sou · GRB36d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Hos djuren drabbas framför allt unga kalvar, även de med riklig vattentunn diarré och avmagring. Parasiten är vanligt förekommande bland svensk boskap, där en utförd studie visar att C parvum är den näst vanligaste sjukdomsfram- kallande mikroorganism som återfinns hos kalvar med diarré. Kryptosporidier är spridda i hela världen, med högst frekvens i u- länder. Parasiten sprids via överföring av sin inkapslade form (oocysta) från djur till djur eller djur till människa. Oocystorna sprids med avföringen från infekterade djur och är direkt infektionsdukliga för andra djur. Djurtransporter utgör därför en viktig spridningsväg av smittan från infekterade till fria områden. Då bara enstaka oocystor behövs för att smitta ett friskt djur, räcker det med kontakt med avföring från infekterade djur genom till exempel ofullständigt ren- gjorda transportfordon eller överföring via orena skor eller red- skap. Svinpest orsakas av virus och är en mycket smittsam sjukdom. Spridning sker främst genom djurkontakter men även via sperma och indirekta kontakter som gödsel, personer, redskap med mera. De holländska utbrotten visade att orena transportbilar hade en avgörande roll för smittspridningen. På den europeiska konti- nenten är vildsvin en vanlig smittkälla och smitta kan spridas via jägare. En annan vanligt smittväg är utfodring med smittade kött- produkter till svin. Virus kan överleva i otillräckligt värmebehandlat kött, till exempel saltade och kallrökta produkter. Utfodring med okokt matavfall till svin är därför förbjudet. Swine vesicular disease (SVD) SVD är en smittsam virussjukdom som ger feber, plötslig hälta och blåsor på tryne och klövar hos grisar. SVD är allvarlig eftersom symptomen inte kan skiljas från dem som uppkommer vid mul- och klövsjuka. Utbrott av SVD rapporterades från . Fyra SVD-utbrott på mellanstationer (där grisar vilar under långa transporter) konstaterades. Man misstänker dåligt rengjorda trans- portbilar som smittkälla. Porcine reproductive and respiratory syndrome (PRRS) PRRS står för porcine reproduktive and respiratory syndrome och är en virussjukdom som drabbar fortplantnings- och andnings- organ hos grisar. PRRS försvagar grisarna och kan göra att suggor drabbas av dödfödda kultingar. Sjukdomen förekommer all- mänt i inklusive , där den kostar . PRRS finns inte i , varför utbrott här i landet enligt dagens synsätt kommer att bekämpas genom avlivning av drabbade besättningar. Den viktigaste spridningsvägen för PRRS är via transport och införsel av smittade djur till fria besättningar. Aujeszkys sjukdom (AD) Aujeszkys sjukdom (AD) orsakas av ett herpesvirus och drabbar främst svin, men även andra djur kan smittas. Symtomen ses i det centrala nervsystemet, i andnings- och i reproduktionsapparaten, beroende på det smittade djurets ålder. Smågrisar får rörelsestör- ningar, förlamningar eller epileptiska anfall, och dödligheten är . Hos gödsvin dominerar symtomen från andnings- organen, medan modersuggorna drabbas av aborter eller dödfödda . är fritt från sjukdomen efter en mångårig smittobekämpning. Viktiga smittkällor är inköp av latent infekte- rade djur till fria besättningar men även smitta via luftöverföring, direktkontakt mellan djur eller från smittat foder. Postweaning Multisystemic Wasting Syndrome (PMWS) finns så kallat cirkovirus typ 1 beskrivet hos svin. Viru- set verkar harmlöst och förknippas inte med några specifika sym- tom. förstod man att en ny variant av detta virus (cirkovirus typ 2) uppstått genom mutation. Denna form har förknippats med såväl skakningar hos nyfödda djur som sjukdomen PMWS (Postweaning Multisystemic Wasting Syndrome). Cirko- virus typ 2 är i sig inte särskilt sjukdomsframkallande, men i kom- bination med andra virus eller andra påfrestningar på djurets immunsystem kan det orsaka utbrott av PMWS. PMWS drabbar smågrisar 2–efter avvänjning och ger nedsatt allmäntillstånd, luftvägsproblem och ökad dödlighet. Sjuk- domskomplexet orsakar stora problem i många länder, där hör till de värst drabbade. Bara kostade sjukdomen de brittiska bönderna på grund av ökad grisdödlighet och ökade utfordringskostnader (Reuters Online, ). I finns inga kända utbrott av PMWS, däremot har några besättningar haft problem med medfödda skakningar. Man hittade ett okänt virus från en av grisarna med medfödda skakningar, vilket förstärker teorin om att cirkovirus typ 2 kan orsaka sjukdom även i . PMWS sprids huvudsakligen via djurtransporter. Med anledning av denna nya sjukdom rekommenderar FAO (, ) alla länder att vara ytterst försiktiga med att föra in levande grisar från andra länder. Salmonella är en gramnegativ stavformad bakterie. Salmonella- bakterier kan ge upphov till diarrésjukdom hos både människor och djur, även om djur är symtomlösa. Hos människor ses vanligen ett akut insjuknande med buksmärtor, feber, diarréer och ibland kräkningar. Komplikationer från leder ses emellanåt. Normalt ges ingen antibiotikabehandling, men ibland kan vätskeersättning behövas. Sjukdomen är en zoonos. I är av alla djur och livsmedel smit- tade med salmonella, till skillnad från flertalet andra länder i där det är vanligt att till exempel(rå) kyckling och ägg är förorenade med salmonella. I flertalet europeiska länder (dock ej , och ) är Salmonella enteritidis från ägg och kyckling ett särskilt stort problem. I rapporteras ca 4 000 fall hos människa, varav är utlandssmittade. Av de utlandssmittade fallen kom- mer många från , speciellt S enteritidis som ökat påtagligt i stora delar av . Som jämförelse kan nämnas att antalet smittade personer som rapporteras från också är 4 000, från 30 000 och från 100 000. I dessa länder dominerar de inhemskt smittade fallen. Den svenska kontrollmodellen för djur består av att i alla pro- duktionsled reducera risken för förekomst av salmonellabakterier, från djurfoder till färdiga livsmedelsprodukter. I kontrollprogram- men ingår omfattande provtagning för salmonellabakterier i alla produktionsled. Import av djur från länder med en större salmo- nellaförekomst än i utgör en påtaglig risk för svenska utbrott. Särskilt fruktad är den mot många antibiotikatyper resis- tenta Salmonella typhimurium DT 104, som förekommer frekvent bland annat i . En av de mest fruktade zoonoserna är rabies, främst för att den praktiskt taget alltid får dödlig utgång hos både djur och människa. Rabies orsakas av ett virus som sprider sig till hjärnan och orsakar hjärninflammation. Rabies är utbredd bland djur i nästan hela värl- den. är ett av de få länder som är fritt från sjukdomen. Smittan sprids framför allt via bett eller slickningar från smittade djur. Hos djur märks sjukdomen genom lynnesförändringar, aggressivitet och förlamning som leder till döden. skyddar sig mot sjukdomen genom att djur som kommer från länder utanför EU-området måste sitta i karantän i fyra måna- der och sedan genomgå två månaders hemisolering. Djur från EU/EFTA-området kan däremot komma in utan karantän. Djuret ska då vaccineras mot rabies, tidigast och vaccinationseffekten ska därefter kontrolleras genom ett blodprov minst . Ekvin infektiös anemi () Ekvin infektiös anemi är en virussjukdom hos hästar som oftast har ett kroniskt förlopp med återkommande febertoppar. Akut ses feber, muskelvärk, rörelsesvårigheter och slemhinneblödningar hos drabbade hästar. Den kroniska formen orsakar avmagring, trötthet och försämrad prestationsförmåga hos hästarna. Virusutsöndring sker ur alla kroppshålor och från alla kroppsvätskor, och infekte- rade djur utsöndrar virus under resten av sitt liv. Transport av infekterade djur utgör därför en stor smittrisk för oinfekterade hästar. Ekvin virusarterit är en annan smittsam virussjukdom hos hästar. Infektionen är oftast svår att upptäcka, eftersom symtom på klinisk sjukdom sällan ses efter infektion med den virustyp som är mest vanlig i . kom det dock rapporter om ett antal mycket sjuka hästar där virusarterit diagnostiserats. Symtomen varierar, men i de flesta fall ses inga symtom alls hos icke dräktiga hästar. De vanligaste kliniska tecknen är luftvägs- infektion, feber, nedsatt allmäntillstånd och nedsatt aptit. Dräktiga ston som infekteras aborterar, oftast under dräktighetens andra hälft. Det är framför allt risken för massiva aborter som har gjort sjukdomen hotfull för hästar. Virusarterit smittar huvudsakligen genom att virusbärande hingstar bär virus , troligen för alltid (kroniska smittbärare), och sprider smittan via sperman. Av de ston som sak- nar immunitet, blir infekterade om de betäcks eller insemineras med sperma från virusspridande hingst. Ston som har blivit smittade smittar sedan andra hästar via luftvägsburen smitta. Virala hästencefaliter och encefalomyeliter De virala hästencefaliterna och encefalomyeliterna är en grupp sjukdomar som överförs via stickande insekter och klassificeras som zoonoser. De orsakas av virus ur familjen , och ger hjärninflammationer med ofta snabbt förlopp och hög dödlighet, . Sjukdomarna uppträder främst i Nord- och . I en av de virustyper som finns, Venezuelan Equine Encephalomyelitis virus, är hästen mellanvärd och kan därför sprida smittan till människor via blodsugande insekter. Smittade hästar som transporteras kan föra smittan vidare till mottagarbesätt- ningen, men på grund av tydliga och snabbt insättande symtom sker detta sällan i . Rots är en infektion som drabbar hästar, och orsakas av bakterien Burkholderia mallei. Symtomen består av sårbildningar i munhåla, luftvägar och på huden. Beroende på sårens placering ses dessutom hosta, varigt näsflöde, salivering eller var i såren på huden. Sjukdo- men drabbar, med samma symtom, även människa och andra dägg- djur. Hos häst blir sjukdomen gärna kronisk. Överföring av smitta sker via direktkontakt och via förorenad utrustning. Sjukdomen finns inte i , och ambitionen är att hålla landet fritt från rots. Rots är sällsynt förekommande , och vad gäller hästhandel och transporter i västerlandet är riskerna minimala. kan dock vara ett smittområde och situationen i är inte helt under kontroll. De senast påvisade fallen i inträffade i , och –1998. Tuberkulos hos djur orsakas av bakterier av arterna Mycobacterium bovis (tuberkulos av nötkreaturstyp) eller Mycobacterium tubercu- losis (tuberkulos av människotyp). Olika djurslag är olika känsliga för olika mykobakterier, men de flesta däggdjur kan smittas av båda arterna. Sjukdomen är en zoonos. Infektion sker vanligen via luft- vägarna eller munnen. Symtomen varierar bland annat beroende på infektionsport och djurslag. Vid smitta genom inandning ses grad- vis insättande symtom från luftvägarna, med hosta och ansträngd andning. I utrotades tuberkulos hos nötkreatur , och det senaste ströfallet påvisades 1978. De övriga nordiska län- derna har en liknande situation. Dock har bovin tuberkulos påvi- sats i hjorthägn i både och . Sjukdomen introducerades via import av smittade hjortar från , där tuberkulos är manifest. I finns ett kon- trollprogram för tuberkulos hos hägnad hjort och inget fall har påvisats . disease (ND) Newcastlesjuka (ND) är en allvarlig virussjukdom hos tamfjäderfä och vilda fåglar. Sjukdomen förekommer i många länder och kon- trolleras främst genom vaccination. Den allvarligaste formen har ett mycket hastigt förlopp med grava symtom såsom kraftigt påverkat allmäntillstånd, aptitlöshet, upphörd äggproduktion, diarré och vätskeansamling under huden (ödem) i huvudet. Upp till 90 procents dödlighet ses i ovaccinerade flockar. ND är mycket smittsam och kan orsaka explosiva utbrott. I en ovaccinerad population som den i kan spridningen ske snabbt i fågeltäta områden. Infektionen överförs framför allt via direktkontakt med sjuka fåglar eller vaccinerade virusbärare. Infek- tionen kan också spridas med kontaminerade redskap, utrustning, foder, damm, människor och så vidare. Handel med burfåglar och smitta från vilda fåglar har spelat en viktig roll vid spridning av ND. Fjäderfäinfluensa orsakas av ett typ A influensavirus. Symtomen kan variera från lindrig sjukdom till en epidemi med snabb sprid- ning och hög dödlighet, beroende på virusstam, värddjur och stressfaktorer i omgivningen. Viruset har främst isolerats från ankor, även om de flesta fjäderfäarter kan bli infekterade. Tam- fåglar är känsligare än vildfåglar, och kalkoner är mest mottagliga bland tamfåglarna. Sjukdomen sprids främst via smitta från vilda till tama fåglar, men kan även överföras via livdjurstransporter och djurmarknader. Virus finns i fåglarnas tarmkanal och smittar genom att virus- partiklar andas in eller genom direktkontakt med avföring från smittade fåglar. Livdjursmarknader är en viktig smittkälla för fjä- derfäinfluensa över hela världen, bland annat finns flera rapporter från om smittoutbrott orsakade av djurmarknader. spred sig fjäderfäinfluensan från djurmarknader i till människa, men detta verkar ha varit en isolerad företeelse vad gäller smittspridning från fjäderfä till människa. Även transporter av smådjur som till exempel kaniner kan medföra risker för smittspridning. Rabbit Viral Haemorrhagic Disease (RVHD) är en smittsam åkomma orsakad av ett Calicivirus. RVHD kan förlöpa med hög dödlighet hos tama och vilda kaniner. RVHD (även kallad kaningulsot) påvisades första gången i (1984) och har därefter rapporterats förekomma i de flesta Europeiska länderna. 1990 påvisades sjukdomen hos både vilda och tama kaniner som dött på . Därefter rapporterades fall även från och på fastlandet i , framför allt i och . Sjukdomen är mycket smittsam och kan spridas på flera olika sätt, bland annat via direktkontakt mellan djur, men även via infekterat material såsom avföring, saliv och urin. Eftersom RVHD-virus har en god överlevnadsförmåga utanför värddjuret, kan smittämnet lätt överföras av människa, utrustning, foder, hö, färskt gräs, kaninhår etc, som är förorenat. Riskerna för transport- smitta är därför stora. Den parasitära masken Trichinella, trikinen, kan finnas i köttpro- dukter och utgör ett hälsomässigt problem hos människor i stora delar av världen. Masken sprids inte mellan djur via transporter, men transporterna utgör ändå ett problem då import av levande slaktdjur, främst hästar, från tredje land till EU kan medföra att smittade köttprodukter hamnar hos konsumenterna. Trikiner kan spridas till alla varmblodiga djur som äter kött, genom att värddjuret äter rått eller otillräckligt upphettat kött från ett smittat djur. Hos det infekterade djuret vandrar trikinlarverna från tarmarna till de muskelgrupper som är mest aktiva i kroppen. Symtomen hos människa utgörs av tilltagande muskelsmärtor, som kan sluta med döden om inte behandling sätts in. Djur har ofta mindre uttalade symtom. I genomgår allt svinkött trikinundersökning, då svin är det vanligaste tama djurslag där trikinsmitta förekommer. Smitt- källan är då oftast smittade råttor som faller ner i foderkvarnen i en svinbesättning, och därefter omedvetet utfodras till grisarna. I är det dock ytterst sällsynt att trikinsmittat kött påträffas. Även hästkött, björn- och viltsvinskött måste enligt svenska regler trikintestas. 1994, 1996, 1997 och 1998 inträffade i och utbrott av trikinsmitta hos människor som ätit hästkött. I samtliga fall härstammade infektionerna från levande hästar som importerats för slakt från eller , och där hästköttet av kulina- riska skäl ätits rått. Trots att hästen inte är köttätare hade hästarna här på något sätt fått i sig trikinsmittat foder. En hypotes är att hästarna utfodrats med icke värmebehandlat animaliskt protein från slakt, en annan att gnagare av misstag hamnat i foderkvarnar, lik- som hos svinen. BILAGA till Kapitel som lagts till bilagan till direktiv /628/EEG KAPITEL VI 47. A) HOVBÄRANDE TAMDJUR (0,7 x 2,5m) (*) Unghästar (6–24 månader) (för transporter på upp till 48 (0,6 x 2 m) Unghästar (6–24 månader) (för transporter på över 48 (1,2 x 2m) (0,6 x 1,8 m) Föl (0–6 månader) (1 x 1,4 m) (*) Standard bredden för vagnar är 2,6 till 2,7 m. Under långa resor måste föl och unghästar kunna ligga ner. Dessa siffror får variera med högst för fullvuxna hästar och ponnyer, och med högst för unghästar och föl beroende på hästarnas vikt och storlek, på deras fysiska tillstånd, väderförhål- landena och den antagliga transporttidens längd. Bilaga 8 SOU 2003:6 (0,7 x 2,5m) Unghästar (6 –24 månader) (för transporter på upp till 48 (0,6 x 2 m) Unghästar (6–24 månader) (för transporter på ) (1,2 x 2m) (0,6 x 1,8 m) Föl (0–6 månader) (1 x 1,4 m) Under långa resor måste föl och unghästar kunna ligga ner. Dessa siffror får variera med högst för fullvuxna hästar och ponnyer, och med högst för unghästar och föl, beroende på hästarnas vikt och storlek, på deras fysiska tillstånd, väderförhål- landena och den antagliga transporttidens längd. Beläggningsgrad för hästar i förhållande till golvytan. 0,9/1,175 1,175/1,45 1,45/1,725 1,725/2 2/2,25 Ungefärlig vikt(i kg) Yta i m2 per djur [>1,60 ] Dessa siffror kan variera beroende på djurens vikt och storlek, på deras fysiska tillstånd, väderförhållandena och den antagliga transporttidens längd. Ungefärlig vikt(i kg) Yta i m2 per djur [>1,60 ] Dessa siffror kan variera beroende på hästarnas vikt och storlek, på deras fysiska tillstånd, väderförhållandena och den antagliga transporttidens längd. Ungefärlig vikt(i kg) Yta i m2per djur Bilaga 8 SOU 2003:6 0,81/1,0575 1,0575/1,305 1,305/1,5525 1,5525/1,8 1,8/2,2025 Dräktiga djur ska ha större utrymme. C) FÅR/GETTER Yta i m2per djur Den ovan angivna golvytan kan variera beroende på djurens ras, storlek, fysiska tillstånd och ull- och pälslängd, liksom på väderför- hållandena och transporttidens längd. SOU 2003:6 Bilaga 8 Yta i m2per djur Klippta får och lamm på Den ovan angivna golvytan kan variera beroende på djurens ras, storlek, fysiska tillstånd och pälslängd, liksom på väderförhållan- dena och den tid som transporten varar. Exempelvis kan man för små lamm tillhandahålla en yta som är mindre än per djur. Beläggningsgrad för får och getter i förhållande till golvyta. Ungefärlig vikt (i kg) Golvyta per får/get( i m2 ) 0,24/0,265 0,265/0,290 0,290/0,315 0,315/0,34 0,34/0,39 Alla grisar måste åtminstone kunna ligga ner och stå upp i sin naturliga ställning. För att göra det möjligt att uppfylla dessa minimikrav bör beläggningsgraden för grisar på ca inte överskrida /m2. Grisarnas ras, storlek och fysiska tillstånd kan göra det nödvän- digt att öka ovannämnda minsta golvyta. Ytan kan också variera med upp till +/-beroende på väderförhållandena och transporttidens längd. Beläggningsgraden bör vara relativt hög för att förhindra skador vid start, turbulens eller landning. Dock måste alla djur kunna ligga ner . Vid bestämning av beläggningsgraden bör hänsyn tas till klimatet, den totala transporttiden och ankomsttiden. Beläggningsgrader tillämpliga på transport av fjäderfä i container: 21–per kyckling Fjäderfä på mindre än 180 till 200 cm2/kg Dessa siffror kan variera beroende på fåglarnas vikt och storlek, på deras fysiska tillstånd, väderförhållandena och den antagliga transporttidens längd. Biologiska karakteristika hos husdjur Varför redovisa biologiska karakteristika? För att varje människa som på något sätt har att handha djur skall bete sig korrekt mot djuret måste vederbörande ha viss kunskap om djurartens biologi, dess grundläggande biologiska krav men också känna den aktuella djurartens beteende i olika situationer. Annars är risken stor att människan inte tillgodoser djurartens mest elementära krav, inte förstår utan feltolkar djurets signaler och därigenom utför felaktiga åtgärder. Av detta skäl ges här en elementär beskrivning av biologiska karakteristika hos de vanligaste husdjuren och några icke domesti- cerade djur som farmas och följaktligen handhas av andra än skötarna i olika transportsituationer. Agonistiskt används om beteenden som innebär hot mot eller kamp med artfränder. Akustisk avser hörsel och ljud. Binokulärt synfält avser det område djuret har förmågan att registrera med båda ögonen. Carpus är beteckningen på den led på frambenet hos djur som saknar egentligt namn i svenskan och därför oegentligt brukas betecknas framknä. DFD (dark, firm, dry) är ett kvalitetsfel på nöt- och svinkött som innebär ett högt pH-värde, ofta mer än 6,2–6,3 istället för 5,5– 5,7. DFD uppträder om djuren utsatts för alltför stor fysisk eller psykisk ansträngning före slakt så att musklernas energiförråd i form av glykogen töms. Styckningsindustrin i vägrar ta emot nötkött med ett pH med 5,80 eller däröver. Kannibalism innebär att ett djur av samma art angriper och äter på ett djur av samma art. Klinisk sjukdom är en sjukdom med tydliga sjukdomssymtom. Monoculär synförmåga betyder att djuret har förmågan att sam- tidigt registrera skilda vyer med vardera ögat. Nekros, nekrotisering innebär vävnadsdöd. Oesophagealrännan eller bollrännan är ett veck i väggen på de tre förmagarna hos nötkreatur som gör att mjölken hos unga kalvar, där de tre förmagarna ännu är relativt mindre än löpmagen, kan passera direkt till löpmagen. Den fungerar som en slags fortsätt- ning på matstrupen, oesophagus. Om mjölken hamnar i förmagarna kan den inte digereras eftersom dessa till skillnad från löpmagen saknar enzymer för nedbrytning av mjölk. Olfaktorisk avser lukt och smak. Predator är djur som dödar och helt eller delvis konsumerar ett annat djur. När predator och byte hör till samma art används uttrycket kannibalism. PSE (, Soft, Exudative) är ett kvalitetsfel på griskött som också påvisats hos snabbväxande kalkoner, särskilt sådana med starkt förstorad bröstmuskulatur (o medförf. 2000), och slaktkycklingar (Barbut ; Woelfel o medförf. Förändringen uppkommer då den efter slakten inträffade pH- sänkningen går snabbare än normalt. Resultatet av detta blir en kraftig mjölksyrabildning i en fortfarande varm slaktkropp. Kom- binationen hög temperatur och lågt pH ger förändringar i muskel- proteinerna som tar sig uttryck i blek färg, extrem mörhet och att köttet avger köttsaft. Orsaken till PSE är oftast att grisen utsätts för stress före slakt. Risken för PSE ökar om grisen bär på en stresskänslig gen, den s.k. halothan-genen. Denna var relativt vanlig men förekommer numera endast i ringa utsträckning, i och sannolikt endast hos någon procent av djuren. PSS, Porcine stress syndrome. En sjukdom hos gris som karakteri- seras av akut insjuknande och plötsliga dödsfall med patologana- tomiskt påvisade förändringar som först gavs beteckningen plöts- lig hjärtdöd och vaxartad muskeldegeneration (Ludvigsen 1954; 1957). Det första kliniska tecknet på PSS är snabba svansdarrningar när djuret exciteras (Topel o medförf. 1968; Fraser o medförf. Ökad andningsfrekvens (dyspne) uppträder och blir allt häftigare så att djuren andas med öppen mun (Haase & Steinhauf 1971) som temperaturen stiger till (Sybesma 1969). Färgförändringar i form av hudrodnader uppträder, grisen blir oförmögen röra sig. Döden brukar inträda . PSS-risken är störst hos grisar som bär på den s.k. halothan-genen. Uttrycket ursprungligen präglat av Selye (1950; 1953; 1971) som beteckning på det som orsakar mätbara kemiska och strukturförändringar i kroppen. Somliga av dessa förändringar är tecken på skada, andra är tecken på kroppens anpassningsreaktio- ner, dess försvarsmekanism mot stress. Selye betecknade alla dessa förändringar som general adaptation syndrome (G.A.S.) och ansåg att det utvecklas i tre steg: 1) alarmreaktionen, 2) motstånds- stadiet 3) utmattningsstadiet. Uttrycket stress användes av somliga vetenskapsmän för att beteckna varje skadlig situation som djuret möter eller individens/organismens oförmåga att klara påfrest- ningar den utsätts på av omgivningen (Fraser & Broom 1997), av andra för de förändringar som sker i djuret som ett resultat av exposition för skadliga omständigheter eller varje situation då indi- viden/organismen tvingas svara på krav från omgivningen (Selye 1971, 1976, 1973, 1976, 1980; Zulkifli & Siegel 1995).