sou · GRB335d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Skolplikten gäller dock inte barn som varaktigt vistas utomlands eller vars förhållan- den är sådana att det uppenbarligen inte kan begäras att barnet skall gå i skola. Skolplikten motsvaras av en rätt att få utbildning inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom. Särskolan och särvux i författningar I propositionen En ny skollag m.m. (prop. 1985/86:10 s. 81), uttala- des: I paragrafen slås fast den allmänna principen om skolplikt och motsvarande rätt till utbildning. I praktiken är rätten till utbildning det väsentliga. Det viktiga i lagrummet är alltså rätten till utbildning. De barn som undantas från skolplikt i bestämmelsen saknar också motsvarande rätt till utbildning. De fåtal barn som avses är barn med flerfunktionshinder. Beslut om undantag från skolplikten fattas av styrelsen för skolan i respektive kommun. I propositionen framhölls att varje förutsätt- ning hos barnet till utbildning ska tas till vara. Det kan emellertid i ett helt exceptionellt fall tänkas att ett barn är så allvarligt handikappat i ett eller flera avseenden att det är helt omöjligt för barnet att lära sig något. Såvitt vi har erfarit används inte undantagsbestämmelsen i praktiken. För barn i och den obligatoriska särskolan är skolplikten (3 kap. 7 och 10 §§ skollagen). Betydelsen av att skolplikten fullgörs i en viss skolform har vi kortfattat berört i kapitel fem. Det finns också skillnader mellan skolformerna i andra avseenden. Vi övergår nu till att redovisa de viktigaste av dessa skillnader. Syfte och mål med utbildningen En av skillnaderna mellan de olika skolformerna är att syftet med utbildningen och de mål som ska uppnås inte är desamma i alla avseenden. Syftet med utbildningen i särskolan är att ge eleverna en till varje elevs förutsättningar anpassad utbildning, som så långt det är möjligt motsvarar den som ges i och gymnasieskolan (6 kap. 1 § skollagen). Utbildningen i ska syfta till att ge eleverna de kunskaper och färdigheter och den skolning i övrigt som de behöver för att delta i samhällslivet. Särskolan och särvux i författningar SOU 2003:35 kunna ligga till grund för fortsatt utbildning i gymnasieskolan (4 kap. 1 § första stycket skollagen). De mål som ska uppnås enligt läroplanen är inte desamma i de båda skolformerna. Utbildningen i gymnasiesärskolan ska så långt det är möjligt motsvara utbildningen i gymnasieskolan. De nationella och special- utformade programmen i gymnasieskolan ska vara grund för fortsatt utbildning på högskolenivå och för yrkesverksamhet (5 kap. 4 och 4 a §§ skollagen). Ett individuellt program i gymnasieskolan ska först och främst förbereda eleverna för studier på ett nationellt eller specialutformat program (5 kap. 4 b § skollagen). De mål som ska uppnås enligt läroplanen är inte desamma i de båda skolformerna. Om det har framkommit att en elev behöver särskilda stödåtgärder ska rektor se till att ett åtgärdsprogram utarbetas. Eleven och dennes vårdnadshavare ska ges möjlighet att delta i utarbetandet av detta (5 kap. 1 § andra stycket särskoleförordningen, 1995:206, 8 kap. 1a § förordningen, 1994:741, om gymnasiesärskolan, 5 kap. 1 § tredje stycket grundskoleförordningen, 1994:1194, och 8 kap. 1a § gymnasieförordningen, 1992:394). föreslår att en utredningsskyldighet av elevens behov av särskilt stöd skrivs in i lagen. För en elev som då befinns ha rätt till stöd ska ett åtgärdsprogram utarbetas och fastställas av rektor eller den rektor utser. Förslaget avser att stärka elevens rätt och ange en arbetsprocess. Beslut om särskilt stöd ska kunna överklagas genom förvaltningsbesvär. Särskolan och särvux i författningar Utbildningen i särvux syftar till att ge vuxna med utvecklings- störning motsvarande kunskaper och färdigheter som ungdomar kan få i den obligatoriska särskolan och på nationella eller specialutformade program i gymnasiesärskolan (12 kap. 1 § första stycket skollagen). Den grundläggande vuxenutbildningen på komvux syftar till att ge vuxna sådana kunskaper och färdigheter som de behöver för att delta i samhällsliv och arbetsliv. Utbild- ningen ska också syfta till att möjliggöra fortsatta studier (11 kap. 2 § första stycket skollagen). Gymnasial vuxenutbildning syftar till att ge vuxna kunskaper och färdigheter på en nivå som motsvarar den som utbildningen i gymnasieskolan ska ge (11 kap. 2 § andra stycket skollagen). De mål som ska uppnås enligt läroplanen är inte desamma i skolformerna. Kommunernas skyldighet att anordna utbildning Kommunerna är skyldiga att se till att utbildning för alla som har rätt att gå i särskola kommer till stånd (6 kap. 5 § skollagen) och att erbjuda särvux (12 kap. 3 § skollagen). Det är hemkommunen som ansvarar för att utbildning för den som har rätt att gå i särskola kommer till stånd (6 kap. 5 § första stycket skollagen). Detta kan ske genom att kommunen ordnar en egen skola eller genom att plats erbjuds i en annan kommuns utbildning. Kommunerna ska informera om möjligheterna till utbildning i särvux och verka för att vuxna med utvecklingsstörning deltar i sådan utbildning (12 kap. 5 § skollagen) Med hemkommun avses för en elev bosatt i landet den kommun där eleven är mantalsskriven (1 kap. 15 § första stycket skollagen). Obligatorisk särskola – grundskola Kommunen kan fullgöra sin skyldighet att organisera utbildning genom att anordna en egen skola eller genom att komma överens med en annan kommun om att denna i sin särskola ska ta emot elever, som hemkommunen har att sörja för (6 kap. 5 § andra stycket skollagen). Vid detta val måste bestämmelsen om en elevs resor i 6 kap. 6 § första stycket skollagen beaktas. Särskolan och särvux i författningar En kommun är alltså inte skyldig att anordna särskola i egen regi. I propositionen Om ändrat huvudmannaskap för särskolan och särvux (prop. 1991/92:94 s. 41) anfördes som skäl härför att elevunderlaget kan vara väl litet i en del kommuner för den specialisering som ibland kan behövas inom särskoleverksamheten. Någon motsvarande valmöjlighet för kommunerna när det gäller att organisera grundskola finns inte. Skyldigheten att anordna grundskola fullgörs normalt genom att kommunen ordnar egen skola i den omfattning som behövs. Endast om det finns särskilda skäl får kommunen komma överens med en annan kommun om att den kommunen ska organisera utbildningen. I propositionen om vissa skolfrågor (prop. 1990/91:115 s. 72), anfördes att med särskilda skäl t.ex. avsågs det förhållandet att en elev får kortare resor till skolan. I förarbetena till bestämmelsen anfördes också att undantaget måste tolkas mot bakgrund av vad som stadgas i 4 kap. 6 § skollagen om att grundskoleelever ska kunna bo hemma under sin skolgång och att kommunen måste beakta kommunikations- förhållandena vid utformningen av sin grundskoleverksamhet. Särskola finns i de flesta av landets kommuner. Enligt en lägesbeskrivning som har gjort anordnas nu egen obligatorisk särskola i 273 av landets 290 kommuner. Hemkommunen är också skyldig att anordna gymnasiesärskola (6 kap. 5 § skollagen). Skyldigheten kan fullgöras genom att kommunen anordnar egen skola eller genom att annan kommun tar emot kommunens elever efter att samarbetsavtal har träffats. Utbildning i gymnasieskola kan anordnas på samma sätt. Förutom särskola ska kommunerna också erbjuda särvux (12 kap. 3 § skollagen). Särvux finns inte i alla landets kommuner. Skyldigheten att erbjuda särvux kan fullgöras genom att kommunen organiserar egen utbildning eller svarar för kostnaderna för elevens utbildning i en annan kommun. Kommunernas skyldighet att anordna komvux kan fullgöras på samma sätt. Särskolan och särvux i författningar Kommunerna ska sträva efter att erbjuda sådan utbildning som svarar mot behov och efterfrågan (12 kap. 3 § skollagen). Motsvarande bestämmelse finns för gymnasial vuxenutbildning i komvux. En vuxen person som är behörig att söka särvuxutbildning har inte någon ovillkorlig rätt till grundläggande utbildning. En behörig sökande till grundläggande vuxenutbildning har rätt till sådan utbildning (11 kap. 10 och 8 §§ skollagen). En kommun, som anordnar särskola, ska sträva efter att organisera utbildningen så att ingen elev behöver bo utanför hemmet. Kommunens skyldighet sträcker sig så långt det är möjligt (6 kap. 6 § första stycket skollagen). Grundskola däremot får organiseras så att en elev måste bo utanför hemmet för att fullgöra sin skolplikt endast om en annan lösning framstår som orimlig (4 kap. 6 § andra stycket skollagen). Vid denna bedömning ska särskild vikt fästas vid elevens ålder (4 kap. 6 § andra stycket skollagen). I detta avsnitt beskriver vi elevernas möjligheter att välja skola. De praktiska möjligheterna att välja skola hänger nära samman med reglerna om skolskjuts, som vi också redogör för. Vi behandlar också några av de möjligheter som finns till val i skolan . Rätt att välja skola Att en kommun anordnar en egen obligatorisk särskola innebär inte att alla elever har rätt att fritt välja vilken skolenhet de önskar studera vid. Skolenhet är ett begrepp som används i betänkande i bemärkelsen en lokalt begränsad skola. Vi använder begreppet på samma sätt. Bestämmelserna om rätten att välja skola i den egna kommunen är utformad på samma sätt i den obligatoriska särskolan och i . Särskoleelever saknar däremot rätt att välja skola utanför hemkommunen om det inte finns något avtal mellan kommunerna. Särskolan och särvux i författningar En grundskoleelev har rätt att söka till en skola utanför sam- verkansområdet om det finns särskilda skäl. Vårdnadshavares önskemål om placering vid en viss skolenhet ska beaktas så långt det är möjligt. Denna princip inskränks i två fall. Det ena fallet är när andra elevers rätt till skola nära hemmet äventyras. Det andra är när betydande organisatoriska eller ekonomiska svårigheter kan uppstå för kommunerna med anledning av vårdnadshavarens önskemål (6 kap. 6 § andra stycket skollagen). Motsvarande bestämmelse finns för (4 kap. 6 § tredje stycket skollagen). I propositionen Om ändrat huvudmannaskap uttalades när det gäller särskolan, att det kan vara befogat att placera en elev vid en annan skola än den som är närmast hemmet, om en sådan placering bättre kan tillgodose elevens behov av en utbildning som är anpassad till dennes förutsättningar. När önskemålet om placering vid en viss skolenhet för en elev ska vägas mot andra elevers intresse av en kort skolväg, måste också denna aspekt vägas in. Med begreppet betydande svårigheter för kommunerna avses t.ex. det fallet att en viss skola inte har plats för alla som vill gå där. Kommunen är inte skyldig att bygga ut en skola för att bereda plats åt alla elever som har sökt dit. Bestämmelsen kan också vara tillämplig när en skolenhet måste undergå en betydande ombygg- nation för att göras tillgänglig för en elev med exempelvis rörelse- hinder, om en annan lämplig skola finns på godtagbart avstånd. Om kommunerna har träffat en överenskommelse om samver- kan har en elev rätt att söka utbildning i den andra kommunens obligatoriska särskola. En utomstående kommun kan också ta emot elever från en annan kommun utan avtal (6 kap. 6 a § skollagen) efter önskemål av vårdnadshavaren. Någon skyldighet att ta emot en elev från en annan kommun utan avtal finns dock inte. När det gäller däremot ska en kommun ta emot en elev från en kommun utanför samverkansområdet om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att gå i den kommunens grundskola (4 kap. 8 § skollagen). I regeringens proposition Valfrihet i skolan (prop. 1992/93:230 s. 60), angavs att med särskilda skäl avses mobbning och andra allvarliga konfliktsituationer. Särskolan och särvux i författningar Bestämmelsen i 6 kap. 6 § andra stycket skollagen om fördelningen av elever på olika skolor med särskoleutbildning gäller också gymnasiesärskolan. Detta innebär att vårdnadshavarens önskemål om placering av en elev på en viss gymnasiesärskola följs som huvudregel med de inskränkningar som redovisats ovan. När det finns fler sökande än platser till ett nationellt eller ett specialutformat program ska företräde ges till den som har störst behov av utbildningen (6 kap. 1 b § förordningen, 1994:741, om gymnasiesärskolan). I gymnasieskolan är betyg det huvudsakliga urvalskriteriet i fall när det finns fler sökande än platser till ett program (6 kap. 3 och 4 §§ gymnasieförordningen, 1992:394). Bestämmelsen om kommunens rätt, att efter önskemål från vårdnadshavare, ta emot en elev från annan kommun gäller också gymnasiesärskolan. Det innebär att en elev inte har någon rätt att välja utbildning utanför hemkommunen om inte samverkanssavtal finns. I gymnasieskolan är den som ska erbjudas ett nationellt program av sin hemkommun behörig att söka sådan utbildning i hela landet (5 kap. 8 § skollagen). En kommun eller ett landsting är skyldig att ta emot en sökande till särvux som kommer från en annan kommun om hemkommunen åtagit sig att svara för kostnaderna för utbildningen (12 kap. 7 § skollagen). Motsvarande bestämmelse finns för elever i gymnasial komvux (11 kap. 20 § skollagen). Därutöver har en elev på komvux rätt att mottas i en annan kommuns komvux om eleven med hänsyn till sina personliga förhållanden har särskilda skäl att få gå där (11 kap. 21 § andra stycket skollagen). Någon motsvarighet till denna bestämmelse finns inte för särvux del. Det bör observeras att rättigheten gäller att bli mottagen, dvs. att prövas som sökande till utbildningen. Om det finns fler sökande än platser blir ett urval nödvändigt och den som har rätt att bli mottagen prövas då tillsammans med övriga sökande. När platserna är färre än antalet sökande ges företräde till den som har kort tidigare utbildning och i första hand önskar fullfölja studier som Särskolan och särvux i författningar har påbörjats enligt en upprättad individuell studieplan (3 kap. 8 § förordningen, 2002:1012, om vuxenutbildning). När antalet sökande är fler än platserna i särvux ska företräde ges till den som har störst behov av utbildningen (3 kap. 6 § förordningen, 1992:736, om vuxenutbildning för utvecklingsstörda). Vid detta urval ska särskilt beaktas att en sökande inte har deltagit i motsvarande utbildning och om hon har behov av utbildningen för pågående eller planerad yrkesverksamhet eller står inför ett yrkes- val. Urvalskriterierna är alltså inte desamma i de bägge skolformer- na. föreslår att det i fortsättningen ska vara möjligt att frångå vårdnadshavarens önskemål om placering vid en särskild skolenhet också om det finns andra särskilda skäl. Vidare föreslår att grundsärskola och grundskola likställs på så vis, att en kommun ska ta emot en elev som kommunen inte är skyldig att sörja för, om det med hänsyn till elevens personliga förhållanden finns särskilda skäl. Bestämmelsen utformas i förslaget som en överklagbar rättighet. Rätten att välja skola hänger i praktiken nära samman med rätten till skolskjuts. Varje kommun är skyldig att anordna kostnadsfri skolskjuts för en särskoleelev, om sådan behövs med hänsyn till färdvägens längd, trafikförhållandena, elevens funktionshinder eller någon annan särskild omständighet (6 kap. 6 § tredje stycket skollagen). Grundskoleelever har under samma förutsättningar rätt till kostnadsfri skolskjuts (4 kap. 7 § första stycket skollagen). Som motiv till bestämmelserna om skolskjuts angavs i skollagsproposi- tionen att en elev inte ska behöva betala för något i anslutning till den utbildning som eleven genom skolplikten är skyldiga att delta i. Särskolan och särvux i författningar En elev i särskolan, som väljer att gå i en annan skola än den som kommunen annars hade placerat eleven i, har dock ingen rätt till skolskjuts. Samma sak gäller för elever i (4 kap. 7 § skollagen). Gymnasiesärskolan och särvux – gymnasieskolan och komvux Bestämmelserna om skolskjuts gäller både i den obligatoriska särskolan och i gymnasiesärskolan. I gymnasieskolan, särvux och komvux finns ingen rätt till kostnadsfri skolskjuts. Däremot har en elev som har rätt till studiehjälp enligt studiestödslagen rätt till ersättning för sina dagliga resor mellan bostaden och skolan om färdvägen är (2 § Lagen 1991:1110, om kommunernas skyldighet att svara för vissa elevresor). framhåller vikten av att friheten för eleverna i den obligatoriska särskolan att välja skolenhet inte onödigt begränsas. I sammanhanget anförs att elever med olika funktionshinder kan ha svårare än andra att förflytta sig mellan skolan och hemmet. Någon förändring i skolskjutsbestämmelsen föreslås inte. framhåller dock att inget hindrar att kommunen erbjuder kostnadsfri skolskjuts när eleven valt en skola som ligger på jämförbart avstånd med den skolenhet som kommunen annars skulle placerat eleven i. föreslår också att ett beslut om skolskjuts ska kunna överklagas till allmän förvaltningsdomstol. kan sådana beslut överklagas endast avseende beslutets laglighet. I skolan kan vissa val göras. Valmöjligheterna i skolan är inte desamma i de jämförda skolformerna. Genom Lagen (1995:1249) om försöksverksamhet med ökat föräldrainflytande över utveck- lingsstörda barns skolgång, kan en vårdnadshavare till ett barn, som har rätt att mottas i särskolan, välja om barnet ska gå i särskolan eller i . Det är styrelsen för särskolan som avgör om en elev ska gå på ett nationellt, specialutformat eller individuellt Särskolan och särvux i författningar program i gymnasiesärskolan. Kommunernas skyldighet att erbjuda ett allsidigt urval av nationella program är mindre i gymnasiesär- skolan än i gymnasieskolan. Om en vårdnadshavare inte vill att barnet ska tas emot i särskolan, ska en plats istället erbjudas i (2 § lagen om försöks- verksamhet med ökat föräldrainflytande över utvecklingsstörda barns skolgång). Försöksverksamheten beskriver vi närmare i avsnittet Elever i särskolan, kapitel 7. Någon möjlighet att välja om barnet ska studera i träningsskola eller i grundsärskola finns däremot inte. Det är styrelsen för särskolan som fattar detta beslut (6 kap. 3 § andra stycket skollagen). Ett beslut om placering i träningsskola kan inte överklagas. Detta innebär att en vårdnadshavare till ett barn som har rätt till särskola kan välja om barnet överhuvudtaget ska studera i skolformen , men saknar rätt att bestämma om barnet ska placeras i grundsärskola eller i träningsskola. Som har nämnts anordnas utbildningen i gymnasiesär- skolan i nationella, specialutformade program och i individuellt program. Gymnasiesärskolan har åtta nationella program. I gymnasiesärskolan är det styrelsen för särskolan som avgör om en elev ska gå på ett nationellt, specialutformat eller individuellt program (6 kap. 9 § skollagen). Utbildningen i gymnasieskolan ges i sjutton nationella program, i specialutformade program och i individuellt program. Inom de nationella programmen finns olika varianter. Detta innebär att eleverna i gymnasieskolan har väsentligt större möjligheter att välja sin utbildning jämfört med eleverna i gymnasiesärskolan. Varje kommun ska erbjuda den elev som bedömts kunna gå på ett nationellt program ett urval av olika program (6 kap. 10 § första stycket skollagen). Med urval avses att kommunen ska ha ett varierat utbud. När det gäller gymnasieskolan föreskrivs att urvalet ska vara allsidigt. Med detta avses – för gymnasieskolans del – att kommunen ska erbjuda minst hälften av de nationella program som Särskolan och särvux i författningar finns för gymnasieskolan. Motsvarande krav finns inte för gymnasiesärskolan. I propositionen Ny läroplan och ett nytt betygssystem för gymnasieskolan, komvux, gymnasiesärskolan och särvux (prop. 1992/93:250 s. 97) framgår att med detta menas att det ska finnas mer än ett program att välja på för eleverna. föreslår bland annat att de olika utbildningsprogrammen försvinner och att utbildningen i fortsätt- ningen ges i åtta sektorer. Detta innebär att det individuella programmet i sin nuvarande utformning försvinner. Detta kan få konsekvenser för särskolan. lägger inget lagförslag för gymnasiesärskolan utan överlåter åt att utarbeta ett sådant förslag. Kommunerna ska sträva efter att erbjuda särvuxutbildning som svarar mot behov och efterfrågan (12 kap. 3 § första stycket skollagen). Någon skyldighet att erbjuda viss inriktning på utbildningen finns inte. Motsvarande bestämmelse finns för gymnasial vuxenutbildning (11 kap. 17 § skollagen). I detta avsnitt jämför vi bestämmelserna om elevinflytande, avgifter, disciplinåtgärder, betyg och möjligheten till fortsatta studier de parallella skolformerna. Vi redovisar också kortfattat vilka möjligheter som finns att överklaga vissa beslut i skolan. Elevernas inflytande över undervisningen Elevernas rätt till inflytande över utbildningen är inte utformad på samma sätt i de olika skolformerna. Eleverna i särskolan och särvux Särskolan och särvux i författningar har en mer inskränkt rätt till inflytande än eleverna i , gymnasieskolan och komvux. Eleverna i särskolan ska ha inflytande över hur utbildningen utformas (6 kap. 2 § skollagen). Inflytandet ska anpassas efter elevernas ålder, mognad och förutsättningar i övrigt. Grundskole- elevernas inflytande ska endast anpassas efter elevernas ålder och mognad (4 kap. 2 § skollagen). Gymnasieeleverna ska ha inflytande över utformningen av utbildningen. Omfattningen och utformningen av elevinflytandet på särvux ska anpassas efter elevernas förutsättningar (12 kap. 2 § skollagen) medan elever i komvux ska ha inflytande över hur deras utbildning utformas (11 kap. 4 § skollagen). föreslår nya bestämmelser om elevinflytande som ska vara gemensamma för alla skolformer. Varje elev ska ha inflytande över sin utbildning och stimuleras att ta aktiv del i arbetet med att vidareutveckla denna. Inflytandet ska, enligt förslaget, anpassas efter elevernas ålder och mognad. Bestämmelserna om vilka avgifter som får tas ut i skolan skiljer sig i vissa avseenden åt mellan de olika skolformerna. Eleverna i särskolan, och gymnasieskolan har rätt till avgiftsfri undervisning, gratis böcker och liknande material (se t.ex. 6 kap. 4 § skollagen). Inslag som kan medföra en obetydlig kostnad för eleven får förekomma, men endast undantagsvis. I dessa avseenden är de jämförda skolformerna likställda. Eleverna på , obligatoriska särskolan och gymnasiesärskolan har också rätt till gratis skrivmateriel. Detta har inte eleverna på gymnasieskolan. Huvudmannen för gymnasieskolan, men inte gymnasiesärskolan, får besluta om att eleverna ska hålla sig med enstaka egna hjälpmedel (5 kap. 21 § skollagen). Även undervisningen på särvux och komvux är avgiftsfri. På komvux, men inte på särvux, får huvudmannen – under vissa förutsättningar – ta ut kostnader av eleverna, som exempelvis skälig ansökningsavgift (11 kap. 5 och 21a §§ skollagen). Särskolan och särvux i författningar får också besluta att böcker och liknande som eleven behåller som sin egendom ska anskaffas av eleverna själva på egen bekostnad eller erbjudas till självkostnadspris (11 kap. 5 § andra stycket och 12 kap. 8 § andra stycket skollagen). Disciplinära åtgärder mot elever i skolan Reglerna om disciplinära åtgärder mot en elev i skolan är i det närmaste likställda i de jämförda skolformerna. En skillnad är dock att en elev i , men inte i den obligatoriska särskolan, kan visas ut från lektionen och tvingas till kvarsittning efter skolans slut. En elev i den obligatoriska särskolan som uppträder olämpligt ska i första hand uppmanas av läraren att ändra sitt beteende. I andra hand ska elevens vårdnadshavare kontaktas (6 kap. 6 § särskoleförordningen, 1995:206). Motsvarande bestämmelser finns för . En elev i , men inte i den obligatoriska särskolan, får också visas ut från lektionen och stanna under uppsikt i skolan högst efter skoldagens slut (6 kap. 9 § grundskoleförordningen 1994:1194). Utvisning och kvarsittning finns inte som disciplinåtgärder i särskolan. De åtgärder som ska vidtas om eleven fortsätter att uppträda olämpligt är desamma i de bägge skolformerna.