sou · GRB3127d9 · 2004-01-01 00:00:00 — Den riskbild vi har som individer stämmer sällan helt med verklig- hetens faror, och det gäller både barn och vuxna. En del risker tar vi inte på så stort allvar som vi borde, andra saker är vi överdrivet rädda för. Och en del faror är vi med rätta livrädda för. Därför går det att se två vinklingar på frågan om barns uppfattning om säker- het: å ena sidan de risker som barnen inte uppfattar och som de därför inte skyddar sig mot, å andra sidan de risker och faror som barnen upplever och inte kan hantera och som får dem att känna sig otrygga. I båda fallen har vi vuxna ett ansvar för att göra barnens miljö så trygg som möjligt. Föreliggande rapport behandlar framför allt de faror som barn upplever och skräms av. När det gäller barns riskbedömning hänvisas läsaren till (2003) Hur och varför barn skadar sig. Vad är barn rädda för? Enligt en sammanställning av de senaste 100 årens forskning om barns normala rädslor är det genomgående samma saker som skrämmer barn i olika delar av världen, med vissa kulturella och geografiska variationer (i hamnar hajar på tio-i-topp-listan). I kulturer med en starkare social press har barn fler rädslor som är relaterade till prestation och sociala situationer – t.ex. att misslyckas i skolan eller göra bort sig – än i kulturer med mindre social press. Men generellt, i de studier av västerländska, afrikanska och asiatiska barn som gjorts, så verkar den största gruppen rädslor relatera till kategorin död och fara – till exempel att inte kunna andas, jordbävningar, havet, skjutvapen, att bli påkörd av en bil eller lastbil. Flickor anger generellt fler rädslor än pojkar, men tester visar att en del av skillnaden kan bero på att pojkar inte vågar erkänna sina rädslor i testsituationen. Åtminstone i studierna av västerländska barn går det att se en tydlig nedgång i antalet rädslor med stigande ålder. 2.1.1Olika dimensioner av risk För att förstå människors riskuppfattning finns det många olika dimensioner av begreppet risk att utforska. En av de dimensioner som har visat sig vara intressanta att undersöka är motsatsparet känd–okänd. (5) En brittisk intervjuundersökning har tittat på denna dimension genom att studera förhållandet mellan privat och offentligt när det gäller barns känsla av säkerhet eller osäkerhet. Barnen och ungdomarna som intervjuats uttrycker en tydlig känsla av trygghet när det gäller hemmet och den lokala sfären, men tycker att det är riskfullt med okända områden och människor. (6) Detta trots att en stor del av de olyckor och det våld som drabbar barn sker i hemmet eller i deras närmiljö. För ju längre bort man är, så finns det typ mycket fler saker som kan hända en på vägen... Men om man är hemmavid (local), bara på det här bostadsområdet, och gör illa sig så kan man bara gå hem. Men om man är långt borta kanske man inte känner så många. Min översättning.) Andra viktiga dimensioner som kan spela stor roll för hur människor relaterar till risk är hur kontrollerbar en risk är, hur katastrofala följderna bedöms vara, om en riskfylld handling är frivillig eller ofrivillig, samt hur många människor som är i riskzonen. 2.1.2Hur rädsla kan påverka barns liv Det kan vara ett problem för barn att vara för ängsliga och försiktiga. Ett exempel är de barn som inte lyckas lära sig simma på grund av att de är rädda. Jag vågade inte sätta igång, släppa taget med fötterna liksom. Jag vet inte varför. Det är inte det att jag är rädd för själva vattnet. Jag är nog mer rädd att jag inte ska kunna hålla mig flytande, att jag ska sjunka. (Flicka, ) (8) Att inte kunna simma kan vara både ett socialt problem och en olycksrisk. Rädsla kan även på andra områden vara ett socialt hinder, vilket visas av följande insändare i . Jag vågar inte klättra upp i klätterställningen i vår skola. Mina kompisar tycker nog att jag är dum och inte vågar, men någonstans säger det bara nej, jag kan inte. Jag tror att jag ska ramla ner, för många har gjort det. Vad ska jag göra, hjälp mig! Ifall ni undrar så pratar alla mina fem bästisar varje rast tjejsnack däruppe! (Flicka, ) (9) Olyckor som ges stor uppmärksamhet i media kan ge barn större respekt eller rädsla för risken att samma sak ska drabba dem. gick brandlarmet i vår skola [mellanstadium]. /.../ När vi hörde larmet rusade alla ut. Alla på en gång. Så har det aldrig varit tidigare, alltid har någon tuff 6:a stannat kvar i skolan och inte sprungit ut. Men så var det inte . Många trillade och blev puttade in i väggar. När jag frågade några klasskamrater varför de hade rusat ut så fort, så svarade alla utan tvekan: [Dvs. branden på ]. Rädsla kan vara det som räddar barn i en verklig farosituation, eftersom den gör att barnen tar faran på allvar. Men den kan också vara begränsande, till exempel när rädslor som vattenskräck, boll- skräck eller höjdrädsla hindrar barnen alltför mycket i deras normala aktiviteter. 2.1.3Barns upplevelse av fara i trafiken Att trafik är en källa till skräck för många barn visas i flera under- sökningar. (11 – 15) Många förstaklassare i en tidig norsk under- sökning bar på en stark och påtaglig skräck för att bli dödade. Jag är rädd för att bli påkörd. Där det inte finns streckade övergångar är det farligast för där kan dom bara köra rakt på ungarna. Jag känner mig inte trygg där jag bor. Yngre barn kanske är så små så dom förstår inte hur farligt det är om en bil kommer – en bil kan vara jättefarlig – det beror på hur fort dom kör. Jag tror att föräldrar är oroliga (Pojke ) (15) Varför är barnen rädda? En del rädsla baserar sig på brist på kunskap och förståelse av trafiken: Jag har inte lärt mig från vilket håll bilarna kommer... Jag springer alltid över gator vare sig det är rött eller grönt, för jag är så rädd att det ska komma nån bil ändå. (Flicka i årskurs 8, innerstadsområde) (14) En stor orsak till rädslan är när de trafikregler de lärt sig inte fungerar. Då pajar hela systemet för barnen. De kan inte lita på de regler de lärt sig och kan inte känna sig trygga någonstans. Det kan ske när de har grön gubbe men det kommer bilar som svänger in från sidan. Jag är mest rädd när dom ska svänga och kör rakt mot oss och det är grönt, då får jag hjärtklappning (11), är ett citat från en undersökning. Det kan också vara när bilister bryter mot trafikregler, till exempel genar över trottoaren. Mest är jag rädd för de stora lastbilarna som kör så fort förbi och när bilar kör på insidan och kommer in på trottoaren. Då springer jag ut i gatan men så finns det bilar där också. När det är grönt, så kommer det bilar som svänger. Då måste man titta sig för så att man inte bara springer, för dom kan komma ändå. En del bara kör och glömmer att blinka och ibland tänker man inte på det och tror att nähä, dom ska inte svänga – och så svänger dom i alla fall! (Flicka i årskurs 5, innerstadsområde) (14) Man ska först vänta tills det blir grönt, men man måste alltid vänta efter det, för det är många som kör mot rött – dom som svänger. Det har jag kommit på själv, för man kan inte lita på bilförarna. (Pojke i årskurs 5) (14) Fastän det är grönt kommer det bilar från alla håll – man måste titta bakåt för bilarna kommer där också. (Pojke i årskurs 8, innerstads- område) (14) Barn som bor i trafikseparerade områden är naturligt nog inte alls lika rädda för trafiken i sitt vardagsliv. Men det händer att bilisterna inte respekterar bilförbud på gårdarna. Det ska ju vara trafikseparerat, men bilarna kör ju ändå in på gårdarna – dom kör rally på gårdarna. Dom har satt upp gupp, så att barnen ska kunna leka fritt, men bilisterna kör bara över guppen. (Flicka i årskurs 8) (14) När jag var liten, så kändes det inte så bra, för det kunde bara komma in en bil på gården, då man skulle hämta en boll eller så. (Flicka i årskurs 8) (14) Bilarna kommer in på gården. En gång när jag spelade bandy, skulle jag skjuta ett skott och så stod i mål och så kom en galen taxi, så jag var nära att bli överkörd. Det står att man inte får köra in – bara att man ska lasta av och på. Det finns vändplan för taxibilar. (Pojke i årskurs 2) (14) Det är skrämmande för barnen att trafiken är så oförutsägbar. Rätt som det är backar nån ut bara (Flicka i årskurs 2, villaområde) (14) Det är också läskigt att man inte vet vem bilisten är, om det är någon man kan lita på: Man kan vara rädd att det är nån konstig som kör. (Flicka i årskurs 2) (14) då jag är tillsammans med , då gör han ett fuck-off tecken, för att dom åker för snabbt. Då blir jag rädd att dom ska bli arga och säga till oss. (Pojke i årskurs 2) (14) Barnen gör rätt i att inte lita helt på bilisterna, det kan de själva märka när de rör sig i trafiken eller när de hör talas om fartdårar. Det var en galning – som när det var rött för honom – så bara WROOOOOM – det var i stan. (Flicka i årskurs 2) (14) På vägen där vi bor finns det en fartdåre – så dom har satt upp en skylt med Lekande barn. (Pojke i årskurs 2) (14) Barnen beskriver också att det är jobbigt när det är dålig sikt, till exempel på grund av dålig snöröjning och illa klippta häckar. Jag känner mig rädd då jag ska gå till fritids, för det är så mycket snö- högar. Då måste man klättra upp på snövallarna. Man ser ingenting annars då man ska gå över vägen. (Flicka årskurs 2) (14) Snövallarna gör så att det inte finns trottoar på den ena sidan. Det dumma är att det är en backe som går upp, så man ser inte om det kommer en bil. Då får man chansa lite, och gå över i alla fall – och titta upp och skynda mig över. (Flicka i årskurs 5, villaområde) (14) Det är svårt att se bilarna, för det är häckar och så. (Pojke årskurs 5, villa- område) (14) En annan huvudorsak till rädslan är när fordonen kommer fort och de inte kan beräkna hastigheten på dem. kör de fort, och då är det otäckt (Flicka ) (15) När lastbilar och bilar kör fort och man sitter på cykeln känns det läskigt. (Pojke ) (15) Man ser inte när bilarna kommer...och när dom kommer så snabbt som dom gör... (pojke i årskurs 5, villaområde) (14) Även faktorer utanför själva trafikmiljön skapar skrämmande situa- tioner: när äldre barn jagar och skrämmer dem och det inte finns någon annan utväg än att undkomma ut i gatan: Jag är hemskt rädd för att bli påkörd, i synnerhet nere på heden. Där finns det ungdomar som retas och jagar oss och så kommer bilarna och då är jag rädd för att bara ligga där, död. (11)5 Jag är rädd när det finns någon som står och lurpassar och jag måste springa förbi honom och ut i vägen där bilarna kör. Jag är rädd när några står och lurpassar och jag måste hinna med bussen och om kvällarna när det är mörkt och jag har glömt reflexen. Det kan vara läskigt när en kompis hinner över gatan men inte man själv, som i en pojkes beskrivning: Han kanske cyklar före och så kommer ja lite efter, å så kommer det en bil, han kanske hinner förbi, men då känner...tror man att man kanske hinner förbi med, och så åker bilen, då känner man sig rädd. Det är inte bara bilar som är skrämmande, utan också motorcyklar. När dom kör som fartdårar på gångvägarna – då känner jag mig rädd och osäker. kom det två motorcyklar med två på varje cykel. Dom var rena fartdårarna – det var på gångstråket här. Dom körde jättefort. (Pojke i årskurs 5) (14) Barnen finner lätt bekräftelse i sin omgivning på att det är farligt för dem i trafiken. En stor andel barn har antingen själva varit med 5 Undersökningen där detta citat är hämtat handlar i stor utsträckning om mobbning och pennalism i skolmiljön, och visar att många barn känner sig retade, hotade och rent av misshandlade i skolan och längs med skolvägen. om olyckor eller incidenter eller känner eller har hört talas om någon som råkat ut för en olycka. (11, 14) Här är några vittnesbörd: Jag blev nästan påkörd en gång när byxbenet hade fastnat i kedjan och tror jag jämt att någon kommer rusande rakt på, så jag stänger ögonen . vid övergångsställen håller dom nästan på att köra på mig. Dom kör på barn här, det har stått i tidningen. En gång blev jag påkörd och föll i gatan och fick stora skrubbsår i ansiktet. När vi gick till skolan och det skrek i bromsarna och en man kom springande efter oss och sa att vi kunde bli dödade. En gång fick jag en jättestor bula på läppen när det kom en röd bil och jag föll omkull. Jag blev närapå dödad av en bil och drömmer om det varenda natt. Jag ramlade på övergångsstället. Jag var rädd för brorsan. Han har blivit påkörd . Min syster som var sprang över gatan – en hel lastbil höll på att köra på. Pappa skrek åt och då började hon springa tillbaka. Det kändes ruskigt. (Flicka i årskurs 2, villaområde) (14) När jag var och cyklade, höll en gubbe på att köra på mig, för jag såg mig inte för. Egentligen var det han som inte såg mig och jag såg inte han heller. Jag skulle bara cykla över gatan och upp på trottoaren – det stod bilar parkerade där. Jag vågade inte tala om det för pappa... (Pojke i årskurs 2, villaområde) (14) Mamma berättade att det var en liten unge på som lekte med en liten boll där, och så kom det en lastbil rakt med hjulet på henne. (Flicka i årskurs 2) (14) När det gäller könsskillnader så visar norska undersökningar en något högre andel trafikskräck bland flickorna, men skillnaden är inte kraftig. Däremot är det en tydlig skillnad mellan barn i stads- miljö och på landsbygden, där barnen i stadsmiljö visar en större skräck för trafiken. Detta förklarar författarna med att lands- bygdsbarnen exponeras mindre för biltrafik, bland annat eftersom många av dem åker buss till skolan. (11) I en undersökning av uttryckte de äldre barnen mer oro för trafiken än de yngre. (15) Följade citat kan ge åtminstone en del av förklaringen: På morgnarna är jag rädd för trafiken man kan inte lita på bilarna. går jag och cyklar mer än när jag var liten. Det är obehagligare nu än när jag var liten för nu cyklar jag mer än jag gjorde då. Då var man ju aldrig rädd för då hade man ju alltid mamma och pappa med sig. (Pojke ) (15) 2.1.4Barns upplevelse av diffusa hot När det gäller hur barn upplever diffusa hot, som hotet för kärn- kraftsolyckor eller kemiska olyckor i stil med det som hände vid tunnelbygget genom , är det inte lätt att hitta litteratur. En detaljerad sökning i biblioteksdatabasen ger endast ett par träffar som rör rädslan för kärnvapenkrig och krigshot i allmänhet, samt en träff som rör ungdomars riskuppfattning om solbränna. Om man däremot utesluter begränsningen att det ska handla om barn eller ungdomar, visar databasen genast 40 träffar. Tre undersökningar av hur barn och ungdomar i uppfattade hotet om en kärnkraftsolycka efter olyckan på , gav svaret att av de tillfrågade barnen och ungdomarna trodde att det skulle inträffa en allvarlig kärnkraftsolycka, och sade att de brydde sig om frågan. En åttondeklassare skrev att förr eller senare kommer det att ske en allvarlig olycka och människors liv kommer att vara i fara (min översättning). De gav ofta utförliga svar om varför de oroade sig. En sjundeklassare skrev Jag är väldigt oroad... En kärnkraftsolycka skulle kunna utplåna människosläktet. (min översättning). Andra skrev om de förfärliga hälsokonsekvenserna, om brännskador och missbildningar. Många skrev personligt om skräcken för hur de själva, deras familjer och vänner skulle drabbas, även om hur det skulle påverka deras framtida barn. En del uttryckte rädsla för att förlora möjligheten att välja var de vill bo, eller om att leva i rädsla för att en olycka kan inträffa när som helst. Undersökningar av barns rädslor visar att den största delen av barns rädslor hör hemma i kategorin död och fara, där också olyckor ingår. Barn och ungdomar anger också att de känner sig trygga i hemmet och den välkända omgivningen, men otrygga i okända områden. Barn kan uppfatta och känna rädsla för diffusa hot, som kärnkraftsolyckor. Flera citat av barn om trafik visar en rädsla för att bli dödad i trafiken, och att barnen inte riktigt vet hur de ska handskas med denna risk för att kunna känna sig säkra. Rädslan beror antingen på en osäker trafikmiljö som de inte kan påverka, eller på att de trafikregler de kan eller förstår inte räcker till i en komplicerad trafiksituation, där dessutom flera bilister beter sig ansvarslöst. Rädsla för att råka ut för olyckor kan göra att barn tar de risker som finns mer på allvar. Men det kan också vara hindrande för dem i deras vardag och deras sociala liv. Rädsla kan till och med vara en säkerhetsrisk, exempelvis för de barn som inte vågar lära sig simma. 3 Barns upplevelser vid olyckor och katastrofer Skillnaden mellan en olycka och en katastrof är mycket svår att definiera. Det förs långa vetenskapliga diskussioner om hur man ska definiera en katastrof (17), såväl som om vilka effekter olika typer av katastrofer har på individ och samhälle. En synpunkt är att vid storskaliga katastrofer kompliceras individens tillfrisknande genom att den skyddande omgivning och det sociala nätverk som förhoppningsvis omger både barn och vuxna blir sönderslaget. (18) Men å andra sidan kan en katastrof som omfattar en stor grupp skapa en känsla av gemenskap och gemensamma erfarenheter, som leder till att katastrofoffren kan få stöd hos varandra. (19) Framför allt i de rikare länderna innebär katastrofer också en kraftig mobilisering av resurser och hjälpinsatser. kan det vara påfrestande att bli utsatt för den uppmärksamhet från olika nyhets- media som ofta följer efter stora katastrofer. (20, 21) Viktigt att komma ihåg är att olika individer drabbas på olika sätt av liknande händelser; och även att olyckor och katastrofer som till ytan liknar varandra kan skilja sig åt på många sätt som har betydelse för hur de drabbade påverkas. (20, 22) Att vara med om en olycka eller katastrof är ofta en traumatisk händelse för ett barn. Inom läkarvetenskapen används ordet trauma för att beteckna en yttre skada, ofta som en följd av våld. Men i det här fallet avses psykiskt trauma; med det menas som regel en skräm- mande händelse som ligger utöver normal mänsklig erfarenhet och skulle vara kraftigt påfrestande för nästan vem som helst. (23, 24) Även mer normala livshändelser kan vara traumatiska för små barn, som till exempel skilsmässa eller att få ett syskon. (23) I den här rapporten kommer således begreppet trauma användas i betyd- elsen psykiskt trauma. Ett trauma behöver inte utlösas av något som barnet självt upplever, utan kan också drabba barn som bevittnar eller till och med bara hör talas om händelsen. (23–25) En enstaka traumatisk händelse, som en olycka, ger orsak till andra efterverkningar än vad som blir följden av upprepade eller långdragna trauman. Även en olycka kan bli ett långdraget trauma om den till exempel följs av långvarig sjukhusvistelse och/eller handikapp. (26) Det är också skillnad på trauman som utlösts av olyckor och trauman som orsakats genom avsiktligt våld. (27 för översikt) Begreppet psykiskt trauma är i sig ganska nytt, även om man länge har känt till att svåra upplevelser kan utlösa psykiska efter- reaktioner. Posttraumatiskt stressyndrom definierades första gången , och traumaforskningen var från början inriktad på vuxna. Man var medveten om att barn kan få en rad reaktioner på traumatiska händelser, men menade att dessa reaktioner var snabbt övergående. började man på allvar förstå att barn kan ha långvariga efterreaktioner på ett trauma, och att de kanske inte gärna talar om det. Under de senaste 15–20 åren har det gjorts mycket forskning som visar på sanningen i detta. (24, 26, 28, 29) Ändå finns det fortfarande vuxna som tänker att det bästa är att låtsas som om inget har hänt, så kommer barnen fort att glömma alltihop. (23) Det är betecknande att det var förrän forskare började intervjua barnen själva, i stället för deras föräldrar och lärare, som man fick fram den fulla omfattningen av traumareaktioner som barnen led av. (24, 28) Flera forskare har i stället betonat att barn lättare än vuxna kan uppleva händelser som traumatiska. Barnens psyke är inte färdigutvecklat, de är mer emotionellt känsliga och mer maktlösa att påverka en skrämmande situation. Barn är så beroende av föräldrar och andra vuxna vårdare att de påverkas starkt om de vuxna lider av en posttraumatisk stressreaktion. I familjer som drabbats av skrämmande och tragiska händelser kan barnen få utstå ett sekundärt trauma i och med att deras traumatiserade föräldrar inte klarar av att ta hand om dem, och att det vardagliga familjelivet blir sönderslaget. 3.1.1Barns omedelbara reaktioner på en traumatisk händelse Barns reaktioner i en farosituation formas i hög grad av hur de vuxna uppför sig. Om de vuxna är förvirrade och skräckslagna slår det igenom också i barnens uppförande. Det gör oerhört stor skillnad för barn och ungdomar om deras föräldrar är närvarande eller inte i den traumatiska situationen, och om föräldrarna är lugna eller panikslagna. Riktigt små barn är helt beroende av hur de vuxna hanterar situationen. Bara föräldrarna förblir lugna kan barnen genomgå en farlig situation utan att påverkas så mycket. Barnen är helt enkelt för små för att helt förstå vad det är som händer och vad de långsiktiga konsekvenserna kan bli. (18, 23) Barn, liksom vuxna, reagerar som regel på skrämmande händelser med chock. Vanliga omedelbara reaktioner är förvirring, oorganiserat beteende, gråt och skrik och sen apati och en känsla av hopplöshet. (18) Men naturen har också utrustat oss med fysiska och mentala mekanismer för att hantera faror och krissituationer. Även mycket små barn tycks ha dessa mentala reaktioner. När en person uppfattar sig vara i fara, sker en rad hormonella förändringar som gör kroppen beredd att möta faran med snabbare reaktioner och större kroppsstyrka än vanligt. Det hjälper också till att lindra eller blockera smärta i det akuta krisläget. (23, 27) Om tillståndet varar får kroppen besvär med att hålla den kemiska balansen normal. Forskning på vuxna visar att långvarig stress kan öka risken för bland annat fetma, diabetes, hjärtinfarkt och slagan- fall. (2) Hos barn kan den biologiska utvecklingen påverkas negativt. Till de mentala reaktionerna hör att sinnena skärps för att ta in viktig information från yttervärlden. Hjärnan letar snabbt bland tidigare erfarenheter och kunskaper för att hitta en lösning på den farliga situationen. En pojke som var ensam hemma såg att det började brinna i en kastrull på spisen. Han reagerade spontant och riktigt genom att lägga på locket på grytan för att kväva elden. Efteråt berättade han att han hade hört en kamrat beskriva att det var så man skulle göra. I situationen visste han med en gång vad som behövde göras. Naturligtvis har barn inte hunnit samla på sig lika mycket erfaren- het och kunskap som vuxna, vilket kan leda till att de instinktivt handlar fel i en farosituation. Vid en eldsvåda händer det att man hittar barn som dött eller förlorat medvetandet i en garderob eller under en säng, där de gömt sig för att skydda sig från elden. Under stress får hjärnan en större kapacitet att snabbt behandla mycket information. Många barn berättar att de under en traumatisk händelse hann tänka på otroligt många saker . Det får lätt effekten att tidsuppfattningen förvrängs och barnen tror att det har gått än vad det i själva verket har. Därför kan de ha en känsla av att saker sker i ultrarapid och tar på sig skuld för att de reagerat långsamt. En flicka satt bredvid sin svårt skadade morfar, medan mormodern ringde efter hjälp. Då flickan senare träffade en psykolog, som bad att hon skulle berätta hur det var att vänta, svarade hon att det tog en evighet innan mormor kom tillbaka. Hon berättade också att hon tänkte på så enormt många saker medan hon satt och väntade. Mormodern bad också flickan springa ut till vägen för att visa ambulansen vart den skulle åka. Hon vinkade, men ambulanspersonalen vinkade tillbaka och körde förbi. De berättade sedan för henne att det är så många barn som vinkar åt dem, och därför förstod de inte att hon ville visa dem vägen. Medan flickan väntade på att ambulansen skulle vända och komma tillbaka, upplevde hon på nytt att tiden stod stilla.