sou · GRB36d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Det förefaller som om banden mellan vildsvinssuggan och hennes avkomma kvarstår även sedan avkomman kommit upp i vuxen ålder. Samma fenomen har iakttagits även hos tamsvin som hållits i stora hägn. Storleken på vildsvinsflockarnas vistelseområ- den bestäms av tillgången på föda men brukar variera mellan tio och tjugo kvadratkilometer. Unggaltarna ingår i suggflockarna till de blir ett till . Därefter lämnar de dessa men har svå- righeter konkurrera med de äldre galtarna. De bildar ibland egna grupper. De äldre galtarna, ofta äldre än tre–, lever ensamma – galtar är enstöringar – och strövar över större områden än sug- gornas familjegrupper. När suggorna är i brunst uppsöker galtarna suggflockarna och då uppstår ofta strider mellan olika galtar. Gylta är beteckningen på ungsugga från könsmognaden ca 6 månaders ålder till dess den avvant sin första kull. Efter denna tidpunkt är beteckningen sugga. Plötslig hjärtdöd hos svin har ansetts bero på fysisk ansträngning men det är visat att psykisk belastning medför betydligt större risk (, 1977; ). Socialt beteende; Dominansförhållanden; Kommunikation. I naturen lever svin i små grupper med två till sex suggor jämte ungsvin och smågrisar och ofta någon vuxen galt. Inom gruppen råder en stabil social struktur med mycket lite aggressivt beteende. Vid vila ligger de ofta tätt tillsammans. Smågrisar ligger alltid tätt intill suggan, även när det är varmt i utrymmet. Svinens sociala kontakt utövas genom akustiska, olfaktoriska och visuella signaler och genom direkt kroppskontakt. Inom grupper av suggor är äldre djur dominanta gentemot yngre. Beteendet vid aggression är följande: Djuret fixerar oppo- nenten med ögonen och vrider öronen framåtuppåt mot opponen- ten. Nästa moment kan bli ett häftigt, mycket snabbt och om det är ett vuxet djur, ofta mycket farligt bett. Vuxna galtar utnyttjar dessutom sina betar till att utdela rivsår. Som hos flera andra djur- arter visar svinet underkastelsebeteende genom att sänka och vrida huvudet åt sidan när en dominant individ närmar sig. Aggressioner åtföljs , oavsett ålder på djuren, av höga skrik från kombattanternas sida. Under förutsättning av att de har tillräckligt utrymme och att miljön i övrigt inte är karg eller i övrigt olämpligt utformad utvecklar svin som hålls i grupp i regel en stabil social hierarki vil- ket tar sig uttryck i att de uppträder fridsamt, dvs. frekvensen grava aggressiva beteenden inom gruppen är låg. Detta anses bero bl. på att svin kan identifiera varandra på olfaktoriska och visuella signaler. När ett svin vistas utomhus söker det aldrig föda med trynet tätt intill ett annat djurs huvud. Agonistiskt beteende förekommer där- emot hos svin i samband med utfodring i foderhoar när de tvingas äta tätt intill varandra. Utfodringsanordningarna måste vara utfor- made med hänsyn till svinets beteendebehov vid fodersök och foderupptagande så att dominanta individer inte kan skada eller utestänga ranglägre från foder med aggressiva beteenden. Ofta tillfogar djuren varandra bett. Om suggor hålles i lösdrift skall ett system med foderspiltor tillämpas, där djuren stängs inne under utfodringen så de inte kan attackera varandra bakifrån, och som är så utformade att de inte kan attackera varandra i sidled vid foder- tråget. Foderspiltornas främre sidoväggar måste därför vara täta för att hindra intillstående djur att störa varandra. Även hos smågrisar kan aggression uppträda i samband med diande. Varje spädgris har kort efter födelsen utvalt sin spene. Det förekommer att två gri- sar väljer samma spene och detta kan, redan när de är någon timme gamla, utlösa intensiva aggressiva beteenden i form av att grisarna biter varandra främst i ansiktet och öronen. Det förekommer att sådana beteenden mellan två grisar inte upphör förrän grisarna är avvanda. När man släpper samman grisar, t.ex. två avvanda kullar, på ett begränsat utrymme, t.ex. i en box, uppträder agonis- tiska beteenden, som kan pågå . Om djuren däremot släpps samman på en större yta och om denna är halmströdd blir frekven- sen agonistiska beteenden icke så mycket lägre men intensiteten och durationen väsentligt lägre. I stället visar djuren det för svin så karakteristiska explorativa beteendet. De bökar, biter i och tuggar på halmen. Det dominanta djuret riktar sin mesta aggression mot de djur som befinner sig nedanför i rangordningen. I en studie visades (o. medförf. 1979) att om man till- förde 2–3 hg halm per dag till suggor utförde lösgående suggor 12 olika beteenden medan suggor som var fixerade i burar endast utförde ätbeteenden och all halm åts upp . De lös- gående suggorna åt däremot endast en del av halmen. Även om deras näringsbehov genom några minuters utfodring tillgodosetts kunde de genom att röra sig fritt tillgodose även sitt fodersöks- beteende genom att böka i och på annat sätt manipulera halmen, beteenden som de fixerade suggorna var förhindrade utföra. För svin liksom för andra husdjur är alltså vissa beteenden sär- skilt nödvändiga. Svin har behov av att defekera och urinera på en avskild plats, de har behov av att ligga parallellt och mycket tätt tillsammans, ofta med huvud vid svans, och de uppvisar ett påtag- ligt behov av en stimulusrik miljö där de kan utöva sina explorativa beteenden, där bökandet med trynet spelar stor roll. Svin måste alltså ges en miljö där dessa elementära behov kan tillgodoses. Benägenheten för att böka som finns hos alla svin är ett fixt rörelsemönster och är sålunda medfött. Det är därför angeläget att varje miljö människan tillhandahåller svin gör det möjligt för dem att tillgodose detta beteendebehov. Om svinets behov av att genomföra undersökande och födosöksbeteende inte tillgodoses t.ex. genom att grisar hålles i en karg miljö, uppstår lätt aggressiva beteenden som förekommer i väsentligt lägre grad om halm ges djuren även i små kvantiteter (van Putten ). När man håller svin inomhus tillgodoses deras behov att böka genom att de ges tillgång på lämpligt material, t.ex. halm, för att utföra detta bete- ende. När de hålls utomhus får de inte hindras att böka t.ex. genom att ringar appliceras i trynet. Beteende vid fara, rovdjursangrepp etc.; När svin skräms vänder de sig blixtsnabbt i riktning mot faran, blir under någon sekund stående blickstilla och tyst medan de visuellt och audiellt orienterar sig om faran innan de antingen som regel flyr från densamma under utstötande av varningsgrymtningar eller skrik. Vid flykt rusar alla åt samma håll, oftast i galopp, och söker gömma sig. Skriken lockar inte sällan galtar, liksom suggor som har kultingar, att gå till attack. Svin reagerar snabbt på okända ljud och på synintryck och skräms lätt av sådana. Därvid kan lätt paniksituationer uppstå. Det sätt på vilket svin uppfötts synes inverka på deras reaktioner vid presumtiva hot. Svin uppfödda i karg miljö, eller i halv- eller helmörker, som djurägare i många länder tillämpar för att minska frekvensen svansbitning och andra stereotypier, har visats vara mera panikbenägna än svin uppfödda i mera stimulusrik miljö. Det är nödvändigt att den som har att sköta eller undersöka svin är förtrogen med tecknen på aggression eftersom angreppet kan komma blixtsnabbt efter det de första tecknen visat sig i form av kropps- och öronposition och ett dovt varningsläte. Svin är flockdjur men inte alls i så hög grad som får eller nötkrea- tur. De uppvisar emellertid vid fara en stark beteendesynkronise- ring och efterföljandebeteende varvid de håller kontakt med syn, hörsel, kroppskontakt och läten. Vuxna vildsvin är vakna under ca . Den reste- rande tiden utgöres till av sömn medan tillbringas i en halvvaken, dåsande tillvaro. Om vildsvin inte störs av människor är de aktiva under åtminstone hälften av dagen, men i områden där de jagas undviker de öppna områden och blir mer nattaktiva. Det hävdas ibland att tamsvin är mer inaktiva än vildsvin. Det är emellertid skillnad i detta avseende också hos tamsvin, beroende på inhysningsform. I en studie har visats att suggor inspärrade i bur var inaktiva, låg, av dagen medan lösgående var inaktiva av tiden (o. medförf. Alla svin är starkt motiverade för att utföra olika beteenden på olika platser. De avskiljer noga liggplatsen från foderplats eller plats för fodersök och gödslar aldrig på liggplatsen. Undersökande, explorativt, beteende upptar en stor del av grisens tid och är en del av sökandet efter föda men också en del av dess sociala beteende liksom dess anti-predator beteende. Det explora- tiva beteendet underlättas av ett välutvecklat luktsinne, god hörsel och brett synfält. Luktsinnet utnyttjas intensivt i dess undersö- kande beteende. När grisar introduceras i för dem okänd miljö vidtar genast ett intensivt undersökande beteende. Svin förhåller sig generellt avvaktande och mycket försiktigt inför allt för dem okänt. De tvekar t.ex. inför omväxlande golv- underlag, ändrad golvlutning, kontrasterande ljusa och skuggade partier, vattenpölar etc. på golvet i drivgångar. de röra sig mot mörka delar medan de lättare rör sig mot ljusare delar. Diet, födosöksbeteende, beteende och kroppsställningar vid födointag Svinet är allätare och förtär gräs, rötter, frukter, bär, spannmål, maskar, insekter, smådjur som grodor, möss etc. En viktig del av födosöket är bökandet. Tamsvin som ges möjlighet böka och tugga på vegetation gör detta även om de inte är hungriga utan mätta eftersom detta beteende är djupt rotat i deras beteenderepertoar. Trynet är genom sin koniska form och genom att den rikligt kän- selnervsförsedda nosplattan kan utöva en avsevärd styrka särskilt anpassat för att böka. Det välutvecklade luktsinnet utnyttjas i födosöket. Grisens explorativa beteende visar sig i att även mätta grisar gärna ägnar med att böka och därmed utföra födo- söksbeteende varvid trynets förmåga att taktilt och olfaktoriskt undersöka utnyttjas. Behovet att böka är uppenbarligen så elemen- tärt att en miljö som inte ger grisen möjlighet att böka i strö eller annat lämpligt material inte uppfyller ett grundläggande djurhälso- och djurskyddskrav. Svin är känsliga för vattenbrist. Vattenbehovet varierar med åldern. Grisar med levande vikt 21–behöver vid ca 0,12 l vatten per kg kroppsvikt, vid 52–drygt 0,09 l per kg kropps- vikt. Behovet ökar vid (o. medförf. Vuxna svin kan behöva upp till vatten vid hög yttertemperatur. Svinets bett är komplett med permanenta tänder vid ca 1½ års ålder. Resnings- och läggningsbeteende; När en sugga lägger sig går den ofta i cirkel något varv och under- söker golvet eller marken. Den lägger sig genom att gå ned på car- pus, sedan sänks bakdelen ofta lodrätt ner varefter suggan går över på ena sidan med bakdelen och därefter sjunker ned först på arm- bågsleden, sedan på bröstbenet varefter den, om den skall ge di, lägger sig på sidan och därvid ofta med en karakteristisk rörelse vänder upp den undre sidans spenrad. Val av liggplatser. Liggställningar, vilobeteende, sömn; Studier av svin som hålls utomhus visar att de är mycket benägna att välja en torr liggplats. Finns t.ex. halmströ tillgängligt väljer de liggplats där och kryper ofta ner i ströet. Svin undviker dragiga och fuktiga liggplatser. Om drag eller fukt uppstår på liggplatsen för- vandlas den lätt till gödselplats. Smågrisar är starkt benägna ligga nära suggan även när det är varmt. Svinens liggbeteende, parallellt med och tätt invid varandra, som ses redan hos små grisar kvarstår hela livet. Det liggbeteende, parallellt med varandra, ibland nos vid svans, som ses hos späd- grisar , kvarstår hos djuren under hela livet. Även vuxna suggor som är okända för varandra och släpps samman i en box, intar denna liggställning. Rörelse vid förflyttning; Svin förflyttar sig i långsamt eller livligt skritt, i trav eller i galopp. Beteende vid gödsling och urinering; Vid defekation kröker svinet ryggen obetydligt uppåt, lyfter svan- sen och brukar oftast stå stilla. Det förekommer dock att svin defekerar under gång framåt. När urinering skall ske ställer sig svi- net alltid stilla, ryggen kröks i en tämligen markerad båge uppåt, svansen lyfts som bakbenen placeras framåt under buken innan urineringen sker. Studierna i seminaturlig miljö visar att smågrisarna stannar i bäd- den eller boet i de fall suggan avlägsnar sig . Liksom suggan lämnar de dock bädden för urinering och defeka- tion. Principiellt samma beteende som vildsvinet uppvisar tamsvin vid inomhushållning. gödslar små- grisarna i gödselgången om det finns en sådan. Urinering sker också där men kan även ske invid vattenkoppen om en sådan finns eftersom de gärna väljer att urinera på våta ytor. Vattenkoppen bör därför vara placerad nära gödselgången. Egenskapen att skilja göd- selplatsen från liggplatsen synes vara ett instinktbeteende hos svin, det är påtagligt hos svin som går lösa utomhus. När svin hålls utomhus förekommer att de gör i ordning sär- skilda liggplatser, gärna försedda med strö. Av detta följer att svin också inomhus bör hållas så att de kan ha en separat liggplats och en separat gödselplats. Fixering av suggor i burar eller med binds- len, som omöjliggör för djuren att skilja gödselplats och liggplats, innebär sannolikt en ofysiologisk stress som menligt kan bidra till att minska resistensen mot sjukdom. Särskilt före och efter förlossningen har suggan ofta behov av att defekera och urinera. Det är då viktigt att suggan har tillgång till gödselplatsen eller gödselgången. Om så inte är fallet utlöses inget eliminationsbeteende och detta kan resultera i sjukliga föränd- ringar, bl. a. Agalactia toxaemica (s.k. grisningsfeber). Kroppsvård; Renlighet; Svin utför inte som t.ex. nötkreatur eller hästar kroppsvård på var- andra. De kan inte som nötkreatur, hund, eller katt slicka sig. De utför kroppsvård genom att skrubba sig mot buskar och grenar. När de vältrat sig i dy för att reglera kroppstemperaturen skrubbar grisarna av sig den torkade leran mot buskar och träd. Lösgående suggor är i mer än nio fall av tio absolut rena under förutsättning att klimatet inte är varmt, då de söker svalka i gyttje- bad utomhus eller gödselgång inomhus. Temperaturreglering, Klimatkrav; Svin har mycket begränsad förmåga till temperaturreglering. De har inte andra djurs möjlighet att reglera kroppstemperaturen genom transpiration då de i princip saknar svettkörtlar. De måste huvud- sakligen reglera kroppstemperaturen via huden, genom att kyla den, men har också en viss möjlighet påverka kroppstemperaturen genom att avge vattenånga via näsöppningar, mun och svalg. Svinet saknar vid värme t.ex. hästens förmåga att svettas eller hundens att hässja. Möjligheten till värmereglering via näshåla och svalg är dock betydligt effektivare hos vildsvin än tamsvin eftersom huvudet storlek och därmed de vätskeavgivande ytorna i förhållande till kroppsstorleken är betydligt större hos vildsvin än hos tamsvin. Under domestikationen har människan selekterat för ett mindre huvud och en större kropp hos tamsvinet. metoden att sänka kroppstemperaturen för svin är därför att svin söker svalka genom att sträcka ut sig på en kall yta värmeledande yta, fuktig jord eller en fuktig betongyta, eller genom att vältra sig i vatten eller dy. Även när det gäller värmeavgivning via ledning från huden har vildsvinet en fördel framför tamsvinet då vildsvinet har en större hudyta i förhållande till kroppsvikten än tamsvinet. Generellt är för svin hög temperatur ett större problem än låg temperatur. Noggrann reglering av kroppstemperaturen är alltså viktig för svinets hälsa och välfärd. Redan en liten ökning av den normala kroppstemperaturen kan innebära risk för cirkulations- rubbning hos svin. Vid hög yttertemperatur söker svin som vistas utomhus svalka i vattensamlingar, gärna gyttjiga sådana. Efter at ha vältrat sig i vat- ten är grisen kyld , efter att ha vältrat sig i lervälling (1965). Den torkade leran skrubbar gri- sarna efterhand av sig mot buskar och grenar. Grisar utomhus som är täckta av lera indikerar alltså inte smut- sighet utan att grisen skyddat sig mot hög temperatur. Vid hög temperatur inomhus förekommer det att svin lägger sig i gödselgången. Höga temperaturer i svinhus måste därför undvikas. Om grisar ligger i gödsel inomhus indikerar detta att olämpligt inomhusklimat hindrar grisarna att på normalt sätt ombesörja sin temperaturreglering. är spädgrisarnas värmereglering dåligt utvecklad och de förlorar snabbt värme till omgivningen. Detta kompenseras bl.a. genom deras beteende att, om inte ytter- temperaturen är mycket hög, alltid ligga tätt tillsammans, parallellt med varandra. De söker värme bl. a. intill suggan, t o m ovanpå suggan. När suggan grisar utomhus gräver smågrisarna ned sig i den av suggan iordningställda bädden. Därigenom kan de motstå även mycket låga temperaturer. Vid inomhushållning ord- nas ofta en liggplats för grisarna, avskild från suggan. Över denna placeras värmelampa dels för att höja temperaturen i grisarnas vis- telsezon, dels för att, genom att förmå dem ligga avskilt från sug- gan, hindra dem från att bli trampade av suggan. Om de inte är undernärda klarar svin låga temperaturer. Man kan hålla såväl sinsuggor som slaktsvin och modersuggor utomhus vid mycket låga temperaturer under förutsättning att de har fri tillgång till en nederbörds- och dragskyddad liggplats t.ex. i halm. Även smågrisar över 1–2 veckors ålder klarar låga temperaturer. Vid kyla söker vuxna svin , och smågrisar alltid när det är kallt, bortsett från under digivning, krypa ned i bäddmaterial. Om sådant skydd saknas, t.ex. vid otillräcklig mängd strö på liggplatsen i otillräckligt uppvärmda lokaler, söker de ligga tätt tillsammans. Alla svin är ytterligt känsliga för drag på liggplatsen. Alltför hög temperatur på liggplatsen medför att djuren söker reglera kropps- temperaturen genom att lägga sig på fuktiga platser, vid vattenkopp eller i gödselgång. Vid alltför hög beläggning i boxar kan grisarna för gödsling och urinering välja andra platser än gödselgången. Om liggplatsen är dragig eller fuktig är det vanligt att delar av den utnyttjas som göd- selplats. Relativa luftfuktigheten i svinhus bör vara +- . Syn; Beteende i ljus och mörker; Svin reagerar för rörelser i sin omgivning. Deras synfält är ca (1977) vilket innebär att de snabbt upptäcker rörelser även från sidorna. De anses ha dålig förmåga till avståndsbedömning vil- ket medför att de visar stor misstänksamhet när de möter t.ex. annat golvunderlag eller vattensamlingar i en drivgång liksom alla främmande inslag i sin väg, skuggor och dagrar inomhus såväl som främmande föremål inomhus eller utomhus. Hörsel; Ljud och akustisk kommunikation; Svinets har god hörsel men i likhet med de flesta husdjur är svinets hörselområde ofullständigt utforskat. Eftersom en stor del av deras sociala kontakt sker genom akustisk kommunikation har de ett rikt register när det gäller att avge olika ljudsignaler, från svaga grymt- ningar till höga skrik. När de söker föda håller individerna kontakt med varandra genom att avger de korta låga grymtningar. Suggan och smågrisarna har en rik repertoar av grymtningar som bl.a. styr diande, digivning och mjölknedsläppnuing. I samband med brunst avger galten en typ av grymtningar, vid hot, fara eller aggression används en helt annan repertoar där höga skrik ingår. Deras sociala kontakt utövas dessutom genom olika akustiska signaler som den grymtningsrepertoar suggan avger vid digivning, grymtningar som avges under födosök men också varningssignaler och skrik när de attackeras. När sådana skrik kommer från små- grisarna utlöses att modersuggan, ibland också andra suggor, rusar till assistans och vid behov går till angrepp mot predatorer. Lukt- och smaksinne; Känsel; Svin har ett mycket väl utvecklat luktsinne som de utnyttjar i sam- band med födosök, bökande. Det har använts av människa i sam- band med svampletning, tryffelsvin. Svin reagerar på smärta med våldsamma frigöringsförsök och höga skrik. Beteende vid brunst och parning; Dräktighet; Vildsvin blir könsmogna vid 8–10 månaders ålder, tamsvin vid ungefär sex månaders ålder. Vildsvin har till skillnad från tamsvinet i allmänhet endast en brunstperiod, , och grisningarna sker på senvinter tidig vår. inträffar en andra brunst- period med en ny grisning . Tamsvin har brunster året runt och brunsten inträffar i regel på femte dagen efter avvänj- ningen. Brunsten varar en och suggan söker aktivt galten under brunsten. Galten producerar luktämnen som tillsam- mans med galtens grymtningar attraherar suggan. Om suggan utsätts för stress efter betäckningen, t.ex. om den hindras utföra normal beteenderepertoar genom att fixeras i bur, kan detta leda till fosterdöd. Normal dräktighetstid är (, och ) men en variation mellan kan förekomma. Brunsten inträffar efter avvänjningen och om konception ej skett återkommer den . Moderns beteende före förlossningen samt beteende hos moder och avkomma under och efter förlossningen; Kullstorlek; Diande och digivning; Beteende före förlossningen; Studier av suggor och smågrisar under seminaturliga förhållanden har visat att de beteenden som vildsvin uppvisar i samband med grisning återfinns också hos domesticerade svin. söker oftast isolera sig före förlossningen för att söka plats för bädden eller boet. I detta sökande tillryggalägger suggan ofta åtskilliga kilometer. före partus bäddar suggan, dvs. samlar material till en bädd eller ett bo. De visar stor uppfinningsrikedom när det gäller att samla material och att forma detta till en bädd eller ett bo. Suggor inom- hus i boxar med halmströ samlar halm i en hög, en bädd. Detta är ett beteendebehov hos suggan som inte kan tillgodoses med någon form av färdigställd bädd. Ofta kan man iaktta att suggorna söker forma halmen genom att tugga den. Utomhus väljs annat tillgäng- ligt material, löv och långt gräs. Det förekommer att suggan flyttar denna bädd eller påbörjar flera bäddar innan den defi- nitiva platsen utväljs och den slutliga bädden färdigställs. Utomhus söker suggan gärna att finna en så långt möjligt nederbördsskyddad och torr plats för bädden eller boet, t.ex. under ett träd. Innan skördetröskningen var allmän fanns ofta en eller flera stora halmstackar intill uthusen på gårdarna i . Om en sådan fanns i den hage där suggorna vistades valde de undantagslöst att åstadkomma en håla eller ett gryt i halmstacken som liggplats. Att fixera suggor före grisningen innebär sålunda att hindra sug- gan utöva den intensiva aktivitet den är skapad eller programmerad utföra. Modersbeteendet hos svin förefaller bestå av sex faser: Sökande efter lämplig grisningsplats, byggande av bädd eller bo, grisning, vistelse i bädden/boet, social integration i gruppen, avvänjning. (1976). Såväl före som efter förlossningen har suggan ofta behov av att defekera och urinera. Det är då viktigt att suggan har tillgång till gödselplatsen eller gödselgången. Om så inte är fallet utlöses inget eliminationsbeteende och detta kan resultera i sjukliga föränd- ringar, bl.a. Agalactia toxaemica (s.k. grisningsfeber). Av detta framgår att modersuggor skall hållas så att de kan fritt välja mellan liggplats och gödselplats, att de bör ha tillgång till halm för att genom föra sitt bäddningsbeteende och att suggan bör ha till- räckligt med plats för att gå runt innan den lägger sig ner. Under själva förlossningen visar suggan föga intresse för grisarna. Lugna suggor ligger ofta under hela förlossningen medan nervösa suggor ofta reser sig efter det varje gris är född. Om suggan störs under grisningen reser den sig ofta. Varje sådan rörelse innebär hos nervösa suggor risk för att grisarna skall bli trampade. När en sugga grisat färdigt lockar den ofta med ett karakteristiskt ljud grisarna till sig för att få dem att dia, om de inte redan är i färd med detta. Förlossningen tar normalt 2–. Suggor i bur har oftare förlängd förlossningstid än lösgående (1973). Vildsvinssuggan föder mellan 4–13 grisar, för tamsvinet varierar kullstorleken mellan extremerna 3–5 och mer än 16–17.