 1. Jag kommer i fortsättningen, i enlighet med nedanstående uppgifter, att utgå från att den totala målgruppen för mitt utredningsarbete utgörs av drygt 50 000 barn, elever och vuxenstuderande med funktionshinder. sammanställer en rapport som beskriver skolan i siffror. Fram till och med /99 finns det också underlag som beskriver i vilken omfattning funktionshindrade finns representerade i olika skolformer. Från och med mätningarna har redovisningarna ändrats vilket försvårar en jämförelse . Enligt statistiska uppgifter från Statens skolverks rapport – Beskrivande data från 1998/99 fanns det vid den tid- punkten omkring 29 500 studerande med funktionshinder inom ungdomsskolan. har med hjälp av () i sin verksamhetsrapportering redovisat att det fanns 10 500 deltagare med funktionshinder i statsbidrags- berättigade folkhögskolekurser. Många vuxna med funktionshinder deltar också inom vuxenutbildning. Enligt tabell 6.10 i Kunskapsbygget – det livslånga lärandet (SOU 2000:28) fanns det inom den kommunala vuxenutbildningen 175 000 helårsstuderande . eller 10 500 av dessa beräknades vara studerande med funktionshinder. Uppskattningsvis är det 2–av de studerande som befinner sig i en lärsituation med behov av anpassade läromedel. 4.3Vad skall styra valet av läromedel? Två grundläggande aspekter styr läromedelsförsörjningen för personer med funktionshinder. Den ena baseras på individens behov och den andra utgår från de krav på tillgänglighet som bl.a. tydliggörs i propositionen Från patient till medborgare – en nationell handlingsplan för handikappolitiken (prop. 1999/2000:79). Pedagogiken, individens behov och I direktiven för min utredning uttalas tydligt att utgångspunkten för den breda översyn som skall göras av statens åtagande för läro- medel och studiematerial för funktionshindrade bör vara att söka åstadkomma ett system där behovet av anpassade läromedel styr möjligheten att få stöd – inte i första hand ålder, diagnos eller verk- samhetsform. Detta synsätt redovisades av regeringen redan i propositionen, Elever med funktionshinder – ansvar för utbildning och stöd (prop. 1998/99:105). Regeringen gjorde i propositionen bedömningen att staten även fortsättningsvis bör ha ett åtagande att se till att elever med funktionshinder, som är beroende av sär- skilt utvecklade eller anpassade läromedel, ges tillgång till sådana. Även framhöll i sitt delbetänkande Vuxenutbildning för alla? (SOU 1999:39) att utgångspunkten för det fortsatta arbetet bör vara en strävan efter att åstadkomma ett läromedelssystem där behovet av anpassad litteratur styr möjlig- heterna att få stöd, inte utbildningsform eller diagnos. Kommittén ansåg vidare att det inte får finnas några återvändsgränder inom utbildningsväsendet eller andra hinder för individen att skräddarsy sin utbildning. Vidare poängterades att särskilda satsningar krävs för att motverka att individer med funktionshinder hamnar vid sidan av utvecklingen. I propositionen Vuxnas lärande och utvecklingen av vuxenutbild- ningen (prop. 2000/01:72) framhåller regeringen att vuxenutbild- ningen skall tillgodose människors lärande utifrån den enskilda personens önskemål, behov och förutsättningar samt stödja vuxnas delaktighet i det livslånga lärandet. Jag har i mitt arbete och i mina förslag utgått från dessa förut- sättningar. 4.3.1Normalisering, integrering och inkludering leder fel I den svenska debatten kring funktionshindrade och undervisning för funktionshindrade har använts och används fortfarande begrepp som normalisering, integrering och inkludering. Enligt min bedömning pekar dessa begrepp på att det skulle råda ett slags missförhållande som skall rättas till. Det är viktigt att frigöra sig från gamla intentioner och tankar. Att en elev med funktionshinder fortfarande betraktas som integrerad om han eller hon får sin undervisning gemensamt med icke funktionshindrade elever inne- bär att man attitydmässigt anser att eleven egentligen är avvikande. Pedagogiken, individens behov och Detta trots att det har varit den enda skolplacering som erbjudits. Med hänsyn till att det övervägande antalet elever med funk- tionshinder får sin undervisning gemensamt med sina jämnåriga kamrater i samma skola och samma klassrum kan det inte vara rimligt att just elever med funktionshinder fortsätter att betraktas som integrerade till skillnad från sina icke funktionshindrade kamrater. Termen integrerad bör överges då den allt mer kommit att bli synonym med ordet handikappad eller funktionshindrad. I stället bör utgångspunkten i en skola för alla vara att individen och individens behov är det centrala oavsett om den studerande behöver läromedel med eller utan anpassning. Det är även felaktigt att särskilja elever med eller utan funk- tionshinder utifrån behovet av hjälpmedel och utrustning. I en skola för alla måste hänsyn tas till de behov som eleverna har och det skall vara detta behov som styr undervisningen och valet av läromedel. Att funktionshindrade elever i vissa fall behöver få sina läromedel anpassade, kompenserande eller kanske också nyutveck- lade är lika naturligt som att alla studerande i dagens IKT-baserade skola och lärsituationer också behöver och använder olika former av utrustning och hjälpmedel. Förutsättningarna för att det inte skall skapas ett utanförskap är att alla elevers behov är analyserade och att det i lärsituationen finns tillgång till de läromedel som behövs för att eleven skall kunna nå ett gott resultat. Det kan dock konstateras att studerande med funktionshinder har skilda förutsättningar att använda de läromedel som finns och med den utformning de har. I en del fall behöver hjälpmedel specialutvecklas. Ordbehandlare med talsyntes är t.ex. en förut- sättning för att många synskadade eller personer med läs- och skrivsvårigheter skall kunna ta del av innehållet i läromedlen liksom verktyg för att arbeta med teckenspråk är nödvändiga för hörsel- skadade. För döva är det talade språket inte tillgängligt. Tecken- språket är de dövas första språk. Genom kompensatoriska multi- medieprogram kan text, bildanimationer och video samverka som stöd i inlärning av såväl teckenspråk som svenska. För studerande med exempelvis kommunikativa och perceptiva funktionshinder och/eller förståndshandikapp behöver inlärnings- situationen, lärmiljön och läromedlet ofta anpassas, kompenseras eller kompletteras. I detta sammanhang är det viktigt med produkter som har en ren och tydlig layout och som, med eller Pedagogiken, individens behov och utan datorstöd, ger tillgänglighet till texter, bilder och arbets- övningar. För vissa elever är det skrivna språket inte tillgängligt. Exempel- vis behövs för många personer med hjärnskador en alternativ kommunikation till det skrivna eller talade språket. Bliss och Pictogram är exempel på sådana kommunikationsformer. Kognitiva inlärningssvårigheter leder till behov av produkter med texter som lyfter fram det väsentliga på ett enkelt och lättför- ståeligt sätt som innehållet skall vara meningsfullt och kunskapsbärande. 4.4Organisationernas syn och framförda behov Utredningen har under arbetets gång haft samråd med företrädare för ett flertal handikapporganisationer. Organisationerna har beskrivit de begränsningar och hinder funktionshindrade elever möter inom läromedelsområdet. Deltagarna har skriftligt redovisat sina synpunkter samt också lagt fram förslag till lösningar. Inled- ningsvis enades de olika handikapporganisationerna om tre centrala begrepp kring vilka de skulle beskriva förutsättningarna för att erhålla rätt läromedel i rätt tid. Det tre begreppen är utanförskapet, tidsperspektivet och brist på inflytande. I många fall har organisationerna framfört likartade synsätt. Dessa kan sammanfattas på följande sätt. Känslan av utanförskap är gemensam för de flesta med funktions- nedsättning. Genom de yttre förhållandena tvingas många funk- tionshindrade att avstå från sådant de skulle kunna eller vilja göra därför att de inte får göra det på sitt sätt och i sin egen takt. På så vis kan den funktionshindrade uppfatta sig som exempelvis en dålig läsare, en aktiv ickeläsare och som icke delaktig. Detta beror på att skolan ger motstridiga signaler genom att ställa krav på att upp- gifter skall utföras på en nivå som den funktionshindrade inte klarar. Genom att undervisas hos speciallärare för att få normal färdighet cementeras uppfattningen att läsning inte är något för personer med läs- och skrivsvårigheter. Pedagogiken, individens behov och Brister i läromedel och undervisning gör att elever med läs- och skrivsvårigheter går miste om en mängd information och kunskap om omvärlden. Likaså får de en mycket sämre språkinlärning än klasskamraterna. Exempelvis uppstår problem med främmande språk och eleverna tvingas avstå från att lära sig ytterligare språk. Synen på lärande har förändrats från att ha varit en enskild, indi- viduell aktivitet till att lärande bäst sker i arbete tillsammans med andra. Syftet med ett förskolematerial är att det oftast är utformat för en gemensam aktivitet. I nybörjarundervisningen har eleverna ofta egna sagoböcker hemifrån som bredvidläsning. Böckerna intresserar också övriga elever och leder till att man tillsammans tittar på bilder och talar om innehållet. Synskadade elever behöver böcker som stimulerar den egna läsningen men också böcker som seende elever kan ta del av. En pedagogik med ett inkluderande förhållningssätt har ett utbud av punktskrifts- böcker med taktila bilder som både kan ses och kännas av. Synska- dade elever måste ha rätt till att få del av samma böcker som sina seende klasskamrater, men utbudet är långt ifrån tillräckligt. För- mågan att tolka taktila bilder förutsätter bra pedagogik och läro- medel samt mycket övning för eleven. Utanförskap kan också upplevas av studerande som får sina anpassade läromedel för sent på terminen, ibland så sent att kursen redan är över när materialet anländer. Läraren använder ofta annat undervisningsmaterial än böcker, exempelvis tidningsartiklar. Det är viktigt att den synskadade eleven kan ta del av dessa för att känna tillhörighet i gemenskapen. Särlösningar ger gärna effekten att den synskadade upplever sig som annorlunda. Det är av största vikt att lärare har kunskaper i hur material och lektion anpassas på bästa sätt för att uppnå målet för undervisningen. Att vara hörselskadad innebär svårigheter att vara delaktig i samtal med klasskamrater och ta del av läromedel med ljud som inte är anpassat för hörselskadade genom exempelvis text. Att inte vara delaktig i samtal innebär i sig ett utanförskap som kan för- stärkas när man går miste om information som andra elever får via hörseln. För funktionshindrade krävs det ofta mycket energi för att få sitt skolmaterial i rätt tid och med rätt utformning. Pedagogiken, individens behov och finns oftast inte på skolan, leveransen tar och ofta är det föräldern som måste ta initiativet till beställning. Att få arbeta i sin egen takt är viktigt. Exempelvis behöver de flesta synskadade på sig för att läsa. Flexibel undervis- ning, särskilt för vuxna, bör eftersträvas. De flesta läromedel bedöms gå för fort fram. Frågan om tid är kopplad till metodik och tillgång till skrivet material inför och under lektionen. Kännedomen bland lärarna i landets skolor om vilka olika läromedel som finns upplevs som bristfällig. Det medför att det ofta blir svårt för att hitta fungerande läromedel i rätt tid. Barn kommer i allmänhet i kontakt med bokstäver långt innan de börjar i skolan och många kan också läsa före skolstarten. För gravt synskadade förskolebarn är det inte lika naturligt att bekanta sig med punktskriften. I förskolans ansvar ingår läsförberedande verk- samhet och genom leken kan punktskriften introduceras på ett tidigt stadium. De läromedel som används i skolorna utgår från normal- läsaren. Personer med läs- och skrivsvårigheter klarar en betydligt mindre textmassa än normalläsaren och därför måste läromedlet också finnas i annan form. Hela pedagogiken i förhållande till dyslektiker bör ses över. Företrädarna för organisationerna pekar på att situationen för elever med funktionshindrade i skolan skulle bli avsevärt bättre om funktionshindrade och deras organisationer hade lättare att nå fram med sina förslag till berörda beslutsfattare. Föräldrar till funktionshindrade elever har ofta en god överblick över vilka läromedel som finns och hur de fungerar. En brist är att det inte finns något forum där föräldrar kan utbyta erfarenheter om läromedel, anpassningar, datorprogram etc. Enligt skollagen åligger det skolan att upprätta ett åtgärds- program för elever med behov av särskilt stöd. Detta sker enligt uppgift från handikapporganisationerna sällan utan upprepade påpekanden och påtryckningar från elevers och föräldrars sida. Unga Synskadade pekar på att det inte finns mycket en elev kan göra åt problem med läromedlen. Andra sägs ha makten och det finns inga sanktioner. En tänkbar lösning vore enligt Unga Synska- Pedagogiken, individens behov och dade att införa en läromedelsgaranti som skulle innebära en starkare styrning från eleverna. I barn- och ungdomsskolan har behovet av material på tecken- språk till viss del tillgodosetts, vilket inte är fallet inom vuxenut- bildningen. Som organisation vill () jämställa hörselskadades rättighet till anpassade läromedel med synskadades rätt. Läromedlen i form av ljudband, video och film som används är i regel inte anpassade med text. Det finns heller ingen instans som finansierar anpassning av auditiva läromedel till visuell form. Särskilt utsatta är det stora flertalet hörselskadade elever som är individualplacerade. Pedagoger som undervisar i hörselklasser eller inom specialskolor har enligt HRF bättre kunskap om hörselskadade och kan anpassa undervisningen utifrån hörselskadades behov. Upphovsrättslagen lägger hinder i vägen för s.k. hybridböcker, text länkad till inläst tal. Detsamma gäller de så kallade e-textböck- erna som är låsta för redigeringar eller anteckningar vilket försvårar skolarbetet. Organisationerna pekar också på att det statliga stödet till produktion av bristläromedel som administreras av Specialpedago- giska institutet behöver utvärderas utifrån faktisk tillgång och grad av användande. Uppfattningen är att bristande intresse och ekonomi i skolorna gör att det produceras läromedel med statliga bidrag som sedan inte köps in av ansvarig huvudman. Det splittrade ansvaret mellan landsting och kommun upplevs av organisationerna som krångligt. För många synskadade är datorn med anpassningar ett oumbärligt hjälpmedel i skolarbetet men i många landsting betraktas endast anpassningen som ett hjälpmedel. Det leder till problem med service och stöd. Synskadades Riksför- bund anser att dator med anpassning ska betraktas som en helhet. Jag finner det värdefullt att redovisa de tankegångar som organi- sationerna framför inte minst mot bakgrund att de klart uttrycker funktionshindrade elevers behov och pekar på brister i samhället. Genomgående i beskrivningarna har varit upplevelsen att skol- personalen generellt har bristande kunskaper om funktionshinder och de behov som finns. Pedagogiken, individens behov och Lärarutbildning, fortbildning och kompetensutveckling inom området specialpedagogik ingår inte i mitt utredningsuppdrag. Det är dock omöjligt att helt bortse från lärarens roll och betydelsen av kompetenta lärare i utbildningen när det gäller funktionshindrade elever. Jag skall kortfattat beröra dels nuvarande situation inom den specialpedagogiska utbildningen, dels några iakttagelser och reflek- tioner jag gjort under utredningsarbetet. I konstaterades att kommitténs övervägan- den och förslag ställer nya krav på såväl grundutbildningen, påbyggnadsutbildningen, rektorsutbildningen som fortbildningen av lärare, specialpedagoger och rektorer/skolledare. Utredningen utvecklade sin syn på den framtida utbildningen med budskapet riktat till den då sittande (97), som bl.a. hade i uppdrag att analysera behovet av specialpedagogisk kompetens bland lärarna. Enligt FUNKIS-kommitténs analys av utbildningsplaner och andra dokument från samtliga anordnare av grundläggande lärarut- bildning framgick i de flesta fall inte klart vilka specialpedagogiska moment som ingick i den då aktuella lärarutbildningen. Huvud- intrycket var att dokumenten talade i mycket allmänna ordalag med vaga formuleringar om elever i behov av särskilt stöd. De områ- den som särskilt lyftes fram var läs- och skrivsvårigheter och matematiksvårigheter. I några fall förekom enstaka poäng i special- pedagogik. Beträffande kompetensutvecklingen konstaterade FUNKIS- utredningen att detta i huvudsak är en fråga, ett förhål- lande som fortfarande gäller. Vidare hänvisade man till skollagens bestämmelser att det åligger rektor att särskilt verka för att utbild- ningen i skolan utvecklas samt att varje kommun skall se till att fortbildning anordnas för den personal som har hand om utbild- ningen. Man hade även funnit att frågor om elever i behov av särskilt stöd har haft en låg prioritet i samband med såväl kommu- nernas som insatser för kompetensutveckling. Pedagogiken, individens behov och föreslog bl.a. ökat inslag av specialpedago- gik i den grundläggande lärarutbildningen, särskild lärarutbildning för att undervisa i grundsärskolan och att frågor som rör elever med funktionshinder i skolan bör ges utrymme i rektors- och skolledarutbildning. Samtliga förslag hänsköts till den sittande för beaktande. () ställde i kapitel 9 av sitt slut- betänkande Att lära och leda, En lärarutbildning för samverkan och utveckling (SOU 1999:03) frågan Behövs specialundervisning överhuvudtaget? Enligt kommittén borde begreppet specialunder- visning i huvudsak användas för att belysa skolans historiska utveckling. De särskilda skolformerna särskolan och specialskolan förlorar i praktiken mer och mer i betydelse (dvs. i organisatorisk bemärkelse) som särskilda skolformer annat än att de används – i relation till gällande förordningar – för att garantera resurser till elever i behov av särskilt stöd. I sina resonemang kring förslag till en ny lärarutbildning ansåg kommittén att varje lärare skall kunna svara för att elever som behöver särskilt stöd och hjälp både får rätt typ av insats och i tillräcklig omfattning. Detta förutsätter bl.a. samarbete med specialpedagoger och annan elevvårdspersonal. ville förstärka skolans samlade specialpedagogiska kompetens genom att föreslå att lärarutbild- ningen fick i uppdrag att utveckla specialpedagogisk kompetens på fyra nivåer: grundläggande specialpedagogiska kunskaper inom det allmänna utbildningsområdet, en specifik kompetens genom val av inriktning, en specialisering som komplement i form av fördjup- ning eller breddning samt förstärkning av det specialpedagogiska programmet. Pedagogiken, individens behov och 4.5.3Så här ser det ut – en ny lärarutbildning förslag ledde till en ny lärarutbildning som trädde i kraft . En ny, samlad lärarexamen omfattande från 120 till 220 poäng infördes. Den nya utbildningen består av tre väl integrerade utbildnings- områden, nämligen ett allmänt utbildningsområde omfattande 60 poäng, ett utbildningsområde med inriktning mot ämne omfat- tande minst 40 poäng samt ett utbildningsområde med specialise- ring som bör omfatta minst 20 poäng avseende fördjupning. Vad finns av specialpedagogiska inslag i den nya lärarutbild- 1999/2000:135) gjorde regeringen bedömningen att olika former av specialpedagogisk utbildning bör ingå i den nya lärarut- bildningen, särskilt som ett moment i det allmänna utbildningsom- rådet. Specialpedagogisk utbildning bör också kunna anordnas inom utbildningsområdena med inriktningar och specialiseringar. En specialpedagogisk påbyggnadsutbildning borde leda fram till specialpedagogexamen. I propositionen framhölls att såväl regeringen som i olika sammanhang markerat att en god mätare av kvaliteten i skolans pedagogiska verksamhet är hur den möter behov av särskilt stöd. Statens skolverks tillsyns- utredningar tyder på att kommunerna sviktar i sin uppgift att ge särskilt stöd. Specialpedagogik skall ingå i vardags- arbetet för alla lärare i förskola, skola och vuxenutbildning och bör således ingå i lärarnas grundutbildning. Regeringen konstaterade vidare att specialpedagogens yrkesroll bör utvecklas och förstärkas samt att bristen på lärare med specialpedagogisk examen är stor. Slutligen sägs i propositionen att rektor eller föreståndare/chef för förskolor, skolor och vuxenutbildning bör bemöda sig om att det i verksamheten finns en varierad kompetens inom det special- pedagogiska området. ersattes den tidigare speciallärarutbildningen av en specialpedagogutbildning. Denna utbildning skulle som tidigare leda till allmän specialpedagogisk kompetens med särskild inrikt- Pedagogiken, individens behov och 2003:15 ning mot något av de fyra områdena dövhet och hörselskada, syn- skada, psykisk utvecklingsstörning eller komplicerad inlärning. Den nya utbildningen innebar en tydlig förskjutning av den gamla speciallärarens yrkesroll från att vara undervisande till att även innehålla en handledande och konsultativ funktion.