sou · GRB318d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Det finns i praktiken två versioner av vad skall ha uppgivit som svar på Tjernysjevs missnöjde med det svenska agerandet i fallet Granovskij. Enligt den sovjetiska promemorian av skall ha sagt att svenska myndigheter väntar på svar i fallet (Dokumentsamling, D34). I den ryska arbetsgruppens rapport av 2001 hävdas att uppgivit att något svar om var vistas inte heller erhållits från ännu (Rapport, 2001: 23). Vilken av de bägge versionerna som är riktig har inte kunnat avgöras, eftersom man från rysk sida inte vill lämna ut de chiffertelegram som utväxlades mellan legationen i och utrikesministe- riet i (UD II: 52). skickade därefter ett brev vari han uppgav sig vara bemyndigad att förklara, att en missuppfatt- ning måste föreligga vad gällde yttrande: Vad statsministern yttrade var att även om ett misstag i behandlingen av fallet Granovski skulle ha begåtts, affären dock icke vore av den betydelse, att den borde tillåtas inverka på den önskvärda utvecklingen av förbindelserna mellan och (P 40 J, 25/11- 1946) hade alltså statsministern och kabi- nettssekreteraren förklarat att relationerna mellan och inte borde påverkas av ärenden såsom Granovskij, Makarova etc. noterade i sin promemoria 1951 att det synes mig inte alldeles osannolikt, att minister verkligen uppfattat de yttranden om dylika frågors mindre betydelse för de svensk-ryska relationerna som fällts från svensk sida i de nyssnämnda En resultatlös diplomatisk offensiv fallen såsom tillämpliga även på ett annat dylikt ärende, nämligen fallet (P 2 EuI, 27/4-1951). uttalande till Tjernysjev väckte viss uppmärksamhet inom UD. kommenterade i sin dagbok: Den stackars skulle, enligt vad ryske ministern sade , till Tchernychev hava yttrat, att begått ett fel i affären Granovski. Sedan talat med statsmi- nistern sände han ett brev till T., vari meddelades, att han missuppfat- tat statsministerns yttrande. Denne skulle hava sagt, att även om regering skulle hava begått ett misstag, så vore saken inte av den stor- leksordning, att den kunde få inverka på det goda förhållandet mellan och SSSR. Även ett dylikt yttrande var naturligtvis mycket enfaldigt – det är verkligen det slag av hypotetiska uttalanden, som man helt enkelt inte får göra. Det hela är naturligtvis att tillskriva bristande vana i umgänge med utlänningar och särskilt diplomatisk kontakt med ryssar (, 1989: 786). Huruvida det är en rimlig tolkning att Tjernysjev skulle grunda sitt påstående att fallet inte påverkat de svensk-sovjetiska relationerna, på dessa tre uttalanden av och , är svårt att bedöma med säkerhet. Den svenska positionen ifråga om t.ex. fallet Makarova var på intet sätt okänd på sovjetisk sida före . hade Makarova av givits förlängt uppehållstillstånd, och markerade Engzell mycket klart den svenska positio- nen ifråga om Makarova: Då Vinogradov påpekade, att det vore egendomligt, att minister upprepade gånger begärt hemsändande från av svenska medborgare, t.ex. af Sandeberg, sade jag mig tacksam för att denna fråga berörts. Jag ville nämligen framhålla, att af Sandeberg intet högre önskade än att få resa till , medan Macharova tvärtom enständigt vägrade att lämna . Dessa båda fallen voro därför icke alls jämförbara och man voro å svensk sida förvånad över att icke af Sandeberg kunde tillåtas hemresa (P 40 R, 19/3-1946). sade till Tjernysjev med hänsyftning till ärendet Makarova att det vore en bra obetydlig fråga, som så sys- selsatte de bägge regeringarna (R 70 Er, 29/4-1946). Också sovjetiska företrädare hade, trots att repatrieringsfrågor, såsom ovan nämnts, stod högt på den sovjetiska agendan, gjort lik- nande uttalanden. I ett samtal med En resultatlös diplomatisk offensiv hade Abramov t.ex. sagt att vi ej skola gräla för en flickas skull (HP 80 B, 26/3-1946). Det ter sig följaktligen lite märkligt att Tjernysjev just drog slutsatsen att uttalande kunde tolkas som att frågor såsom inte hade påverkat de svensk-sovjetiska relationerna. Kan då Tjernysjev ha fått denna uppfattning från något annat håll? Förutom samtal med Tjernysjev finns endast ett ytterligare dokumenterat möte mellan en svensk minister och det sovjetiske sändebudet. skriver i sin dagbok att han talat med Sohlman om " samt varit på ry. Huruvida , efter att ha samtalat med Sohlman om , sagt något rörande läget i de svensk-sovjetiska relationerna till den sov- jetiske ministern i samband med dennes mottagning är omöjligt att bekräfta, men det ligger inom det möjligas gräns. Av existerande dokumentation att döma är detta det enda tillfälle, efter mötet med , som Tjernysjev träffade någon ur den . Ryska myndigheters vägran att låta ta del av kryptotrafi- ken mellan i och utrikesmini- steriet i omöjliggör tyvärr några entydiga slutsatser vad gäller denna fråga. Den svenska offensiven för sak ebbade som nämnts ut efter samtal med , och den förefaller inte ha satt några djupa spår i den sovjetiska bilden av relationerna med . Tjernysjev hade rapporterat till , när var som mest aktiv i ären- det, att Wallenbergsfallet icke har påverkat svensk-ryska relatio- nerna som bättre än någonsin och alltjämt förbättras (P 2 EuI, 30/12-1946). I en omfattande analys av den svenska utrikespolitiken och de svensk-sovjetiska relationerna som Tjernysjev presenterade nämndes överhuvudtaget inte Wallenberg-ärendet. Under rubriken ogynnsamma faktorer i de svensk-sovjetiska relatio- nerna, nämns emellertid flera av de ärenden som man från sovje- tisk sida sammankopplat med , t.ex. de fem sov- jetiska matroser som anklagades för att ha mördat sina officerare (men friats i svensk domstol /), fallet Makarova, fallet med de 40 tyska och baltiska soldater som undantagits från baltutlämningen på grund av sjukdom, fallet En resultatlös diplomatisk offensiv Granovskij, samt de 30 000 civila baltflyktingarna i (AVPRF, f. 0140, op. 38 d. 145, l.l. I det föregående har tre låsningar eller blockeringar behandlats som alla på olika sätt kan antas ha bidragit till att den svenska sidans agerande för sak förblev resultat- löst. Dessa är alltså a) bilden av som blockerat, b) Dekanozovs vägran att träffa svenska diplomater med anledning av Wallenberg-ärendet, samt c) Tjernysjevs telegram av . Den finns emellertid också en fjärde faktor som tvivelsutan bidrog till att blockera ett effektivt svenskt drivande av Wallenberg-ärendet. Denna faktor rör den stora mängd motsägel- sefull information rörande vistelseort och öde efter som efter arresteringen av började spridas i form av t.ex. förmodande att mördats (R 18/, 14/3-1945), Kossuth- radions meddelande att mördats av (P 2 EuI, 15/3-1945) och brev till Reuterswärd med teorin om som mördad av pilkorsarna (P 57, 28/3-1945). De tidiga vittnesuppgifterna rörande öde var dock relativt få i jämförelse med vad som komma skulle. skedde en markant ökning av mängden motsägelsefull infor- mation. Denna utredning kan inte göra anspråk på att genomföra en fullständig genomgång och analys av de uppgifter som kom in till UD rörande . En kortare genomgång är dock nödvändig i syfte att förstå under vilka villkor utrikesledningen och utrikesförvaltningens tjänstemän hade att verka i utredningsarbetet rörande fallet . namn i , i ett litet fängelse på landet Som ovan nämnts uppgav af Sandeberg i en intervju i att han träffat två personer som uppgav sig ha träffat i sovjetisk fångenskap. Dagen efter, , uppgav också en dansk journalist att dansken (som suttit internerad tillsammans med af En resultatlös diplomatisk offensiv Sandeberg i Krasnogorsk-lägret) mellan träffat i ett sovjetiskt läger utanför . skulle ha skrivit sitt namn och hälsning i (P 2 EuI, 29/6-1946). Dessa uppgifter tillbakavisades emellertid strax därefter av som sade sig aldrig ha träffat . inkom uppgifter om att en ungersk kvinna skulle uppgivit för en svensk affärsman i att skulle befinna sig i ett litet fängelse på landet (P 2 EuI, 1/7-1946). kunde aldrig lokaliseras, men däremot hennes make , som uppgav sig inte ha några upplysningar om (P 2 EuI, 26/10- 1946). internerad i Winterstoll, uppgavs en ungersk grenzoberleutnant vid namn Hódosi Kovács ha suttit fängslad hos den 43:e ryska divisio- nen tillsammans med och den svenske medborgaren . Engeström i orten i . Engeström skulle ha frigivits, medan tvingats medfölja den sovjetiska divisionen till Focsani i Bessarabien (P2 EuI, 1/7, 8/7, 16/7-1946). meddelade den då frie Engeström att han visserligen suttit fängslad tillsammans med Hódosi, men inte sett eller träffat (P2 EuI, 17/7-1946). inkom mer detaljerade uppgifter från Hódosi. Denne sade sig ha suttit internerad hos det 46:e NKVD-komman- dot tillsammans med från till . I en officiell skrivelse till utrikesministern vidarebe- fordrades mycket detaljerade uppgifter från Hódosi rörande fångenskapen. Det 46:e kommandot, som följde de sovjetiska fronttruppernas framryckning hade enligt Hódosi ofta bytt kvar- ter. Mellan 1945 hade förbandet rört sig mellan orterna Nagy-Igmánd, Györ, Magyarovár, Bruck, , Strasshof och slutligen Deutsch-Winterstall i . Från skulle ha vistats i samma lokal som Hódosi och delat cell med honom. I cellen skulle också ha befunnit sig. Hódosi lämnade också detaljerade upplysningar om bl.a. kläder och att uppgivit sig vara frimurare. En resultatlös diplomatisk offensiv Från UD:s sida konstaterades emellertid att Hódosi inte gav intryck av att vara ett vare sig omdömesgillt eller vederhäftigt vittne (2 EuI, 16/9-1946). bestred sedermera () uppgiften från Hódosi att han skulle ha delat cell med (P 2 EuI, 29/3-1947). , strax efter publiceringen av bok, hade kabinettssekreterare ett samtal med den nye ungerske ministern i , förutvarande tjänstemannen vid brittiska be- skickningens i , . Det ungerska sändebudet uppgav under samtalet att han personli- gen var övertygad om att icke längre funnes bland de levandes antal. Böhm höll för sannolikt att , som lämnat tillsammans med två ryska office- rare, fallit offer för ett angrepp, i en förstad till , där sprängda delar av pilkorsstyrkor funnits (P 2 EuI, 29/11-1946). inkom uppgifter från en , att den ungerske baronen , under sin inter- nering i det sovjetiska koncentrationslägret i nära , skulle ha träffat (P 2 EuI, 4/12-1946). lokaliserades därefter och ett ingående för- hörsprotokoll (som hänvisade till vid interpellationen ) upprättades . Däri framgår att , i samband med förflyttningar till och från badstu- gan i lägret , sett en lång mager man, som skulle varit 'den svenske konsuln'. konfronterades med ett foto- grafi av trodde [han] sig kunna känna igen den svensk han sett i (P 2 EuI, 17/12-1946). i Gödöllö, dödad på väg till Debrecen, i läger 1156 Samma månad berättade ungraren () Kasser (som uppgav sig känna mycket väl och skulle ha varit generalsekreterare vid korset i ) i samtal med En resultatlös diplomatisk offensiv att han hört ett rykte om att det i ryska fång- lägret i i skulle finnas sogar ein Diplomat (en uppgift som för övrigt stämmer med Sulners viktiga vittnesmål av ). Att detta skulle ha varit bedömde dock Kasser som otroligt. Kasser trodde inte att dödats vare sig av rövarband eller av pilkorsare. De senare hade, uppgav Kasser, så snart ryssarna kommit till blivit 'demokrater', dvs. Den större penningsumma som uppgavs ha medfört på sin resa från till Debrecen hade sannolikt inte utövat någon lockelse, eftersom pengö-sedlar fanns i överflöd: ryssarna tryckte själva. Däremot var Kasser övertygad om att , (om han verkligen anträtt resan från till Debrecen), dödats på vägen av en bomb. Han hade sig bekant hundratals personer, som just hade omkommit på detta sätt (P 2 EuI, 6/12-1946). telegraferade Arfwedsson från att enligt obekräftade uppgifter skulle befinna sig i ett sovjetiskt fångläger med nummerbeteckningen 1156. Enligt upp- gifter, som inkom till UD (1951), skulle detta med- delande ha härstammat från en sovjetisk ambassadtjänsteman i , som i berusat tillstånd skulle ha uppgivit detta till en ungersk kvinna, som därefter underrättat den svenska lega- tionen (P 2 EuI, 13/11-1951). 13.5Läget i utredningen om hade följaktligen den svenska utrikesförvalt- ningen erhållit en ganska stor mängd obekräftade uppgifter om . I vissa fall (t.ex. Hódosi) anade man uppenbarligen att uppgifterna sannolikt var falska, men i flera fall var det naturligtvis omöjligt att bestämma uppgifternas sanningsvärde. Graden av desorientering inom UD illustreras bl.a. av det faktum att Hódosis uppgift att skulle ha internerats i Focsani i Bessarabien föranledde Reuterswärd, enligt instruktion från UD, att begära en undersökning hos den sovjetiska kontrollkommissionen i (R 18 , 17/7-1946). meddelade Molochovskij vid kontrollkommissionens stab En resultatlös diplomatisk offensiv att det inte varit möjligt att fastställa huruvida befunnit sig i Focsani (R 18 , 25/7-1946). Det är härvid av intresse att kort reflektera vilka följder den svenska förfrågan hos den sovjetiska kontrollkommissionen i kan ha fått för trovärdigheten och tyngden i Barck- Holsts démarche hos sovjetiska myndigheter (med anledning av af Sandebergs vittnesuppgifter). Att Hódosis upp- gifter uppenbarligen tycks ha tillmätts större betydelse än t.ex. Abramovs antydan till (där UD:s led- ning överhuvudtaget inte vidtog någon åtgärd) bör, i den mån detta uppfattades av sovjetledningen, ha framstått som tämligen besyn- nerligt. Det faktum att i interpellationssvaret till Håstad av återgav uppgifterna från Hódosi är naturligtvis också en god illustration till graden av desorientering orsakad av de mot- sägelsefulla vittnesmålen. En ytterligare indikation på svårigheten att skilja irrelevant från relevant information utgörs av den promemoria som upprättade över Wallenberg-ärendet . Häri om- nämns kort att legationen i avgett démarcher hos Sysojev och Lozovskij , samt att Tjernysjev till in- rapporterat att Wallenberg-fallet inte påverkat relationerna mellan och . Huvuddelen av promemorian upptas emellertid av en redogörelse vari återges uppgifter från Kasser och , uppgifterna om att skulle finnas i fång- läger 1156, samt information om efterforskningar av österrikaren (P 2 EuI, 14/1-1947). Det är intressant att notera att Barck-Holsts resonemang om den sovjetiska förhand- lingstaktiken och eventuella möjligheter till utväxling av Wallen- berg som framställdes i skrivelserna av vilka utgjorde de kanske viktigaste nya uppgifterna i ärendet sedan Dekanozovs note 1945) överhuvudtaget inte nämns i Petris promemoria. Undéns paraff återfinns på detta dokument. i Ceklis, i Keremi, rapporterade den svenska legationen i att spåret inte lett till något resultat (P 2 EuI, 10/1-1947). senare, , meddelades emellertid att undersök- ningen trots allt lett till nya uppgifter från en viss En resultatlös diplomatisk offensiv Enligt Cvergel hade sut- tit internerad i en ort vid namn Ceklis, varifrån han sedermera bortförts till (P2 EuI, 7/2-1947). mottog UD uppgifter från , som upp- gav sig ha en bekant, kaptenen i den finska armén , vilken suttit i sovjetiskt fångläger vid Keremi i . Turunen hade uppgivit att också skulle ha befunnit sig som fånge i lägret och arbetat tillsammans med honom i en snickerifabrik. Enligt hade Turunen sedermera lyckats fly tillsammans med norrmannen (P 2 EuI, 8/2-1947). Spåret Turunen skulle komma att generera en mängd skrivelser, brev och telegram inom UD innan det stod klart att uppgifterna från saknade grund. (P 2 EuI, 19/2-1947, 1/3- 1947, 12/3-1947, 16/3-1947, 18/3-1947, 1/4-1947, 2/4-1947, 15/4- 1947, 18/4-1947, 29/4-1947, 25/4-1947, 5/5-1947, 10/5-1947, 29/9- 1947, 5/12-1947, 21/2-1948, 22/3-1948). skrev Arfwedsson i en officiell skrivelse till att man inte erhållit svar på de försändelser till , som genom Röda korsets försorg avsänts till fångläger 1156 (där uppgavs ha vistats ). med- delade också att en ungersk dam sade sig ha uppgifter om en per- son som hon trodde kunde vara (P 2 EuI, 14/3-1946). Feller anser att dödats av pilkorsarna i meddelade den svenska legationen i att man sam- talat med en holländska, , som tjänstgjorde vid Röda korset i . Där hade hon dels samtalat med en rysk journalist vid namn , som uppgav sig ha passerat en plats i , troligen i närheten av , där han hävdade att hölls internerad, dels träffat en medlem av den sov- jetiska kontrollkommissionen, Karpucin, som uppgivit att Wallen- berg förts bort från tillsammans med den schweiziske diplomaten (P 2 EuI, 27/5-1947). Med anledning av uppgifterna från hade Paris-lega- tionen satt sig i förbindelse med en legationssekreterare vid schweiziska legationen i , , som uppgav att Feller sagt, att han på bangården i i en annan fångtransport, som även var avsedd att gå till , på något avstånd med be- stämdhet igenkänt . Feller hade också, enligt , En resultatlös diplomatisk offensiv uppgivit att ryssarna tagit honom endast i avsikt att senare even- tuellt kunna använda honom som bytesobjekt (P 2 EuI, 27/5- 1947). Uppgifterna från stred uppenbart mot vad Feller själv be- rättat , , nämligen att han fått reda på försvinnande först vid återkomsten till (P 2 EuI, 15/3-1946). Den svenska beskickningen i (där Feller numera tjänstgjorde) anmodades således att kontakta Feller. meddelade legationen i att man samtalat med Feller och att denne därvid uppgivit att han aldrig märkt något intresse från rysk sida för person eller verksamhet. Därefter hade Feller, enligt uppteckningen yttrat följande: Feller hade länge hållit det för möjligt att ryssarna hade tagit Wallen- berg i förvar för att senare eventuellt kunna använda honom som bytesobjekt. Han förklarar sig emellertid nu hava övergivit denna åsikt och tror att dödats av pilkorsarna eller omkommit på annat sätt vid sina försök att taga sig över till de ryska linjerna (P 2 EuI, 12/6-1947). Feller, som onekligen var något av ett nyckelvittne i fallet Wallen- berg, hade alltså övergivit åsikten att ryssarna tagit , och istället börjat tro att pilkorsarna tagit livet av honom. riktade Håstad en ny interpellation rörande Wallenberg- ärendet till regeringen vari han efterlyste en redogörelse för vilka ytterligare åtgärder regeringen övervägde att vidta för att vinna klarhet över legationssekreterare öde – och därest han alltjämt är i livet – åstadkomma hans återsändande till hemlandet (P 2 EuI, 7/6-1947). Det är härvid av intresse att konstatera att i sitt svar till Håstad av endast kort redogjorde för Moskva-lega- tionens kontakter med sovjetiska tjänstemän och , för att därefter ägna resten av sitt anförande åt resonemang rörande de felaktiga vittnesmålen från En resultatlös diplomatisk offensiv , och personer som erhållit uppgifter om i olika koncentrationsläger i Mellan- (P 2 EuI, 1/7-1947). Avslutningsvis konstaterade han inte hade någon anledning att betvivla, att man på rysk sida verkställt omfattande efterforskningar och i enlighet med avgivna försäkringar fullföljer dessa (P 2 EuI, 1/7-1947). 14Avsåg att utväxla ? Vad visste tjänstemännen vid det sovjetiska utrikesministeriet? Innan vi går in på frågan vilka åtgärder utrikesledningen vidtog, mot bakgrund av den samlade mängd information som utrikesför- valtningen hade till sitt förfogande, skall vi kort behandla frågan om det finns något belägg för att de svenska diplomaternas bedömningar överhuvudtaget var riktiga? Förelåg det egentligen någon möjlighet till att få fri genom utväxling? Vi har i det föregående, på basis av svenska och sovjetiska sam- talsuppteckningar, kunnat konstatera att en viss typ av agerande i ett antal parallellfall till Wallenberg-fallet (af Sandeberg, Makarova, Feller, m.fl.), av samtida tjänstemän tolkades som att Wallen- berg fanns i livet i sovjetisk fångenskap, samt att möjligheter till utväxling förelåg. En förutsättning för att en sådan strategi skulle ha kunnat bli framgångsrik är naturligtvis att ryssarna verkligen avsåg att utväxla . Vad vet vi egentligen om detta? Det har inte varit en huvuduppgift för utredningen att analysera det sovjetiska agerandet. Emellertid är det för tolkningen av det svenska agerandet nödvändigt att kort rekapitulera vad vi, med led- ning av frisläppta sovjetiska dokument, vet om hur agerandet i Wallenberg-ärendet såg ut på den sovjetiska sidan. Såsom framgår i den svenska arbetsgruppens rapport kan det inte tas helt för givet att de tjänstemän vid det sovjetiska utrikesmini- steriet, som samtalat med , Hägg- löf och , verkligen kände till att be- fann sig i . I rapporten konstateras att det blev uppenbart för vederbörande tjänstemän först omkring –47, att den sovjetiska säkerhetstjänsten hade i sitt förvar, även om de säkert listat ut detta tidigare (UD II: 52, 2001: 164). Avsåg att utväxla ? I den tidigare nämnda interna sovjetiska promemorian av (och i omarbetad form [, , D35]) uppges att det sovjetiska utrikes- kommissariatet riktade en förfrågan till det sovjetiska säkerhetsom- missariatet (Narodnyj Kommissariat Gosudarstvennoj Bezopasnosti, NKGB) rörande uppgifter om . svarade NKGB genom Merkulov att man inte förfogade över några uppgifter om . Såsom framgår av den sovjetiska promemorian av vände sig därefter Dekanozov till Abakumov vid Smersj med förfrågan om inför en kommande föredragning inför Molotov. Dekanozov mottog emellertid inget svar på denna för- frågan. ombads Abakumov av medlemmen i MID:s (Ministerstvo Inostrannych Del [utrikesministeriet]) kollegium att påskynda ett svar på vår förfrågan av den 28/11-1945 [] rörande material som Ni har om inför en föredragning [av ärendet] för ledningen (Dokumentsamling, D10). bifogade också de tre fotografier som utrikes- ministeriet (Abramov) mottagit från (P 2 Eu, 29/1-1946). återkom på nytt till Smersj med en anhållan om påskyndande av svar på för- frågan av (Dokumentsamling, D12). Som komplettering översände också vittnesuppgifterna om att skulle ha setts i en bil i Pest till- sammans med tre namngivna sovjetiska militärer (som överlämnat till Abramov ). översände Lozovskij (som suttit med vid mötet mellan och ) en förfrågan om till bi- trädande inrikesministern . Den omedelbara anledningen till Lozovskijs brev angavs vara att den svenska legationen överlämnat de vittnesuppgifter (från rumänen [att setts på ett repatrieringskontor i ] och tysken [som uppgav sig ha träffat i sovjetisk fångenskap]) som af Sandeberg delgivit UD vid sin åter- komst till (Dokumentsamling, D13). svarade inrikesministeriet, genom Krivenko, att inte hade befunnit sig i något av dess läger och att man saknade upp- gifter om honom (Dokumentsamling, D14). Avsåg att utväxla ? I en odaterad promemoria (troligtvis eller ) gav Sysojev en sammanhållen resumé över Wallen- berg-ärendets historia. Han konstaterade därefter att utrikes- ministeriet ännu inte givit något svar i ärendet till den svenska legationen, eftersom MGB (Ministerstvo Gosudarstvennoi Bezopasnosti [ministeriet för statssäkerhet]) och MVD (Ministerstvo Vnutrennych Del [inrikesministeriet]) vid förfrågan uppgivit att man saknade uppgifter om , samt kontra- spionaget Smersj överhuvudtaget inte svarat på utrikesministeriets förfrågningar om . Promemorian avslutades med följande anmärkning: För sedan sade chefen för andra avdelningen vid Smersj kamrat i ett telefonsamtal med referenten kamrat , att det i denna fråga vore önskvärt att kamrat . J. Vysjinskij ringde kamrat . I den svenska arbetsgruppens rapport anges att denna promemoria var bifogad till samtalsuppteckningen från mötet mellan Sysojev och (UD II: 52, 2001: 93). Huruvida detta skall tolkas som att promemorian också upprättats direkt i anslutning till mötet är dock inte klart. Holtsmark daterar prome- till . Ett inte helt otänkbart scenario är möjligtvis att Tjebotarjov, som var närvarande under mötet med , med anledning av Barck- Holsts förfrågan rörande sedermera, eller , ringde upp Burasjnikov vid Smersj som med- delade att Vysjinskij borde ringa upp Abakumov. (Det är härvid intressant att notera att samme Tjebotarjov var närvarande vid mötet mellan och då samma förhandlingstaktik tillämpats (AVPRF, f. 0140, op. 31, p. 7, p. 133, l. Huruvida Vysjinskij ringde Abakumov eller inte är okänt.