sou · GRB395 · 2004-01-01 00:00:00 — I redovisning av uppdraget underströks att uppdrag i första hand är att förmedla arbetssökande till lediga platser och förbättra den arbetslöses möj- ligheter att få ett reguljärt arbete. Arbetslinjen innebär, enligt , att arbetssökande med yrkesutbildning och yrkeserfarenhet som efterfrågas på arbetsmarknaden i första hand ska anvisas arbete – inte bli företagare. Först därefter kan det bli aktuellt att delta i ett arbetsmarknadspolitiskt program, exem- pelvis start av näringsverksamhet. Bidrag till start av näringsverk- samhet ges för att den enskilde ska kunna bryta sin arbetslöshets- situation, inte i uttalat näringspolitiskt syfte.169 Vad säger regelverket? Särskilt stöd vid start av näringsverksamhet innebär ekonomiskt stöd till arbetslösa personer med nedsatt arbetsförmåga som har kostnader för att skaffa utrustning, m.m. vid start av ett företag. Om näringsverksamheten kan antas ge ett väsentligt tillskott till försörjningen kan ett belopp på högst per person betalas ut. Beloppet har varit detsamma sedan den 1 juli 1994.170 Summan är skattepliktig intäkt i rörelsen. Stödet ska utformas så att det är förenligt med förordningen om den arbetsmarknadspolitiska verk- samheten171 och får kombineras med stöd till start av näringsverk- samhet (starta eget-bidraget). Om näringsverksamheten läggs ned eller säljs efter det att stödet lämnades ska mottagaren betala tillbaka pengarna. Om det finns särskilda skäl kan länsarbetsnämnden befria mot- tagaren helt eller delvis från återbetalningsskyldigheten. Om det finns särskilda skäl kan länsarbetsnämnden befria mottagaren helt eller delvis från återbetalningsskyldigheten.172 Beslut om särskilt stöd vid start av näringsverksamhet fattas av länsarbetsnämnden i det län där rörelsen etableras.173 Innan beslutet ska en utredning genomföras och dokumenteras. Som underlag för länsarbetsnämndens bedömning ska den sökande redovisa den pla- 169AMS redovisning av uppdrag K enligt regeringens regleringsbrev för . 170Förordningen (1994:372) om ändring i förordningen (1987:409) om bidrag till arbets- hjälpmedel m.m. 1713-4 §§, Förordningen (2000:628) om den arbetsmarknadspolitiska verksamheten. 17222-24 §§, Förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. 1735 §, AMS föreskrifter (AMSFS 2000:006) om tillämpningen av förordningen (2000:630) om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga nerade verksamhetens etableringskostnader och finansieringsplan. Med etableringskostnader avses kostnader för anskaffning av inventarier, maskiner, lager, annonsering m.m. Vid utredningen ska länsarbetsnämnden även ta hänsyn till om den sökande har skulder som påverkar möjligheten att bedriva verksamheten. ska informera om de skatteregler som gäller för stödet och att den sökande ska ta kontakt med skattemyndig- heten på etableringsorten. ska även kontrollera om den avsedda verksamheten kräver tillstånd från t.ex. läns- styrelsen, , hälsovårdsnämnden, polisen eller yrkesinspektionen.174 Enligt rutiner för handläggning av stödet ska den sökande till länsarbetsnämnden, utöver vad som framgår ovan, lämna: en fullständig beskrivning av affärsidén, en beskrivning av branschen, nischen, marknaden, uppgift om vad bidraget ska användas till, en resultatbudget framåt. Affärsidén och investeringskalkylen bör, enligt Arbetsmarknads- verket, bedömas av en utomstående konsult. Dessutom rekom- menderas att den sökande genomgår en kurs för start av närings- verksamhet och/eller praktiserar hos en konsult eller arbetsgivare inom ett lämpligt affärsområde.175 Särskilt stöd vid start av näringsverksamhet har mycket liten om- fattning jämfört med övriga insatser inom ramen för arbetsmark- nadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga. Det gäller både beträffande kostnaderna för utbetalningarna och antalet personer som fått bidraget. var det totalt 429 1748–10 §§, AMS administrativa föreskrifter om handläggningen av ärenden om särskilda insatser för personer med arbetshandikapp. 175AMS, Rutiner för handläggning av särskilt stöd vid start av näringsverksamhet. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga personer, varav 192 kvinnor och 237 män, som fick del av stödet. De sökande som 2002 fått särskilt stöd vid start av näringsverk- samhet uppdelade på kön och åldersgrupper framgår av tabell 3.9.1. Tabell 3.9.1 Antal sökande som 2002 fått särskilt stöd vid start av näringsverksamhet, kön och åldersgrupper Källa: AMS, 2003. De flesta besluten gällde både kvinnor och män i åldersgruppen 40–. I tabell 3.9.2 framgår inom vilka branscher verksamheterna eta- blerades och hur många bidrag som utbetalades till verksamheter inom respektive bransch samt fördelningen mellan kvinnor och män. Tabell 3.9.2 Antal personer som fått särskilt stöd vid start av näringsverksamhet Jordbruk, skogsbruk och fiske Finansiell verksamhet, företags- Personella tjänster och renhållning Andel kvinnor och män i procent Källa: AMS, 2003. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga Verksamheterna har etablerats främst inom branscherna handel- och kommunikation (43 kvinnor och 81 män) samt personella tjänster och renhållning (63 kvinnor och 45 män). Kombineras med andra insatser Det har tidigare nämnts att särskilt stöd vid start av näringshjälp får kombineras med det s.k. starta eget-bidraget. Som exempel kan nämnas att det i län fattades totalt tjugotre beslut om särskilt stöd vid start av näringsverksamhet. Samtliga var kopplade till beslut om starta eget-bidrag. Alla sökande beviljades dessutom det maximala beloppet på 60 000 kronor.176 Ytterligare ett exempel är att av de 429 sökande som fick beslut om det sär- skilda stödet hade 202 även fått beslut om bidrag för start av näringsverksamhet. Men även kombinationer av andra stöd förekommer såsom stöd till hjälpmedel på arbetsplatsen, stöd till personligt biträde och sär- skilt introduktions- och utbildningsstöd. Beslut om särskilt stöd vid start av näringsverksamhet fattades 2002 av samtliga länsarbetsnämnder utom en. Det är stora skillna- der mellan länen i antalet beslut. I län fattades av samtliga beslut . Länsarbetsnämnderna i län, och stod tillsamman för av alla beslut om insatser. Särskilt stöd vid start av näringsverksamhet finansieras ur det sär- skilda anslag som är avsett för särskilda insatser för arbetshandi- kappade. Av tabell 3.9.3 framgår vad bidraget kostat under budgetåren 1999–2002. Dessutom framgår bidragets procentuella andel av den totala anslagsförbrukningen. 176 AF Länsrehabilitering, Arbetsmarknadspolitiska program för arbetshandikappade i ett jämställdhetsperspektiv, län 2001. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga Tabell 3.9.3 Total kostnad för åtgärden särskilt stöd vid start av näringsverksamhet, 1999–2002 % av den totala an- Källa: AMS, 2003. Kostnaden för de totala utbetalningarna minskade kraftigt för att därefter öka något 2002. Utbetalningarna står för en minskande procentuell andel av den totala an- slagsförbrukningen. För att förbättra uppföljningen av särskilt stöd vid start av närings- verksamhet och andra stöd av mindre omfattning, införde Arbets- marknadsstyrelsen nya moduler i . fanns det endast rutiner för uppföljning och internkontroll av dessa insatser. är det nu möjligt att, liksom för lönebidrag och OSA, följa upp även dessa stöd på individnivå.177 En viktig fråga är hur arbetslösa som startar företag med någon form av arbetsmarknadspolitiskt stöd klarar sig jämfört med övriga personer som startar företag. Enligt har företag som startas av arbetslösa med stöd från arbetsförmedlingen i form av starta egetbidraget i genomsnitt lika stor chans att vara verksamma som övriga nystartade företag.178 Enligt spelar därmed stöd till start av näringsverksamhet en viktig roll för nyföretagande i landet. fick av alla nya företagare starta egetbidrag. 177AMS kvartalsrapport 2002:2, bil. 178AMS, Arbetsmarknadspolitiska program årsrapport , Prora 2002:3. SOU 2003:95 Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga Andelen kvinnor som fick stödet () var större än andelen män (). Utredningen har däremot inte funnit några dokumenterade redovisningar av resultaten av de verksamheter som fått det sär- skilda stödet vid start av näringsverksamhet. Medarbetare vid om det särskilda stödet vid start av näringsverksamhet Merparten av de medarbetare vid som ut- redningen talat med menar att det finns för få beslut om åtgärden för att kunna göra en bedömning av den. I SCB-undersökningen fick handläggarna frågan om de personer som fått stödet oftast har goda förutsättningar att driva företag. Andra frågor var om de som fått bidraget prövat andra arbetsmarknadspolitiska stöd innan be- slutet och om de som fått bidraget brukar komma tillbaka till arbetsmarknadspolitiska program efter beslutet. Att det särskilda stödet vid start av näringsverksamhet är en sällan använd insats understryks av enkätsvaren. En tredjedel av de svarande hade inte någon erfarenhet av handläggning av stödet. Många av de personer som fått beslut om särskilt stöd vid start av näringsverksamhet har deltagit i andra arbetsmarknadspolitiska program innan beslutet fattades. Se tabell 3.9.4. Start av eget före- tag är alltså inte den första arbetsmarknadspolitiska åtgärden som en arbetssökande deltar i för att komma i arbete och bidra till den egna försörjningen. Tabell 3.9.4 Har de som får bidraget prövat andra arbetsmarknads- politiska stöd innan beslutet? Källa: Enkätundersökning genomförd av SCB, 2003. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga Angående frågan om bidragstagarnas förutsättningar att driva företag menar mer än hälften av handläggare som svarat att dessa ofta är goda. Uppfattningen om individens förutsättningar för företagande är mer positiv beroende på om handläggaren arbetar i en övrig kommun än i en storstadskommun. av handläggarna anser att de som fått bidraget nästan aldrig har goda förutsättningar att driva företag. Tabell 3.9.5 Tycker du att de som får bidraget oftast har goda för- utsättningar att driva företag? Källa: Enkätundersökning genomförd av SCB, 2003. På frågan om de som fått bidraget brukar komma tillbaka i arbets- marknadspolitiska program inom de närmast tre åren efter bidrags- beslutet har av handläggarna svarat att det ofta är så. av handläggarna har svarat att de som fått bidraget nästan aldrig kommer tillbaka till arbetsmarknadspolitiska program . Tabell 3.9.6 Brukar de som får bidraget komma tillbaka i arbets- marknadspolitiska program efter bi- dragsbeslutet? Källa: Enkätundersökning genomförd av SCB, 2003. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga Skillnaderna mellan svaren från handläggare som arbetar i stor- stadskommuner och i övriga kommuner är små. har på uppdrag av utredningen analyserat finansieringsmodellen för särskilt stöd vid start av näringsverksam- het. bedömer att nuvarande finansie- ringsmodell av det särskilda stödet vid start av näringsverksamhet är lämplig och bör kunna användas även i fortsättningen. Enligt skulle en finansiering på stats- budgetens inkomstsida i form av nedsättning av skatter eller avdrag på arbetsgivaravgifter innebära att bidragstagaren måste kvitta bi- draget mot framtida inbetalningar av skatter och avgifter. Bidragstagaren behöver dock stödet som ett etableringsstöd för att kunna starta företaget. bedömer därför att det är olämpligt att låta bidragsmottagaren vänta tills företaget har skatter och arbetsgivaravgifter som ska göra en sådan kvittning möjlig. Utredaren ska undersöka möjlighet och lämplighet av ett bidrag till s.k. sociala arbetskooperativ inom ramen för de arbetsmark- nadspolitiska insatserna för funktionshindrade. Utredaren ska i detta sammanhang föreslå vilka förutsätt- ningar som ska vara uppfyllda för att en verksamhet ska betrak- tas som ett socialt arbetskooperativ och därmed kunna komma ifråga för eventuellt bidrag. Utredaren ska också redovisa even- tuella undanträngningseffekter och risker för konkurrenssned- vridning. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga Kooperationen och de politiska ambitionerna de senaste två decennierna Den kooperativa idén och företagsformen har en gammal tradition i vårt land. Av många förknippas sannolikt kooperativt företagande med konsumentkooperationen och bondekooperationen som båda är stora företag inom sina respektive verksamhetsområden. Paral- lellt med dessa har det också skapats andra kooperativ. De har ofta startats genom lokala initiativ och inte sällan byggt på ett engage- mang för att rädda skolor, butiker och arbetstillfällen i glesbygden. har det funnits en politisk ambition att stärka olika former av kooperativ verksamhet. Ett exempel på detta är regeringens direktiv till den så kallade Folkrörelseutredningen179 vars huvuduppgift var att föreslå åtgärder som underlättar för folkrörelser, föreningar och kooperativ att ta ett ökat ansvar för vissa verksamheter som helt eller till större delen bedrivs i offentlig, framför allt regi. I motioner till och i betänkanden från näringsutskottet framgår även att det råder en bred politisk enighet om betydelsen av kooperativt företagande. Som exempel kan nämnas att näringsutskottet gjorde följande bedöm- ning: I den rådande ekonomiska situationen med hög arbetslöshet kan den kooperativa företagsformen vara ett alternativ till andra typer av företag. Detta ställer krav på att lagstiftning och stöd- åtgärder anpassas till de särskilda villkor som gäller för kooperativ verksamhet.180 Kooperativa rådet181 beslutade att skapa ett system för kooperativ utveckling. Som ett resultat av detta började lokala kooperativa utvecklingsorgan – LKU – byggas upp med stöd av statliga bidrag. Syftet var att skapa bättre betingelser och etable- ringsmöjligheter för kooperativt företagande. finns 24 lokala kooperativa utvecklingscentrum som arbetar med kostnadsfri in- formation och rådgivning om kooperativt företagande. LKU har även ett uppdrag att främja utvecklingen av den s.k. sociala ekono- min. 1986:17, Utredningen om ett ökat ansvar för folkrörelser, föreningar och kooperativ. 1993/94:NU15. 181Kooperativa rådet var ett samarbetsorgan för kooperativ utveckling. Rådet fanns inom dåvarande verksamhetsområde. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga tillsatte regeringen en särskild utredare för att se över om de kooperativa företagsformerna var missgynnade i jämförelse med andra företagsformer. Utredaren konstaterade182 att alla associationsformer ska ha likvärdiga villkor och att kooperativa företag inte ska gynnas framför andra företag men inte heller miss- gynnas. Det handlar exempelvis om att statliga myndigheter i in- formationsmaterial och blanketter på ett bättre sätt måste ta hän- syn till förekomsten av kooperativa företag. Vidare fann utredaren att lagstiftningen innehöll regler som kan missgynna kooperativt företagande. Bland annat gällde det bestämmelser i skattelagstift- ningen och lagen om ekonomiska föreningar som begränsar före- ningarnas möjligheter att skaffa fram nödvändigt kapital för sin verksamhet. Regeringen presenterade därefter en proposition om kooperativt företagande. I denna konstaterades att kooperativa lös- ningar har vuxit fram inom områden som inte har haft någon kooperation. Regeringen framhöll att den kooperativa före- tagsformen kan vara lämpad för grupper som annars har svårt att etablera sig på arbetsmarknaden. Det finns skäl, anförde regeringen, att tro att kooperativt företagande kan bli en ny närings- och sysselsättningspolitisk kraft.183 gav regeringen ett uppdrag att se över stödet till den kooperativa utvecklingen. Statskontoret skulle bl.a. föreslå åtgärder för att öka kunskapen om den kooperativa före- tagsformen bland de myndigheter och andra organ som har till uppgift att stödja nyföretagande. Syftet var att mer effektivt stimulera etablering av kooperativ. Hösten redovisade Statskontoret sina förslag. För- slagen handlar bl.a. om kunskapsspridning om kooperativt företa- gande och om ökad samverkan mellan lokala kooperativa utveck- lingscentrum och berörda myndigheter. I ett avsnitt som rör sam- verkan med arbetsförmedlingen och länsarbetsnämnden sade Stats- kontoret att ökad samverkan mellan LKU och arbetsförmedlingen skulle minska den okunskap som råder också inom myndighets- sfären om den kooperativa företagsformen och leda till att fler arbetslösa som önskar starta kooperativ erhåller starta eget- bidrag.184 182Attityder och lagstiftning i samverkan, SOU:1996:31. 1996/97:163, Den kooperativa företagsformen. 184Stöd till kooperativ utveckling, Statskontoret 1997:17. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga Statskontoret menade också att ett samarbete mellan länsarbets- nämnderna och LKU skulle kunna vara en lösning för en del arbetslösa arbetshandikappade. Att starta kooperativ eller bli knutna till redan existerande kooperativ kunde vara ett sätt att komma i arbete eller sysselsättning. Som ett resultat av Statskontorets förslag fick Arbetsmarknads- styrelsen ett uppdrag av regeringen att: identifiera formella och informella hinder i befintliga regler inom arbetsmarknadspolitiken och i tillämpning av dessa som försvårar för arbetssökande att starta kooperativa företag, föreslå åtgärder för att ta bort de hinder som identifierats, redovisa vilka ytterligare åtgärder inom arbetsmarknads- politiken som skulle kunna vidtas för att uppmuntra arbets- sökande att starta kooperativa företag med samma syfte och omfattning som arbetssökande uppmuntras starta egna företag. I arbetet skulle risken för eventuell konkurrenssnedvridning orsakad av arbetsmarknadspolitiska insatser beaktas. redovisade uppdraget och konstaterade att regelverket inte reser hinder för kooperativ verksamhet. Mot den bakgrunden föreslogs inga ändringar. skulle dock verka för att informationen om kooperativ ökade vid utbildning av den egna personalen och i det egna informationsmaterialet. I en genomgång av den kooperativa verksamheten bör också be- greppet social ekonomi beröras. Social ekonomi, som blev en offi- ciell term inom EU 1989, har en klar koppling till diskussionen om kooperativa satsningar. En interdepartemental arbetsgrupp har definierat social ekonomi på följande sätt: 185 Uppdrag i fråga om kooperativ i arbetsmarknadspolitiken, AMS . Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga Med social ekonomi avses organiserade verksamheter som primärt har samhälleliga ändamål, bygger på demokratiska värderingar och är organisatoriskt fristående från den offentliga sektorn. Dessa sociala och ekonomiska verksamheter bedrivs huvudsakligen i föreningar, kooperativ, stiftelser och liknande sammanslutningar. Verksamheter inom den sociala ekonomin har allmännyttan eller medlemsnyttan, inte vinstintresse, som främsta drivkraft. Arbetsgruppen konstaterade också att verksamhetsformerna inom den sociala ekonomin skulle kunna erbjuda särskilda möjligheter för människor som inte får anställning på annat sätt, eller som annars inte skulle starta företag. Som framgår av definitionen omfattar begreppet social ekonomi betydligt fler verksamheter än som ryms inom ramen för koopera- tionen. Enligt arbetsgruppen är social ekonomi en övergripande beskrivning av verksamheter och organisationer av viss karaktär, som skiljer sig från de verksamheter och organisationer som beskrivs av begreppen offentliga sektorn och privata näringslivet.186 När blev medlem i EU 1995 öppnades också möjlighet att få tillgång till de s.k. strukturfonderna och genom dessa fonder genomfördes satsningar inom den sociala ekonomin. Detta har bidragit till utvecklingen av kooperativa verksamheter. Som framgår längre fram i detta avsnitt finns det sociala arbets- kooperativ som är finansierade genom EU-medel. Sociala som drivs av ett antal handikapporganisa- tioner och Föreningen kooperativ utveckling får delar av sina medel från Växtkraft Mål 3.187 Den kooperativa företagsformen - några grundläggande beskrivningar Även om den kooperativa företagsformen har gamla traditioner i , finns det ingen entydig definition av vad den står för. Själva ordet härstammar från latinet och betyder samverkan. 186Social ekonomi- Den tredje sektorn, , Arbetsgruppen om den sociala ekonomin och dess utveckling, 1999. 187Bo Blideman Från smörknivar till internet. Svenska och Sociala kooperativ- projektet. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga Definitionen i lagen om ekonomiska föreningar188 bygger på beskrivning av vad som kännetecknar kooperation. Kooperation är en företagsform organiserad av och för att grupper av personer genom ekonomisk verksamhet ska kunna tillgodose sina intressen på områden där de som exempelvis kunder, leverantörer, boende eller sysselsatta har direkt engagemang.189 Den internationella Kooperativa Alliansen definierar begreppet på följande sätt: En kooperativ förening är en fristående sammanslutning av personer som frivilligt samverkar för att tillgodose sina gemensamma ekono- miska, sociala och kulturella behov och önskemål genom ett samägt och demokratiskt styrt företag.190 De båda definitionerna uppvisar stor samstämmighet i själva innehållet. Den kooperativa verksamheten innebär ekonomisk samverkan för att tillgodose medlemmarnas intressen. Medlem – ägare och nyttjare Medlemmarna i en kooperativ företagsform har en dubbel relation till företaget genom att de både har rollen som ägare och som nyttjare av det som företaget tillhandahåller. Rollen att vara både ägare och nyttjare är en viktig teoretisk grund för kooperativ verk- samhet.191 I en konsumentkooperation innebär den att medlemmen köper varor som säljs i den kooperativa butiken och äger denna till- sammans med övriga medlemmar. För arbetskooperativet gäller att medlemmen arbetar i kooperativet som han eller hon också är delägare av det. Även om kooperativet är en företagsform är inte kapitalav- kastningen det viktigaste, utan istället att tillgodose medlemmarnas behov. I arbetskooperativet handlar det om att erbjuda medlemm- arna ett meningsfullt arbete. Detta framgår av bl.a. följande be- skrivning av arbetskooperativ: 188Lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar. 190Internationella Kooperativa Alliansen, , Faktablad utgivet av , 1995. 191Sven-Erik , Om företagsformer, EFI, , 1993. Arbetsmarknadspolitiska program för personer med nedsatt arbetsförmåga I ett arbetskooperativ deltar man med sin arbetsinsats för en gemen- sam målsättning. Delaktigheten grundar sig på frivillighet och ett personligt ansvar för beslut och arbetsinsatser. För personer som varit utanför arbetsgemenskapen och dessutom kanske varit föremål för andras vård eller åtgärder, är detta en möjlighet att ta makten över sitt arbete och sitt liv.192 drivs ofta som ekonomiska föreningar men det finns inga regler som bestämmer detta. I skriften Sociala Arbets- kooperativ i redovisas verksamheten i 63 arbetskooperativ. Knappt hälften av dessa utgörs av ekonomiska föreningar. Andra är ideella föreningar och några drivs som projekt eller kommunala verksamheter. Det förekommer också att sociala arbetskooperativ organiseras som aktiebolag.193 De sociala arbetskooperativen är en del av de senaste tio årens utveckling av kooperativt företagande. fanns cirka 90 sociala arbetskooperativ i . Drygt 1 000 personer var verksamma i dessa kooperativ och den totala omsättningen uppgick till . I mycket stor utsträckning har de sociala arbetskooperativen engagerat människor inom psykiatrin. Detta beror på att många kooperativ inspirerades av de kooperativa satsningarna i staden i . Där startades kooperativa arbetsplatser för att ersätta ett stort mentalsjukhus som lagts ner. har även personer med andra funktionshinder bildat kooperativ eller blivit medlemmar i kooperativ.194