sou · GRB394 · 2004-01-01 00:00:00 — Är det så att man inom svensk folkhögskola lever i en sorts gammal föreställning om att vara unik? Eller är det så att folkbildningstanken har trängt in i andra skolformer? Är det inte till och med så att många folkhögskolor är mer traditionella än vanliga skolan? (Folkhögskolan, 2002:2) De flesta inlägg stödjer huvudtes att folkhögskolans väsen riskeras att utarmas om inte erfarenheter från folkbildning värderas mer än vad som tycks var fallet . (Folkhögskolan 2000:3) Om en majoritet av lärarna vid folkhögskolorna saknar djupare känne- dom om folkbildningens värdegrund och samhällsroll riskeras folk- bildningen att utarmas. (Folkhögskolan 2000:3) Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Enligt min mening kunde emellertid folkhögskolan ha spelat en helt annan roll i svensk skoldebatt. Det kanske inte är för sent att spela den rollen . Det fanns (jag skriver fanns, för det är jag säker på) i svensk folkhögskola en folkbildningstradition, en vital utlöpare av den radi- kala upplysningsfilosofin. I den traditionen är begrepp som vetande, kunskap, upplysning centrala. Uppenbarligen bröts denna tradition sönder stormar. Folkhögskolan missade därmed sin chans att spela en intressant roll i skoldebatten. Den kunde ha blivit den praktiskt taget enda motstrukturen (Folkhögskolan, 1979:8). Liksom upplever vi att folkhögskolans bildnings- uppgift är ifrågasatt. I stället används den som statsbidragsform för en rad olika utbildningsändamål och kortkurser (Folkhögskolan, 1979:2) Detta med att använda det förflutna och framtiden som idealbild och dödsbild, för att så att säga legitimera den rådande särarts- diskursen är en intressant tanke. Här kan man fråga sig om den diskurs som synliggörs när man blickar bakåt i tiden är den före detta rådande diskursen, eller om det snarare är den rådande diskursen som påverkar vilka texter man väljer ut för att legitimera sig själv. Sättet att referera till det som varit kan vara ett sätt för den rådande särartsdiskursen att överleva. En grundläggande idé riskerar inte att försvinna eller dö ut om man påminner om den. Genom att vara retorisk på ord som fri och frivillig lever dessa kvar även om de ges delvis olika innebörd beroende på vilken historisk diskurs som dominerar för tillfället. Samma sak sker egentligen när man refererar till framtiden. Bygger man upp en idealbild där de dominerande tankarna i dag- ens särartsdiskurs får en framträdande roll talar man inte om vad man är, utan snarare vad man skulle vilja vara. Visar man på de dödshot som råder för tillfället visar man också på hur det kan bli om historien inte beaktas. I många fall kan dödshoten man varnar för redan ha slagit in, eller åtminstone vara på väg att slå in, så som vuxenutbildningshotet . Även här kan sättet att positionera sig vara ett led i en överlevnadsstrategi. Anpassnings- förmågan och flexibiliteten kan här vara en avgörande faktor, och kanske är det just den som är om inte den dominerande, så åtminst- one den övergripande särarten/diskursordningen i hela folkbild- ningens historia. Jag kommer att diskutera detta mer längre fram. Här är ett exempel på ett citat som speglar att folkbildningen överlevt, trots hot från övriga utbildningsanordnare. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter När SLS kom till var cirkeln för många den enda möjligheten att in- hämta angelägna kunskaper i ämnen, som skolan förmedlar till alla. (Studiekontakt, 1967:4) En annan motbild som särartsdiskursen konstruerar är den om övrig utbildning. Aldrig hade jag anat att jag skulle hitta en skola mera lik folkhögskolan än folkhögskolan själv. Inte trodde jag att lärarna var så engagerade i varje grundskoleelev och att varje elev blev så synliggjord. Inte visste jag att man i den vanliga skolan arbetade så mycket i projektform eller att undervisningen där var så individanpassad och att man arbet- ade med så många andra aktiviteter för ett arbete med hela männi- skan. Inte heller visste jag att det demokratiska elevarbetet var så pass utvecklat. Jag hade inte vetat så mycket om upptäckte jag, utan jag hade varit full av fördomar. (Folkhögskolan, 2002:2) Sammanfattningsvis kan sägas att omkringliggande faktorer spelar avgörande roll i hur särartskonstruktionerna utvecklar sig, samtid- igt som särartskonstruktionerna har betydelse för hur folkbild- ningen utvecklar sig. Historien finns med i bakgrunden och omtolkas mot den nya tidens rådande diskurser. De som skrev tidskriftsartiklarna är egentligen ett fåtal människor, ofta förekom- mer samma författarnamn i flera olika tidskrifter, speciellt i början av 1900-talet67. Dessa författare definierar och tolkar folkbild- ningen och dess särart utifrån de diskurser som råder i deras om- givning. De påverkas bland annat av de diskurser som råder i samhället, de olika folkbildningsförbunden och dess ledning, olika andra folkbildningstidskrifter, i elevernas värld och i lärarnas värld, för att bara nämna några. Allt detta smälter de samman i sina egna särartsformuleringar, vilka når ut till läsarna genom tidskrifterna. Läsarna/lärarna/ledarna vidareförmedlar sedan sin uppfattning av folkbildningsidén utifrån det som står skrivet i tidskrifterna till sina deltagare. På så vis sprids den konstruerade idén om folkbild- ningens särart (diskursen kring folkbildningens särart) som ringar på vattnet tycks det främst vara en marknadsdiskurs som påverkar talet om folkbildningens särart. Folkbildningen hävdar sina särarter för att kunna konkurrera på utbildningsmarknaden. Men som jag tagit upp innan finns det andra diskurser som är underordnade och som konkurrerar med marknadsdiskursen. Sedan finns det ytterlig- are diskurser som definierats ut, eller som aldrig varit aktuella. 67 Se bilaga 3 Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter SOU 2003:94 figuren nedan redovisas för övergripande och underliggande diskurser inom folkbildningen. Diskursordningar kring folkbildningen och dess särartskonstruktion. 1880 1900 1920 1940 1960 1980 2000 a) kompletterande b) Konkurrerande I och med denna kommer även *rekryteringsdiskurs *företagsdiskurs *bidrags/anslagsdiskurs *målgruppsdiskurs Särartsformuleringarnas betydelse för folkbildningens framtid i denna rapport har jag sökt besvara hur särarten, dess eventuella karaktär, framträder och konstrueras i talet om svenska folkbildning i folkbildningens egna tidskrifter. Läsar- en har fått en inblick i de olika särartsformuleringar som döljer sig i texterna och hur de förändrats . Hon/han har även fått en liten inblick i vad som kan ligga bakom dessa förändringar, samt hur särartsbilden konstrueras genom olika motbilder främst i det förgångna, och i annan utbildning. Kvar att besvara, och kanske viktigast för SUFO 2:s del, är på vilket sätt dessa särarts- formuleringar kan bidra till att försvara och bevara eller förändra folkbildningen på . Om detta kan man bara spekulera. Av resultatet framkommer få klara definitioner av folkbildning- ens särart. Högemark (för svenska folkhögskolan,1974:6) Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter menar att det är svårt att definiera folkbildningens särart utanför den egna kretsen, eftersom den så lätt uppfattas som suddig ideal- ism. Men inte heller i folkbildningens egna tidskrifter är skribent- erna generösa med att beskriva vad folkbildningens särart är, även om de ofta talar/skriver om att den finns. Jag får intrycket att de inte alla gånger vet vad de egentligen menar när de talar om folk- bildningens särart. Snarare verkar var och en ha en vag uppfattning om vad särarten är, men få beskriver den djupare, kanske för att den helt enkelt aldrig varit klart och tydligt uttalad, eller så hör det till diskursen att den inte skall vara klart utsagd. Särarten är något alla hävdar att den finns, men frågan är om man ens inom den egna folkbildningskretsen kan formulera den tydligt. Och om man nu kunde det, skulle då olika folkbildningsföreträdare ge samma bild? Särarten framstår därför för mig som en form av kejsarens nya kläder. Ingen kan på allvar förneka existensen av särarten, för den måste ju finnas, det säger ju alla. Men ser vi närmare efter så upp- löses den. Efter att ha läst folkbildningstidskrifterna menar jag att det handlar om flera särartsdiskurser, och att dessa ser olika ut och i olika sammanhang. Detta helt i överensstämmelse med vad som står att läsa i Folklig Kultur (1959:2) att folkbild- ningsarbetets uppgift är att hjälpa människan att anpassa sig till en ständigt växlande värld. När samhället förändras måste även folk- bildningen och därmed dess särart förändras. Därför ser jag anpassningen som den övergripande diskursord- ningen. Kanhända, om den nu finns, är det just anpassningen som är folkbildningens särart. Så som jag ser det ryms alla de andra diskurser jag tagit upp inom anpassningsdiskursen. Den ideolog- iska diskursen och medborgardiskursen härstammar liksom folk- bildningen från upplysningen och har funnits med genom hela folkbildningens historia, om än delvis i bakgrunden. Vuxenutbild- ningsdiskursen och marknadsdiskursen däremot är av senare datum och har blivit en del av folkbildningen just därför att folkbild- ningen anpassar sig till det omkringliggande samhället, individerna och deras behov. Att folkbildningen tagit till sig mark- nadsdiskursen är egentligen ganska logiskt eftersom folkbildningen bygger på frihet och frivillighet och därmed är beroende av deltag- arnas önskemål. Grundbulten i marknadsdiskursen är ju det att det är kunderna som styr. Detta är en paradox då fri och frivilligt historiskt sett betydde att det inte var några myndigheter som styr- de folkbildningen. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Hur samhället än ser ut anpassar sig folkbildningen så att den kan följa parollen att vara fri och frivillig. Folkbildningens tidlöshet fyller här sin funktion och sitt syfte oberoende av tidpunkt och hur omgivningen är utformad. Min tolkning är att folkbildningen, om den får finnas kvar, kommer att fortsätta att anpassa sig efter omgivningens/deltagarnas önskemål så länge den fortfarande kan leva upp till att vara fri och frivillig. Av resonemanget ovan framkommer att talet om särarten är det som kanske i första hand konstituerar särarten. Särarten skulle på det sättet inte finnas om man inte talade om den. Talet om särarten är också viktigt för att legitimera folkbildningen. Skulle den vara lika all annan utbildning är det frågan om den skulle finnas kvar som begrepp. Även om andra utbildningsformer allt mer tar efter folkbildningens metoder och pedagogik så är det viktigt för folk- bildningen att få klassificeras som just folkbildning. Talet om sär- arten blir en del av ett varumärke som fungerar i marknadsföring och som konkurrensmedel på marknaden. Det kan också legitimera ökade statsbidrag. kan talet om folkbildningens särart fungera som intern disciplinering, man vågar inte gå för långt ifrån det man uppfattar som folkbildningskärnan eftersom folkbild- ningen är något unikt. Talet om särarten skapar och upprätthåller, om än med förlängd arm, även själva folkbildningen. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Nedan följer en förteckning över de folkbildningstidskrifter jag kunnat hitta genom sökningar i Libris, på Internet och genom att läsa andra, efterföljande/samtida folkbildningstidskrifter. Jag har valt att dela in de tidskrifter som hör till studieförbunden efter de nuvarande tio studieförbunden. tidskrifter tillhörande ej längre existerande studieförbund har placerats under det studie- förbund som det gamla studieförbunden uppgått i. Jag har även valt att begränsa mig till att enbart läsa rikstäckande tidskrifter och inte dem som enbart gäller för ett eller ett par distrikt. På Internet har jag sökt på folkbildning + tidskrift. I Libris har jag dels sökt på ämnesordet folkbildning och de olika förbunden som utgivare/ författare och med tidskrift som publikationsform. Jag har även sökt på tidskrifter i Libris databas folkbildningsbibliografi 1850–195068. 1920 Folkhögskolan (för folkhögskolan)------ 1912----1923 (för svenska folkbildningsarbetet) --------1936 (Bokstugan71) -------------1959(för föreläsn.verks) (Folkbildningsarbetet) 1959----- (Folkbildaren) 1986-1988 69Har ej funnit exakta utgivningsår, är ej analyserad. 70Ej enbart samverkande bildningsförbundet, utan snarare olika bildningsförbund i sam- verkan. 71Utgavs av ABF och i samverkan. 72Utgavs av ABF, , , JUF och SLS. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter 1954 -Kristet forum-1987 1958/59 (73) (Vingen)1986 ------1994 (Vingspegeln) 1996-2000 (Gyllene Ax) 1997-2000 () 2001 – 1954–1959 () 1879 - 1880 (Nordstjärnan76) 1880 – 1887 (Svenska Good Templar77) 1881 – 1887 (Reform78) 73Dole Doff visade sig vara en pysseltidskrift för barn och faller därför utanför undersök- ningens ram. 74Folkuniversitetets årsskrift eller Årspublikation som den också kallas är ingen tidskrift, utan en verksamhetsberättelse. Den faller därför utanför analysen med undantag för första delen /45, vilken innehåller ett antal uppsatser vilka belyser pedagogiska problem i sam- band med kursverksamheten inom folkbildningsarbetet. Till exempel om hur en bra ledare skall vara. 75För närmare läsning om Godtemplarrörelsens tidiga litteratur, se (1995). Utöver de tidskrifter jag tar upp här nämner hon olika jultidningar, ungdomsorganstidskrifter och tidningar rörande ordens barnverksamhet. 76Nordstjärnan är en veckotidning och ett ordensorgan mer än en tidskrift som behandlar folkbildning. Därav analyseras den inte i detta arbete. 77Även detta var enligt (1995) en veckotidning, vilken utgjorde den manliga gren- ens ordensorgan. Är inte med bland de tidskrifter jag analyserat. 78Den Hickmanska grenens ordensorgan (, 1995), inte heller denna har analyserats. 79Ordens huvudorgan, även denna en veckotidning som inte har analyserats. Denna tidskrift finns inte heller med när ABF: för arbetarnes bildningsförbund listar de folkbild- ningstidskrifter som fanns 1922. Intressant hade möjligtvis varit att analysera bilagan Studie- cirklarna som enligt (1995) medföljde 12 nummer av tidningen –16 och som sedermera blev en del av Bokstugan 1917. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Folkhögskolans tidigare organ sägs av dess efterföljare för svenska folkhögskolan ha varit ett mellanting mellan en pedagogisk skrift för skolans personal och en bok för eleverna. Den nya tidskriften () vill uteslutande vara ett forum för dryftandet av sådana pedagogiska spörsmål som ligger i lärarkårens intressesfär. Tidskriften, som 1979 byter namn till Folkhögskolan, behandlar diverse tankar kring folkbildning, såväl inom studieför- bund som inom folkhögskola. Den försöker positionera in folk- högskolan pedagogiskt, organisatoriskt och socialt samt visa på dess personlighet (1, 1920). Lästa årgångar: 1920, 1942–44, 1972–74, 1978–79, 2000–2001. för det svenska folkbildningsarbetet. 1912, 1923. Tidskriften gavs ut i samarbete mellan ABF och Ur innehållet kan nämnas diverse föreläsningsserier och förslag till innehåll i studiecirklarna. Lästa årgångar: 1917, 1936. för föreläsningsverksamheten säger sig själv representera den populärvetenskapliga föreläsningsverksamheten vilken belyses genom uppsatser och diskussionsinlägg, samt genom meddelanden från centralbyråer, länsförbund och enskilda föreningar. Lästa år- gångar: 1925, 1942–44, 1959. Folklig Kultur är en fortsättning och en utvidgning av Bokstugan. Förutom ABF och samverkar nu även NTO, JUF och SLS. Tidskriften är ett resultat av samverkan och viljan vid starten var att vara ett medel för fortsatt samverkan. Här talas mycket om vad Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter folkbildning är och vad som är folkbildningsarbetets uppgift/er (nr 1, 1936). Lästa årgångar: 1936, 1942–44, 1959. I Folkbildningsarbetet diskuteras studieförbundens roll, mål och ställning förr, nu och framförallt . Mycket av det skrivna kretsar kring vad folkbildning är och vad som är viktigt i folk- bildningsarbetet. Lästa årgångar: 1959, 1972–74, 1977. Folkbildaren innehåller information från folkbildningsförbundet. Lästa årgångar: 1986 och 1988. Studiekamraten var från början en tidskrift var ett vanligt förekommande ämne. Målet med tidskriften var från början att den skulle fungera som landets främsta studieledare. Här diskuterades vad en studiecirkel är, vad den bör innehålla och vad den bör leda till. Utöver detta innehöll den kursförteckningar, förteckningar och recensioner av nya böcker, dikter, konst, etc. 1944 utges och redigeras tidskriften av en studiecirkel inom ABF. 1972 är utgivaren i och tid- skriften övergår allt mer till att bli en ren litteraturtidskrift. Sista numret, 1993, handlar om förintelsen, under namnet . Lästa årgångar: 1919, 1942–44, 1972–74, 1993. Nummer 5, 6 och 7, 1919 saknas i arkiv. Tydligen saknas de även i och . Här blev åtminstone jag nyfiken på om dessa tidskrifter kan tänkas ha innehållit något särskilt/provokativt tema? Eftersom någon/några gjort sig besväret att skära ut just dessa nummer ur samlingsvolymerna, eller är det bara en slump? ABF: för tar i högre grad än Studiekamraten upp studieförbundens bildningssträvanden. ABF:s nuvarande tidskrift kan ses som en direkt fortsätt- ning på för Lästa årgångar: 1922, 1942–44, 1953 och 1954, 1972–74, 2000–02 Bilda, före detta är mer en frikyrklig kulturtidskrift än en tidskrift som behandlar folkbildningsfrågor (har läst 1954, 1972–74, 1987). Detsamma gäller efterföljarna Vingen (läst 1986, 1994), Vingspegeln (provex , har läst) och Gyllene Ax (läst 1997, 2000). Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter däremot tas folkbildningen upp på ett nytt sätt inom FS, en slags skämtsam ironi som förklarar grundstenarna i folkbildningsidén på ett positivt sätt. Lästa årgångar 2001–2002. årsskrift eller årspublikation, som den också kallas, är ingen tidskrift, utan en verksamhetsberättelse. Den faller därför utanför analysen med undantag för första delen /45, vilken innehåller ett antal uppsatser vilka belyser pedagogiska problem i samband med kursverksamheten inom folkbildnings- arbetet. Till exempel om hur en bra ledare skall vara. behandlar universiteten och folkbildningen. Här talas mycket om forskningsuppgifter inom folkbildnings- arbetet. Lästa årgångar 1949, 1972–73. , som 1979 böt namn till på grund av att många nya läsare inte förstod vad förkortningen FU stod för, fortsätter att behandla folkbildningen på ett mer universitetsinriktat sätt. Mellan nummer 4 och 5 1989 byter tid- skriften namn igen, till Tidskriften . Lästa årgångar: 1987, 1979, 2000, 2002. 1954, 1959. I nuvarande tidskrift är en tidskrift för bildning och kultur. Lästa årgångar: 1957, 1972–74, 2000–02. Tidskriften innehåll är likt äldre folkbildningstidskrifter med texter tänkta att folkbilda (? ), dikter etc. Lästa årgångar: 1995, 1997 Ingen tidskrift har analyserats. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Sensus, före detta kyrkliga studieförbund och Why är mer en slags medlemstidning som berör olika aktiviteter som KFUK-KFUK anordnar/anordnat. En sida rör studieförbund- et. Lästa årgångar: 1991, 2000–02 Studiekontakt, vilken bland annat behandlar bildning och historia, uppgår vid sammanslagningen av 1967, liksom LiS- Cirkeln (Liberala studieförbundets tidskrift), i den nya tidskriften . Denna är liksom föregångarna tänkt att vara kontakten mellan de aktiva studiefolket och de olika förbundsorganen. Lästa årgångar 1949, 1967,1973–74, 2000–02. 1980, 2000–02 Tjänstemännens Bildningsverksamhet, TBV TBV kontakt bör ses som ett informations- och kontaktorgan snarare än en tidskrift och vänder sig endast till dem som svarar för studieverksamhetens organisation. Tidskriften behandlar främst den fackliga studiecirkelverksamheten. Lästa årgångar: (provnum- mer 1945), 1946, 1972–74, 1986. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Nedan följer en redovisning av de artiklar jag använt mig av i analysen efter följande system: Titel, författare (i de fall författare anges), typ av artikel (ledare, redaktionell text85 eller debatt, samt om det rör sig om reportage eller intervju). Folkhögskolans ställning till elevernas åsikts- och karaktärs- daning, , redaktionell text. De nya folkbildningsförfattningarna, , redaktionell text. Det fria folkbildningsarbetet, notis. Folkhögskolan och dess lärarkårs frihet i pedagogiskt, organ- isatoriskt och socialt hänseende, , redaktionell text. 85 Redaktionell text behöver inte betyda att författaren är ordinarie medlem av tidningens redaktion, utan snarare att artikeln synes vara skriven på uppdrag av tidningens redaktion. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter och högskolan, notis. Ledarutbildningen – ett folkbildningsproblem, , redaktionell text. Folkbildning eller folkfrälsning, , redaktionell text. Folkhögskolans samhällsfostran, , redaktionell text. Folkhögskolans personlighetsfostran, , redaktionell text. Motioner rörande folkhögskolan vid riksdag, K. H-D. Folkhögskolans framtid, notis Samverkan eller triangeldrama, och , ledare. Folkhögskolan och vuxenutbildningen, , redak- tionell text. och folkhögskolans framtid, , redaktionell text. Folkhögskolan – försök till positionsbestämning och riktnings- angivelse, , redaktionell text. Några funderingar om folkhögskolan och framtiden, , redaktionell text. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Från idé till verklighet – pedagogiskt utvecklingsarbete inom folkhögskolan, , redaktionell text. SFHL:s mål i vidare mening, , redaktionell text/ kåseri. sammanfattad, redaktionell text. Tankar om folkbildning, Bo Scarpling, redaktionell text/ reportage. Folkbildningsarbetets kännetecken, framtid, statliga stöd och gränsöverskridning, , redaktionell text.86 Utbildningspolitiskt program för folkhögskolan, , ledare. Ett bildningsprogram om samtidens problem för en människo- värdig framtid, , redaktionell text. Folkhögskolan, en fri skola för vuxna, redaktionell text. Folk, bildning och folkbildning, , redaktionell text. Folkhögskolan fångad i en rävsax, , redaktion- ell text. Människor kan inte mätas, , redaktionell text. 86 Denna artikel har tidigare publicerats i Folkbildningsarbetet 1977:6. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Bara lärarna kan utveckla folkhögskolan, , intervju med . Olycklig kunskap om folkbildningen utarmas, , debatt. Vill ha en offensiv folkbildning, , reportage/ redaktionell text. Ska folkbildningen bli ett varumärke?, , redaktionell text. Vad skiljer allmänna linjer från vanlig skola?, , debatt. Folkbildning är att ta ställning, , intervju med . Släpp in de nya rörelserna, , reportage/ redaktionell text. Bildning hör ihop med demokrati, , redaktionell text. för det svenska folkbildningsarbetet Folkbildningsarbetets omläggning, redaktionell text. 87 Det jag refererat till är en form av anmälan som föregår det första häftet av tidskriften, således att betrakta som en redaktionell text. Talet om "särarten" och dess konstruktion i svenska folkbildningstidskrifter Studiecirkelarbetet, mångfald eller enfald, R.S.88, redaktionell text. Vid ett jubileum, reportage/ redaktionell text. Andlig Idrott, , reportage/redaktionell text. Folkbildningsarbetet, en hobby?, , redaktionell text/kåseri. Heder och kvalitet, H. Elldin, ledare Föräldrar i studier, H. Elldin, ledare Folkbildningsarbetets förnyelse, , redaktionell text. Folkbildningsdebatt i boxningstermer, redaktionell text. Vad är viktigt i bildningsarbetet?, , redaktionell text. Kvalitet kostar pengar, M. J-D. Felaktig varubeteckning, M. J-D., redaktionell text. torde här stå för .