sou · GRB378d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Även vägrätten ger emellertid väghållaren en sådan dispositionsrätt att den går att jämställa med en fastighetsägares när det gäller rätt att använda marken så länge vägrätten består. Detta gör att väghållaren får upplåta marken åt andra för att t.ex. förlägga kablar för elektroniska kommunikationsnät. Väghållaren måste naturligtvis agera inom ramen för sitt ansvar som väghållare för trafiksäkerhet och andra hänsyn som skall tas enligt väglagen. Instruktion för och regleringsbrev I 1 § förordningen (1997:652) med instruktion för anges att är central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar, sektorsansvar, för hela vägtransportsystemet. skall verka för att de transportpolitiska målen uppnås. skall inom ramen för sitt sektorsansvar vara samlande, stödjande och pådrivande i förhållande till övriga berörda parter. I 2 § instruktionsförordningen anges bl.a. att skall särskilt verka för att vägtransportsystemets tillgänglighet, framkomlighet och effektivitet samt bidrag till regional balans säkras, väg- transportsystemet anpassas och utformas utifrån högt ställda krav på miljö och trafiksäkerhet och att väginformatik utvecklas och utnyttjas effektivt. I 3 § samma förordning anges att ansvarar för planering, byggande och drift av de statliga vägarna. Av 4 § 7 framgår att även ansvarar för frågor om väganord- ningars tekniska utförande. Enligt 7 § förordningen med instruktion för får bedriva uppdrags-, uthyrnings- och försäljningsverk- samhet som är förenlig med verkets uppgifter i övrigt. får dessutom inom mark- och anläggningsområdet utföra uppdrag som rör vägar, järnvägar, flygplatser, hamnar, parker samt vatten- och avloppsledningar och därmed jämförbara objekt. Det finns numera även en Vägtrafikinspektion vid sidan av . Av 20 § instruktionsförordningen för fram- går att chefen för ansvarar för och beslutar i frågor om att 1.med utgångspunkt i beslutade trafiksäkerhetsmål hos myndig- heter, kommuner och andra utifrån ett helhetsperspektiv följa och analysera sådana förhållanden som väsentligt kan påverka vägtransportsystemets utformning och funktion, 2.genom dialog med de aktörer som avses i 1 verka för att dessa tillämpar ett systematiskt arbetssätt för att förhindra vägtrafik- olyckor som kan leda till att någon avlider eller blir allvarligt skadad, 3.samverka med andra aktörer i syfte att öka trafiksäkerheten på väg, samt 4.initiera forskning och utveckling inom vägtrafiksäkerhets- området och följa sådan forskning som har betydelse för inspektionens verksamhet. Enligt 22 § instruktionen får chefen för delegera sin beslutanderätt till andra tjänstemän i inspektionen (ändringsförordning 2002:804). Av regleringsbrev för avseende (dnr N2002/10454/IR m.fl.) framgår beträffande organisationsstyrning att skall, med hänsyn till anvisade medel, fullfölja pågående investeringar och förbättringsåtgärder på det nationella stamvägnätet i enlighet med den nationella väghållningsplanen. På det statliga vägnätet i övrigt skall, med hänsyn till anvisade medel, investeringar och förbättringsåtgärder genomföras i enlighet med länsplaner för regional transportinfrastruktur. Regeringens hand- lingsprogram med 11 punkter för ökad trafiksäkerhet skall genom- föras. del av detta mål är bl.a. att stimulera och påskynda införandet och användning av ny teknik som hjälper föraren till trafiksäkrare beteende. Detta skulle enligt utredningen kunna innefatta användningen av informationsteknik för väginfor- mation, trafikinformation m.m. till trafikanter. Jämfört med järnvägar och elektriska högspänningsledningar måste vägar anses vara den fysiska infrastruktur som enklast kan användas för förläggning av elektroniska kommunikationsnät. Väghållning- ens krav när sådana nät etableras är framförallt att vid förläggning och reparationsarbeten skall arbetet utföras på ett fackmannamässigt sätt och av entre- prenörer som har den utbildning som krävs enligt bestämmel- serna i interna föreskrifter och allmänna råd om säkerhet vid vägarbete och transporter (IFS 2003:1), vägbanken återställas på ett sådant sätt att inga sättningar eller andra skador uppstår på vägbanken. tar ut en avgift på 4–/meter ledning beroende på var ledningen placeras i vägbanken. Det är en engångsavgift och skall täcka de kostnader som uppstår för . meddelar tillstånd och ingår avtal om anläggning av teleledning i mark enligt en standardiserad skriftlig handling som omfattar såväl tillstånd enligt 44 § väglagen som avtal om upplåtelse av utrymme i vägrätt eller, i det fall vägrätt inte föreligger, anvisning av utrymme. Med stöd av 44 § väglagen lämnar väghåll- ningsmyndigheten ledningsägaren tillstånd för anläggande av tele- ledningsanläggning med de villkor och med vad som i övrigt följer av handlingen. Teleledningsanläggningen omfattar bl.a. tomrör, fiberledningar, kabelskydd, kabelbrunnar och kabelskåp. I hand- lingen anges vidare att för varje förekommande arbete inom väg- området avseende framtida reparation, underhåll eller tillsyn av teleledningsanläggning skall ledningsägaren först inhämta särskilt tillstånd enligt 44 § väglagen från väghållningsmyndigheten. I hand- ingen anges vidare att innehar vägområdet med vägrätt. Det kan dock, såsom framgår av handlingen, förekomma att vägrätt inte föreligger inom den del av ledningssträckningen som berörs av detaljplan där kommunen är huvudman för allmän platsmark eller inom viss del av ledningssträckningen. upplåter enligt handlingen ett angivet utrymme i vägrätten för anläggande och bibehållande av ny teleledningsanläggning till ledningsägaren vägrätten består. Där vägrätt inte föreligger anvisar Väg- verket utrymme. Det anges vidare att för åtkomst av marken där vägrätt inte föreligger erfordras avtal med fastighetsägaren. I handlingen anges vidare utförandetekniska krav och en hänvisning till 53 § vägkungörelsen. Det anges att schaktning, fyllning och packning av ledningsägaren skall utföras enligt standardavtalet Anläggnings 98. För ledningar inom ett vägområde skall därutöver särskilda i handlingen angivna villkor gälla. Internt (kärnverksamhet – intern telekomverksamhet) har inga egna nät och bedriver ingen telekomverksam- het, eftersom deras kärnverksamhet inte kräver sådan infra- struktur eller sådana tjänster. Därför finns det inga interna kontaktytor inom där intressekonflikter kan uppstå med kärnverksamheten. Framtida behov av s.k. ITS () kan komma att kräva att radio- och fibernät etableras längs vägarna. bedriver flera aktiviteter inom området IT i trafiken. Arbetet är uppdelat i sex temaområden: 3.Förarstöd och fordonsbunden Väginformatik 4.Automatiska och integrerade betalsystem 5.Informationsinfrastruktur för väg- och trafikdata 6.Grundläggande frågor och utvecklingsperspektiv Resulterar dessa aktiviteter i krav på teleinfrastruktur skulle Väg- verket kunna bli en aktör inom området för elektronisk kommunikation. Det finns dock inget som pekar på det. Dessa applikationer kommer inte att ha sådana speciella kommu- nikationskrav som motiverar att självt förfogar över de nät som behövs utan de bör kunna tillhandahållas av operatörer, som i stor omfattning har nät längs landets vägar. Blir utvecklingen en annan än den som kan förutses kan detta förstås komma att ändras. Externt (verksamhet – extern telekomverksamhet) Förläggning av ledning i vägbank utförs vanligtvis av en extern entreprenör. Alla som gör vägarbeten måste följa interna föreskrifter och allmänna råd om säkerhet vid vägarbete och transporter (IFS 2003:1) beslutade . Den bilagda promemorian Regler för säkerhet vid vägarbete och transporter skall utgöra underlag för anbudsinfordran av arbeten på vägar där är väghållare. Föreskrifterna trädde i kraft , då interna föreskrifter och allmänna råd (1995:4) om arbete på väg upphörde att gälla. Ansvaret ligger dock på den som är väghållare, dvs. vanligen Väg- verket. Det förläggs även andra ledningar än fiber t.ex. ledningar för elkraft, men det har inte vållat samma problem som med fiber, eftersom den läggs i långa sträckor. De olägenheter som är aktuella är dels de trafikstörningar som kan uppstå i samband med förläggningen eller reparationsarbeten samt att vägkroppen kan bli påverkad. Dessutom är ledningarna en olägenhet när vägar skall breddas, rätas eller flyttas, när stolpar skall placeras ut, när diken ska grävas om etc. Då måste hänsyn tas till de ledningar som finns i vägkroppen. För uppstår också problem när en aktör gräver ned ledningar och sedan vill överlåta ledningar till andra aktörer. Eftersom ledningarna är för- lagda i vägen fordrar en sådan överlåtelse medgivande från väg- hållaren. kräver i de avtal som skrivs med operatörerna att få kännedom om sådana överlåtelser men verket får inte alltid denna information. En potentiell källa till konflikt finns i att vägbanken har en fysisk begränsning i hur många fiberstråk som kan förläggas där. Enligt är dock utrymmet så pass stort att det inte upplevs som någon begränsning och det är därmed inte någon källa till konflikt. En sista intressekonflikt som vi har kunnat identifiera uppstår när , för att förenkla sin egen hantering, söker samla alla ledningar på vägens ena sida. Det kan ibland stå i konflikt med operatörers och PTS önskan om felsäkra nät där förläggning på skilda sidor skulle förbättra redundansen. huvudsakliga uppgift är att, precis som , bidra till att de uppsatta transportpolitiska målen uppfylls. De transport- politiska målen består av ett övergripande mål och sex delmål. Det övergripande målet är att säkerställa en samhällsekonomiskt effek- tiv och långsiktigt hållbar transportförsörjning för medborgarna och näringslivet i hela landet. De sex delmålen är: 5.en positiv regional utveckling För att åstadkomma detta bedriver sin verksamhet runt tre huvuduppgifter. Den övergripande sektorsuppgiften innebär att har ett samlat ansvar för järnvägen och dess utveckling. förvaltande enheter har ansvaret för banhållningen vilket innebär att de som beställare planerar och upphandlar drift- och underhållsåtgärder. Beställningarna görs hos interna eller externa underleverantörer. I uppgiften produktion ingår de producerande enheter som till- handahåller produktion och tjänster inom järnvägsområdet efter upphandling eller beställning I sin kärnverksamhet förvaltar trafikerad spårlängd (statens spåranläggningar exkl. från till samt anslutande järnvägar där svarar för drift, trafikledning och underhåll). Huvuddelen av alla banvallarna är förlagda med fiber. Totalt har optisk fiberkabel förlagd i och utanför ban- och 90 televäxlar för att dirigera teletrafiken. Telenät erbjuder tjänster till två kundkategorier. Till järnvägsektorn erbjuds fast telefoni, mobiltelefoni, nätkapacitet (punkt-till-punkt analoga och digitala förbindelser , SDH och DWDM) och datakommunikation (ATM och Frame Relay). Till teleoperatörer och företag erbjuds nätkapacitet i form av SDH, DWDM och Ethernet. Det är här viktigt att notera att har valt att inte sälja förädlade tjänster såsom telefoni och datakommunikationstjänster som erbjuds internt inom järn- vägssektorn. Utåt försäljer man endast grundtjänsten nätkapacitet (nät enligt den nya terminologin i lagen om elektronisk kommu- nikation). Dock säljer man inte den minst förädlade tjänsten svart fiber. Dessutom har ett eget GSM-system för mobil- kommunikation. Systemet bygger på standard framtagen av Inter- nationella Järnvägsunionen (IUC) och bygger på GSM-standarden. Tilläggen är gjorda för att klara de specifika krav som ställs av bandriften såsom funktionell adressering vid anrop, visning av funktionen på anropande part och stöd för att fungera vid hastig- heter /h. Standarden kallas GSM-R1 och kallar sitt system för MobiSIR. Systemet är under uppbyggnad och ska vara i full drift på stomjärnvägsnätet, järnväg, . Totalt finns 2 300 bas- och länkstationer för radiosystem. MobiSIR ersätter successivt samtliga radio- och mobilsystem som driver. 3.3.3Förfoganderätten till statens järnvägsområde och järnvägssäkerhet De allra flesta järnvägar innehades länge av (). Några privata järnvägsföretag fanns dock med egna järnvägar. Det finns inte någon motsvarighet till vägrätt på järnvägssidan. I stället bildades i allmänhet särskilda fastigheter för järnvägsområdena. Såvitt avser SJ ägdes järnvägsmarken av staten. Genom järnvägsreformen delades affärsverket SJ upp i två verk. fick förvaltningsansvaret under regeringen för järnvägens infrastruktur och SJ fick ansvaret för trafiken. SJ:s monopol på trafiken öppnades upp såtillvida att även länstrafik- huvudmän gavs möjlighet att organisera och bedriva persontrafik på länsjärnvägarna. bildades som tillsynsmyndighet för järnvägssäkerhet. De statliga spåranläggning- arna kom därmed att förvaltas av . ansvarar enligt 3 § förordningen (1998:1392) med instruktion för för drift och förvaltning av statens spår- anläggningar. Genom att staten äger marken för de statliga spåranläggningarna finns inte några rättsliga hinder som hänger samman med för- foganderätten till marken för att upplåta utrymme för elektroniska kommunikationsnät till andra inom järnvägsområdet. Järnvägssäkerheten är av betydelse för möjligheten att förlägga elektroniska kommunikationsnät inom järnvägsområden, framför- allt i banvallen. Järnvägssäkerheten regleras framförallt i lagen (1995:1649) och förordningen (1995:1652) om byggande av järnväg, järnvägs- säkerhetslagen (1990:1157), förordningen (1990:1165) om säker- heten vid järnväg, spårväg och tunnelbana samt lagen (2000:1336) och förordningen (2000:1339) om järnvägssystem för höghastig- hetståg. Enligt 1 § järnvägssäkerhetslagen har ett samlat ansvar för säkerheten. Inom handläggs vissa säkerhetsfrågor självständigt av . Järnvägs-, tunnelbane- och spårvägsverksamhet består enligt 3 § järnvägssäkerhetslagen av drift av spåranläggningar (spårinnehav) och drift av spårtrafik (trafikutövning). I driften av spåranlägg- ningar ingår trafikledning. Trafikledning kan dock vara en särskild verksamhetsgren (särskild trafikledningsverksamhet). Spåranläggningar eller spårtrafik eller särskild trafiklednings- verksamhet får drivas endast av den som har tillstånd till verksam- heten. För verksamhet som drivs av SJ eller behövs dock inte något tillstånd (4 § järnvägssäkerhetslagen). Spåranläggningar, spårtrafik och särskild trafikledningsverksam- het skall med hänsyn till verksamhetens art och övriga förhållanden drivas så att skador till följd av verksamheten förebyggs (10 § järn- vägssäkerhetslagen). Därvid skall de åtgärder och försiktighetsmått vidtas som behövs för att upprätthålla en betryggande säkerhet. I 12 § järnvägssäkerhetslagen anges att den som är sysselsatt i verksamheten skall ha god kännedom om de förhållanden, före- skrifter och villkor som gäller för verksamheten och som berör hans arbetsuppgifter. Arbetsuppgifter av betydelse för säkerheten får utföras endast av den som med hänsyn till yrkeskunnande, hälsotillstånd och personliga förhållanden i övrigt anses lämplig. Spåranläggningar, fordon och annat materiel som används i verk- samheten skall enligt 13 § järnvägssäkerhetslagen vara av sådan beskaffenhet att skador till följd av verksamheten förebyggs. Det skall finnas en säkerhetsordning med de ytterligare säker- hetsbestämmelser som behövs för verksamheten (14 § järnvägs- säkerhetslagen). Ansvaret för att kraven enligt 10-14 §§ uppfylls åvilar den som driver verksamheten (15 § järnvägssäkerhetslagen). Detta medför att ansvaret enligt lagen för arbeten med banvallen alltid åvilar även om verket uppdragit åt någon annan att utföra arbetena, såvitt avser statliga spåranläggningar. Tillsynen över efterlevnaden av järnvägssäkerhetslagen utövas av (20 §). Särskilda säkerhetsbestämmelser finns för järnvägssystem för höghastighetståg i en särskild lag om järnvägssystem för höghastig- hetståg. är enligt 1 § förordningen (1998:1392) med instruktion för central förvaltningsmyndighet med ett samlat ansvar, sektorsansvar, för hela järnvägstransportsystemet. Sektorsansvaret omfattar även tunnelbane- och spårvägssystem. skall verka för att de transportpolitiska målen uppnås. Verket skall inom ramen för sitt sektorsansvar vara samlande, stödjande och pådrivan- de i förhållande till övriga berörda parter. Av 5 § förordningen med instruktion för framgår att får bedriva uppdrags-, uthyrnings- och försäljnings- verksamhet som är förenlig med verkets uppgifter i övrigt. Ban- verket får dessutom utföra andra uppdrag inom ban-, el-, signal- och teleområdet som rör vägar, järnvägar, flygplatser, hamnar, byggnader och därmed jämförbara objekt. I utomnordiska länder får uppdragsverksamheten endast bedrivas i begränsad omfattning. I regleringsbrev för avseende (dnr N2002/11974/IR m.fl.) anges beträffande avgifter och bidrag såvitt avser avgiftsbelagd verksamhet att får, inom ramen för sin ordinarie verksamhet, utföra uppdrag åt utomstående. För sådana uppdrag skall ersättning tas ut. prissättning för denna verksamhet. Innan beslut om prissättning fattas skall samråda om beräkningsgrunderna med . Tågtrafiken är helt beroende av fungerande telekommunikation. Därför ställs mycket höga tillförlitlighetskrav på tele- nät. Nätet är byggt i ringstrukturer med i princip alltid minst två fysiskt skilda förbindelser till varje ort. Det är uppfattning att de själva måste äga den fiber som används för att säkerställa kommunikation som är nödvändig för tågdriften. Det bekräftas av utvecklingen i . såldes hela den brittiska telekominfrastrukturen och tågdriftens telekombehov täcktes genom kontraktsöverenskommelser. har , det företag som bildats för att revitalisera Stor- järnväg, funnit att den lösningen inte kunnat täcka tåg- verksamhetens behov. Ett projekt har inletts som syftar till att bygga en ny nationell SDH-struktur och man kommer också att bygga ett nytt radio-system som bygger på GSM-R. Från utred- ningens sida har vi i övrigt inte funnit något som pekar på att ställningstagande till att äga sitt egna fibernät kan ifrågasättas. Utbyggnaden av GSM-R grundar sig på de särskilda krav på radiokommunikation som tågtrafiken ställer. har valt att bygga och driva denna tjänst själv men säljer inte tjänster till andra än enheter och företag inom tågsektorn. Internt (kärnverksamhet – intern telekomverksamhet) televerksamhet i bygger på det fundamentala kravet på god telekommunikation som kärnverksam- heten ställer. Det finns alltså ingen motsättning mellan dessa verk- samheter. Externt (kärnverksamhet – extern telekomverksamhet) har valt att vidareförsälja den överkapacitet som uppstått när egna fibernät har förlagts i banvallen. har valt att inte tillåta tredje part annan än TeliaSonera att förlägga fiber i den egna banvallen trots att sådana förfrågningar har kommit till . Beslutet att inte tillåta detta beror inte på krav från den egna televerksamheten utan enbart från kärnverksamheten och på den begränsade tillgången till banvallen som tågtrafiken medger. Stora delar av tågnät är också så hårt trafikerat att tillgången till banvallen för kabelförlägg- ning och reparationsarbeten är mycket begränsat, ofta mindre än 1 h/dygn, ofta . På dessa sträckor vore det i praktiken omöjligt för en operatör att förlägga fibernät med rimliga projekt- tider. Alla bansträckningar har dock inte samma trafikintensitet och på de mindre trafikerade sträckorna där trafiken medger tillgång till banvallen finns inga egentliga hinder för andra tele- operatörer att förlägga egna nät. äger marken varför det inte finns några markrättsliga hinder mot sådan förläggning, om går med på den. äger och driver stamnätet för elkraft i vilket ingår landets ledningssystem för distribution av elkraft med spänningsnivåerna och . Som statligt affärsverk ska det verka som garant för att tillträdet till det viktiga stamnätet ska ske under neutrala former och därmed skapa förutsättningar för effektiv konkurrens på elhandelsmarknaden. För att åstadkomma detta bedriver sin verksamhet runt fyra huvuduppgifter: att överföra el på stamnätet på ett säkert, effektivt och miljö- anpassat sätt. att främja en konkurrensutsatt marknad, i , och . att utöva systemansvar på ett kostnadseffektivt sätt, dvs. ansvara för att elsystemet kortsiktigt är i balans och att dess anlägg- ningar samverkar effektivt. att verka för en robust och flexibel elförsörjning vid kris och krig. Av årsredovisningen för framgår att de dotterbolag som ingår i koncernen är , och . Av dessa är det det sistnämnda som är av intresse för utredningens vidkom- mande. I årsredovisningen anges att bolaget bedrivit vissa utvecklings- och marknadsföringsaktiviteter inom telekom- munikationsområdet för affärsverket men att bolaget kommer att vara vilande. Svenska KraftKom är ett vilan- de bolag. I förvaltningsberättelsen för anges beträffande telekom- och optoverksamheten följande: För att styra och övervaka stamnätet för el har ett landstäckande telekomnät. De äldre delarna av detta nät baseras på bärfrekvens via kraftledningarna och på radiolänkförbindelser. pågår utbyggnaden av ett optofibernät installerat i kraft- ledningarnas topplinor. Teletrafiken flyttas successivt över från de äldre nätdelarna till optonätet. Den höga kapaciteten i detta nät inne- bär möjligheter för att upplåta nätkapacitet i form av passiva förbindelser (svart fiber) och aktiva förbindelser (bandbredd) till externa kunder. har reger- ingens uppdrag att se till att landets kommuner ansluts till en ny IT- infrastruktur. Tillsammans med regionala kraftledningsägare har hit- tills omkring 2/3 av landets kommunhuvudorter anslutits till ett optostomnät. Uppdraget innebär att utbyggnaden ska ske på mark- nadsmässiga grunder. Den kraftiga nedgången inom telekomområdet har påverkat förutsättningarna negativt för den åter- stående utbyggnaden. Genom bytesaffärer med andra telenätsägare planerar att utvidga telenätet i . Det skapar möjligheter att avveckla ett flertal äldre teleförbindelser och att lägga om trafiken till optoförbindelser. Den kommersiella optoverksamhetens intäkter ökade med till då avtalen har gällt . Rörelseresultatet blev , vilket är en förbättring med jämfört med föregående år. Inve- steringarna uppgick till 85 (106). har underhållskost- nader av engångskaraktär påverkat rörelseresultatet med . Årets avskrivningar ökade med som en följd av tillkommande inve- steringar. Med en kalkylmässig ränta på på sysselsatt kapital blir det operativa resultatet för året 3 (–2) Mkr. Utöver intäkter från externa kunder på optonätet har intäkter om 19 (12) Mkr för datanät, telefonnät och uthyrning av antennplatser inom rörelsegrenen Telekom. 2 Siffra inom parentes avser föregående år. Någon särredovisning av optofibernätet i balansräkningen finns inte. redovisar utgående anskaffningsvärden för maskiner och andra tekniska anläggningar om . Utgående ackumulerade avskrivningar uppgår till , varefter utgående planenligt restvärde uppgår till för maskiner och andra tekniska anläggningar. I detta ingår företrädesvis ställverksutrustningar, kraftledningar, sjökablar, kontrollanläggningsdelar, optoverksamhet och tele- och informa- tionssystem.3 Under redovisningsprinciper anges beträffande avskrivningar enligt plan att dessa beräknas linjärt på tillgångarnas ursprungliga anskaffningsvärden med avskrivningstider som fast- ställs efter bedömning av tillgångarnas ekonomiska och tekniska livslängd. Årliga avskrivningssatser för optofiberförbindelser är . –2002 har investeringarna i opto- förbindelser för affärsverket uppgått till sammanlagt enligt årsredovisningarna. Utredningen har från erhållit upplysningar om att per uppgick bokförda värden för optofibernätet till följande belopp: immateriella anläggningsvärden , restvärde efter nedskrivningar , aktiverade anläggningstillgångar, , restvärde efter nedskrivningar , projekt under utförande . Aktiekapitalet för Svenska KraftKom uppgår till .