sou · GRB351 · 2004-01-01 00:00:00 — Organisationen har uttalat att många personer i och för sig är intresserade av att ställa upp som gode män för ensamkommande barn men att de inte vågar göra det eftersom det är så oklart vilka uppgifter de skall utföra och vad de har för befogenheter. Det förekommer även stora variationer i de enskilda gode män- nens uppfattning om vad som omfattas av deras uppdrag. Enligt finns det gode män som uppträder som både förmyndare och vårdnadshavare för det ensamkommande barnet, medan andra gode män sällan har kontakt med sina huvudmän. I de kommuner där barn- och ungdomsenheter är belägna finns som regel ett utvecklat samarbete mellan Migrations- verket och kommunens överförmyndare. För barn som har s.k. anläggningsboende tar respektive kommunen ofta initiativ till kontakter mellan den gode mannen och det ensam- kommande barnet samt anordnar sammankomster för att informera de gode männen om uppdraget. I en del kommuner finns emeller- tid ingen eller endast bristfällig information till gode män för ensamkommande barn, möjligen på grund av att ensamkommande barn inte är någon vanlig företeelse i kommunen. Många gode män vänder sig därför till bl.a. och kommunernas överförmyndare för att få närmare information om vad uppdraget innebär eller för att få råd i enskilda frågor. har härvid framhållit att det ofta händer att de i avsaknad av närmare regler om vad som ingår i den gode mannens uppgifter inte kan lämna något klart svar på de gode männens frågor. De flesta frågorna som de gode männen har rör företeelser i de ensam- kommande barnens dagliga liv, t.ex. vem som skall sköta kontakter med skola och fritidsaktiviteter. Vidare har i detta sammanhang påtalat att avsaknaden av en person med befogenhet att bestämma över de ensamkommande barnens boende innebär att inte kan hindra barnen från att på eget eller annan persons initiativ lämna förläggningen, och det har inträffat att ensamkommande barn har avvikit från en förläggning och sedan inte påträffats. Närmare om rättsregler som berör frågan om företrädare m.m.... Enligt uppgift från finns det stora skillnader mellan kommunernas förmåga att förordna god man för ensam- kommande barn. I vissa kommuner förordnas god man inom från det att behov anmälts medan det i några kommuner aldrig utses någon god man trots att har anmält behov hos överförmyndaren. En del kommuner har som riktmärke att en god man inte bör ha hand om fler än tre barn. I någon kommun förekommer däremot att en enda person utses till god man för samtliga ensamkommande barn i kommunen. En del av barn- och ungdomsenheter har en förteckning över personer som har åtagit sig att vara god man för ensamkom- mande barn och när behov av god man anmäls till överförmyndaren i kommunen föreslås någon person från listan. Vissa överförmyndare har motsvarande listor över personer som har förklarat sig villiga att åta sig godmanskap för ensamkommande barn. Reglerna om rätt till offentligt biträde flyttades efter en lagändring (prop. 1996/97:9, bet. 1996/97:Ju3, SFS 1996:1619) från rättshjälpslagen till respektive särskilda lagstiftning. Således regleras rätten till offentligt biträde i utlänningsärenden numera i 11 kap. 8 § utlänningslagen. Offentligt biträde kan i dessa ärenden förord- nas av polismyndigheten, eller Utlänningsnämn- den. För ensamkommande barns del är det främst som utser ett offentligt biträde. I förarbetena till utlänningslag uttalas att ett offentligt biträde alltid bör förordnas då fråga är om en minderårig asylsökande som inte ens med tolk kan förväntas utföra sin talan på ett från rättssäkerhetssynpunkt betryggande sätt, se prop. 1988/89:86 s. 135. Av 11 kap. 8 § andra stycket utlänningslagen framgår att ett offentligt biträde alltid skall förordnas för barn som hålls i förvar enligt 6 kap. 3 § utlänningslagen, om barnet saknar vårdnadshavare här i landet. Enligt uppgift från utses i princip alltid ett offentligt biträde för ensamkommande barn. Den som förordnats som offentligt biträde för ett ensamkommande barn är enligt 11 kap. 1 b § utlänningslagen utan särskilt förordnande barnets ställföreträdare i utlänningsärendet. Det skall dock framhållas att ett offentligt biträde endast företräder barnet i utlänningsärendet Närmare om rättsregler som berör frågan om företrädare m.m.... och äger inte härutöver besluta i frågor som rör barnets ange- lägenheter. 4.3Åtgärder enligt socialtjänstlagen (2001:453) har huvudansvaret för alla asylsökande, inklusive de asylsökande ensamkommande barnen, och personer som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Detta följer av 1 § och 2 § lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. bistånd sker i form av kost, logi, bostadsersätt- ning, dagersättning och särskilt bidrag. Ensamkommande barn som varken är asylsökande eller har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd omfattas inte av ansvar. i en kommun skall enligt 3 § och 3 a § lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. lämna bistånd till de utlänningar som har sökt uppehållstillstånd och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas i landet medan ansökan prövas. skall även lämna bistånd till utlänningar som har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd om de vistas i kommunen och om biståndet behövs till dess att tar över ansvaret för att bistånd lämnas. Vidare torde socialnämnden i en kommun ha ansvaret för de ensamkommande barn som varken är asylsökande enligt 3 kap. 2 eller 3 §§ utlänningslagen eller har beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd. Utöver vad som anförts har kommunerna enligt 2 kap. 2 § socialtjänstlagen det yttersta ansvaret för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Detta ansvar innebär dock ingen inskränkning i det ansvar som vilar på andra huvudmän, t.ex. . Således föreskrivs i 1 § andra stycket lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. att den som omfattas av ifrågavarande lag inte har rätt till försörjningsstöd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen. Vad gäller barn och unga i kom- munen skall socialnämnden enligt 5 kap. 1 § socialtjänstlagen verka för att dessa får en god uppväxt och utveckling samt verka för att de inte dras in i missbruk m.m. Enligt 5 kap. 2 § får socialnämnden härvid, när ett barns bästa kräver det, förbjuda eller begränsa möjligheterna för en person som har sitt hem inom kommunen att i hemmet ta emot andras barn. Närmare om rättsregler som berör frågan om företrädare m.m.... Om ett barn behöver vårdas eller bo i ett annat hem än det egna skall socialnämnden enligt 6 kap. 1 § socialtjänstlagen sörja för att barnet tas emot i ett familjehem eller i ett hem för vård eller boende. Härvid skall enligt 6 kap. 5 § nämnda lag i första hand övervägas om barnet kan tas emot av någon anhörig eller annan närstående. Enligt 6 kap. 6 § får ett barn inte utan socialnämndens medgivande tas emot för stadigvarande vård och fostran i ett enskilt hem som inte tillhör någon av föräldrarna eller någon annan som har vårdnaden om barnet. Det är enligt 6 kap. 9 § social- nämnden i vårdnadshavarens hemkommun som skall lämna sådant medgivande som avses i 6 kap. 6 §. Om barnet befinner sig i en annan kommun än vårdnadshavarens skall socialnämnden samråda med den kommunen innan nämnden fattar sitt beslut. Det finns emellertid enligt 16 kap. 1 § en möjlighet att flytta över ärenden mellan olika socialnämnder under förutsättning att socialnämnden i den kommun som inte har ansvaret för utredningen samtycker till att ta över ärendet. Om ett barn placeras i familjehem utanför den kommun som har beslutat placeringen har enligt 16 kap. 2 § första stycket den kommun som beslutat om vistelsen ansvaret för det bistånd enligt 4 kap. 1 § (försörjningsstöd) samt det individuellt behovsprövade stöd och de individuellt behovsprövade sociala tjänster enligt 3 kap. 6 § (hemtjänst m.m.) och 5 kap. 1 § och 9 § (stöd åt barn och unga respektive stöd åt missbrukare) som den enskilde kan behöva. Placeringskommunens ansvar upphör emeller- tid om ärendet överflyttas enligt 16 kap 1 §. De flesta ensamkommande barn har någon släkting eller annan bekant här i landet som de bor hos i stället för på förläggningar. har de ensamkommande barnen bott en hos släktingen innan de anmäler sig till som asylsökande. Som regel placeras de barn som har önskemål härom i familjehem hos släktingar och vänner. Familjehemmen skall emellertid, som nämnts ovan, enligt 6 kap. 6 § socialtjänstlagen godkännas av socialnämnden innan barnet får tas emot för stadigvarande vård och fostran i hemmet. Om ett ensamkommande asylsökande barn placeras i familjehem har enligt 3 § första stycket lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. alltjämt ansvaret för att sådant bistånd som avses i 13 § samma lag lämnas barnet, nämligen logi, Närmare om rättsregler som berör frågan om företrädare m.m.... bostadsersättning, dagersättning och bidrag för tillgodoseende av särskilda behov. Familjehemsplacering är en frivillig åtgärd som vidtas i samför- stånd med den unge och dennes vårdnadshavare, jfr 1 § lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga. Enligt 6 kap. 8 § socialtjänstlagen skall socialnämnden en gång var sjätte månad överväga om familjehemsplaceringen fortfarande behövs. Vad gäller ensamkommande barn saknas som regel möjlighet för socialnämnden att samråda med den unges vårdnadshavare angåen- de en familjehemsplacering. En god man för det ensamkommande barnet har endast till uppgift att ersätta barnets förmyndare och det är därför mycket tveksamt om den gode mannen med nuvarande lagstiftning äger rätt att lämna samtycke till en familjeplacering. Som nämnts ovan under avsnitt 4.2.3 förekommer det emellertid i praktiken att vissa gode män anser att de måste uppträda även i vårdnadshavarens ställe och därför engagerar sig i frågor om familjehemsplacering. När ett ensamkommande barn flyttar till ett familjehem, t.ex. en släkting, gör som regel en anmälan till den berör- da kommunen. I anmälan anges personuppgifter om barnet och uppgift om hos vem barnet vistats. Tanken är härvid att social- nämnden i den berörda kommunen skall utreda om det tilltänkta boendet kan godkännas som familjehem. och en del kommuner har emellertid uppgett att det i praktiken är mer komplicerat än så. Det råder nämligen osäkerhet hos Migrations- verket och kommunerna om hur långt ansvar för barn i eget boende sträcker sig. Vidare kompliceras situationen av att det råder oklarhet om vilken kommun som är att betrakta som barnets vistelsekommun. Ett barn vistas kanske inledningsvis på en barn- och ungdomsenhet i en viss kommun, varefter barnet till- fälligt flyttar till en bekant i en annan kommun för att slutligen flytta till en släkting i en tredje kommun. Ytterligare ett problem är att ensamkommande barn själv flyttar till t.ex. en släkting innan socialnämnden har hunnit undersöka om det aktuella boendet kan godkännas som familjehem. har i samband härmed uppgett att i de fall socialnämnden inte god- känner t.ex. en släktings hem som familjehem är det mycket svårt att förmå ett barn som redan har flyttat dit att flytta tillbaka till förläggningen eller till något annat boende. kan inte tvinga barnet att flytta från släktingen och den gode mannen har enligt verkets uppfattning inte någon befogenhet att besluta i Närmare om rättsregler som berör frågan om företrädare m.m.... Ytterst kan det i sådana situationer bli fråga om att ingripa enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga, men det är förhållandevis ovanligt att så sker. Den rådande situationen har lett till förvirring dels i frågan om vem som skall verkställa utredning om ett visst hem är lämpligt som familjehem, dels i frågan om vilket ansvar vistelsekommunen har för det ensamkommande barnet. Vad gäller gränsdragningsproblemet mellan och kommunernas ansvar för ensamkommande barn skall fram- hållas att och i sin skrivelse till regeringen, Förbättringar i mottagandet av barn från annat land som kommer till utan medföljande legal vårdnadshavare (s.k. ensamkommande barn), 2002, har föreslagit att detta problem åtgärdas genom att staten genom sluter avtal med ett antal kommuner som får i uppdrag att ansvara för mottagandet av ensamkommande barn. Angående den fortsatta beredningen av detta förslag, se nedan under avsnitt 6. Beträffande frågan om vilken kommun som skall anses vara ett ensamkommande barns hemkommun finns det anledning att inom ramen för utredningsuppdraget göra en mer övergripande översyn av reglerna om behörig domstol och överförmyndare i 11 kap. 25 § , se nedan under avsnitt 7.7. 4.4Åtgärder enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga Insatser inom skall enligt 1 § första stycket lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga (LVU) göras i samförstånd med den unge och hans vårdnadshavare enligt bestämmelserna i socialtjänstlagen. Enligt nämnda lagrums andra stycke skall dock personer beredas vård utan samtycke från vårdnadshavaren eller, om barnet fyllt , från honom själv i de fall som avses i 2 § och 3 § LVU. I 2 § LVU stadgas att vård skall beslutas om det på grund av misshandel, otillbörligt utnyttjande, brister i omsorgen eller något annat förhållande i hemmet finns en påtaglig risk för att den unges hälsa eller utveckling skadas. Enligt 3 § första stycket LVU skall vård också beslutas om den unge utsätter sin hälsa eller utveckling för en påtaglig risk att skadas genom missbruk av beroendeframkallande medel, brottslig verk- samhet eller något annat socialt nedbrytande beteende. Närmare om rättsregler som berör frågan om företrädare m.m.... andra stycket LVU följer att vård enligt 3 § LVU även får beredas personer i åldern 18–, om sådan vård med hänsyn till den unges behov och personliga förhållanden i övrigt är lämpligare än någon annan vård och det kan antas att behövlig vård inte kan ges med den unges samtycke. Vård enligt LVU beslutas av länsrätten. får emellertid enligt 6 § LVU besluta om omhändertagande av den som är om det är sannolikt att den unge behöver beredas vård enligt LVU och rättens beslut om vård inte kan avvaktas med hänsyn till risken för den unges hälsa eller utveckling eller till att den fortsatta utredningen allvarligt kan försvåras eller vidare åtgärder hindras. I brådskande fall får nämndens ordförande eller någon annan ledamot som nämnden förordnat besluta om omhändertagande. Ett beslut om omhändertagande skall enligt 7 § LVU underställas länsrätten inom från den dag då beslutet fattades. Den vård som den unge beretts med stöd av LVU skall enligt 21 § LVU pågå så länge den behövs. Dock skall vården upphöra senast när den unge fyller (vård som har beslutats med stöd av 2 § LVU) respektive (vård som har beslutats med stöd av 3 § LVU). Enligt 21 a § LVU hindrar ett beslut om vård enligt LVU inte ett beslut om avvisning eller utvisning enligt utlänningslagen (1989:529). Vården anses härvid upphöra när ett beslut om avvisning eller utvisning har verkställts. En undersökning bland barn- och ungdoms- enheter och de kommuner inom vars område dessa enheter är belägna ger vid handen att det förekommer att ensamkommande barn i varierande omfattning blir föremål för åtgärder enligt LVU. Socialförvaltningarna i de olika kommunerna uppger att de ensam- kommande barnen ofta känner sig vilsna och mår dåligt av den ovisshet som väntan på besked i asylfrågan innebär. Detta leder i en del fall till ett aggressivt beteende hos barnet som ibland är så allvarligt att barnet tas omhand enligt LVU. Andra anledningar till ingripande enligt LVU är bl.a. att det ensamkommande barnet ägnar sig åt missbruk av alkohol och andra droger, kriminalitet samt prostitution. I de flesta fall är det personal på Migrations- verkets barn- och ungdomsenheter som slår larm till socialnämnden att ett ensamkommande barn far illa på något sätt. Det förekom- mer även att ingripanden enligt LVU görs mot ensamkommande barn som har s.k. eget boende utanför förlägg- Närmare om rättsregler som berör frågan om företrädare m.m.... Sådana ingripanden är emellertid mer sällsynta, men mörkertalet beträffande barn som far illa i denna kategori är enligt sannolikt högre än i den förra. Vissa av Migrations- verkets barn- och ungdomsenheter uppger att långt ifrån alla fall som anmäls till socialnämnden leder fram till någon åtgärd enligt LVU. anser nämligen socialnämnden att det är bättre att det ensamkommande barnet stannar kvar på förläggning än att det bereds vård enligt LVU. Den finska lagstiftningen har detaljerade regler rörande prejudi- ciella frågor om förmynderskap och vårdnadsfrågor. Enligt den finska lagen om främjande av invandrares integration samt mot- tagande av asylsökande finns dessutom en möjlighet att utse en företrädare för ensamkommande barn. Finsk förmynderskapsrätt genomgick en för- ändring, varvid instituten förmyndare och god man ersattes av begreppet intressebevakare som således omfattar de uppgifter som tidigare ankom på en förmyndare respektive god man. Enligt 1 kap. 4 § lagen om förmyndarverksamhet /442 är normalt ett barns vårdnadshavare också dess intressebevakare. På samma sätt som i kan emellertid domstol skilja vårdnadshavaren från uppdraget som intressebevakare och förordna någon annan i stället. Intressebevakarens uppgifter framgår av 5 kap. 29 § där det stadgas att intressebevakaren är behörig att företräda sin huvudman vid rättshandlingar som gäller huvudmannens egendom och ekono- miska angelägenheter, om domstolen inte har beslutat något annat när uppdraget gavs eller om något annat inte föreskrivs. Domstol kan under vissa förhållanden förordna intressebevakaren att före- träda huvudmannen också i ärenden som gäller huvudmannens person. Intressebevakaren får emellertid inte på huvudmannens vägnar samtycka till äktenskap eller adoption, erkänna faderskap, godkänna ett erkännande av faderskap, upprätta eller återkalla ett testamente eller företräda huvudmannen i andra sådana ärenden som på ett jämförbart sätt är personliga. Vårdnadsfrågor regleras i lagen angående vårdnad om barn och umgängesrätt 8.4.1983/361. Enligt 2 kap. 6 § är båda föräldrarna vårdnadshavare om de är gifta med varandra. Är föräldrarna inte gifta med varandra är modern ensam vårdnadshavare. Om föräldrar- na sedermera ingår äktenskap med varandra blir båda vårdnads- havare för barnet. På samma sätt som i kan föräldrarna enligt 2 kap. 7 § och 8 § genom avtal som godkänns av social- nämnden avtala om vårdnad, boende och umgängesrätt. Finska domstolars möjligheter att besluta i vårdnadsfrågor över- ensstämmer i stort med svenska förhållanden. Vissa skillnader finns dock, t.ex. kan en finsk domstol enligt 2 kap. 9 § 1 mom. 4 utse en särskilt förordnad vårdnadshavare att vid sidan om föräldrarna handha vårdnaden om ett barn. Vidare kan en finsk domstol vid behov ge föreskrifter om vårdnadshavarens uppgifter, rättigheter och skyldigheter samt, om barnet har två eller flera vårdnadshavare, besluta om uppgiftsfördelningen mellan vårdnadshavarna. Vad gäller förmynderskap för minderåriga utländska medborgare finns i III avdelningen, 1 kap. 28 § lagen angående vissa familje- rättsliga förhållanden av internationell natur 5.12.1929/379 ett stadgande som liknar regeln i 4 kap. 2 § lag. Enligt den finska regeln gäller att om en utlänning, som enligt lagen i den stat han tillhör är minderårig, har stadig vistelse i och om enligt samma lag förmyndare för honom bör utses eller kontroll anordnas över förvaltningen av hans egendom, skall rätten inhämta huruvida förmynderskap eller kontroll kommer att anordnas i enlighet med sagda lag. Upplyses det att så ej kommer att ske eller erhålles ej svar skall förmynderskap anordnas enligt finsk lag. Beträffande frågan vem som enligt finsk rätt är att anse som vårdnadshavare för utländska barn födda utomlands finns en detalje- rad regel i 4 kap. 18 § lagen angående vårdnad om barn och um- gängesrätt 8.4.1983/361. Enligt detta stadgande gäller följande. Om barnet för födseln, äktenskapets ingående eller någon annan händelse som är avgörande för bestämmande av vårdnaden var bosatt i , skall frågan om vårdnad direkt med stöd av lag avgöras enligt finsk lagstiftning. Om barnet inte var bosatt i vid den avgörande tidpunkten skall frågan om vårdnad direkt med stöd av lag avgöras enligt den lag som skall tillämpas av den behöriga myndigheten i det land där barnet var bosatt vid den nämnda tidpunkten. En främmande stats lag kan emellertid lämnas obeaktad om tillämpningen av den främmande statens lag skulle leda till ett resultat som uppenbart strider mot de grundläggande principerna i rättsordning (ordre public) eller om tillämpningen av den främmande statens lag skulle leda till ett resultat som uppenbarligen är oförenligt med barnets bästa. För det fall innehållet i en främmande stats lag inte kan utredas utan oskäligt dröjsmål bestäms vårdnaden enligt finsk lag. Enligt information från i anländer ca 100 asylsökande ensamkommande barn till . Alla ensam- kommande barn placeras inledningsvis på en flyktingförläggning. Vissa flyktingförläggningar är specialiserade på mottagning av minderåriga och har grupphem med särskild personal som sköter om de ensamkommande barnens behov av daglig omvårdnad, fostran och nödvändig service. Om det ensamkommande barnet har släk- tingar i som vill ta hand om barnet skall släktingarna fram- föra sin begäran härom till grupphemmets socialtjänsteman. Innan barnet får flytta till släktingen måste emellertid en rad åtgärder vidtas, bl.a. skall en företrädare för barnet utses och inledande samtal hållas med barnet. Vidare skall socialförvaltningen på den plats där släktingen bor utreda om släktingens hem är ett lämpligt boende för barnet. För barn som har skolplikt skall släktingen dessutom ordna plats i skola för det ensamkommande barnet innan det tillåts flytta dit. gör socialförvaltningen och det ensam- kommande barnets företrädare ett besök hemma hos släktingen, varefter, om allt är i sin ordning, tillåtelse till flyttning ges. Om det ensamkommande barnet beviljas asyl bor det som regel kvar hos sin släkting. För det fall barnet bor på en förläggning anvisas det i samband med uppehållstillståndet en placering i en kommun. Kommunen kan härvid välja mellan olika boendeformer för det ensamkommande barnet, nämligen familjegrupphem, släktingar, boende med tillgång till stöd eller i förekommande fall barnskydds- anstalt. Sedan barnet beviljats uppehållstillstånd förordnas beroende på barnets ålder och behov en vårdnadshavare eller en intresse- bevakare för barnet, varvid företrädarens uppdrag upphör. Företrädare för ensamkommande barn Regler om företrädare för ensamkommande barn finns i 5 kap. lagen om främjande av invandrares integration samt mottagande av asylsökande 9.4.1999/493. Enligt 5 kap. 26 § kan en företrädare utses för ensamkommande barn som erhållit tillfälligt skydd eller ansöker om uppehållstillstånd eller söker asyl. Företrädaren har till uppgift att föra den talan som ankommer på vårdnadshavaren i angelägenheter som gäller barnets person och förmögenhet. Vidare bestämmer han eller hon om barnets boende samt förvaltar barnets förmögenhet. Företrädaren skall i sitt uppdrag bevaka barnets intressen med beaktande av barnets nationella, språkliga, religiösa och kulturella bakgrund. Innan företrädaren fattar beslut i en angelägenhet som gäller barnets person eller förmögenhet skall han diskutera angelägenheten med barnet om detta är möjligt med hänsyn till barnets ålder och utvecklingsnivå samt ärendets natur. I samband med beslutsfattandet skall han eller hon även fästa vikt vid barnets åsikter och önskemål. Till företrädare kan enligt 5 kap. 27 § förordnas en för uppdraget lämplig myndig person som samtycker därtill och som utifrån barnets bästa har förmåga att sköta sitt uppdrag på ett oklanderligt sätt. Företrädare utses och entledigas enligt 5 kap. 30 § av den tingsrätt inom vars domkrets den för- läggning där barnet har antecknats som invånare är belägen.