sou · GRB3112d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Jag ser i och för sig om jag skriver, så ser jag vilket det skall vara, vad som är rätt och vad som är fel men jag hör inte om folk pratar och 205Luisa, s. 23. 206Ibid, s. 6. säger om jag får skriva det på tavlan då kanske jag kan säga, ja men det är e och det där är ä.207 På högstadiet började det fler invandrarbarn. Här kände sig kluven, de spansktalande barnen ville att hon skulle umgås med dem, men var mer med de svenska barnen. De chilenska ung- domarna tycker hon är livliga och skrikiga. Det var hon inte van vid, inte heller hemifrån. Hennes föräldrar hade alltid sagt att vi tar seden dit vi kommer och släppt lite på sin egen kultur. Visst saknar lite av den chilenska kulturen men det kan hon lära sig på egen hand. I nian åkte hon tillbaka till . Hon trivdes inte alls och skulle inte kunna tänka sig att flytta tillbaka: Det är mycket liv och rörelse . Vi är från då, så det är liv och rörelse . Så att jag trivdes inte alls, det var svårt att förstå vad de sa också för dom pratar så fort och gestikulerar med armar och skriker, och nej, så det var inte alls det man var van vid.208 När kom tillbaka fick hon jätteproblem med var hon egent- ligen hörde hemma. Hennes äldre bror tyckte att hon skulle släppa den chilenska kulturen och ta den svenska, för att det är här de bor och det är här de skall forma sina liv. Men vill inte göra det helt heller, för då blir det så främmande när hon åker till och på något sätt känns det som om hon sviker sina föräldrar. Det är tydligt hur brottas med motsatsparet – . Hon väljer att ta kontakt med de chilenska ungdomarna på skolan: Fast det var ju inte rätt heller för det var så olika uppfattningar, det blev en krock där också för att, dom skolka ganska mycket.209 var med sina chilenska kompisar ett tag men det tog slut när hon slutade nian. På gymnasiet läste hon vård- och omvårdnads- programmet. Klassen bestod av hälften invandrare och hälften bönder, från utkanten av staden. satt i mitten bland de svenska eleverna, som en svart prick. Det var mycket problem i klassen och lärarna visste inte hur de skulle göra. Efter gymnasiet arbetade . Därefter åkte hon och pluggade på folkhögskola i . Hon ville förbättra sin engelska och var studierna förlagda till . 207Ibid, s. 2–3. 208Ibid, s. 7. 209Ibid, s. 8 Hennes mamma hade sett en annons i . hade tjatat länge om att få åka utomlands och studera, så det här passade bra. hade också fått kontakt med folkhögskole- världen genom sin mamma. Hon hade läst till barnsköterska på en folkhögskola i den stad där vuxit upp. När hade varit och besökt sin mamma på skolan tyckte hon att dom hade trevligt på lektionerna. Det var inte så mycket stängda dörrar och man fick säga vad man tyckte. gick också Luisas ena bror på samma folkhögskola. Till folkhögskolan i reste . Hon beskriver som positiva. Folkhögskol- an låg på en ö och fick bra kontakt med öborna, bl.a. hade de gemensamma fester. Det var en helt ny upplevelse för , att bo tillsammans och att gå i skola tillsammans. Hon tyckte det var väldigt speciellt och annorlunda. reste man så till . Bodde i familjer utanför . Alla fick olika familjer och hade valt en familj med barn. Hon trivdes med sin familj och de har fortfarande kontakt med varandra. Skolan varade mellan nio och tre varje vardag. Lärar- na var från och bara rektorn var svensk. Man läste alla olika slags ämnen, t.ex. historia, geografi och lite tillvalsämnen. I kursen ingick också en hel resor och rundturer till olika platser i och . avlutar sin beskrivning med att säga att det var väldigt intressant och att hon inte ville åka hem, det var inte som att gå i en riktig, riktig skola, det var inte så strängt så. Det fanns vissa problem som uppstod med den familj där man bodde, mest för att man skulle följa vissa regler och dom ville inte att man skulle vara ute efter elva. För var det här inget stort problem för hon kände igen det från den chilenska kulturen där man är van att följa vissa regler: Jag tror att dom flesta invandrare har så lite grand så att man känner sig hemma dit man kommer210 Efter folkhögskolekursen jobbar . Därefter flyttar hon till en storstad där hon började arbeta på ett servicehem. började hon också läsa på Komvux. Hon upplevde en stor skillnad mellan Komvux och folkhögskolan. På Komvux var det mera självständiga studier, det blev ingen klasskänsla. 210 Ibid, s. 15. man fick göra allting hemma utan stöd från lärare. Dessutom är det stora klasser på upp till 35 elever på en lärare. När kände att hon var trött på att arbeta som undersköter- ska var det därför självklart att hon skulle söka till en folkhögskola. Att hon sökte till folkhögskolan i en förort till storstaden berodde på att det där fanns mediainrikting. Hon fick kontakt med folkhög- skolan på en vuxenutbildningsmässa. Till en början var lite misstänksam mot att folkhögskolan låg i en förort med många invandrare. hade aldrig gått i en skola med så många invandrare. Hon trodde inte att hon skulle trivas över huvud taget, men det fungerade ju faktiskt jättebra. Skolan är väldigt bra på att göra så att alla skall trivas och hitta sin plats. Det har arrangerats multikultidagar där man bl.a. har modevis- ningar och har med sig maträtter från olika länder. Det har också varit demokratidag då man diskuterar vilken typ av demokrati som finns i olika länder. Dessutom finns det olika tillvalsämnen där man möts från olika klasser. Ett av tillvalsämnena är hemkunskap. berättar, att eftersom muslimerna firat , så ställde man in matlagningen . Något sådant tror hon inte skulle hända på gymnasiet: dom är väldigt förstående, ja, ok vi försöker, då lagar vi mat sen någon annan gång, och det har hållit på i tror jag det är och skall dom återgå till matlagningen.211 Till en början tyckte hon också att hon kommit i en väldigt pratig klass. Men det visade sig vara en bra social sammanhållning. Tid- igare folkhögskolor, som hade erfarenhet ifrån, hade alltid erbjudit någonstans att bo, så var det inte på den här dagfolkhög- skolan. Det beskriver som lite tråkigt men ändå tyckte hon att det kändes skönt för då blir det mera som en skola som man går i och så har man ett privatliv vid sidan om. har bott i egen lägenhet hon gått på folkhögskola och arbetat extra på sin tidigare arbetsplats. I Luisas klass umgås man mycket och frågar varandra vad man skall hitta på . I och med att har flyttat till storstaden så har folkhögskolan varit ett bra sätt att få kontakt och lära känna en bredare vänskapskrets. 211 Ibid, s. 22. tycker det är bra att man på folkhögskolan själv får bestämma studietakt och innehållet i studierna. Det finns både kursråd, klassråd och olika typer av kommittéer. Däremot är hon besviken på att hon inte fått läsa mera media. Hon hade trott att det skulle vara mycket mer media på schemat. Första terminen hade de , andra terminen har de . Fast nu är det inte media, bara bild. Jag trodde det skulle vara mer, så att man fick lära sig mer om vad media är. Så det tyckte jag var lite tråkigt. Man blev lite besviken, så men det går ändå, det lilla man har fått lära sig.212 beskriver sig själv som väldigt målinriktad. Hon vill bli opera- tionssköterska och för att kunna bli det måste hon först bli sjuk- sköterska. När hon sökte till folkhögskolan var det i första hand för att förbättra sina betyg. När hon fått sitt omdöme från folk- högskolan kan hon söka in på tre olika sätt. .eftersom jag har treårigt gymansiebetyg, så kan jag söka på det och så om jag gör högskoleprovet så kan jag söka på det och så folkhögskolekvoten, så kan jag söka på213 Hon har alltid velat jobba inom vården men tyckte att hon var för ung att sätta sig på skolbänken som tjugoåring. Då var hon skoltrött och ville resa, festa och träffa kompisar. känner hon mera som hon har gjort det, nu vill hon plugga och få klart med sina studier. beskriver också i sin berättelse att det gått bra för hennes äldre bröder. En arbetar som fritidspedagog och en annan har en chefsposition inom ett företag. Hennes föräldrar bor i den stad där är uppvuxen. Mamman är förtidspensionär och tror att pappan har ett arbete, Hon har inte så mycket kontakt med honom. Flera av Luisas vänner har också pluggat på folkhögskola och tycker att det är det bästa dom har gjort. För att gymnasiet det är så stökigt, man är skoltrött och funderar på att hoppa av, om man valt rätt linje. Men sen folkhögskola, det känns lite grand som gymnasium fast det inte är det, det är på ens egna villkor för att du själv har valt att sätta dig på skolbänken igen.214 213Ibid, s. 27. 214Ibid, s. 29. Folkhögskolan är en plats på vägen. beskriver den som ett delmål. har hon hunnit hit, nu får hon se om hon kommer till nästa delmål. I detta avsnitt sammanfattas de tidigare läsningarna, som tolkningen fördjupas genom att se närmare på de förskjutningar som finns i livsberättelserna. Hur gestaltas rörelsen i ett motsats- par? Vad händer när den ena polen upplöses? Ett gemensamt kännetecken för de intervjuade är att de söker ett språk som kan hantera ett subjekt som befinner sig i ständig för- ändring. Deras sätt att skapa mening i sina berättelser utgår ifrån att språket är uppbyggt med en rad olika motsättningar som spelar med varandra på det ena eller andra sättet. De tendenser till förskjutningar som finns i berättelserna säger oss något om övergången från ett modernt industrisamhälle till ett senmodernt kunskapssamhälle. Varken den ena eller andra polen i ett motsatspar kan längre ses som någon stabil enhet. Upplösandet av motsatsparets enheter blir allt tydligare. Detta är ett sätt för de unga vuxna att klara den ständiga förändring som de lever med . I livsberättelse finns det ett centralt motsatspar, kollektiv – individ. Ända sedan upplever gemenskapen på villagatan och fram till sätter hon det kollektiva högt. Från gänget på gatan, skolklassen, scouterna, , politiska grupper, boende- kollektiv fram till kursen på folkhögskola. Här finns en tydlig linje i berättelse som handlar om gemenskap, samhörighet, soli- daritet. Märkligt nog är det på folkhögskolan som upptäcker att det blivit för mycket av det kollektiva i hennes liv. Hon upptäcker att hon själv vill välja och att det finns begränsningar i den kollek- tiva livsformen. Kollektivet har varit hennes dominerande sätt att skapa mening i tillvaron. Det har gett henne den enhet med vilken hon skapat identitet. har verkligen levt sig in i den kollektiva diskursen, så långt att hon till slut har upplöst den och söker andra vägar. vill fortsätta att vara en aktiv medborgare, men hon söker nya vägar för att politiskt påverka samhällsutvecklingen. Det passa henne inte att sitta på en massa möten, hon vill hellre göra konkreta insatser. Arbetet med kaffeimporten och med asylsök- ande ger det politiska arbetet ett ansikte. byter inte längre ut det ena kollektivet mot det andra, utan söker nu en ny lösning. På egen hand söker hon och lyckas med att få ett kontrakt på en lägenhet i en storstad. har hon sökt in till socionomutbildningen i samma stad. Hon flyttar på egen hand till lägenheten innan hon vet att hon kom in på utbild- ningen. Det kollektiva finns kvar men är inte längre lika dominer- ande i berättelsen. söker sig allt mer från det kollektiva mot det individuella. I livsberättelse möter vi en ung kvinna som kommer från ett arbetarhem. Själv beskriver hon det som att många som kommer från samma förhållanden som hon själv, har fått lära sig att så här är det. Det gör att tillvaron blir uppdelad i svart eller vitt. På flera ställen i berättelse kan man se en strävan efter att uttrycka något som inte är så entydigt. Livet är både-och, fyllt med nyanser och under ständig förändring. Sökandet efter andra sätt att skapa mening och identitet, tar sig konkreta uttryck i förflyttningar. Hon reser från hemmet till ungdomsskolan, vidare till gymnasiet, därefter utomlands, så till universitet, vidare till folkhögskolan och så åter till . Hon förflyttar sig bokstavligen från det att hemmet har varit meningsbärande till att skapa mening på nya platser och i nya sammanhang. Under denna resa glömmer hon inte bort varifrån hon kommer. Ännu handlar detta sökande om att hon skapar ett liv och en text som rör sig mellan två poler, två enheter, borta och hem. Ju längre berättelsen varar, desto tydligare blir det att håller på att byta ut den ena polen mot den andra, hemma mot borta. Folkhögskolan inverkar i denna process genom att här känner igen sig. De rötter av arbetarklass som hon upplevt under sin uppväxt, de möter hon i något annan gestalt på folkhögskolan. Folkbildningen påminner om hennes egen historia. Här möter hon en pedagogik som utgår från subjektiva erfarenheter, en muntlig kulturtradition som tar sin utgångspunkt i konkreta och praktiska färdigheter. Historiskt sätt har folkbildningen startat som en motbild och ett alternativ till det etablerade samhället. sträv- ade de framväxande folkrörelserna efter att förändra social och ekonomisk orättvisa. ser samhället annorlunda ut, folkrörelser och folkbildning har blivit en del av det etablerade samhället. I livsberättelse påminner folkbildningen om hennes uppväxt i ett arbetarhem. Folkbildningen står fortfarande för det andra men på ett något annorlunda sätt. är folkbildning och folkhögskolor snarare en historisk än en nutida motbild. För upprätthåller folkbildningen ett modernt sätt att skapa mening och identitet, uppbyggt kring att två enheter ställs mot varandra, där en av dessa prioriteras framför den andra. livsberättelse ger en beskrivning av hur hon söker nya vägar, hur hon förflyttar sig från den ena platsen till den andra. Hennes egen rörelse gör att hon motsatsparen förflyttas. Hennes sätt att hitta lösningar är på väg bort från en modern diskurs. Det folkbildningen borde kunna göra är att peka på illusionen av enhet i både det som är hemma och det som är borta. Ingen av dessa är enheter med vilken identitet, mening och kunskap kan garanteras. På så sätt upplöses också strävan efter växelverkan mellan polerna. Däremot kan det utvecklas en pedagogik och ett innehåll som utgår från att dekonstruera motsatsparets enheter och där- igenom peka på en rörelse som kännetecknas av att det ena ersätts med det andra. Sätter man in och berättelser i ett historiskt sammanhang, kan man se att begreppet folk-bildning består av två ord, folk pekar mot det kollektiva och gemensamma medan bildning hänvisar till det individuella och personliga. Folk kan antingen knytas till demos och hänvisar då till folkstyre eller till ethnos som syftar på det kulturella.215 Oavsett vad man väljer att knyta folk till så har det kollektiva varit i fokus inom folkbildningen och till en början satts före individen. Efterhand har det blivit en uppluckring av denna mot- sättning men fortfarande finns det tydliga spår av den, spår som visar sig i prioritering av grupprocesser, konsensusdemokrati etc. Att både och kände sig hemma på folkhögskolan var ingen tillfällighet. Mycket av det de mötte där stämde överens med vad som prioriterats i deras livsberättelser. 215 , Kampen om folket i (red), Poetisk demokrati, s. 18-19. var det på folkhögskolan som upplevde en vändpunkt, det blev helt enkelt för mycket av det kollektiva. Upp- delningen mellan kollektiv – individ är inte längre lika given. En tilltagande individualisering har gjort att en förskjutning har ägt rum från kollektiv till individ. Det folkbildningen kan göra är att se sig som en del av denna individualiseringsprocess och inte längre klamra sig fast vid kollek- tiva förebilder. Istället borde man peka på andra vägar till identitet, mening och kunskap. Vägar som upplöser enhetsträvan i det individuella och utvecklar en pedagogik och ett innehåll som gör att motsatsparen sätts i spel. I livsberättelse beskrivs två enheter som ställs mot var- andra, förnuftet och känsla. När livet skall gestaltas rör sig texten mellan dessa båda motpoler, ibland sätts den ena främst, ibland den andra. I stora delar av berättelse får folkbildningen en kompenserande roll, musik och rollspel står som en motbild till simning och självdisciplin. Folkbildningen tycks inte medverka till att kunna bryta sätt att skapa prioriteringar i sitt liv men det har ändå en betydande funktion genom att det påminner om något annat än det dominerande. aktiviteter och pedagogik skiljer sig från det som upplevt inom idrott och skola. De talar till en annan sida av hans liv och får därför också en stor betydelse i hans livsberättelse. Berättelsen upprepar ett mönster där den ena eller andra mot- polen ges företräde. Men söker också kombinationer av de båda enheterna, han kan tänka sig utbilda sig inom idrottspsyk- ologi. Det intressanta är hur dessa kombinationer kommer att se ut? Kommer han i fortsättningen att söka efter ett både-och, istället för ett antingen-eller? Eller kommer han att sätta motsätt- ningarna i rörelse? livsberättelse är ett uttryck för hur identitet och men- ing har skapats i en modern tidsepok. Det görs genom att den ena av motpolens enheter sätts framför den andra. uttrycks det brott i berättelsen, där pendeln slår över från den ena motpolen till den andra. Detta är något som också kännetecknar den kunskapsbildning som varit vanligt förekommande inom folk- bildningen. Inom folkbildningen har man utvecklat studieformer som strävat efter att skapa en öppen och demokratisk dialog mellan ledare och deltagare. Det har ansetts viktigt att bygga på deltagarnas egna livs- erfarenheter och att inte i förväg ha ett alltför styrt kursinnehåll. Det kanske tydligaste exemplet på detta är studiecirkeln, där vägen till kunskap bygger på att det skapas en demokratisk process mellan ledare, deltagare och studiematerial. Inom folkbildningsforskningen har bildningsbegreppet utveck- lats som ett sätt att förstå växelverkan mellan subjekt och objekt i detta slag av kunskapsbildning. Begreppet utgår ifrån att det finns en verklighet som kännetecknas av att den bygger på motsägelser. För människan gäller det därför att utveckla en förmåga som hant- erar och gestaltar denna motsägelsefulla verklighet. Det gäller att skapa en individuell enhet som kan hålla ihop en yttre kaotisk verklighet, fylld av motsättningar.216 En sådan väg till identitet och mening leder snarare till block- eringar än till öppningar. Tydligast syns detta i språket. När man skall beskriva växelverkan blir det lätt till fastlåsta motsatspar, där den enda utvägen består i att skapa en pendel som rör sig fram och tillbaka. Strävan efter att skapa ett enhetligt subjekt leder till att språket förblir stängt. Det som glöms bort är den skillnad som skapar kommunikation, men en ofullständig sådan, full med felsägningar, förskjutningar, etc. Att så sker beror på att det inom bildningstraditionen finns en prioritering av förnuftet. Med hjälp av förnuftet ansåg upplysnings- tidens tänkare att människan i historien skulle lära sig att behärska förhållandet till sig själv och till naturen samt att kontrollera den andre.217 Denna tradition har förts vidare inom svensk folkbildning och utvecklat en strävan efter att med förnuftets hjälp skapa identitet, mening och kunskap. Det är något liknande som vi ser i beskrivning. Han sätter förnuftet främst och försöker utifrån en sådan position att skapa en växelverkan mellan förnuft och känsla. Det är tydligt att han söker en egen identitet men sättet han gör det på för snarare till blockeringar än till öppningar. Det folkbildningen borde göra är att peka på illusionen av enhet i motsatsparen. Ingen av polerna i motsatsparet folk-bildningen kan stå för den enhet med vilken identitet, mening 216Bildningsbegreppet beskrivs mera utförligt i kapitel 2. 217Hans-Jürgen Schanz, Selvfølgeligheder. och kunskap kan garanteras. Inte heller är det fruktbart att skapa en växelverkan mellan polerna inom samma enhet. Däremot behöv- er det utvecklas en pedagogik och ett innehåll som utgår från att dekonstruera motsatsparets enheter och därigenom peka på en rörelse som kännetecknas av att motsättningarna sätts i spel. En sådan pedagogik lyfter fram det ofullständigas betydelse. Från språk till... Det finns en intressant iakttagelse i livsberättelse kring detta med att hon söker nya språk. Hon lär sig läsa sent, hon får en diagnos om att vara dyslektiker och hon har stora problem med engelskan. Ändå drivs hon till att lära sig nya språk, hon bor i , arbetar i och på folkhögskolan väljer hon att lär sig spanska. Språket blir en nyckel till nya världar. Med språkets hjälp kan hon sätta ord på tidigare erfarenheter och nya möjligheter. Språket blir en väg till att skapa ny mening och identitet. I livsberättelsen beskriver hur hon lärt sig att röra sig mellan olika språk. Något som möjliggjorts av hennes rörelse mellan olika platser; hemmet, och folkhögskolan. Den egna rörelsen i hennes eget liv medverka till att hon lättare kan komma att ersätta det ena med det andra. Motsatsparen i språket kommer lättare i rörelse om man själv förflyttar sig mellan olika språk men också mellan talat och skrivet språk. De problem som hon har som dyslektiker har gjort att det uppstått brott i hennes eget språk, brott som delat upp hennes värld i dualiteter. Det är denna uppdelning som strävar efter att ta sig förbi. Ett historiskt perspektiv på denna problematik kan man få gen- om att se hur läsning och studier av skönlitteratur var något som fanns med inom svensk folkbildning . Denna inriktning mot det skrivna ordet fick sin fortsättning i studier av bokföring, föreningskunskap, nationalekonomi etc. Kopplat till det skrivna ordet sågs utbildning som ett medel för att nå egna mål. Kunskap blev ett viktigt instrument för att nå inflyt- ande i samhället och kom att präglas av en instrumentell syn, inriktad på nytta och planmässighet. Detta innebar att man inom svensk folkbildning tidigt kom att lägga vikt vid intellektuella och bokliga studier. kom att prioriteras. blir tidigt en symbol för kunskaps- bildning på svenska folkhögskolor.218 I var det tvärtom, här prioriterades det talade ordet inte bara av folkhögskolans grundare utan av hela den framväxande danska folkbildningen. Istället för blir det talarstolen som ges en symbolisk laddning. Föreläsningar, sam- tal och inte minst sången får tidigt en central roll på danska folkhögskolor. Moderna samhällen och kulturer kännetecknas av att det ofta blir ett av två motsatspar som prioriteras. Inom svensk folkbildning och kultur har man satt det skrivna före det talade. Uppdelningen mellan skrivet och talat språk har medverkat till att upprätthålla ett särskilt sätt att skapa meningoch identitet. Därför blir språket så viktigt för dagens unga vuxna. Med språkets hjälp kan de sätta motsatspar i rörelse. För att detta skall lyckas räcker det inte att bara använda sig av antingen talat eller skrivet språk. Det gäller att uppöva en förmåga att spela med språkets motsatspar, såväl med talet som med skriften. Språket anses ofta vara nyckeln till det som utspelar sig inom en kultur. Den som inte behärskar dessa koder upplever sig som en främling. Men det finns en annan sida med att ha språk- liga problem. För den som har svårt med att stava eller läsa visar sig språket lättare som en illusion. Sprickan i språket, den som pekar på språkets dubbelhet, blir synlig för den som inte fullt ut behärsk- ar illusionen. I Luisas livsberättelse blir klyftan i språket tydlig, mellan hur ett ord uttalas och vad som menas. Den synliggörs för henne när hon rör sig mellan olika grupper. I livsberättelse blir också dubbelheten tydlig, dualiteten ger sig till känna. Genom att upp- täcka att det är en illusion kan man också se att den upprepande skillnaden kan lösas på andra sätt. Det är inte nödvändigt att hålla sig inom en och samma enhet, utan det ena kan också ersättas med det andra. Är detta något som återfinns på dagens folkhögskolor? Är folkhögskolan inriktat mot att konstruera modern kunskapsbild- ning eller visar den på nya möjligheter att sätta motsatspar i rörelse? Det folkbildningen borde kunna göra är att peka på illusionen av enhet i både skriften och rösten.