sou · GRB3109 · 2004-01-01 00:00:00 — De nya reglerna om möjlighet till kostnadsfördelning av ersättning enligt upphovs- rättslagen mellan nätoperatör och programföretag skall dock gälla även i dessa områden. Vi har behandlat frågan mer utförligt i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.6. Särskilt yttrande av och Utredningens förslag innebär för de kabelnät där det går att sända digitalt att kabelföretagen endast skall vara skyldiga att sända must carry-kanalerna i digital form. Någon skyldighet att i sådana nät även sända must carry-kanaler anlogt kan enligt utredningen inte komma i fråga. Det är endast för de kabelnät där det inte är möjligt att sända digitalt som kabelföretagen kan åläggas att sända ut vissa must carry-kanaler analogt. Detta skall enligt förslaget kunna ske inom ramen för Radio- och dispensgivning. Utredningen konstaterar att dess förslag kan komma att tvinga kabelanslutna hushåll att skaffa utrustning för digital mottagning trots att det finns möjlighet att fortsätta att ta emot sändningarna med analog teknik, något som vissa hushåll kanske skulle föredra. Utredningen avvisar dock tanken på en särskild vidaresändnings- plikt avseende analoga sändningar i kabelnät som tillåter överföring i båda teknikformerna. Enligt utredningens bedömning skulle det inte vara förenligt med YGL eller USO-direktivet att föreskriva att en särskild vidaresändningsplikt i analog form av sändningar som rent faktiskt kan vidaresändas i kabelnät med digital teknik. I det sammanhanget pekar utredningen på att hushållen när de analoga marksändningarna upphör måste skaffa utrustning för digital mot- tagning för att kunna se marksänd TV. Enligt de uppgifter som utredningen redovisar i avsnitt 4.5 har tre av större kabelföretag möjlighet att sända digitalt i huvuddelen av de kabelnät som de äger eller disponerar. De flesta räknar dock med att fortsätta att sända analogt även efter det att de analoga marksändningarna har upphört. Kabelföretagen använder sig av digital teknik för ett avgiftsbelagt tilläggsutbud medan det avgiftsfria grundutbudet sänds analogt. Av de ca 1,6 miljoner hus- håll som har möjlighet att ta emot digitala kabelsändningar har emellertid eller nära 1,5 miljoner valt att inte utnyttja Särskilt yttrande av och Det är dessa hushåll som kommer att påverkas om utredningens förslag genomförs. Det går naturligtvis inte att med säkerhet säga hur kabelföretagen kommer att agera i en situation där de kommer att vara skyldiga att sända must carry-kanalerna digitalt men inte analogt. Det är möjligt att de kommer att fortsätta att sända ut de nuvarande must carry- kanalerna analogt precis som . Utredningens förslag ökar emeller- tid osäkerheten om vad som kommer att gälla. Det kommer inte att finnas någon lagstiftning som hindrar att ett kabelföretag helt slutar sända must carry-kanalerna analogt, eller att de låter must carry-kanalerna ingå i ett avgiftsbelagt analogt programpaket, eller att de begär avgift av programföretagen för att även sända must carry-kanalerna analogt. Man kan inte bortse från risken för att tillgängligheten till must carry-kanalerna kommer att försämras både i jämförelse med dagens situation och i förhållande till andra TV-kanaler som sänds analogt i kabelnäten. Enligt vår uppfattning är det inte rimligt att åberopa digitali- seringen av marknätet som motiv för att kabelanslutna hushåll skall vara tvungna att skaffa digital mottagningsutrustning för att kunna fortsätta att se must carry-kanalerna. Genom digitaliseringen ut- nyttjas frekvensutrymmet för marksänd TV, som är en mycket knapp resurs, på ett mer effektivt sätt. I stället för nuvarande tre analoga TV-kanaler får allmänheten tillgång till 20–25 kanaler med digital teknik. Det är av ekonomiska skäl inte möjligt att bedriva parallella analoga och digitala marksändningar . För kabel-TV-näten är situationen en annan. Kabelnäten har ofta kapacitet för 30 analoga kanaler eller mer. Även om man med digital teknik kan öka överföringskapaciteten ytterligare finns det inga starka skäl att upphöra med de analoga sändningarna. Som utredningen nämner avser kabelföretagen att fort- sätta sända analogt så länge kunderna önskar det. Följden av utredningens förslag kan därmed bli att kommersiella TV-kanaler som inte omfattas av must carry-skyldighet kan tas emot i analog form av alla anslutna hushåll, medan public service-kanaler och andra kanaler med must carry-status endast blir tillgängliga för de hushåll som har skaffat digital mottagningsutrustning. Vi anser inte att utredningens förslag på ett tillfredsställande sätt säkerställer att de som bor i kabelanslutna fastigheter har tillgång till ett grundläggande utbud av TV-program även efter det att de analoga marksändningarna har upphört. I stället kan tillgänglig- heten för must carry-kanalerna för den överväldigande majoriteten Särskilt yttrande av och av de kabelanslutna hushållen försämras såväl i jämförelse med dagens situation som i förhållande till de övriga kanaler som även i fortsättningen kommer att sändas analogt i kabelnäten. Vi anser att den bästa lösningen är att de kabelföretag som har möjlighet till det skall vara skyldiga att dels sända ut alla kanaler som enligt utredningens förslag skall omfattas av must carry- skyldigheten digitalt, dels sända must carry-kanaler analogt i samma omfattning som enligt nu gällande regler. Den näst bästa lösningen är enligt vår mening att kabelföretagen skall vara skyldiga att sända vissa must carry-kanaler i analog form i alla kabelnät där det förekommer såväl analoga som digitala sänd- ningar. Omfattningen av sändningsplikten bör då vara den samma som enligt nuvarande regler, dvs. två public service-kanaler och en annan kanal. Mot bakgrund av att den förstnämnda lösningen har ansetts riskera att komma i konflikt med YGL och EG-rätten har vi stannat för att förorda den senare lösningen. Vi är medvetna om att förslaget medför att vissa tilläggstjänster som är knutna till den digitala sändningen inte kommer att finnas med i de analoga must carry-sändningarna. Vi anser emellertid att det skulle vara en större nackdel om vissa hushåll inte alls skulle ha tillgång till must carry-kanalerna. Mot bakgrund av det anförda anser vi att 8 kap. 1 § fjärde stycket radio- och TV-lagen (1996:844) bör ha följande lydelse (ändringen i förhållande till utredningens förslag har strukits under). Sändningsplikten enligt första stycket omfattar, under där angivna förutsättningar, samtliga sända programtjänster som sänds av tillståndshavare vars verksamhet finansieras genom anslag från TV-avgiften enligt lagen (1989:41) om TV-avgift och högst tre sända programtjänster som sänds av en annan tillstånds- havare. Sändningsplikten omfattar även text-tv och, när program- tjänsten sänds digitalt, tjänster som har direkt anknytning till en programtjänst som omfattas av sändningsplikt. Vidare bör ett nytt stycke föras in mellan de av utredningen föreslagna fjärde och femte styckena enligt följande. I nät där det sänds programtjänster med såväl analog som digital teknik skall två programtjänster som sänds av tillståndshavare vars verksamhet finansieras genom anslag från TV-avgiften enligt lagen (1989:41) om TV-avgift och en programtjänst som sänds av en annan tillståndshavare sändas vidare med analog teknik. Tilläggsdirektiv till Radio- och TV-lags- utredningen (Ku 2000:01) Radio- och skall överväga vissa ytterligare frågor och föreslå de lagändringar som föranleds av övervägandena. De nya frågor som skall utredas är –förslag om ett fristående operatörs- företag, tillståndsgivning genom myndighet och tillståndstidens längd, –TV-programmens tillgänglighet för funktionshindrade, –skyldighet att vidarebefordra vissa TV-program, –vissa interaktiva rundradiotjänster, –elektroniska företagsskyltar i sportsändningar i TV –den tillåtna annonstiden , –upprepade överträdelser av innehållsvillkor samt –vissa ytterligare TV-avgiftsfrågor. Uppdraget omfattar inte förslag till grundlagsändringar. Utredarens överväganden om den tillåtna annonstiden under en timme skall redovisas före utgången av . Den del av upp- draget som avser tillgång till TV-program för dem som bor i fastig- heter som är anslutna till kabel-TV-nät efter det att de analoga mark- sändningarna har upphört skall redovisas före utgången av . Övriga delar av uppdraget skall redovisas före utgången av 2004. Regeringen beslutade att bemyndiga chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera och överväga behovet av ändringar i framför allt radio- och TV-lagen (1996:844) och lagen (1989:41) om TV-avgift samt föreslå de lagändringar som föranleds av övervägandena (dir. 2000:43). beslutade regeringen om tilläggsdirektiv till utredaren (dir. 2001:11). Utredningen, som har antagit namnet Radio- och TV-lagsutred- ningen, lämnade delbetänkandet Skydd av barn mot olämpligt programinnehåll i TV (SOU 2001:84). Sedan utredarens arbete påbörjades har vissa nya frågor aktuali- serats. Utredarens uppdrag utvidgas därför. (Ku 1997:06) avgav sitt slutbetänkande Digital TV – modernisering av marknätet (SOU 2001:90). I betänkandet föreslår kommittén att en extern aktör, ett opera- törsföretag, får tillstånd att förfoga över en del av den totala över- föringskapaciteten i det digitala marknätet. Operatörsföretagets utbud bör i princip uppfylla samma riktlinjer och villkor som gäller för urval och tillståndsgivning. De programföretag som föreslås ingå i detta utbud bör godkännas och få sändningstillstånd av en myndighet. föreslår vidare att tillståndsgivning för marksänd digital-TV bör delegeras till en myndighet. Myndigheten bör kunna ge tillstånd både till enskilda program- företag och till operatörer som själva sätter ihop ett programutbud. I valet av myndighet bör hänsyn tas till konvergensen mellan IT-, telekommunikations- och mediesektorerna. En myndighetsmodell kräver tydliga regler och kriterier för tillståndsgivningen, bl.a. för att kunna garantera största möjliga yttrandefrihet och mångfald. Kommittén föreslår också att de digitala sändningstillstånden i marknätet under nästa period skall gälla . Vissa remissinstanser tillstyrker förslaget att en extern aktör skall förfoga över en del av den totala överföringskapaciteten medan andra anser att frågan behöver utredas ytterligare. Radio- och avstyrker dock förslaget med hänsyn till att ett antal komplicerade frågor inte hade behandlats i betänkandet. De flesta remissinstanser som berör frågan instämmer i att till- ståndsgivningen bör delegeras till en myndighet. Radio- och TV- verket betonar vikten av att urvalsprocessen styrs av klara, tydliga och förutsägbara regler. Flera remissinstanser tillstyrker att tillståndstiden skall vara . pekar på att tillståndsvillkoren kan gälla än sändningstillståndet. Utredaren skall överväga förslag i nämnda delar och vilka författningsändringar som behövs för att genomföra dem. När det gäller förslaget om ett operatörsföretag skall utredaren studera erfarenheterna i och andra länder. Frågor om ägande samt relationen mellan operatörsföretaget och programföretagen skall behandlas. TV-programmens tillgänglighet för funktionshindrade Enligt 3 kap. 2 § 5 radio- och TV-lagen får villkor för sändnings- tillstånd som meddelas av regeringen avse skyldighet att utforma sändningarna på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för funktions- hindrade. För TV-sändningar som inte kräver tillstånd av regeringen, dvs. sändningar via satellit eller kabel, finns ingen motsvarande bestämmelse. Tillståndsvillkor med innebörden att TV-program skall göras tillgängliga för funktionshindrade gäller för (), () och . För övriga programföretag med tillstånd att sända marksänd TV med digital teknik finns inga sådana villkor. har i en skrivelse till Kulturdeparte- mentet uttryckt uppfattningen att de förbättringar som har skett inte har varit tillräckliga för att göra TV-programmen tillgängliga för personer med funktionshinder. Han anser att en översyn av radio- och TV-lagen bör inbegripa frågan om TV-programs tillgänglighet för funktionshindrade. Utredaren skall överväga behovet av lagändringar för att förbättra tillgängligheten till TV-program för personer med funktionshinder. Skyldighet att vidarebefordra vissa TV-program I 8 kap. radio- och TV-lagen finns bestämmelser om skyldighet för innehavare av kabel-TV-nät att vidarebefordra vissa TV-program till de boende. De aktuella nätinnehavarna är skyldiga dels att sända ut vissa program som sänds med tillstånd av regeringen och som är avsedda att tas emot i området utan villkor om särskild betalning, dels att i varje kommun kostnadsfritt tillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar av TV-program från ett eller flera lokala kabelsändarföretag. Med lokalt kabelsändarföretag avses en juridisk person som har bildats för att bedriva lokala kabelsändningar och som kan väntas låta olika intressen och meningsriktningar komma till tals i sin verksamhet. får inte sända reklam. På vissa orter används beteckningen för sändningarna. Till grund för de angivna föreskrifterna ligger 3 kap. 1 § 2 stycket yttrandefrihetsgrundlagen (YGL), enligt vilken det får föreskrivas skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmänhetens intresse av tillgång till allsidig upplysning. är det också tillåtet att föreskriva skyldighet för nätinnehavare att ge ut- rymme för överföringar i den utsträckning det behövs med hänsyn till intresset av konkurrens beträffande sådana överföringar i nätet eller allmänhetens intresse av tillgång till sådana överföringar. Det kan också föreskrivas skyldighet för nätinnehavare att vidta åtgärder för att tillförsäkra mottagarkretsen inflytande över programvalet. bedömer i sitt slutbetänkande att de ana- loga marksändningarna kan avvecklas . Kommittén behandlar inte frågan om vidaresändningsplikt. I sitt delbetänkande Lag om elektronisk kommunikation (SOU 2002:60) konstaterar om elektronisk kommunikation att konvergensutvecklingen och digitaliseringen av TV-sändningarna i marknätet aktualiserar en rad frågeställningar som rör vidare- sändningsskyldigheten. En sådan frågeställning är vilket eller vilka nät som skyldigheten skall gälla för om en bostad är ansluten till flera olika trådnät där TV-program kan sändas vidare till allmän- heten, t.ex. ett vanligt kabel-TV-nät och ett fiberbaserat bred- bandsnät. Utredningen föreslår att frågor som rör skyldighet att vidarebefordra TV-program utreds vidare i annat sammanhang där ansvarsfrågor, omfattningen av skyldigheten m.m. analyseras. I promemorian Abonnentinflytande i kabel-TV-nät (Ds 2001:52) analyseras behovet av lagregler för att stärka abonnenternas inflytande över programutbudet i kabel-TV-nät. Enligt promemorian bör det utredas om kabelnäten skulle kunna öppnas för konkurrens mellan olika innehållsleverantörer genom någon form av samtrafikskyldig- het. Vid ett seminarium om lokal icke-kommersiell TV som genom- fördes på regeringens initiativ anfördes att nätägarens ansvar för att de lokala kabelsändarföretagens program förs fram till kabelnätet borde ökas. Vidare framkom att det finns ett missnöje med den nuvarande beteckningen lokalt kabelsändarföretag. Bl.a. ansågs denna inte avspegla att verksamheten drivs av föreningar och att det handlar om en verksamhet som är öppen för alla som är intresserade. Utredaren skall överväga vilka författningsändringar som behövs för att säkerställa att de som bor i kabelanslutna fastigheter har till- gång till ett grundläggande utbud av TV-program även efter det att de analoga marksändningarna har upphört. Utredaren skall vidare överväga om det är lämpligt och möjligt att genom lagstiftning skapa förutsättningar för konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-TV-näten. Hänsyn skall tas till det regelverk om elektronisk kommunikation som beslutats inom EG och som bl.a. ligger till grund för delbetänkandet från Utredningen om elektronisk kommunikation. Slutligen skall utredaren analysera hur de lokala icke-kommersiella TV-sändningarna påverkas av digitaliseringen och om förutsätt- ningarna för sådana sändningar kan förbättras genom lagstiftning. I det sammanhanget bör frågan om verksamhetens benämning över- vägas. Förutom för vanlig television gäller radio- och TV-lagen också för sökbar text-TV. Med sökbar text-TV menas text som sänds ut fort- löpande tillsammans med en TV-sändning och som den mottagande kan ta del av efter eget val. I analoga sändningar omfattar sökbar text-TV ett begränsat antal uttrycksmedel i form av text och enkla figurer med ett fåtal färger. I digitala sändningar finns däremot stora möjligheter att med liknande teknik som sökbar text-TV sända interaktiva tjänster av många olika slag. TV-tittarens samverkan med dessa tjänster kallas ibland för skenbar eller lokal interaktivitet. Radio- och TV-lagens regler för sökbar text-TV skiljer sig i vissa avseenden från de regler som gäller för övriga sändningar. Bl.a. gäller inte bestämmelserna om sändningstid för och placering av annonser för sökbar text-TV. För sändningar av sökbar text-TV krävs inte tillstånd om det sänds andra tillståndspliktiga sändningar från sändaren. och TV har granskat sändningarna i programtjänsten e-TV, som vid sidan av vanliga televisionssänd- ningar innehöll navigerbara informations- eller försäljningssystem för bl.a. väder, resor och musik, vilka sändes på i princip samma sätt som sökbar text-TV (beslut , SB 398/01). I beslutet uttryckte uppfattningen att de svårigheter som uppkommer för att tillämpa de vanliga reglerna för annonser m.m. på sökbar text-TV också gäller i fråga om de interaktiva tjänster som var aktuella i granskningsärendet. har vidare i sitt remissyttrande över del- betänkandet Lag om elektronisk kommunikation (SOU 2002:60) anfört att elektroniska programguider i vissa fall kan vara att bedöma som sökbar text-TV men att i andra fall frågan om tillståndsplikt etc. skall bedömas enligt andra regler. En särskild fråga är vad som skall gälla när TV-tittaren kan få tillgång till en interaktiv tjänst genom att klicka på en ikon i det vanliga TV-programmet. I det fall då ett program som inte utgör reklam innehåller länkar till reklam tillämpas i en tvåklicksregel som innebär att det inte är tillåtet att direkt länka interaktiva reklamtjänster till vanliga program. Motivet är att tittaren i sådana fall inte anses vänta sig att direkt få del av ett reklammeddelande. Utredaren skall överväga behovet av särskilda regler för elektro- niska programguider och andra interaktiva tjänster som ingår i digitala radio- och TV-sändningar. Uppdraget omfattar såväl frågan om i vilka avseenden reglerna för interaktiva tjänster skall skilja sig från de allmänna reglerna som gränsdragningen mellan interaktiva tjänster och de sändningar för vilka allmänna regler skall gälla. Med hänsyn till den utveckling mot konvergens mellan olika slag av nät och tjänster som pågår inom området för elektronisk kommunikation bör utredaren göra jämförelser med vad som gäller för likartade interaktiva tjänster inom andra områden. Elektroniska företagsskyltar i sportsändningar i TV I 7 kap. radio- och TV-lagen finns regler om reklam och annan annonsering. Huvudregeln är att annonser skall vara tydligt åtskilda från övriga sändningar genom en särskild signatur som sänds före och efter varje sändning av annonser. Denna regel går tillbaka på artikel 10.1 i rådets direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlemsstaternas lagar och andra författningar om utförandet av sändningsverksam- het för television (TV-direktivet). TV-direktivet har ändrats genom direktiv /36/EG. I direktivet anges att TV-reklam och köp-TV skall vara lätta att känna igen som sådana och hållas klart åtskilda från andra delar av programtjänsten med optiska och/eller akustiska medel. Bestämmelserna om sändning av TV-reklam avser normalt inte reklamskyltar och liknande som finns i den verklighet som avbildas i ett TV-program. Genom modern teknik är det emellertid möjligt att lägga in reklamskyltar och annat innehåll som inte finns i verkligheten, exempelvis företagsskyltar i samband med elektronisk resultatrapportering vid idrottsevenemang. I flera beslut har och TV funnit att sändning av elektroniska företagsskyltar i samband med idrotts- evenemang har stått i strid med lagbestämmelser eller tillstånds- villkor om TV-reklam. I ett ärende som avsåg sändning av elektroniska företagsskyltar i anslutning till matchuret i en sportsändning (beslut , SB 37/00) anförde nämnden följande i fråga om gränsdragningen mellan TV-reklam och reklambudskap som finns avbildade i verk- ligheten. Att programföretaget flyktigt avbildar ett reklambudskap ditsatt av någon annan, såsom en reklamskylt placerad av en annonsör eller arenaägaren i anslutning till en fotbollsmatch eller en affärsskylt i bak- grunden till en gatubild bör t.ex. inte betraktas som TV-reklam. Ett reklammeddelande anpassat för TV-sändningen och särskilt infogat i programmet måste dock normalt anses utgöra reklam i televisionen. Nämnden fann att sändningen stred mot det reklamförbud som gäller för programföretaget. och TV har också granskat sänd- ning av elektroniska företagsskyltar i en textremsa med löpande resultatrapportering vid idrottsevenemang (beslut , SB 745/02). Även i detta fall fann nämnden att sändningarna stred mot bestämmelserna om annonsmarkering och annonsplacering. Nämnden har funnit att det saknar betydelse om reklammeddelan- dena har infogats i programmet av programföretaget, av ett annat programföretag eller av ett produktionsbolag. Europeiska radiounionen (EBU) har utfärdat en rekommendation av hur namnen på företag som handhar tidmätning och databehand- ling vid idrottsevenemang som sänds ut genom Eurovisionen skall få visas i sändningen. har i skrivelse till anfört att de svenska TV-företagen saknar möjlighet att påverka innehållet i sändningar av internationella idrottsevenemang. Utredaren skall överväga om reglerna om annonser i televisionen är lämpligt utformade i förhållande till elektroniska företagsskyltar i TV-sändningar av internationella idrottsevenemang. Enligt 7 kap. 5 § första stycket radio- och TV-lagen får annonser sändas högst mellan hela klockslag. I TV-sändning får dels mellan och 24.00, dels i rena undantagsfall, utsträckas till högst . I samband med sin behandling av förslagen i proposition 2001/02:82 Ändrade regler om annonser i TV-sändningar har riks- dagen som sin mening gett till känna för regeringen vad konstitu- tionsutskottet anfört om en skyndsam översyn av den aktuella bestämmelsen (bet. 2001/02:KU16, rskr. 2001/02:187). Utskottet anser att bestämmelsen kan få verkningar som inte ter sig rimliga när en sändning av dagshändelser, t.ex. en idrottstävling, drar ut så att ett klockslag mellan överskrids. Den reklam som skulle ha sänts om programmet slutat innan den nya timmen inträtt kan i sådana fall behöva uteslutas och placeras senare i en programtablå, något som kan medföra nackdelar för den som bedriver sändningsverksamheten. Enligt utskottets mening bör regleringen därför skyndsamt ses över i syfte att kortare överträdelser skall kunna godtas om de varit oförutsedda eller tillfälliga. Utredaren skall lägga fram förslag till lagändringar som innebär att kortare överskridanden av den tillåtna annonstiden kan godtas om de har varit oförutsedda eller tillfälliga. Upprepade överträdelser av innehållsvillkor Radio- och TV-lagen ger möjlighet till olika slag av sanktioner om ett programföretag åsidosätter bestämmelserna i lagen eller villkor som har beslutats med stöd av lagen. I vissa fall kan programföre- taget bli skyldigt att betala en särskild avgift. I andra fall kan före- taget föreläggas att följa bestämmelserna. Föreläggandet får förenas med vite. I fråga om de flesta av de villkor som kan beslutas med stöd av lagen finns emellertid ingen annan reaktion vid överträdelser än att och TV beslutar att företaget på lämpligt sätt skall offentliggöra nämn- dens beslut (10 kap. 8 § radio- och TV-lagen).