sou · GRB3109 · 2004-01-01 00:00:00 — A network operator shall, in such a case, not be obliged to carry more than three programmes in addition to SVTs range and should thereby be free to choose which three programme services shall be distributed free of charge in the network. The broadcasting obligation shall also comprise teletext services and also services in addition to the programme services themselves, provided they have a direct link to television programmes that are covered by the broadcasting obligation. This includes, for example, ancillary services that are aimed at increasing accessibility for disabled persons. What forms of distribution should be covered by the must carry obligation? The provision concerning the must carry obligation in cable net- works shall, in our opinion, be technology neutral. The statutory text should furthermore reflect the fundamental requirements on the must carry obligation that are stipulated in Article 31 of the USO Directive. We therefore propose that Chapter 8, Section 1 RTVL, is amended so that it applies to everybody who owns or otherwise controls an electronic communications network, where the network is used for the transmission of television broadcasts to the public by cable and a significant number of households connected to the network use it as their principal means to receive television broadcasts. The provisions of the fifth paragraph concerning exemp- tions from the obligation for so-called linked telecommunications networks will consequently become unnecessary and it is proposed that it is repealed. We consider that, as with the current provision, there should be an obligation on the network operators to fulfil the must carry obligation. The protection of rights under the Copyright Act (1960:729) entails, in connection with carrying of television programmes by landline, first that the holders of rights (both the programme undertaking and other holders) must consent to the signal/programme being carried by wire, second that the cable operator may be obliged to pay compensation for the carrying. Up to this time, the holders of rights have refrained from requesting compensation for the material subject to copyright that is included in the programme services covered by the must carry obligation. However, the Committee has been informed by Copyswede, which represents the holders of rights on these issues, that it will in the future request com- pensation under the Copyright Act also for these programme services. This has led to the Committee presenting a proposal to govern the issue of compensation for rights. We consider that, according to the provisions of the Copyright Act, it is in the first instance the network operators who should bear the costs of the compensation for rights. However, as such a system may in certain cases entail serious financial consequences, we propose that a provision is introduced into Chapter 8, Section 1 RTVL providing network operators with a right to reasonable compensation from a broadcasting undertaking for compensation costs under the Copyright Act, if the must carry obligation would otherwise be unreasonably burdensome. If the parties cannot agree on the matter, the Radio and TV Authority shall, upon special request, be able to decide on the allocation of the costs. We propose that it is prescribed, by means of transitional provisions, that older provisions shall apply to areas where terrestrial broad- casts are made with analogue technology. However, the proposed new rules on the distribution of costs for compensation under the Copyright Act should be applied immediately. It should be possible, within the framework of the Radio and TV Authoritys powers under Chapter 8, Section 6 RTVL, to grant exemptions from the must carry obligation, to deal with the transitional problems that may arise if, after analogue terrestrial broadcasts in an area have completely ceased, there are still cable networks that are not able to distribute television broadcasts with digital technology. However, we consider that the underlying EC legal system of rules does not allow a special must carry obligation of analogue broadcasts in cable networks that forward television programmes, both analogue and digital. The fact that holders of rights will in the future no longer refrain from the right to receive compensation under the Copyright Act for the programmes subject to the must carry obligation means that the network operators will incur increased costs for rights clearances. Considering that the amount of the costs in question depends upon negotiations between the parties, it is very difficult to make more than a rough estimate of these costs. The increase in costs may also be said to be due more to the change in attitude of the holders of rights rather than the proposals presented by the Committee. The proposed amendments to the Radio and Television Act involve both new tasks and an extension of existing tasks for the Radio and TV Authority. It is estimated that this will result in an increased need for resources corresponding to two years. lag om ändring i radio- och TV-lagen (1996:844) Härigenom föreskrivs i fråga om radio- och TV-lagen (1996:844) dels att 1 kap. 3 §, 8 kap. 1 och 6 §§ samt 13 kap. 2 § skall ha föl- dels att punkt 3 i övergångsbestämmelserna till lagen (1998:1713) om ändring i nämnda lag skall upphöra att gälla. Lagen gäller för sändningar genom tråd endast om sändning- en når fler än 100 bostäder. Vad som föreskrivs i 8 kap. 1 § första stycket om kabeloperatörers skyl- digheter gäller dock för sändning- ar som når fler än tio bostäder. Inga andra bestämmelser i ytt- randefrihetsgrundlagen än 1 kap. 2 och 3 §§ gäller för sändningar genom tråd som når 100 bostäder eller färre. För sändningar genom kabel som når 100 bostäder eller färre gäller endast 8 kap. 1 § samt i yttrandefrihetsgrundlagen endast 1 kap. 2 och 3 §§. Var och en som äger eller an- Var och en som äger eller an- nars förfogar över en anläggning nars förfogar över ett elektro- för trådsändning där TV- program sänds vidare till allmän- används för överföring av TV- heten och varifrån sändningarna sändningar till allmänheten genom når fler än tio bostäder skall se kabel skall, om ett betydande an- till att de boende i fastigheter tal hushåll anslutna till nätet an- som är anslutna till anläggningen vänder det som sitt huvudsakliga kan ta emot TV-sändningar som medel för att ta emot TV-sänd- sker med tillstånd av regeringen ningar, se till att de boende i och som är avsedda att tas emot fastigheter som är anslutna till i området utan villkor om sär- nätet kan ta emot TV-sänd- ningar som sker med tillstånd av gäller endast för sändningar för regeringen och som kan tas emot i området utan villkor om förenats med krav på opartisk- het och saklighet samt ett vill- gäller endast för sändningar för kor om ett mångsidigt program- utbud där det skall ingå nyheter. förenats med krav på opartisk- het och saklighet samt ett vill- kor om ett mångsidigt pro- gramutbud där det skall ingå Sändningarna skall kunna tas stycket skall kunna tas emot av sätt och utan kostnad för själva de boende på ett tillfredsställan- de sätt och utan kostnad för har sänts ut enbart med digital teknik behöver sändas vidare en- dast om det sänds andra program i anläggningen med digital tek- Det behöver då sändas vida- re endast digitalt. sändningar som en tillståndsha- stycket gäller även sändningar vare genomför för att uppfylla som en tillståndshavare genom- skyldigheten att sända till hela för för att uppfylla skyldigheten landet eller till delar av landet, att sända till hela landet eller till av landet, men där sättet kräver regeringens tillstånd. att sända inte kräver regeringens stycket omfattar högst tre samti- stycket omfattar, under där an- digt sända TV-program som sänds av tillståndshavare vars anslag från TV-avgiften enligt vars verksamhet finansieras ge- lagen (1989:41) om TV-avgift nom anslag från TV-avgiften och högst ett TV-program som enligt lagen (1989:41) om TV- sänds av en annan tillståndsha- avgift och högst tre sända programtjänster som sänds av annan tillståndshavare. ningsplikten omfattar även text- TV och tjänster som har direkt som omfattas av sändningsplikt . gäller inte för en anläggning där ett begränsat antal TV-program förs fram till abonnenterna ge- nom ett kopplat telenät med hjälp av digital teknik. inte sändningar som sker med stycket omfattar inte sändningar stöd av tillstånd till vidaresänd- som sker med stöd av tillstånd ning enligt 3 kap. 5 §. till vidaresändning enligt 3 kap. enligt första stycket medför kost- grund av avtalslicens som avses i 26 f § lagen (1960:729) om upp- hovsrätt till litterära och konst- närliga verk som är orimligt be- tungande för den som ansvarar för vidaresändningen, har denne rätt till skälig ersättning av till- Radio- och får medge undantag från skyldigheterna enligt 1, 2 och 4 §§ om det finns särskilda skäl till det. Radio- och får efter ansökan av den som ansvarar för en vidaresändning besluta om ersättning enligt 1 § sjätte stycket. Även följande beslut av Radio- och får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol, nämligen beslut om 1.beteckningar enligt 6 kap. 9 §, 2.förordnande av lokala kabelsändarföretag enligt 8 kap. 2 §, 3.återkallelse av ett sådant förordnande enligt 11 kap. 6 §, och 4. beslut enligt 8 kap. 6 § om 4. beslut enligt 8 kap. 6 § om och skyldighet att tillhandahålla och skyldighet att tillhandahålla kanal för lokala kabelsändar- kanal för lokala kabelsändar- företag samt om ersättning. Beslut om återkallelse av ett förordnande som anges i 2 gäller , även om det överklagas. 1.Denna lag träder i kraft den 2.I fråga om elektroniska kommunikationsnät som tar emot TV- sändningar som sker med analog teknik gäller äldre bestämmelser, dock att 8 kap. 1 § sista stycket och 6 § andra stycket samt 13 kap. 2§ första stycket 4 skall tillämpas enligt sin nya lydelse från den dag som anges i punkt 1. 1Uppdraget och dess genomförande I 8 kap. RTVL finns bestämmelser om skyldighet för innehavare av kabel-TV-nät att vidarebefordra vissa TV-program till de boende (must carry). De aktuella nätinnehavarna är skyldiga dels att sända ut vissa program som sänds med tillstånd av regeringen och som är avsedda att tas emot i området utan villkor om särskild betalning, dels att i varje kommun kostnadsfritt tillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar av TV-program från ett eller flera lokala kabelsändarföretag. Vidaresändningsplikten innebär en inskränkning i nätinnehavares grundlagsenliga yttrandefrihet och rätt att fritt sända radioprogram genom tråd. Att en sådan inskränkning får ske följer emellertid av 3 kap. 1 § andra stycket YGL, enligt vilken bestämmelse det får föreskrivas skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmän- hetens intresse av tillgång till allsidig upplysning. har beslutat att de analoga marksänd- ningarna skall vara avvecklade (prop. 2002/03:72, bet. 2002/03:KU33 och rskr. 2002/03:196). Nedlägg- ningen av de analoga TV-sändningarna skall ske etappvis och påbörjas tidigast när en anpassning av must carry-lagstiftningen har skett till att alla marksändningar är digitala (a. bet. s. 31, jfr även a. prop. s. 18 f.). Reglerna om vidaresändning av vissa TV-program i kabelnät kommer att påverkas av att de analoga marksändningarna ersätts med digitala sändningar. Förändringen innebär bl.a. att TV-utbudet i det digitala marknätet kommer att vara större och se annorlunda ut än i det analoga. Dessutom uppkommer frågor som Utredningen om elektronisk kommunikation pekade på i sitt delbetänkande Lag om elektronisk kommunikation (SOU 2002:60). Däri konstaterades att konvergensutvecklingen och digitaliseringen av TV-sändningarna Uppdraget och dess genomförande i marknätet aktualiserar en rad frågeställningar som rör vidare- sändningsskyldigheten, bl.a. för vilket eller vilka nät skyldigheten skall gälla om en bostad är ansluten till flera olika trådnät där TV- program kan sändas vidare till allmänheten, t.ex. ett vanligt kabel- TV-nät och ett fiberbaserat bredbandsnät. Utredningen föreslog att frågor som rör skyldighet att vidarebefordra TV-program skulle utredas vidare i annat sammanhang där ansvarsfrågor, omfattningen av skyldigheten m.m. analyseras. Utredningens direktiv fastställdes ursprungligen genom beslut vid regeringssammanträde (Dir. 2000:43). Därefter har utredningen meddelats tilläggsdirektiv (Dir. 2001:11), (Dir 2003:30), (Dir. 2003:100) och (Dir. 2003:121). Genom Dir. 2003:30, som bifogas som bilaga 1, har utredningen fått i uppdrag att bl.a. överväga vilka författningsändringar som behövs för att säkerställa att de som bor i kabelanslutna fastigheter har tillgång till ett grundläggande utbud av TV-program även efter det att de analoga marksändningarna har upphört. Uppdraget med- ger även att utredaren föreslår andra ändringar med hänsyn till ut- vecklingen i eller internationellt, särskilt inom Europeiska unionen. Med hänsyn till det stora antalet olika frågor skall ut- redaren kunna lämna förslag som innebär mer omfattande änd- ringar i lagarnas tillämpningsområde, terminologi eller systematik. Uppdraget omfattar dock inte förslag till grundlagsändringar. I detta betänkande behandlar utredningen endast frågan om vidaresändningsplikt av ett grundläggande utbud av TV-program. Frågor som gäller vidaresändning av lokala icke-kommersiella TV- sändningar liksom mer grundläggande frågor om terminologi och systematik i lagstiftningen återkommer vi till . Utredningen har hållit en hearing för att få del av de synpunkter som olika berörda företag, organisationer och myndigheter har i de frågor som rör must carry-skyldigheten (se inbjudan och deltagar- förteckning i bilaga 2). Uppdraget och dess genomförande Utredaren och sekreteraren har dessutom sammanträffat enskilt med företrädare för olika programföretag (, och Kanal ), kabeloperatörer (com hem ab, och ), , , Föreningen Copyswede och . I samband med en studieresa till har utredaren och sekre- teraren vid sammanträffanden med dels ansvariga personer på , Media and Sport, dels företrädare för såväl den brittiska motsvarigheten till – Oftel – som för den brittiska gransknings- och tillståndsmyndigheten (Independent Television Commission), fått information om den brittiska lagstiftningen och de resonemang som föregått denna. Utredningen har under arbetet med detta delbetänkande samman- trätt . Den svenska folkstyrelsen bygger på fri åsiktsbildning och på all- män och lika rösträtt, 1 kap. 1 § RF. Fri åsiktsbildning förutsätter bl.a. yttrandefrihet och informationsfrihet. Genom 2 kap. 1 § RF är varje medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad bl.a. dessa friheter. Yttrandefriheten definieras som en frihet att i tal, skrift eller bild eller på annat sätt meddela upplysningar samt uttrycka tankar, åsikter och känslor. Den närmare regleringen av yttrande- friheten finns i tryckfrihetsförordningen såvitt avser tryckta skrif- ter och yttrandefrihetsgrundlagen såvitt avser friheten att yttra sig genom ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt filmer, videogram, ljudupptagningar och andra tekniska upptag- ningar. 2 kap. 12 § första stycket RF medger att yttrandefriheten begränsas genom lag i viss närmare angiven utsträckning. En sådan begränsning får enligt andra stycket samma lagrum göras endast för att tillgodose ändamål som är godtagbart i ett demokratiskt sam- hälle. Begränsningen får aldrig gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den och ej heller sträcka sig så långt att den utgör ett hot mot den fria åsiktsbild- ningen såsom en av folkstyrelsens grundvalar. Yttrandefriheten och informationsfriheten får enligt 2 kap. 13 § första stycket RF begränsas med hänsyn till bl.a. rikets säkerhet och förebyggandet och beivrandet av brott. I övrigt får sådana be- gränsningar ske endast om särskilt viktiga skäl föranleder det. Enligt tredje stycket samma lagrum anses meddelande av föreskrif- ter som utan avseende på yttrandes innehåll närmare reglerar visst sätt att sprida eller mottaga yttranden inte som en begränsning av yttrandefriheten och informationsfriheten. I 2 kap. 18 § RF föreskrivs att varje medborgares egendom är tryggad genom att ingen kan tvingas avstå sin egendom till det allmänna eller till någon enskild genom expropriation eller annat sådant förfogande eller tåla att det allmänna inskränker använd- ningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke får enligt 2 kap. 20 § RF införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. Utgångspunkten för grundlagsbestämmelsen är den s.k. likhetsprincipen som innebär att alla skall ha möjlighet att kon- kurrera på lika villkor under förutsättning att de i övrigt uppfyller de krav som kan ställas på t.ex. kompetens (prop. 1993/94:117 s. 19 ff.). 2.2Europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna Den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europakonven- tionen) gäller som lag här i landet. Artikel 10 i konventionen slår fast att var och en har rätt till yttrandefrihet. Denna rätt innefattar åsiktsfrihet samt frihet att ta emot och sprida uppgifter och tankar utan offentlig myndighets inblandning och oberoende av territoriella gränser. Artikeln hindrar inte en stat från att kräva tillstånd för radio-, televisions- eller biografföretag. Eftersom utövandet av de nämnda friheterna medför ansvar och skyldigheter, får enligt andra punkten i artikeln utövandet underkastas sådana formföreskrifter, villkor, inskränk- ningar eller straffpåföljder som är föreskrivna i lag och som i ett demokratiskt samhälle är nödvändiga med hänsyn till statens säker- het, till den territoriella integriteten eller den allmänna säkerheten, till förebyggande av oordning eller brott, till skydd för hälsa eller moral eller för annans goda namn och rykte eller rättigheter, för att förhindra att förtroliga underrättelser sprids eller för att upprätt- hålla domstolars auktoritet och opartiskhet. Det första tilläggsprotokollet (d. ) till konven- tionen innehåller en artikel som föreskriver skydd för enskilds egendom (artikel 1). Varje fysisk eller juridisk person skall enligt bestämmelsen ha rätt till respekt för sin egendom. Ingen får berövas sin egendom annat än i det allmännas intresse och under de förutsättningar som anges i lag och i folkrättens allmänna grund- satser. Andra stycket medger dock en stat rätt att genomföra sådan lagstiftning som staten finner nödvändig för att reglera nyttjandet av egendom i överensstämmelse med det allmännas intresse eller för att säkerställa betalning av skatter eller andra pålagor eller av böter och viten. Enligt 1 kap. 1 § första stycket YGL är varje svensk medborgare gentemot det allmänna tillförsäkrad rätt att i ljudradio, television och vissa liknande överföringar samt filmer, videogram, ljudupptag- ningar och andra tekniska upptagningar offentligen uttrycka tankar, åsikter och känslor och i övrigt lämna uppgifter i vilket ämne som helst. Andra stycket samma lagrum anger att yttrandefriheten enligt lagen har till ändamål att säkra ett fritt meningsutbyte, en fri och allsidig upplysning och ett fritt konstnärligt skapande. I den får inga andra begränsningar göras än de som följer av yttrandefrihets- grundlagen. Enligt paragrafens tredje stycke gäller vad som sägs om radio- program i lagen förutom program i ljudradio också program i television och innehållet i vissa andra överföringar av ljud, bild eller text som sker med hjälp av elektromagnetiska vågor. Yttrande- frihetsgrundlagen är alltså tillämplig på alla kända varianter av radio- och trådsändningar oberoende av om de förmedlar yttranden genom ljudradio, television, videotex, telefax eller i andra moderna tekniska format och oberoende av om digital teknik kommer till användning (prop. 1990/91:64 s. 108). Med radioprogram avses innehållet i varje sändning (a. prop. s. 108, jfr. 1995/96:160 s. 65 f.). Med tekniska upptagningar avses enligt fjärde stycket samma lagrum upptagningar som innehåller text, bild eller ljud och som kan läsas, avlyssnas eller på annat sätt uppfattas endast med tekniskt hjälpmedel. Enligt femte stycket i 1 § avses med databas en samling av information lagrad för automatiserad behandling. Yttrandefrihetsgrundlagen är enligt 1 kap. 6 § första stycket tillämplig på sändningar av radioprogram som är riktade till allmän- heten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. Genom en lagändring som trädde i kraft klargjordes att med sådana sändningar av radioprogram avses även direktsända och inspelade program ur en databas. Direktsändningar via Internet liksom uppspelningar via Internet av tidigare inspelningar som startar på tider som den som sänder bestämmer (webbsändningar) omfattas således av grundlagen och är att betrakta som radio- program (prop. 2001/02:74 s. 41 f. och 97). Webbsändningar som startar på tider som mottagaren bestämmer kan också omfattas av lagen under förutsättning att kriterierna i den s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § är uppfyllda. I fråga om radioprogram som förmedlas genom satellitsändning som utgår från gäller enligt paragrafens andra stycke vad som i grundlagen föreskrivs om radioprogram i allmänhet. Tredje stycket i bestämmelsen ger möjlighet att i lag meddela undantag från bestämmelserna i yttrandefrihetsgrundlagen i fråga bl.a. om radioprogram som sänds genom tråd men inte är avsedda att tas emot av någon större allmänhet. Undantag får dock inte avse det som sägs i 1 kap. 2 och 3 §§. Dessa bestämmelser rör meddelar- frihet och förbud mot censur. Enligt 1 kap. 3 § andra stycket RTVL föreskrivs om sådant undantag beträffande sändningar genom tråd som når högst 100 bostäder. Enligt 1 kap. 3 § första stycket RTVL gäller lagen sändningar som når fler än 100 bostäder, utom såvitt avser reglerna om vidare- sändningsplikt som gäller sändningar som når fler än 10 bostäder. Det innebär att både denna lag och yttrandefrihetsgrundlagen är fullt tillämpliga på sändningar som når fler än 100 bostäder. Beträffande sändningar som når fler än 10 men högst 100 bostäder gäller endast 8 kap. 1 § RTVL om vidaresändningsplikt och 1 kap. 2 och 3 §§ YGL. Sistnämnda lagrum är tillämpliga också på sänd- ningar som når högst 10 bostäder men då gäller inte radio- och TV- lagen alls. Om vidaresändning av radioprogram från utlandet 1 kap. 7 § första stycket YGL föreskriver att i fråga om samtidig och oförändrad vidaresändning här i landet av radioprogram som avses i 1 kap. 6 § och som kommer från utlandet eller förmedlas hit genom satellitsändning men inte utgår från gäller enbart vissa av reglerna i yttrandefrihetsgrundlagen, t.ex. vad som före- skrivs i 1 kap. 3 § tredje stycket om innehav av tekniska hjälpmedel och anläggande av trådnät och 3 kap. 1 § om rätt att sända radio- program i tråd. I andra stycket samma lagrum finns en särskild föreskrift för det fall har godkänt en internationell överenskommelse om radioprogram. 1 kap. 9 § första stycket YGL anger att grundlagens föreskrifter om radioprogram tillämpas också när en redaktion för en tryckt periodisk skrift eller för radioprogram, ett företag för yrkesmässig framställning av tryckta eller därmed enligt TF jämställda skrifter eller av tekniska upptagningar eller en nyhetsbyrå med hjälp av elektromagnetiska vågor 1.på särskild begäran tillhandahåller allmänheten information ur en databas, vars innehåll kan ändras endast av den som driver verksamheten, direkt genom överföring eller indirekt genom framställning av en teknisk upptagning, en skrift eller en bild, eller