sou · GRB3108d2 · 2004-01-01 00:00:00 — – en fallstudie i Harec, handikapp och rehabilitering Föreliggande arbete är inte bara ett resultat av vår egen verksamhet. De kontinuerliga möjligheter till utbyte av idéer, tankar och resul- tat inom tidigare forskning, som vi haft med SUFO 2:s ledning, sekretariat, experter och andra forskare som deltagit i utredningens forskarmöten, har varit av särskild vikt för oss. Här har vi haft möjligheter att diskutera med andra forskare, som arbetat med folkbildningen ur andra perspektiv som ungdomarnas, invandrarnas eller pedagogernas. I detta arbete avstår vi därför tämligen konse- kvent från att referera till forskning inom dessa tangerande områd- en. Arbetet med föreliggande rapport har företrädesvis skett i . Vi har också haft många spännande och givande kontakter med företrädare för folkbildning, handikapprörelser och myndigheter nationellt och regionalt på andra håll i landet. I anslutning till verk- samheten vid HAREC, och rehabiliterings- forskning, har vi haft särskilt nära kontakter med berörda verk- samheter och brukare i , som beredvilligt medverkat i studien på olika sätt. Vi som arbetat med detta projekt har haft en viss arbets- fördelning oss emellan. Sålunda har jag lett projektet och i första hand svarat för kapitel 1, 2 och 7 i det direkta författandet. Jag har också medverkat med mindre delar i de övriga kapitlen. Arbets- fördelningen mellan och har varit den, att i huvudsak ansvarat för de delar som särskilt gällt folkhögskolorna och för de som angått studieförbundens verksamhet. Några vattentäta skott har självklart inte funnits mellan de bägge delarna och vissa konkreta delar av detta arbete har vi gjort (bl.a. en relativt omfattande enkät till samtliga handikapp- organisationer i ) samfällt inom bägge områdena. kom förhållandevis sent med i arbetet eftersom hon ersatte en annan medarbetare som av olika anledningar enbart var med i den initiala fasen. Bl.a. på grund härav har vi haft hjälp med intresserade del- tagare i och företrädare för studieförbundens verksamhet genom och . Som alltid, när man lämnar ifrån sig en forskningsrapport, känns det som om man skulle vilja arbeta vidare med flera av de områden som man studerat. Trots att vårt arbete kanske reser fler frågor än det lämnar i termer av svar, hoppas vi att folkbildning och funk- tionshinder blir ett mera synligt forskningsområde än det varit . Folkbildningen möter personer med funktionshinder ........ Folkbildningen och personer med funktionshinder.................. Vem och hur många har funktionshinder................................... Folkbildningens verksamhet för deltagare med funktions- Deltagare med funktionshinder – en prioriterad grupp i Statligt stöd till folkbildningen ................................................... Deltagare med funktionshinder i studiecirklar .......................... Utbud av cirklar riktade till personer med funktionshinder ..... Deltagare med funktionshinder på folkhögskola....................... Utbud av kurser riktade till personer med funktionshinder ..... som representativt fall....................................................... Delstudie om studieförbundens verksamhet.............................. Delstudie om folkhögskolornas verksamhet.............................. Delstudie om handikapprörelsens samarbete med Empowerment som begrepp och strategi ........................................ Vad är empowerment? Empowerment och funktionshinder........................................... Handikappolitik och empowerment........................................... Folkbildningen ur empowermentperspektiv ................... Omfattningen av handikapporganisationernas studie- Integration och särlösningar inom folkbildningen ......................... Särlösningar inom studieförbunden............................................ Särlösningar på folkhögskolor..................................................... Särlösningar i empowermentperspektiv...................................... Ett svårfångat begrepp....................................................................... Tillgänglighet – att kunna fungera i ett sammanhang ................ Fritt och frivilligt.......................................................................... Deltagarstyrd och formar egna utbildningsplaner ..................... Ideologisk och/eller innehållsmässigt profilerad........................ Tillgänglighet och empowerment................................................ Deltagare med behov av stöd ....................................... En anpassad studiesituation .............................................................. Re/habiliteringsinsatser.............................................................. Fördelning av statsbidrag till verksamhet på folkhögskolor för deltagare med funktionshinder............................................ Samverkan med andra aktörer inom Samverkan avseende enskilda deltagare på folkhögskola .............. Empowermentbegreppet, funktionshindrade och Personer med funktionshinder i arbetsmarknadsutbildning ... Samverkan mellan folkhögskolan och andra Folkhögskolan i relation till andra utbildningar....................... Likabehandling av deltagare i vuxenutbildning ........................ Studenter med funktionshinder i högskolan ............................ Folkbildning och empowerment ................................. Lokala och nationella perspektiv.................................................... Empowerment och folkbildning .................................................... , f. 1943. Disputerade i sociologi vid 1983, ordinarie universitetslektor i socialt arbete vid 1986, docent i socialt arbete 1990. Utnämndes till professor i social utveckling . Då verkade han som rektor för Nordiska utbildnings- programmet för social service, NOPUS, en institution under . Föreståndare vid HAREC – och rehabiliteringsforskning – vid . har hans forskning huvudsakligen varit inriktad mot handikappområdet och flera av forskningsprojekten har gällt arbetslivet. Han är nu engagerad i en studie om personer med funktionshinder som startar och driver småföretag. Social teori och social organisering, bl.a. med anknytning till folkhälsoarbete och frivilliga insatser, har också varit viktiga inslag i hans vetenskapliga verksamhet. Forskningsintresset om- fattar även mänskliga rättigheter för personer med funktionshinder. leder här ett tvärvetenskapligt projekt med inslag av filosofi och rättsvetenskap finansierat av . , f. 1974. Forskningsingenjör vid Harec – och rehabiliteringsforskning, Samhällsmedicinska institution- en, . Socionomexamen , därefter arbete som LSS- handläggare och arbetsledare för personliga assistenter. Magisterexamen i socialt arbete 2003. Påbörjade arbetet med studien och funktionshinder – en fallstudie i och har under arbetets gång varit inriktad mot studieförbundens verksamhet. Är nu engagerad i en komparativ studie av hur i respektive handlägger handikappersättning och assistans- ersättning. , f. 1959. Magisterkurs i socialt arbete 1996. Har arbetat på HAREC – och rehabiliteringsforskning, Samhällsmedicinska institution- en, , med studien och funktionshinder – en fallstudie i . Har arbetat med den del av studien som rör folk- högskolornas verksamhet. Är verksam på Furuboda kompetenscenter. Har arbetat på med kurativt arbete för deltagare med funktionshinder, projektledning och utvecklingsarbete. Arbetade som socionom inom kriminal- vård och socialtjänst. 1Folkbildningen möter personer med funktionshinder Folkbildningsarbetet i har utgått från värden som demokrati, jämlikhet och solidaritet. Den uttalade respekten för alla människors lika värde har tagit sig konkreta uttryck i att folkbildningens institutioner eftersträvat att vara tillgängliga och öppna för alla och att man särskilt uppmärksammat och rekryterat människor som är utbildningsmässigt och kulturellt eftersatta. Sär- skilda åtgärder som har varit specifikt inriktade mot att stärka marginaliserade människors möjligheter att delta i folkbildningen togs i institutionaliserad form i bruk först . hade samhällets ekonomiska stöd till verksamheten enbart bestått av generella bidrag. Folkbildningen gavs genom det nya stödet ekonomiska möjligheter att göra mer verkningsfulla insatser i arbetet med att försöka utjämna utbildnings- och klass- klyftor i samhället (, 1991). Mot denna bakgrund har just jämlikhetsperspektivet varit ett ofta förekommande tema i de senaste decenniernas diskussion om folkbildningsarbetets mål och mening, vilket tydligt uttrycks i folkbildningens explicita syften. Dessa framgår bl.a. i förordningen om statsbidrag till folkbildningen vilken reglerar övergripande nuvarande folkbildningsbidrag från staten. I förordningen har riks- dag och regering formulerat mål och motiv för att bevilja stats- bidrag och inom ramen för dessa planerar studieförbund och folk- högskolor själva sin verksamhet (prop. 1997/98:115). De nuvaran- de syftena för folkbildningen är bl.a. att: Främja en verksamhet som gör det möjligt för kvinnor och män att påverka sin livssituation och att skapa engagemang för att delta i samhällsutvecklingen genom t.ex. politiskt, fackligt eller kulturellt arbete, Bedriva verksamheter som syftar till att utjämna utbildnings- klyftor och höja utbildningsnivån i samhället skall prioriteras, Ge personer som är utbildningsmässigt, socialt eller kulturellt missgynnade skall särskilt prioriteras, Statsbidrag till folkbildningen skall bidra till att stärka och utveckla demokratin, Bredda kulturintresset i samhället, till ökad delaktighet i kultur- livet, till kulturupplevelser samt till eget skapande. I en skrift från diskuteras folkbildningens syfte. Här har de mål som handlar om utjämningen av utbildningsklyftor och stärkandet av demokratin en central position. Dessutom framhålls vikten av den personliga utvecklingen ytterligare då man avser att folkbildningen skall bidra till deltagarens personlighets- utveckling till en fri och självständig individ (, 1997). I denna process beskrivs folkbildningens uppgift som att tillhandahålla verktygen för sådana processer som gör det möjligt för individen att utveckla sig själv. Dessa syften och målsättningar gäller för folkbildningens deltagare i allmänhet, men betonas i förordningen om statsbidrag till folkbildningen särskilt vad gäller de prioriterade grupperna, dvs. personer med utländsk bakgrund, arbetslösa samt personer med funktionshinder. Folkbildningen och personer med funktionshinder I olika utredningar och rapporter har det konstaterats att personer med funktionshinder har sämre hälsa och konsumerar mer sjukvård än genomsnittsbefolkningen. Möjligheterna att försörja sig genom vanligt arbete är betydligt lägre för personer med funktionshinder än för befolkningen i övrigt och majoriteten av funktionshindrade personer tillhör låginkomsttagarna i samhället. Många är under- sysselsatta eller står helt utanför arbetsmarknaden. De är dessutom mindre aktiva på sin fritid, har färre sociala relationer, sämre transportmöjligheter och har även lägre utbildningsnivå. På många levnadsområden har personer med funktionshinder, oavsett typ av funktionshinder, fortfarande sämre villkor än befolkningen i övrigt, trots de förbättringar som skett andra hälft (, 1996; , 1996, SCB 2003). Personer med funktionshinder kan således uppfattas som en grupp som på många sätt lever i samhällets marginal (Stubbins, 1988). Detta är en mycket allvarlig brist i samhället. Det är sam- tidigt en brist utifrån ett demokratiskt perspektiv eftersom person- er med funktionshinder, på grund av sin marginaliserade situation, inte kan påverka eller delta i samhället i samma utsträckning som Enligt SCB:s rapport om levnadsförhållanden för människor med funktionshinder är personer med funktionshinder medlemmar i det politiska livet i samma utsträckning som andra, men de deltar mindre i möten och är i lägre grad än befolknings- genomsnittet aktiva i någon förening. I rapporten framkommer också att jämfört med andra har de flesta grupper med funktions- hinder i mindre omfattning möjlighet att själva överklaga myndig- hetsbeslut. I en demokrati bör man sträva efter att medborgarna får de resurser som krävs för att de skall kunna styra sig själva på bästa sätt (, 1998). Personer med funktionshinder bör natur- ligtvis ha rätt att få vara med och påverka och delta i samhället på lika villkor som icke-funktionshindrade. I praktiken föreligger knappast denna rätt. Således kan man se att målen för folkbildningsarbetet på ett tydl- igt sätt sammanfaller med ett mål som ofta lyfts fram i ideologiska sammanhang gällande en av de grupper som anges som prioriterade inom folkbildningen – personer med funktionshinder. Att folkbild- ningen kan utgöra ett led i funktionshindrade människors väg från beroende till oberoende har uppmärksammats även utanför folk- bildningen. Den har till exempel lyfts fram som ett slags potentiellt frigörande kraft för utsatta människor och grupper (, 1997) och att denna särskilda utbildningsform kan leda till ökat kultur- skapande och kulturkonsumtion för funktionshindrade, samt bidra till att bryta med den sociala isolering som många inom gruppen erfar (, 1998:3). Man kan också tala om folkbild- ningen ur ett empowermentperspektiv (, 2002). Vi har av utredaren för den statliga utvärderingen om folkbild- ningen fått uppdraget att utföra en studie om dess verksamhet för deltagare med funktionshinder. I kommittédirektiven framgår att deltagandet i folkbildningsverksamhet för många med funktions- hinder har lett till en ökad livskvalitet och till ökade möjligheter att utvecklas och att ta ansvar. Studien syftar till att belysa verksamhet för deltagare med funktionshinder i folkbildningen och hur ambi- tionerna med att erbjuda undervisning och stöd till deltagare med funktionshinder förverkligas i vardagen. Samma iakttagelser som tas upp i kommittédirektiven har vi tid- igare gjort i en särskild studie för (, 2000). Här presenteras både ett tiotal intervjuer med deltagare med funktionshinder som studerar vid olika folkhögskolor samt en landsomfattande enkät till folkhögskolorna om deras verksamhet för personer med funktionshinder. Här framkom att samtliga kurs- deltagare var mycket nöjda med sina folkhögskolestudier. Viktigt för den positiva upplevelsen var framför allt de goda relationerna mellan lärare och elever och det lugnare arbetstempot, vilket gör att deltagare med funktionshinder inte riskerar att komma på efter- kälken i undervisningen. Samtliga intervjuade deltagare menar att deras utbildning lett till ett stärkt självförtroende, en ökad själv- känsla och en större tilltro till sin egen kapacitet och förmåga. Genom sitt arbetssätt verkar folkhögskolan, enligt denna studie, skapa förutsättningar för att personer med funktionshinder i högre grad skall kunna påverka sin livssituation. Emellertid aktualiserar en del av intervjupersonerna en oro om vad som skall ske efter folkhögskolestudierna. Det tycks råda en osäkerhet mellan å ena sidan folkhögskolans roll som förmedlare av kompetens för fortsatta studier eller arbete och å andra sidan de krav som man har från universitet och högskolor eller olika arbets- givare, särskilt sett ur ett handikapperspektiv. Emellertid är kon- klusionen att folkhögskolestudier för personer med funktionshind- er troligen i hög grad leder till resultat, såsom till exempel ett större samhällsdeltagande och större möjligheter att bemästra sin livs- situation. Folkbildningens insatser för personer med funktionshinder skall också ses i ett större handikappolitiskt sammanhang. har antagit en nationell handlingsplan med den träffande beteckningen Från patient till medborgare (prop. 1999/2000:79). Här uttrycks ett grundläggande perspektiv, där medborgerliga rättigheter, mång- fald, mainstreaming och full delaktighet är viktiga ledord. I planen framhålls att det handikappolitiska arbetet tydligare skall inriktas på att ta bort de hinder som finns för funktionshindrades fulla del- aktighet i samhället. De nationella målen formuleras därvid på följande sätt: en samhällsgemenskap med mångfald som grund att samhället utformas så att människor med funktionshinder i alla åldrar blir fullt delaktiga i samhällslivet jämlikhet i levnadsvillkor för flickor och pojkar, kvinnor och män med funktionshinder (/2000:79 s. 23) Det framhålls vidare: Ytterst är handikappolitiken en demokratifråga – samhället måste byggas med insikten om att alla människor är lika mycket värda, har samma grundläggande behov och skall behandlas med samma respekt, att mångfald berikar, att varje människa med sin kunskap och erfaren- het är en tillgång för samhället (/2000:79 s. 24). Vem och hur många har funktionshinder? En stor förändring har skett i vårt samhälle när det gäller synsätt på handikapp och levnadsvillkor för människor med funktionshinder. Ett miljörelaterat handikapp- begrepp har etablerats och synen på handikapp har förändrats från att betraktas som en personlig egenskap till de hinder som brister i miljön orsakar för personer med funktionsnedsättningar. Ett funk- tionshinder behöver inte innebära att en person har ett handikapp i alla situationer. Handikappet uppstår först i mötet med en miljö som inte är tillgänglig och detta kan därför ofta kompenseras genom förändringar i omgivningen. Teckentolkning av ett föredrag gör exempelvis den som inte hör men använder teckenspråk delaktig. Utan tolkning hade situationen varit handikappande för den enskilde. Detta synsätt uttrycks tydligt i om delaktighet och jämlikhet för människor med funktionsned- sättning som antogs 1993 (FN 1995). Inom forskarsamhället har det också förekommit en ganska omfattande diskurs kring handikappbegreppet. Bak- grunden är bland annat de internationella harmoniseringssträvan- den som funnits inom (). Rela- tionen mellan sjukdom och funktionshinder har många dimension- er. Här finns emellertid också tydliga definieringsproblem. För- enklat uttryckt finns det företrädare för ett snävt biologiskt reduk- tionistiskt synsätt (, 1978) vilka hävdar att sjukdomar endast skall definieras på biologisk grund. Detta kontrasterar bjärt mot den sociologiska traditionen, som ser sjukdomsbegreppet i en sam- hällelig kontext (Mausse, 1924). Den nya klassifikationen från WHO som kallas ICF, International Classification of Functioning, Disability and Health (WHO 2001), försöker bygga in begrepp på såväl organ-, individ- som samhällsnivå, men den inkluderar också faktorer som berör omgivningen och intra-individuella relationer. I den nya klassifikationen har man sökt förena både medicinska och sociala synsätt på handikapp i vad som kan kallas för en biopsyko- social modell. Varje aspekt beskrivs med avseende på samspelet mellan det som betraktas som individens inneboende karaktäristika och hennes sociala och fysiska omgivning. och försöker visa komplexiteten i samspelet mellan olika perspektiv på funktionshinder. Ytterligare ett viktigt perspektiv är utbredningen av funktions- hinder i samhället. I de flesta försök att uppskatta andelen personer med funktionshinder i befolkningen sker det ofta en sammanbland- ning av sjukdomstillstånd, funktionsnedsättningar och handikapp. I det senaste försöket som gjordes i (SOU 2001:56) att göra en mera översiktlig framställning om situationen för personer med funktionshinder, skedde i viss mån detta. Den undersökning, som kanske bäst åskådliggör förekomsten av funktionshinder hos den svenska befolkningen, är den som initierats som en tilläggs- undersökning till arbetskraftsundersökningen (SCB 2001). Resultatet visar att av befolkning i arbetsför ålder uppgivit att de har någon form av funktionshinder. Deltag- arna i undersökningen har själva, efter att ha konfronterats med en definition, fått svara på frågan Tillhör Du gruppen som har en funktionsnedsättning? (SCB, 2001:66). I vissa sammanhang har det förts fram en metodologisk kritik av undersökningens design (, 2000), och det gör det troligt att andelen personer med funktionshinder är högre än vad som framgår av . Med hänsyn till den accelererande ökningen av funktionshinder i åldrarna utgör sannolikt andelen personer med funk- ionshinder mer än en tredjedel av hela vuxna befolkning. För att förstå handikapp både ur individuella och samhälleliga perspektiv, är det viktigt att i varje fall slå fast att det är en mycket stor del av befolkningen som är berörd. Folkbildningens verksamhet för deltagare med funktionshinder Folkbildningen har, sett ur flera olika perspektiv, förhållandevis goda förutsättningar att ta emot deltagare med funktionshinder i sin verksamhet. I olika dokument, som exempelvis Folkbildningen en utvärdering (SOU 1996:159) och Vuxnas lärande och utveck- lingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72), framhävs dels att folkhögskolan rekryterar många deltagare med funktionshinder, dels att dess verksamhet i hög grad är tillgänglig för människor med funktionshinder. Folkbildningen beskrivs också som den del av vuxenutbildningen där det mest framgångsrika arbetet skett för att nå de grupper som är mest eftersatta i fråga om utbildning. dokument från görs en schematisk beskrivning av rådets syn på vad folkbildningsverksamhet i studieförbund och på folkhögskolor skall karakteriseras av. Enligt skall folkbildningsverksamhet som bedrivs av folkhögskolor och studieförbund kännetecknas av att vara: Fritt och frivilligt (deltagarna väljer själva att delta samt ämnen/ kurser/aktiviteter) Deltagarstyrd (deltagarna ges ett stort inflytande över upplägg- ning och innehåll) Formar egna utbildningsplaner (icke läroplans- eller betygstyrt) Livsvärldsförankrad (utgår från deltagarnas behov och erfaren- heter) Ideologisk och/eller innehållsmässigt profilerad (plats för sär- arter) Mångsidig (i sitt verksamhets- och programutbud) Flexibel (snabbt tillgodose nya utbildningsbehov eller utveckla nya former). Riksomfattande (finns i alla kommuner) (1998) Innebörden av de listade kännetecknen medför särskilda förutsätt- ningar för folkbildningen att skapa utbildningsmöjligheter för del- tagare med särskilda behov av varierande slag. I SUFO 96 ingick rapporten och vuxenstudier (SOU 1995:141), som bygger på en stor intervjuundersökning utförd av SCB om svenska folkets delaktighet i och uppfattning om vuxenutbildning i allmän- het och folkbildning i synnerhet. Svaren presenteras så att åsikterna från dem som deltagit i kursen på folkhögskola kan urskiljas. I intervjuerna markerade före detta deltagare på folkhögskola, tydlig- are än andra tillfrågade, skillnader mellan folkhögskolan och det allmänna skolväsendet. Resultatet kan ses som ett utslag av att folkhögskolans ambition att erbjuda en utbildning med särskilda förtecken omfattas av deltagarna. Det förs ständigt resonemang om vad som är specifikt i folk- bildningens verksamhet och grundläggande idéer. presenterar i (2000) ett antal påstå- enden som skulle kunna utgöra ett folkbildningsetos, en allmän uppfattning inom folkbildningen om de grundläggande värden och karakteristika som bör vara gällande för dess verksamhet. Följande grundläggande karaktäristika presenteras av . Folkbild- ning uppfattas som: Folklig snarare än statlig Fri och frivillig snarare än kontrollerad och anvisad Skapande snarare än återskapande Helhetsorienterad snarare än specialiserad Inriktad på klokhet snarare än lärdom En verksamhet för vuxna snarare än för barn En kollektiv process snarare än en rent individuell Något som sker genom folket snarare än för folket Ett bidrag till individuell och social förändring snarare än konser- verande och samhällsbevarande (Själv)bildning snarare än utbildning Erfarenhetsbaserad snarare än ämnesbaserad (, 2000, s. 122) Det är inte rimligt att uttala sig generellt om behov hos deltagare med funktionshinder; dessa varierar från individ till individ på samma sätt – men kanske i högre grad - som hos andra deltagare.