sou · GRB3102d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Ett överklagande skall ges in till regeringen. Så fort TFN har sammanställt materialet översänds det till regeringen. I de fall konsult har anlitats medföljer från TFN också konsultens skriftliga uppfattning om vilka han anser är de lämpligaste bland de sökande. I är det och dess enhet för processrätt och domstolsfrågor (DOM) som bereder anställ- ningsärendet vidare. Vanligtvis avgörs ärendet av regeringen vid första möjliga sammanträde efter det att överklagandetiden löpt ut. Enligt ett medbestämmandeavtal för (MBA-R) skall för vissa chefsbefattningar översända förslag till en tilltänkt utnämning till berörda fackföreningar för eventuella synpunkter. Detta förfarande förlänger i normalfallet ut- nämningsärendet med . Eventuella överklagan- den av TFN:s förslag avgörs med utnämningen i det aktuella ärendet och försenar i normalfallet inte regeringens beslut. Det är ytterligt sällsynt att ett överklagande medför en annan bedömning av regeringen än vad TFN gjort. Överhuvudtaget är det ovanligt att regeringen gör en annan bedömning än TFN. I en övervägande del av de fall där regeringen har avvikit från TFN:s förslag har det i nämnden funnits skiljaktiga meningar om vilken som är den skickligaste av de sökande. Det är mycket ovanligt att regeringen utnämner någon som TFN överhuvudtaget inte har satt upp på förslag. Ansökningshandlingarna och referensmaterialet beträffande de sökande är allmänna handlingar. 3.3Vissa andra juristbanor och vidareutbildning av jurister Behörig att antas som kronofogdeaspirant är svensk medborgare som avlagt juris kandidatexamen eller motsvarande examen och förvärvat notariemeritering enligt notarieförordningen (1990:469). får i det enskilda fallet medge undantag från kravet på notariemeritering om det finns särskilda skäl. Kronofogdeutbildningen omfattar 38 veckors utbildning och be- står av en basutbildning och en specialisering i antingen verkställighet/indrivning eller specialfunktion (summarisk process, skuldsanering, eller exekutiv fastighetsförsäljning). Efter genomförd basutbildning respektive specialisering ges kronofogde- aspiranten kronofogdekompetens. Efter avslutad utbildning kan kronofogden även genomgå utbildning i en eller flera delar av det block som inte genomförts tidigare. För varje kronofogdeaspirant skall kronofogdemyndigheten utse en särskild handledare som skall vara kronofogde. I samråd mellan aspiranten, handledaren och berörda chefer upprättas individuella praktikplaner för aspiranten inför varje kursavsnitt. Kronofogde- utbildningen bedrivs i stor utsträckning i seminarieform. Ett särskilt reformarbete för jurister inom kronofogdemyndig- heten som saknar notariebehörighet har startats. Ett samarbete mellan och har inletts för att möjliggöra för dessa jurister att praktisera i domstol. Utform- ningen av tjänstgöringen har gjorts med utgångspunkt för att den tidsmässigt och innehållsmässigt tillgodoser såväl exekutions- väsendets, domstolens som juristens intressen. 3.3.2Utbildning av biträdande jurister och advokater m.m. Här redovisas uppgifter från ett antal av större advokat- byråer om deras utbildningsprogram för biträdande jurister och advokater. Vid flera av advokatbyråerna anordnas grundutbildning för de biträdande juristerna. Denna utbildning omfattar såväl materiell juridik som allmänna byrårelaterade ämnen. Utbildningsprogram- men innehåller bl.a. etikfrågor och praktiska frågor om hur ärenden handläggs. Grundutbildningen syftar rent allmänt till att de biträ- dande juristerna under sin första tid skall beredas inblick i inom affärsjuridiken vanligt förekommande ärenden och detta oavsett vilken inriktning juristen har. Den biträdande juristen skolas in i kontakter med kollegor, klienter, motparter samt domstolar och myndigheter. Den prak- tiska utbildningen sker stegvis mot mer kvalificerade ärenden. De biträdande juristerna har vanligtvis handledare som i allmän- het är delägare i advokatbyrån. Handledaren har det direkta utbildningsansvaret för advokatyrkets alla aspekter. Vanligtvis har handledaren och den biträdande juristen samma ämnesinriktning. Det sistnämnda underlättar en fördjupad kunskapsöverföring inom ämnesområdet. En stor del av utbildningen koncentreras till det verksamhetsområde inom vilket den biträdande juristen verkar. Olika seminarier med särskild relevans för verksamhetsområdet anordnas löpande i halv- eller heldagsseminarier. Utbildningen leds främst av advokater vid byråerna. Det före- kommer även att biträdande jurister med specialkunskaper inom ett visst område är föreläsare. För en del ämnen, t.ex. språk och ekonomi, anlitas externa föreläsare. På ett mer allmänt plan inbjuds föredragshållare. Utöver olika varianter av grundutbildningar förekommer såväl interna som externa kurser i byrårelaterade ämnen. Språkutbild- ningar (utöver engelskundervisning som normalt finns inom ramen för grundutbildningen) arrangeras löpande med externa föreläsare. Även IT-utbildning med bl.a. databashantering förekommer löpande. Ett vanligt förekommande utbildningsinslag är att de biträdande juristerna erbjuds möjlighet att genomföra praktik på utländska advokatbyråer. Advokatbyråerna har normalt frikostig inställning till önskemål om en biträdande jurist önskar studera utomlands. Vid de större advokatbyråerna finns såväl institutionaliserat som mer tillfälligt anordnad utbildning i aktuella frågor. Beroende på inriktning, bakgrund eller annat kan antalet kursdagar variera kraf- tigt mellan de olika juristerna. Ett genomgående drag är dock att utbildning prioriteras. För de biträdande juristerna och advokaterna finns stora möjligheter att själva bestämma vilken extern utbildning som de anser önskvärd. advokatsamfunds () fullmäktige har genom beslut infört krav på avlagd advokatexamen för inträde i . Den nya regeln träder i kraft och innebär att den som därefter söker inträde i skall ha avlagt advokatexamen. Advokatexamen föregås av en utbildning som omfattar sex ut- bildningsdagar fördelade på tre terminer. Efter fullgjord utbildning avläggs muntlig examen under termin fyra. Utbildningen anordnas i regi och ersätter tidigare grundkurser i advokatyrkets etik och teknik. Ansvaret för innehåll och genomförande av utbildning och examination vilar på en särskild nämnd, utbildningsnämnden. prövar även överklaganden av underkända examina. Nämnden består av sju ledamöter, varav minst fyra skall vara ledamöter av . Nämnden bistås av kansliet. har genomfört förändringar som inne- bär ett årligt obligatoriskt minimikrav på professionell vidareut- bildning för samtliga yrkesverksamma advokater. Utbildningskravet skall fyllas med strukturerad utbildning i form av interna eller externa kurser, seminarier. Även arbete som lärare eller seminarieledare bedöms som strukturerad utbildning. Utbildningen skall vara ägnad att medföra nytta för advokaten/ advokatbyråns verksamhet eller klienter. Utbildningen kan ha ett juridiskt innehåll, men även kurser inom andra områden bl.a. IT, ekonomi, management och språk som till sitt innehåll har bäring på advokatverksamhet kan räknas. Det årliga utbildningskravet har inledningsvis fastställts . En ledamot av är skyldig att dokumentera sina utbildningsaktiviteter. Om utbildningsbrister konstateras skall advokaten ifråga redovisa sina utbildningsaktiviteter till . Vid upprepade brister skall frågan om upptagande av disciplinärende överlämnas till . För att kunna antas till åklagarutbildningen krävs det juristexamen eller juris kandidatexamen, fullgjord notariemeritering och svenskt medborgarskap. De som antagits, åklagaraspiranter, genomför en provtjänst- som skall omfatta minst nio och högst . beslutar vid provtjänstgöringens slut om åklagaraspiranten skall anställas som assistentåklagare. Utbildningen för assistentåklagare skall omfatta tjänstgö- ring. Riksåklagaren beslutar vid utbildningstidens slut om assistent- åklagaren skall anställas som kammaråklagare. Riksåklagaren bestämmer närmare om utbildningen för åklagar- aspiranter och assistentåklagare (20 § åklagarförordningen [1996:205]). Riksåklagaren anordnar också grundutbildning för åklagar- aspiranter och assistentåklagare. Därutöver anordnas såväl vidare- som specialistutbildningar i Riksåklagarens regi. Under den inledande aspiranttiden skall åklagaraspiranten in- hämta och fördjupa sina kunskaper i frågor som rör den vardagliga åklagarverksamheten. Åklagaraspiranten skall också ges tillfälle att följa polisens arbete för att få en inblick i den polisiära verksam- heten och organisationen. Åklagaraspiranten har en handledare. som åklagaraspirant ingår även en introduktionsvecka vid . Grundutbildning för assistentåklagare omfattar och är obligatorisk. Kurserna som är fyra till antalet avser i huvudsak föl- jande. Åklagarkurs I omfattar momenten förundersökning, tvångs- medel, brottmålsprocessen, hovrättsprocessen, advokatens roll, brottsofferfrågor, polisorganisationen m.m. Åklagarkurs II inne- håller bl.a. utbildning i förundersökning, kriminalteknik, tvångs- medel, brottmålsprocessen, hovrättsprocessen, påföljdsfrågor, Åklagarkurs III innehåller avsnitt om olika brotts- typer som t.ex. misshandel och sexuella övergrepp mot barn, förmögenhetsbrott, narkotikabrott, arbetsmiljöbrott. Åklagarkurs IV innehåller utbildningsavsnitt om åklagarrollen i och i omvärlden, kriminalpolitik och kriminologi, , inriktning och samarbetsformer, straffverk- ställighet, förhörsteknik, retorik, och dess olika samarbets- organisationer, mänskliga rättigheter. Den specialistutbildning som anordnas av Riksåklagaren om- fattar 9 veckors utbildning . Utbildningen inleds med ett gemensamt basblock innehållande förhörsteknik, förundersökningsledarskap m.m. Basblocket är indelat i sex olika kurser med en veckas utbildning per kurstillfälle. Därefter följer tre specialistkurser om vardera. Deltagarna väljer då lämplig kurs efter specialistkompetens. Dessa kurser kan innehålla utbild- ning i t.ex. miljöbrott, narkotikabrott, ekonomisk brottslighet. De åklagare som inte är specialister erbjuds . Utbildningen är obligatorisk. 3.4Domarrekrytering m.m. i några andra länder I finns det 340 ordinarie domare. dommere ved rigets almindelige domstoler beskikkes af kongen (42 § retspleje- loven). Utöver ordinarie domare finns även icke ordinarie domare, retsassessorer och dommerfuldmægtige. De danska domstolarna består av byretter i första instans, Vestre landsret och Østre landsret i andra instans samt Højesteret. Därut- över finns för vissa måltyper Sø- og Handelsretten i . Det finns inga förvaltningsdomstolar i . Även i har utnämningsförfarandet reformerats. finns det i ett särskilt organ, , som bereder domaranställningar (43 a § retsplejeloven). Rådet är ett från regeringen fristående organ. Rådet består av sex ledamöter varav en domare från varje instans, en advokat samt två representanter för allmänheten. Leda- möterna i rådet har personliga ersättare. De ledamöter som är domare utnämns av justitieministern efter framställning från Højesteret, landsretterna och . ten förordnas också av regeringen efter framställning från det danska advokatrådet. Representanterna för allmänheten förordnas efter framställning från i lagen angivna organisationer (43 b § fjärde stycket retsplejeloven). Enligt lagen kan medlemmar av Folke- tinget, kommunstyrelsemedlemmar eller ledamöter i amtsrådet inte vara ledamöter i (43 b § femte stycket retsplejeloven). Ordförande i är leda- moten från Højesteret. Ledamöterna i rådet väljs . Omval är inte möjligt. fastställer själv sin arbets- ordning. offentliggör en redogörelse över sin verksamhet (43 d § retsplejeloven). Rådets sekretariats- funktion fullgörs av den danska centralmyndigheten för domstols- administration, Domstolsstyrelsen. En ordinarie domaranställning i byret startar med att Domstols- styrelsen annonserar den lediga domarbefattningen i olika juridiska tidsskrifter. Ansökningstiden är minst från annonseringen i Statstidende. Efter ansökningstidens utgång översänder Dommer- udnævnelserådet genom Domstolsstyrelsen ansökningslistorna till aktuell domstol med begäran om utlåtande. Vidare översänds också ansökarlistor till presidenten i den landsret under vilken byretten hör. Ansökarlistorna översänds också till den Danska Dommer- forening, Dommerfuldmægtigforeningen och till Advokatsam- fundet. medlemmar kan genom rådets sekretariat inhämta kompletterande upplysningar om de sökandes kvaliteter av såväl juridiskt som personligt slag. Rådets medlemmar kan också påkalla att sökande inkallas till intervju. Rådet håller sammanträde ca en gång . Vid dessa sammanträden, som inte är offentliga, avgörs vilka som skall förordas för utnämning. Om rådet inte har varit enigt är det majoriteten som avgör vilket förslag som skall gälla. Vid lika röstetal har ordföranden utslags- röst. Eventuella avvikande meningar skall framgå av Dommer- udnævnelserådets förslag (43 a § retsplejeloven). En ordinarie anställning som domare i landsret (landsdommer) rekryteras på motsvarande sätt med den skillnaden att rådet inhämtar utlåtande endast från den aktuella landsretten. Den första vardagen efter sammanträdet meddelar rådet sitt förslag till justitieministern och offentliggör förslaget med ett pressmeddelande. Vidare offentliggörs förslaget vid samma tid- punkt på rådets hemsida på Internet. Det är möjligt för justitieministern att avvika från Dommer- udnævnelserådets förslag. Om så sker skall justitieministern under- rätta Retsudvalg. Det har hitintills inte förekommit att justitieministern har avvikit från rådets förslag. förslag baseras på det material som de sökande inger. Därutöver har , som nämnts ovan, inhämtat yttrande från domstolarna, såväl byret som landsret. Domstolsyttrandena innehåller i allmänhet domstolens uppfattning om vem av de sökande som är bäst kvalificerad för anställningen. Dessa utlåtande från domstolarna är av avgörande betydelse för rådets arbete och det förutsätts att utlåtandena är utförliga och heltäckande. När särskilda förhållanden påkallar det håller intervjuer med dem som kan vara aktuella att utnämnas. Värderingen av de sökande skall ske efter en samlad bedömning av de sökandes kvalifikationer i förhållande till aktuell befattning. Avgörande vikt skall läggas på den sökandes juridiska och person- liga kvalifikationer. Bredden på den sökandes juridiska erfarenheter är viktig liksom att det vid domstolarna finns domare med olika juridisk erfarenhetsbakgrund (43 § retsplejeloven). En målsättning vid reformeringen av rekryteringsförfarandet var att åstadkomma en bredare rekrytering till domaryrket. För att komma i fråga för en ordinarie domarbefattning i krävs jur. kand. examen och när det gäller domare i byret eller landsret krävs i regel att den aktuelle juristen har varit bedömd i landsret (42 § retsplejeloven). I praxis har den fristen kommit att innebära tjänstgöring i landsret (konstitutionsperiod). Denna reglering innebär att alla jurister oavsett om de tjänstgör som t.ex. dommerfuldmægtige eller som advokater måste genom- föra för att kunna anställas som ordinarie domare. De jurister som önskar bli konstituerade i landsret ansöker på motsvarande sätt som ordinarie domare. Proceduren i är likartad och avslutas också med ett förslag till justitieministern. Domare i rekryteras av tradition ur gruppen offentligt anställda såsom dommerfuldmægtige, retsassessorer, jurister vid justitieministeriet, politimyndighet eller anklagemyndighet. Det är alltjämt ett ganska begränsat antal sökanden med annan bakgrund. Det är enligt uppgift från fortfarande för tidigt att uttala sig om reformen kommer att medföra en större bredd bland danska domare. En avgörande fråga är enligt rådet om det kommer att finnas jurister med annan bakgrund än offentlig som vill bli bedömda av landsret under tidigare angiven prövo- period. För många privat verksamma jurister har det visat sig svårt att under en så som vara borta från det ordinarie arbetet. Det har därför givits möjlighet för advokater att konstituera i landsret . Om en advokat senare vill bli slutligt bedömd för lämplighet som domare avgör den aktuella landsretten om tidigare genomförda får medräknas vid den slutliga prövningen (44 c § retsplejeloven). Från början fick man enligt inte den kvalitet man önskade bland de advokater som sökte för att prövas i landsret. Det är bättre numera. Före reformen kom domare nästan uteslutande från eller hade en bakgrund som dommerfuld- mægtige, t.ex. hade ca 2/3 av byrets domare en bak- grund i . Det sker ingen aktiv rekrytering av domare i . uppgift är att ta ställning till ansök- ningarna. I rådet vill man inte vara aktiva eftersom man anser att det skulle skapa förväntningar som inte alltid kunde infrias. Man är dock inte främmande för att t.ex. landsretspresidenter i mer generella uppmaningar försöker få jurister att söka domarbefatt- ningar. anser att det är känt i juridiska kretsar hur man kan bli domare och vilka krav som ställs för det. Förutom aktuella domstolar och de organ som bereder anställ- ningarna kan endast den sökande se sina egna handlingar i ärendet. Alla sökande har dock rätt att få ta del av vilka övriga som har ansökt. Förfarandet är alltså inte offentligt. De som anställs som ordinarie domare i byret är ca . Det är uppfattning att flertalet av de sökande till befattningar som ordinarie domare är väl kvalificerade. Andelen kvinnor bland nyutnämnda domare är i landsret och i byret . I gruppen som genomgår prövning i landsret är kvinnor. Icke ordinarie domare tjänstgör i allmänhet med domargöromål i 10–. Vilka arbetsuppgifter som får tilldelas dommerfuld- mægtige bestämmer presidenten vid byretten (17 a § retspleje- loven). Det förekommer att personer pensioneras som rets- assessorer och dommerfuldmægtige. Retsassessor kan dommer- fuldmægtigen bli först efter det att vederbörande tjänstgjort i såväl byret som landsret. De danska domarlönerna fastställs efter förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter. Grundlönen för en dansk byretsdomare är ca 50 000 dkr . Det förekommer lönetillägg som fastställs efter objektiva kriterier som domstolens arbetsbörda, läge osv. Den högsta domarlönen i har presidenten i Højeste- ret, ca 130 000 dkr . Lönen anses konkurrenskraftig i förhållande till statsförvaltningen i övrigt. Inte heller i kan man med löner konkurrera med de högst betalda advokaterna. När det gäller beredning av målen så saknas det i jurister i den rollen. Åtgärder som kräver juridisk kompetens får därför utföras av domare själva. I Højesteret finns ett mindre antal föredragande med juridisk kompetens. För att klara tillfälligt uppkomna behov av domare finns det fyra s.k. resandedomare. Dessa är ordinarie domare och knutna till tre byretter (två i , en i och en i ). Dessa domare har skyldighet att tjänstgöra i hela landsrettens domkrets. Det är underförstått att anställningarna som resandedomare skall vara . Det har inte varit svårt att rekrytera till dessa befattningar. Några särskilda lönetillägg för dessa befattningar ut- går inte. I finns ca 820 ordinarie domare. Därutöver finns assessorer och fiskaler som i viss utsträckning fullgör dömande uppgifter. De finska domstolarna består av allmänna domstolar (tingsrätt, hovrätt och ), förvaltningsdomstolar (förvalt- ningsdomstolar och ) och special- domstolar (, Arbetsdomstolen och Försäk- ringsdomstolen). Ordinarie domare i utnämns i enlighet med grundlag av republikens president utifrån statsrådets, dvs. rege- ringens förslag till avgörande. Behörig att utnämnas till domare är rättrådiga finska medborgare som har avlagt juris kandidatexamen och genom tidigare verk- samhet vid en domstol eller i andra uppgifter visat sig ha insikter i de uppgifter som hör till tjänsten och de personliga egenskaper som en framgångsrik skötsel av tjänsten förutsätter (11 § lag om utnämning av domare). När det gäller befattningarna som hovrätts- president, hovrättslagman, vid tingsrätt, överdomare vid en förvaltningsdomstol, försäkringsöverdomare, president vid Arbets- domstolen samt överdomare vid skall dessa därutöver enligt lagen ha ledarförmåga. Det finska utnämningsförfarandet har reformerats och en nämnd, , har inrättats för att bereda flertalet domaranställningar.2 I ingår en ledamot från , en ledamot från Högsta förvalt- ningsdomstolen, en hovrättspresident, en överdomare från förvalt- ningsdomstol. Dessa ledamöter utses av respektive domstol eller av hovrättspresidenterna eller överdomare i förvaltningsdomstol. Domaren från skall vara ordförande i nämnden och domaren från vice ordförande. I nämnden ingår vidare en företrädare för hovrättsråden och hov- rättslagmännen, en från tingsrätt samt en tingsdomare. Dessa ledamöter och ersättare för dessa utses av Högsta dom- stolen. utser en domare från för- valtningsdomstolarna, ytterligare en ledamot från förvaltnings- domstolarna eller en domare från specialdomstol. Även ersättare för dessa utses. Riksåklagaren väljer en åklagare att sitta i nämnden och väljer en advokat. väljer en ledamot som representerar forsknings- och undervisnings- institutionerna. Nämnden är beslutför när ordföranden eller vice ordföranden och minst åtta ledamöter eller ersättare är närvarande. Statsrådet tillsätter slutligen nämndens ledamöter. Domarförslags- nämndens ledamöter förordnas i sänder. Vid Domar- förslagsnämndens tillkomst var den viktigaste politiska frågan att nämnden byggdes upp på ett sätt som garanterade dess oavhängig- het. Vid lagutskottets behandling av regeringens förslag uttalades att ledamöterna i inte skulle ha hand om intressebevakning, utan det var fråga om en sakkunniguppgift. Vid valet av ledamöter var det därför viktigt att alla ledamöter i nämnden uppfyllde högt ställda etiska krav, var rättrådiga och kunde ställa sig öppet, fördomsfritt och positivt till målen med att reformera utnämningsförfarandet. I förekommer ingen aktiv rekrytering av domare. Lediga anställningar kungörs i en officiell tidning samt på hovrättens anslagstavla. 2 Det gäller dock inte tjänster som president och ledamot av högsta domstolen och tjänsterna som president och ledamot i högsta förvaltningsdomstolen. Dessa tillsätts utan ledigförklarande, s.k. anmälningstjänster. gör en utnämningsframställning skall den begära utlåtande från aktuell hovrätt, förvaltningsdomstol samt om det gäller en tingsrättsdomare från den domstol som är aktuell i ärendet. Hovrätten är vid sitt utlåtande sammansatt av presidenten, hovrättslagmännen och två ledamöter utsedda av plenum. Vid förvaltningsdomstolens yttrande är domstolen sammansatt av en ledningsgrupp vid domstolen. I tingsrätternas ut- låtande deltar lagmannen efter hörande av domstolens tingsdomare eller ledningsgruppen vid tingsrätten. Avsikten med utlåtandena är enligt lagens förarbeten att domstolarna skall ta ställning till vilken av kandidaterna som är mest kompetent och bör utnämnas. Ställningstagandena skall motiveras i detalj och utgå från behörig- hetsvillkoren och utnämningskriterierna i lagen. kan också inhämta andra utlåtanden samt höra de sökande och andra sakkunniga. avgör ärendet skall de sökande beredas möjlighet att yttra sig över den ut- redning som inhämtats under beredningen. Därutöver förekommer tester inför chefsanställningar för att bl.a. utröna om de sökande har ledningsförmåga. I tar nämndens ledamöter ställning till ett underlag i vilket ingår en sammanfattning av de sökandes meriter. Det är enligt uppgift från en ledamot av nämnden inte ovanligt att kommer fram till ett annat resultat än vad den aktuelle lagmannen förordat i sitt yttrande. fattar därefter sitt beslut, som enligt lagen skall vara motiverat, och överlämnar förslaget till statsrådet. Statsrådet föredrar därefter utnämningsärendet för republikens president. Vid ett, av ca 100 förslag, tillfälle har det utnämningsför- slag som lagt fram frångåtts vid utnäm- ningen. Ansökningshandlingar och annat referensmaterial är tillgängliga för alla sökande. Allmänheten har dock inte rätt att ta del av utlåtanden och andra handlingar som rör de sökandes personliga egenskaper.