sou · GRB391d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Vi föreslår därför att de nuvarande nationella målen för äldre- politiken ersätts med två nya mål, ett som avser trygghet och ett som avser utveckling: Trygghetsmålet: Alla människor skall kunna åldras i självständig- het med möjligheter att vara aktiva och ha inflytande över vardagslivet samt med tillgång till god vård och omsorg. Utvecklingsmålet: Alla människor skall oavsett ålder kunna utvecklas som individer, påverka och bidra till samhällsutveck- lingen samt bemötas med respekt. Genom dessa två mål, som innefattar och utvecklar det som står i dagens mål, tror vi att äldrepolitikens dubbelhet blir tydlig. Det handlar både om individ och samhälle, både om människans värde och människans väl, både om insatser för äldre människor och insatser av äldre människor själva. De båda målen skiljer också mellan sådant som främst har att göra med åldrandets biologiska och psykiska innebörder, och sådant som främst har att göra med den betydelse som hög ålder har i sociala och kulturella samman- hang. Vi tror också att det ligger ett värde i att lyfta fram just trygghet och utveckling som nyckelbegrepp. Ordet trygghet används ofta på ett diffust sätt i det politiska språket. Här knyts ordet till några preciserade innebörder och blir inte – som ofta annars – en oklar term för allt som har att göra med t.ex. äldre människors möjlig- heter att leva sina liv. Ordet utveckling har, så vitt vi vet, aldrig En ny dagordning för äldrepolitiken tidigare använts i officiella texter om äldre människor i , utan har enbart knutits till texter om personer . Genom att uppställa ett tydligt utvecklingsmål markerar vi både möjligheterna till personlig utveckling under åldrandet – som FN lyft fram i sin princip om Self-fulfillment – och betydelsen av att äldre människor ses som en resurs i samhällsutvecklingen, vilket är en prioriterad punkt i dokumenten från FN:s möten i och . I vårt förslag till nya nationella mål föredrar vi att översätta FN:s princip om Independence med självständighet istället för med fortsatt oberoende, som det står i de nuvarande nationella målen. Dels finns den grundläggande frågan om man som människa över- huvudtaget kan leva utan att vara beroende av andra. Dels finns det skäl att fundera över om det är rimligt att ha ett politiskt mål som säger att åldrandet ska ske med fortsatt oberoende när det för de allra flesta förr eller senare leder till allt större beroenden av for- mella och informella vård- och omsorgsgivare. FN lyfter fram sex aspekter av Independence. Ett genomgående tema i dessa är den enskilde individens möjligheter till självständighet och själv- bestämmande. Det innebär att FN snarare beskriver en livssituation där äldre människor kan välja och påverka de olika delar av tillvaron som han eller hon är beroende av än en tillvaro fri från beroenden. Inom flera andra politikområden har nationella mål kompletterats med inriktningsmål, som tydligare anger vägar för de insatser som krävs för att uppnå de nationella målen. Sådana inriktningsmål saknas inom äldrepolitiken. Vi anser att de nationella mål som vi föreslår bör kompletteras med prioriterade inriktningar för politiska insatser. I diskussionsbetänkandet Riv ålderstrappan! (SOU 2002:29) anger vi fyra nycklar till framtiden i syfte att ange några huvud- principer för den framtida äldrepolitiken. Dessa fyra nycklar har fått stark uppslutning bland remissinstanserna och vi har därför valt att låta dessa utgöra grunden för de prioriterade inriktningar som vi föreslår här. Inför de hearingar om vård och omsorg om äldre människor som vi genomförde presenterade vi ett underlag där det ingick ett förslag till en femte nyckel till framtiden. En ny dagordning för äldrepolitiken denna nyckel angavs vara att för samhälle, organisationer, företag och enskilda individer i olika åldrar förtydliga det gemensamma ansvaret för äldre i behov av vård och omsorg. Även denna nyckel bemöttes positivt och vi har tagit med den bland de prioriterade inriktningarna. Vi har dock valt att formulera den något annor- lunda. För att undvika missförstånd använder vi nu formuleringen det offentliga åtagandet. Och för att betona vikten av långsiktigt hållbara lösningar anger vi nu att det offentliga åtagandet både behöver tydliggöras och säkerställas. Hela samhället måste mobiliseras för att möta de ut- maningar som följer med en åldrande befolkning. Äldrepolitiken ska bidra till att de nationella målen kan uppnås på lång sikt genom att främja, stödja och initiera insatser som leder till en sådan mobilisering. I detta har insatser för att stärka individens möjlig- heter till eget ansvarstagande under åldrandet en nyckelroll. Äldre- politiken bör därför omfatta insatser inom fem prioriterade inrikt- ningar fem nycklar till framtiden. Varje sådan inriktning bör omfatta två eller flera områden, där delmål formuleras och kon- kreta åtgärder vidtas. Dessa inriktningar, som presenteras mer utförligt i kapitel 4 8, är: Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster Öka människors vilja och möjligheter att arbeta till pensione- ringen och längre Öka och ta till vara äldre människors engagemang i politiska beslutsprocesser, kulturliv och social ekonomi Öka möjligheterna för människor med utsatta livslopp att vara aktiva och delaktiga i samhället under åldrandet Synliggör och bekämpa negativ särbehandling på grund av hög ålder Stärk utvecklingen av ny teknik för äldre människor En ny dagordning för äldrepolitiken Planera för aktivt åldrande Öka människors möjligheter att ta ansvar för sin hälsa under åldrandet Öka människors möjligheter att ta ansvar för boende och livs- miljö under åldrandet Förbättra kunskaperna om vad tillgång till service i hemmet betyder för självständighet och hälsa under åldrande Stärk förutsättningarna för ett aktivt åldrande för äldre män- niskor som behöver vård och omsorg Stärk sammanhållning och ansvarstagande över generationsgränser Beakta oftare effekter på förhållandet mellan åldersgrupper vid alla politiska beslut och i all samhällsplanering Öka möjligheterna till möten mellan människor över genera- tionsgränser Tydliggör och säkerställ det offentliga ansvaret för vård och omsorg om äldre människor Bredda och fördjupa de politiska processer som formar det offentliga åtagande för vård och omsorg om äldre människor Följ upp prioriteringar och utveckla prioriteringsunderlag inom vård och omsorg om äldre människor Förtydliga stödet till anhöriga/närstående till äldre människor som behöver vård och omsorg. En ny dagordning för äldrepolitiken 3.5Genomförande, uppföljning och utvärdering SENIOR 2005 föreslår: 3.Arbetet med att uppnå de nationella målen för äldrepolitiken bör bygga på en samlad strategi som vilar på två pelare: –Inkludera frågor om åldrande och äldre människor inom andra berörda politikområden –Urskilj och säkerställ de lösningar som behövs just för människor över en viss ålder. 4.En nationell ledningsgrupp för äldrepolitik bör inrättas inom för att hålla ihop arbetet med att genomföra och följa upp samt organisera samverkan mellan flera berörda departement och regelbunden rapportering till , som ansvarar för att utvärdera de äldrepolitiska insatserna utifrån uppställda mål. 5.Ansvaret hos regering och riksdag bör kompletteras med ett sektorsansvar hos olika berörda myndigheter, liknande det som finns inom bl.a. ungdomspolitiken och handikapp- politiken. 6.Regeringen bör tillsätta en kommitté som utreder både de samhällsekonomiska och regionala effekterna av en åldrande befolkning i syfte att skapa bred politisk enighet om lång- siktigt hållbara lösningar. 7.Regeringen bör utreda tillämpning av och metoder för main- streaming i politiken, dvs. vilka områden som bör inkluderas i olika politikområden och hur detta kan ske på bästa sätt. 8.Regeringen och andra berörda aktörer bör uppmärksamma de utmaningar som följer med en åldrande befolkning inom arbetet med långsiktig hållbarhet inom ramen för det om- fattande arbetet med och Habitat som redan pågår 9.Regeringen bör se över arbetet med värdegrundsfrågor inom olika politikområden i syfte att skapa en mer enhetlig etisk grundhållning inom dessa. 10.Fördjupa erfarenhets- och kunskapsutbyte med andra länder när det gäller möjligheterna att möta de utmaningar som följer med en åldrande befolkning, såväl inom och EU som inom FN. En ny dagordning för äldrepolitiken Den nationella handlingsplanen för äldrepolitik innehöll ingen uttalad strategi för hur de mål som formulerades skulle kunna uppnås med politiska åtgärder. Detta har bidragit till att skapa en otydlighet om syftet med äldrepolitiken. Ska äldrepolitiken vara ett komplement till arbetet inom andra politikområden, eller ska den ta över frågor från andra sektorer? Vi anser att en samlad strategi för det fortsatta arbetet med äldrepolitik är nödvändig. En sådan strategi kan i själva verket vara ett av äldrepolitikens viktigaste bidrag till det politiska arbetet på nationell, regional och lokal nivå. Den strategi som vi föreslår här bygger på våra överväganden ovan om äldrepolitikens roll, nationella mål och prioriterade inrikt- ningar. Vi föreslår att arbetet med att uppnå de nationella målen för äldrepolitiken följer en samlad strategi, byggd på två pelare: Inkludera frågor om åldrande och äldre människor inom andra berörda politikområden Urskilj och säkerställ de särskilda lösningar som behövs för äldre människor. Inkludering inom andra politikområden innebär att de äldrepolitiska frågorna måste synliggöras och integreras inom andra politik- områden så långt det är möjligt. Ett sådant arbetssätt är den bästa vägen att uppnå de äldrepolitiska målen när det handlar om att stärka och ta till vara äldre människors egna resurser och främja ett eget ansvarstagande inför åldrandet. Alternativet skulle vara att bygga upp en särskild kulturpolitik för äldre, en särskild trafik- politik för äldre etc. Ytterst handlar denna del av strategin om att skapa förutsättningar för att alla berörda aktörer mobiliseras i arbetet: statliga myndigheter, kommuner, landsting, organisationer, samfund, företag och enskilda människor. För att detta ska vara möjligt krävs fördjupade kunskaper om och ökad uppmärksamhet på bl.a. genusfrågor, situationen för äldre invandrare, regionala förutsättningar, ekonomiska förhållanden och skillnader mellan åldersgrupper framöver. görs förbluffande lite på nationell nivå av allt detta. Även regionalt och lokalt behöver detta arbetssätt En ny dagordning för äldrepolitiken En stor del av innehållet i kapitel 4 8 är avsett att utgöra underlag för fortsatta sådana insatser. Denna del av strategin har en stark förankring i de FN-doku- ment som antogs i och , där mainstreaming är en bärande tanke. Idén om mainstreaming har också lyfts av den kände engelska äldreforskaren från universitet i , som bl.a. hållit i de Eurobarometrar om åldrande som genomfördes . har understrukit vikten av att integrera äldrepolitiska insatser inom andra politikområden, forma insatser ur ett livsloppsperspektiv och undvika att enbart se insatser för att möta konsekvenserna av en åldrande befolkning utifrån en avgränsning av äldre personer som en särskild grupp (2002). Att urskilja och säkerställa de särskilda lösningar som behövs för äldre människor innebär att identifiera, motivera och trygga dessa lösningar på lång sikt. Det kan handla om lösningar för att främja arbetet med att uppnå de äldrepolitiska målen, t.ex. ett tidsbegränsat nationellt projekt för äldre i arbets- livet (se avsnitt 4.2). Men det kan också handla om lösningar som permanent tillförsäkrar äldre människor olika rättigheter till exem- pelvis ekonomisk trygghet eller vård och omsorg. Den nationella handlingsplanen för äldrepolitik fördelade endast ett ansvar för uppföljning inom vård- och omsorgsområdet till och ett ansvar hos regeringen för samlad rapporte- ring av utfallet av handlingsplanen till . Till skillnad från de handlingsplaner och motsvarande som gäller inom en rad andra politikområden preciserades inget ansvar för genomförande eller för löpande uppföljning och utvärdering. Vi anser att sådana former behövs om äldrepolitiken överhuvudtaget ska kunna tas på allvar framöver. Med den strategi som skisseras ovan behövs det en särskild äldrepolitik så länge frågor om åldrande och äldre människors för- hållanden inte tillräckligt väl beaktas inom alla relevanta politik- områden och samhällssektorer. Att sätta något exakt årtal för detta är sannolikt att överskatta möjligheterna att åstadkomma föränd- ringar genom politiska åtgärder på nationell nivå. En ny dagordning för äldrepolitiken vara rimligt att sätta tidsgränser för uppföljningar och revideringar av äldrepolitikens mål, former och innehåll. En nationell ledningsgrupp för äldrepolitik bör inrättas inom för att hålla ihop arbetet med att genomföra och följa upp samt organisera samverkan mellan flera berörda departe- ment och regelbunden rapportering till , som ansvarar för att utvärdera de äldrepolitiska insatserna utifrån uppställda mål. En samlad utvärdering av äldrepolitiken bör göras av regering och riks- dag för att bedöma resultat av och relevans hos mål, inriktningar, strategi, arbetsformer och insatser . Underlag till denna utvärdering bör tas fram av en fristående aktör. Att organisera en särskild myndighet eller annan bestående tiska frågor skulle kunna innebära flera nackdelar. Bland annat skulle en sådan lösning kunna få till följd att äldre personer om möjligt ännu mer definieras efter kronologiska gränser än och att någon inkludering inom andra politikområden inte anses be- hövlig. Ansvaret hos regering och riksdag bör kompletteras med ett sek- torsansvar hos olika berörda myndigheter, liknande det som finns inom bl.a. ungdomspolitiken och handikappolitiken. Det är ange- läget att detta ansvar inte begränsas till vård- och omsorgsområdet. I sektorsansvaret bör det ingå att bedöma hur en inkludering av olika delar av äldrepolitiken bäst kan göras med de politikområden som dessa myndigheter redan arbetar med. Sektorsansvaret bör också omfatta precisering av indikatorer och kvantitativa delmål i den mån det finns underlag för detta. I anslutning till de olika områden som vi behandlar i kapitel 4 8 diskuteras förutsättningar- na för att arbeta med indikatorer och delmål. Vi har under vårt arbete mött ett stort intresse hos flera statliga myndigheter för de frågor vi behandlar. Det är uppenbart att det finns en betydande kompetens och ett betydande engagemang för äldrepolitiska frågor i vid mening som i alltför liten utsträckning tas till vara av regering och riksdag. Flera statliga myndigheter kan ha avgörande En ny dagordning för äldrepolitiken roller för att avhjälpa de allvarliga brister i kunskapsläge och analys- underlag som vi pekar på i detta betänkande. Men det förutsätter att de får konkreta uppdrag att göra detta samt de resurser som krävs för att arbeta med frågorna. 3.5.3Nationella åtgärder inom andra politikområden Som vi redan påpekat behövs det insatser inom många politik- områden för att möta effekterna av en åldrande befolkning. Några av dessa berörs i kapitel 4 8, men vi vill här lyfta fram fyra insatser som vi bedömer vara centrala på en mer generell nivå. Dessa åtgärder berör inte enbart äldre människors förhållanden, men kommer om de genomförs också att ha stor betydelse för dagens och morgondagens äldre i . Regeringen bör tillsätta en kommitté som utreder både de sam- hällsekonomiska och regionala effekterna av en åldrande befolk- ning i syfte att skapa bred politisk enighet om långsiktigt hållbara lösningar. I diskussionsbetänkandet Riv ålderstrappan! Livslopp i förändring (SOU 2002:29) uppmärksammade vi två stora fråge- komplex som har avgörande betydelse för möjligheterna att bedriva äldrepolitik och som snabbt bör utredas av regeringen: den demo- grafiska utvecklingens konsekvenser för samhällsekonomin och den demografiska utvecklingens effekter på lokal och regional nivå. Vi föreslår nu att regeringen låter utreda båda dessa frågor i nära anslutning till varandra. När det gäller konsekvenser för samhällsekonomin bör utred- ningen bl.a. beakta olika långsiktiga scenarier med såväl nationella som globala perspektiv när det gäller tillgång till arbetskraft, tillväxt och sparande. Utredningen bör syfta till att förbättra möjligheter att möta de utmaningar som följer med en åldrande befolkning och som faller utanför direktiven till SENIOR 2005, men som har avgörande betydelse för i stort sett alla frågor som vi behandlar här, inte minst inom vård- och omsorgsområdet. Rättig- hetsfrågor för människor i alla åldrar bör också belysas. När det gäller effekterna på lokal och regional nivå bör utgångspunkten vara människors möjligheter att leva och verka under hela livet i En ny dagordning för äldrepolitiken olika delar av landet. De prognoser över den regionala utvecklingen som vi refererade i avsnitt 2.2 inger stor oro för möjligheterna att uppfylla de mål och arbeta med de inriktningar för äldrepolitiken som vi föreslår i stora delar av landet. Regeringen bör utreda tillämpning av och metoder för main- streaming i politiken. I vårt förslag till strategi för arbetet med att genomföra äldrepolitiken i avsnitt 3.5.1 föreslår vi att äldrepolitiska frågor inkluderas inom andra berörda politikområden. Detta för- slag stämmer överens med grundtankarna om mainstreaming inom andra tvärsektoriella områden, bl.a. jämställdhetspolitik, ung- domspolitik, integrationspolitik och handikappolitik. Det borde finnas goda möjligheter att ta till vara erfarenheter av angreppssätt och metoder från bl.a. dessa områden. Vi menar därför att det är dags att regeringen samlat utreder vilka områden som bör main- streamas och hur detta på bästa sätt kan ske genom samverkan över sektorsgränser och strategiskt viktiga insatser från regering och riksdag. I det arbetet bör även ingå att formulera en svensk term som kan användas istället för mainstreaming – ett ord som inte är lätt att förstå för alla. Regeringen och andra berörda aktörer bör uppmärksamma de utmaningar som följer med en åldrande befolkning inom arbetet med långsiktig hållbarhet inom ramen för det omfattande arbetet med och Habitat som redan pågår i landet. Sedan diskussionsbetänkandet gavs ut har arbetet med långsiktig hållbar- het uppmärksammats på olika sätt i och världen. om hållbar utveckling hölls i . Regeringen har presenterat en skrivelse om lång- siktig hållbarhet till och en skrivelse om resultaten av mötet i (skr. 2001/02:179 och 2002/03:29). presenterade för och Habitat sitt slutbetänkande (SOU 2003:31). Trots att FN:s och den arbete med hållbarhet omfattar såväl social som eko- nomisk hållbarhet spelar frågor om en åldrande befolkning en blyg- En ny dagordning för äldrepolitiken sam roll i det svenska materialet. Det finns skäl att understryka att konsekvenserna av de demografiska förändringarna uppmärksam- mas mer även i detta sammanhang. En intressant öppning för detta är den arbetsgrupp för hållbar utveckling som regeringen har be- slutat inrätta under statsrådsberedningen och som bl.a. ska upp- märksamma just demografiska förändringar och dess konsekvenser för hållbarheten. Regeringen bör se över arbetet med värdegrundsfrågor inom olika politikområden i syfte att skapa en mer enhetlig etisk grundhåll- ning inom dessa. I denna översyn bör det ingå att ta ställning till om kommittéer och myndigheter på ett mer systematiskt och sammanhängande sätt bör redovisa etiska positioner och argumen- tera för dessa i utredningar och andra studier. Vi har haft den unika möjligheten att arbeta med frågor som berör flera politikområden och därför kunnat iaktta de skillnader som finns mellan etiska analyser och plattformar. Inte minst har vi kunnat konstatera att uttalade etiska reflektioner och argument är vanliga inom vissa områden, t.ex. hälso- och sjukvård, medan de ofta är mer outtalade inom andra områden. Som framgått bedömer vi att äldrepolitiken, i likhet med annan politik, bör ha en kritiskt utvecklad värdegrund som hävdar människans värde och män- niskans väl. Men vi vill också peka på att den politiska kulturen överhuvudtaget skulle kunna vinna på en större nyansrikedom, ökad tydlighet och ibland också en redovisad osäkerhet i den etiska reflexionen. Tom etikretorik bör däremot undvikas. Arbetet med vilket språk vi använder och vilka värden och normer vi bejakar är en viktig del av del av ett vitalt samhällsliv. 3.5.4Internationellt erfarenhets- och kunskapsutbyte I FN:s internationella handlingsplan för frågor om åldrande , och i den implementeringsstrategi för som antogs , framhålls betydelsen av fortsatt internationellt kun- skaps- och erfarenhetsutbyte. De frågor som behandlas i dessa texter gäller många länder, inte minst de västeuropeiska länderna. Även om varje land måste hantera de demografiska utmaningarna En ny dagordning för äldrepolitiken utifrån sina förutsättningar, bl.a. de olika sociala trygghetssyste- men, är behovet av fortsatta och intensifierade kontakter över nationsgränserna sannolikt mycket stort framöver. I vårt diskussionsbetänkande Riv ålderstrappan! (SOU 2002:29) gav vi några exempel på arbetet med äldrepolitiska frågor i andra länder. Sedan betänkandet gavs ut har vi kommit i kontakt med fler sådana exempel som ligger nära vårt eget uppdrag. I – ett av de länder som står inför de mest dramatiska demografiska förändringarna – avslutade en kommission inom Förbundsdagen ett sammanlagt närmare tioårigt utredningsarbete på temat en åldrande befolkning (Deutscher Bundestag 2002). Kom- missionen har bestått av ledamöter från de politiska partier som är representerade i Förbundsdagen samt av ett tiotal experter. Slut- resultatet innehåller analyser och förslag inom några särskilt prioriterade områden: pensioner, invandring, social trygghet samt hälso- och sjukvård. Ett genomgående tema i rapporten är soli- daritet mellan generationer. I har det statliga arbetat med ett projekt om det aldrende samfund (Teknologi- rådet 2002). , vars uppgift är att hjälpa såväl den danska regeringen som med aktuellt underlag inom viktiga utvecklingsområden, har knutit till sig en fremtidspanel med representanter för de politiska partier som är representerade i . Tillsammans med en referensgrupp med experter inom olika områden har panelen arrangerat hearingar om vad en åldrande befolkning innebär samhällsekonomiskt, inom arbetslivet och för vård och omsorg. arrangerades en avslutande hearing, där ordföranden i SENIOR 2005 var inbjuden för att presentera vårt arbete. Fördjupa erfarenhets- och kunskapsutbytet med andra länder när det gäller möjligheterna att möta de utmaningar som följer med en åldrande befolkning. Lika lite som vi kan kopiera lösningar i länder med andra sätt att organisera t.ex. sociala trygghetssystem och vård och omsorg om äldre människor kan vi blunda för att de ut- maningar som vi står inför delas av de flesta länder i vår närmaste omvärld. Den har tidigare spelat en aktiv roll för att få till stånd det arbete som pågår om hållbarheten i de En ny dagordning för äldrepolitiken olika vård- och omsorgslösningar som finns inom EU. EU bör också vara en intressant arena för studier och diskussioner som gäller äldre personers delaktighet i arbetsliv, kulturliv, social ekonomi och förhållandet mellan generationerna. Också bör vara en intressant arena för studier och diskussioner, inte minst när det gäller vård- och omsorgsfrågor och andra frågor om social trygghet där de nordiska länderna har likartade välfärdsmodeller och finansieringsformer för välfärden. Beredningen har under sitt arbete kommit i kontakt med flera intressanta arbeten i de andra nordiska länderna, både när det gäller äldre i arbetslivet och andra områden. När det gäller sambandet mellan kultur och hälsa pågår ett nordiskt samarbete som från svensk sida följts av bl.a. .