sou · GRB3127d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Med en helhetssyn på barn och ungdomar är det viktigt att sammanföra forskare och aktörer från både skadeområdet och miljö- området. Ett sådant samarbete kan leda till en intressant utveckling där barns och ungdomars rättigheter står i centrum och en helhets- syn på barns och ungdomars miljöer – såväl fysiskt som socialt – kan utvecklas. Vi vill understryka vikten av att ha med barn och unga i det kunskapsutvecklande arbetet. Kunskapsutveckling kan ske genom exempelvis forskning, data- insamling, dokumentation, uppföljning och utvärdering av såväl lagstiftning som metoder. Vi menar att den framtida huvudmannen bör följa forskning inom området, såväl nationellt som internationellt, samt tolka och föra ut forskningsresultat till berörda aktörer. Den framtida huvudmannen bör också initiera kompletterande studier när så behövs. Huvuddelen av de egentliga forskningsinsatserna som berör säkra och utvecklande miljöer för barn och unga och frågor som relateras till detta område sker vid universitet och högskolor. Vi menar att den framtida huvudmannen bör utreda möjligheterna att initiera och stödja ett antal regionala kunskapscentra. Uppgifter för ett skulle exempelvis kunna vara att göra omvärlds- analyser, bedriva vetenskaplig forskning eller medverka i utbild- ningar. Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling Regeringen föreslås ge den framtida huvudmannen i uppdrag att utreda möjligheterna för att bygga upp regionala kunskapscentra. Vissa forsknings- och utvecklingsinsatser sker också vid forsknings- centra som exempelvis och , . Inom vissa kommuner och landsting finns forsknings- och utvecklingsenheter. Av stor betydelse är den ömsesidiga återkopplingen mellan forskning och praktik. Hur sprids forskningsresultat till praktiker och hur får forskarvärlden del av praktikernas erfarenheter? Det är svårt för praktiker inom området att skaffa sig en samlad bild av forskningen. Det är också viktigt att forskning på ett naturligt sätt knyts till arbetet med barns och ungdomars miljöer. Den framtida huvudmannen bör även etablera kontakter för- utom med aktuella forskningsinstitutioner också med de stora forskningsråden. Barnsäkerhetsdelegationen lämnar i detta betänkande flera förslag som på olika sätt berör forskningen. Vi anser att den framtida huvudmannen bör ha ett övergripande epidemiologiskt perspektiv så att uppmärksamheten i arbetet riktas mot de mest angelägna frågorna. Skadestatistik är en viktig grund för det förebyggande arbetet, men det är också viktigt att ta till vara och utveckla andra kunskapskällor för att identifiera skaderisker för att förebyggande åtgärder kan sättas in innan skadorna inträffar. Skadestatistiken har en naturlig eftersläpning och det kan därför behöva utvecklas mer trendkänsliga instrument. Det är även viktigt att förebygga effekter av risker, som inte är skador, såsom ökad otrygghet och minskad rörelsefrihet. En väg kan t.ex. vara farlig utan att det kan avläsas i skadestatistiken. Det kan helt enkelt vara så att människor undviker vägen (inte exponeras för risken). Det är mycket angeläget att utveckla kunskapen kring utvecklings- möjligheter för barns och unga, vilket kräver forskningsinsatser. Flera förslag i detta betänkande syftar till att samla den kunskap Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling som finns och utveckla mätmetoder för att kunna följa utvecklingen . Förbättrad dokumentation och uppföljning Dokumentation, uppföljning och utvärdering bör förbättras inom arbetet med barns och ungas säkra och utvecklande miljöer. Det gäller arbetet på såväl nationell, regional som lokal nivå. Den framtida huvudmannen bör i samråd med sektorsansvariga myndig- heter initiera sådant arbete. Ansvaret bör också inkludera sprid- ning av materialet till berörda parter. En förutsättning för att kunna följa det lokala och nationella arbetet är att det dokumenteras på ett tillräckligt bra sätt. Det är både stimulerande och angeläget att regionalt och lokalt arbete uppmärksammas och sprids. Den framtida huvudmannen bör där- för få ansvar för detta. I delegationens och Svenska Kommunförbundets rapport barnsäkert (2003) ser vi ett axplock av det förebyggande arbetet som pågår lokalt. Ofta är det projekt och projektliknande utvecklingsarbete som dokumenteras och följs upp, men vi vill påpeka att det är minst lika viktigt att den ordinarie verksamheten blir föremål för granskning. All verksamhet är inte lämplig för vetenskaplig utvärdering, men systematisk uppföljning och dokumentation möjliggör enklare utvärderingar. Det är angeläget att den framtida huvudmannen tar initiativ i detta arbetet. Den framtida huvudmannen bör ha ett ansvar att tillsammans med sektorsansvariga myndigheter främja och initiera metod- utveckling inom angelägna områden. Brist på resurser ställer allt större krav på att de åtgärder som genomförs ska vara evidensbaserade. Med andra ord ska metoderna vara utvärderade så att man vet att de ger önskad effekt. Det finns kunskap om evidensbaserade skadeförebyggande metoder (Mölstedt m.fl. 1999; 1999), men det är viktigt att komma ihåg att det som är evidensbaserat är det som är utvärderat. Det finns många områden som saknar evidens därför att Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling forskningen inte inriktats på dessa områden. Kanske därför att det inte har funnits ekonomi för detta. Det är med andra ord inte nödvändigtvis så att det finns evidens där det bäst behövs. Det är viktigt att framhålla att nya metoder behöver utvecklas när det gäller skador med psykosocial bakgrund. Skador till följd av självdestruktiva handlingar och våld kanske inte ökar, men är svårare att komma tillrätta med och därför kan dessa skador komma att utgöra en större andel av det totala antalet skador fram- över. En studie från om utlösande faktorer till skador har bidragit till en ökad kunskap om individuella mekanismer som ligger bakom förekomsten av skador i barndomen. Projektet beskrivs närmare i en av delegationens rapporter (SOU 2003:79). För att kunna dokumentera hur utlösande faktorer påverkar risken att skadas räcker det inte med uppgifter från de traditionella hälsoregistren, utan istället behövs barnens egna berättelser om vad som hänt vid själva skadan, hur skadan gick till och vad som föregick skadan. Denna typ av metodutveckling bör stödjas i fram- tiden. 3.3.4Information, opinionsbildning och utbildning Den framtida huvudmannen bör vara den samlande kraften i utbildnings-, informations- och kampanjaktiviteter som sträcker sig över varje enskild sektorsansvarig myndighet. Ett framgångsrikt informationsarbete bör involvera många delar av samhället. Samordning av informationssatsningar gör att resurser utnyttjas på ett mer effektivt sätt samt att det förmodligen ökar trovärdigheten för budskapet hos mottagaren. Den framtida huvud- mannen bör därför, i nära samarbete med myndigheter, frivillig- organisationer och andra aktörer, aktivt verka för att informations- insatser samordnas. I detta arbete är det angeläget att barn och unga involveras och att deras synpunkter beaktas. Bra grundutbildning samt kontinuerlig kompetensutveckling för yrkesgrupper som arbetar med barns och ungas säkerhet och utveckling är en förutsättning för att ska bibehålla de låga skadetalen och ytterligare kunna minska antalet allvarliga skador och dödsfall till följd av skador. Den framtida huvudmannen bör därför kontinuerligt bevaka dels behovet av utbildnings- och Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling fortbildningsinsatser, dels det övergripande nationella arbetet med måldokument för olika utbildningar. Flera myndigheter och organisationer funderar över vad som egentligen är trovärdiga och bra informationskanaler. Förmodligen varierar detta och beroende på målgrupp och syfte. Men att föra ut sitt budskap eller sin information är så pass kostsamt och kan få etiska konsekvenser att misstagen bör vara så små som möjligt. Vi menar att den framtida huvudmannen tillsammans med kommunikationsforskare, intresserade myndigheter och organisa- tioner bör ta upp denna problematik. 3.4Angelägna områden och grupper 3.4.1Hur kan vi minska sociala skillnader i skaderisker bland barn och ungdomar? Regeringen föreslås ge den framtida huvudmannen i uppdrag att i samarbete med sektorsmyndigheter och forskare initiera metod- utvecklingsprojekt för att öka kunskapen om hur sociala skill- nader i skador bland barn och ungdomar kan minskas. med flera (SOU 2002:68) visade att en jämlikare för- delning av skaderiskerna skulle innebära en betydande förbättrings- potential främst när det gäller våldsrelaterade och självtillfogade skador och de flesta typer av trafikskador. De framhöll dock att det finns lite kunskap om hur det förebyggande arbetet bör utformas för att minska sociala skillnader i skador. Dowswell och Towner (2002) gjorde samma iakttagelse efter en genomgång av internationell forskningslitteratur. Därför är det betydelsefullt att huvudmannen för barns säkra och utvecklande miljöer i samarbete med sektorsmyndigheter och forskare initierar metodutvecklingsprojekt för att öka kunskapen om hur vi kan minska olika typer av skador för alla barn och unga. Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling Det är viktigt att integrera skadors sociala fördelning i utvärd- eringen av olika åtgärder då vissa insatser till och med kan leda till en ökning av sociala skillnader. Information och upplysning om skaderisker som riktas mot allmänheten kan bidra till att öka de sociala skillnaderna genom att de resursstarka grupperna i samhället har större möjligheter att omsätta kunskapen i praktisk handling, t.ex. köpa säkerhetsutrustning (SOU 2002:68). 3.4.2Placera den sociala fördelningen av skador på agendan Regeringen föreslås ge den framtida huvudmannen i uppdrag att följa den sociala fördelningen av skador bland barn och ung- domar och föra ut denna kunskap till politiker och beslutsfattare på alla nivåer, som underlag för handling. Dowswell och Towner (2002) konstaterade att trots att haft en nedgång av antal skador bland barn totalt, så har denna nedgång framför allt skett bland barn i mer välbärgade familjer, medan nedgången inte alls varit lika stor bland barn i familjer med mindre ekonomiska resurser. Detta pekar på vikten av att integrera skadors sociala fördelning som en del av den epidemiologiska bevakningen. Den framtida huvudmannen bör därför ansvara för att bevaka sociala skillnader både generellt (dvs. alla typer av skador sammantagna) och specifikt (dvs. varje skadetyp för sig) för att placera skadors sociala fördelning på dagordningen och hålla diskussionen vid liv (SOU 2002:68). 3.4.3Säkerhetsfrämjande arbete bland ungdomar Delegationen menar att den framtida huvudmannen har ett särskilt ansvar för kunskapsutveckling kring säkerhetsfrämjande arbete riktat till ungdomar. När det gäller den politiska synen på ungdomar har samhällets motiv utgått från ett behov av att kontrollera och uppfostra. lämnade staten över ansvaret för fritidsaktiviteter och fritidsmiljöer till kommunerna (2001). har det inte funnits någon självklar nationell huvudman för Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling dessa miljöer, som är en viktig arena för ungdomarna. (1999) konstaterar också att generellt sett finns det allt färre saker för barn att göra i bostadsområden ju högre upp i åldrarna de kommer. har i sitt uppdrag att bevaka ungdoms- politiken och ungdomars livsvillkor, men har inte huvudmannaskap över de arenor som på olika sätt berörs (t.ex. idrottsföreningar, idrottsanläggningar och fritidsgårdar). konstaterade på ett seminarium 1994 att ung- domarna svikits i det skadeförebyggande arbetet (red. Mycket av det säkerhetsarbete som syftat till att bygga in säkerheten i och kring bostäder, skolor och förskolor, har haft fokus på små barn och skolbarn. Det arbete som riktat sig till ungdomar har snarare syftat till att förändra ungdomars beteende t.ex. i trafiken eller när det gäller alkohol. Detta kan ses som en konsekvens av samhällets generella syn på ungdomar. Det finns mycket forskning kring ungdomars riskbeteende – också kopplat till skador (se t.ex. Gullone & 2000; Petridou m.fl. 1997; Cherpitel ). Detta kan ha bidragit till att åtgärder snarare sökts hos enskilda individers beteende och livsstil än i miljön. med flera (SOU 2002:68) framhåller att barn och ung- domar påverkas av sin fysiska och sociala omgivning både direkt genom risker i närmiljön och indirekt genom begränsade valmöjlig- heter. Exempelvis kan dåligt utbyggd kollektivtrafik tvinga ung- domarna att ta egen bil eller ordna skjuts av äldre kamrater till konserter, diskotek, fester och så vidare. I en internationell litteratur- genomgång av hur skador bland ungdomar till följd av olyckor kan förebyggas (med flera 1995) drog författarna slutsatsen att de åtgärder som utvärderats och visat sig effektiva var förändring av lagar och regler inom trafik, idrott och arbetsmiljön, liksom en bred tvärsektoriell lokal samverkan för att förebygga skador. I är de sociala skillnaderna mer uttalade bland ungdomar än bland yngre barn. För pojkar (15–) är det framför allt trafiken och för flickor (15–) framför allt självdestruktiva skador (SOU 2002:68). Därför är det viktigt att i det fortsatta arbetet ha större fokus på ungdomarnas situation. Huvudmannen har här en viktig uppgift som pådrivare och inspiratör genom kunskapsutveckling och kunskapsuppbyggnad. Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling 3.4.4Skador i olika typer av bostäder och bostadsområden Såväl svenska som internationella studier visar att både den fysiska och sociala miljön påverkar barns risk att skadas. I en studie om närmiljöns betydelse för risken att skadas refereras en rad studier som studerat hur olika aspekter av barns miljö ökar deras risk för olika typer av skador (2003). I rapporten presenteras också en studie från som studerat om socioekonomiska förhållanden och status samt den sociala integrationen i ett område påverkar risken att skadas för barn . Resultaten visar att skador som orsakats av fall från möbler visade sig vara vanligare bland barn i socialt segregerade områden med sämre socio- ekonomiska förhållanden och lägre socioekonomisk status. Detta bör speciellt uppmärksammas vid utformningen av åtgärder, då aspekter som tillgänglighet och priset på säkerhetsutrustning särskilt bör beaktas. En ytterligare svensk studie visar att små barn (0–) i familjer med unga mödrar och låg inkomst har högre risk för skador genom fall och förgiftningar (Hjern m.fl. 2001). Delegationen har haft kontakt med olika myndigheter, forsknings- institutioner och organisationer för att undersöka om det finns uppgifter för att genomföra en analys av hur skademönstret ser ut i olika delar av bostadsbeståndet i . Vi har då funnit att det saknas uppgifter och att en sådan analys skulle vara alltför om- fattande för att kunna genomföras under delegationens utrednings- tid. Analysen kräver uppgifter om bostadsbeståndet som kan kopplas till hur människor skadas. Hänsyn måste också tas till att människor flyttar. Vi bedömer att en studie av hur den fysiska och sociala miljön påverkar risken att skadas skulle vara relevant och öka kunskapen om hur skador kan förebyggas. Regeringen föreslås ge och i uppdrag att i samverkan med initiera och bevaka att analyser av skademönstret i olika typer av bebyggelse och bostads- områden genomförs. Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling epidemiologiska centrum har erfarenhet av register- studier och har också utvecklat en områdesindelning som skulle kunna användas för att belysa de sociala aspekterna i ett bostads- område. nationella centrum för erfarenhetsåter- föring från olyckor har som uppdrag att utgöra en samordnande och gemensam resurs för det uppföljande arbetet inom politik- området Skydd mot olyckor. har ansvar för byggd miljö och hur bygglagstiftningen varierat och har därför viktiga kunskaper som bör tas tillvara i projektet. 3.5.1Barns och ungas inflytande Barn och unga har kunskaper om sina miljöer som vuxna saknar. När vi tar del av deras egna erfarenheter och kunskap framträder en annorlunda bild av verkligheten, vilket medför att arbetet kan inriktas på de områden som verkligen har betydelse för barns och ungas vardagsliv. Därför är barns och ungas sakkunskap nödvändig för ett fullständigt beslutsunderlag. Ofta arbetar vi utifrån det vuxna barnperspektivet där vi tror att vi vet vad som är bäst för barn och unga. Mycket arbete pågår inom kommuner och myndigheter där barn och unga involverats. Barn- säkerhetsdelegationen framhåller att det är angeläget att arbetet fortgår och utvecklas och att den framtida huvudmannen bör fungera som stöd och inspiratör i arbetet. Vi menar att barns och ungas delaktighet är en förutsättning för att föra utvecklingen framåt särskilt när det gäller nya metoder och arbetssätt och när det gäller nya fenomen, som bör uppmärk- sammas. Den framtida huvudmannens arbete bör vara vägledande för andra. Genom att visa goda exempel på hur barn och ungdomar kan involveras i arbetet kan kunskap och erfarenheter spridas. Många aktörer kan känna en osäkerhet inför dessa nya arbetssätt och därför bör en annan uppgift vara att bygga nätverk kring dessa frågor som hjälp och stöd för arbetet inom olika samhällssektorer. Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling 3.5.2Varje skada som leder till dödsfall ska utredas avlider i ca 100 barn på grund av olycksfall, våld eller suicid. Omkring hälften av barnen dödas i trafiken, därefter följer skador till följd av självdestruktiva handlingar, drunkning och bränder. Kan vi lära oss något av dessa tragisk händelser? Delegationen menar att det är viktigt att utreda skador med dödlig utgång därför att det kan ge värdefull kunskap för det före- byggande arbetet. Det är ett välkänt faktum att tillvaratagande av erfarenheter från olyckor och tillbud är ett av de mera effektiva sätten att undvika ytterligare allvarliga skador. Samhället bör därför ta ett ansvar för att dessa tragiska händelser blir allsidigt belysta och utredda. Det är angeläget att det finns system och rutiner som kan ta tillvara kunskapen. Varken forskning eller tillsynsverk- samhet kan tillhandahålla denna kunskap. Dödsfallsutredningarnas främsta syfte är att öka kunskaperna om skador som leder till för tidig död. Informationen kan användas som underlag för förebyggande insatser, utredningar eller att olika aktörers samarbete förbättras. Kvalitativa studier där enskilda skadefall analyseras av flera aktörer med olika kompetenser, kompletterar och tillför kunskap till den kvantitativa insamlingen av data. Några aktörer utreder olyckshändelser med dödlig utgång. Syftet med dessa analyser är inte bara att klarlägga den direkta orsaken till olyckan utan också bakomliggande orsaker som exempelvis bristande utbildning, otydlig information eller otill- räckligt ledarskap. genomförs noggranna utredningar av dödsolyckor av (arbetsolyckor), (järn- vägsolyckor och spårvägar), (elolyckor), bränder () och (trafik). Svenska livräddnings- sällskapet samlar kunskap om drunkningsolyckor genom att sam- manställa pressklipp. De berörda aktörerna använder sig av dessa tragiska händelser för att öka kunskapen och förbättra arbetet inom sina respektive ansvarsområden. Vi har kunnat konstaterat att det råder skillnader mellan olika aktörers utredningar. Man använder olika insamlingsmetodik, beskriver saker på olika sätt osv. Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling Myndighetsgemensamma riktlinjer för exempelvis faktainsam- ling skulle göra det möjligt att erhålla jämförande sektors- övergripande beskrivande statistik och analyser. Vi menar att systemet med dödsfallsutredningar ska omfatta alla skadehändelser med dödlig utgång, olyckshändelse, våld eller själv- mord, i vilka barn och unga är involverade och inte som enbart inom enstaka myndigheters verksamhetsområde. Arbetet med befintliga dödsfallsutredningar inom de tidigare nämnda myndig- heterna ska fortsätta. bör ansvara för att utreda de dödsfall som inte utreds bl.a. drunkning och förgiftning. Delegationen anser att det finns mycket kunskap att hämta från dödsfallsutredningar. Det bör därför göras årliga sammanställ- ningar av dessa utredningar, vilka också publiceras. För att ytterliga höja kvaliteten i arbetet med dödsfallsutredningen bör ett utvecklingsarbete tillsammans med berörda myndigheter kring metodutveckling och metodstöd påbörjas. Regeringen föreslås ge Nationellt centrum för erfarenhetsåter- föring från olyckor, , i uppdrag att dels utreda fall, där detta inte görs, i vilka barn och unga avlidit till följd av olyckshändelse, våld eller självmord, dels i samarbete med myndigheter som gör egna dödsfallsutredningar sammanställa och publicera dessa. Med den inriktning som vi menar att arbetet med dödsfalls- utredningar föreslås få och med det uttalade syftet att höja kvaliteten i arbetet med barns säkra och utvecklande miljöer anser vi att från olyckor (NCO), är den myndighet som bör ges uppdraget att initiera metodutveckling, samordna och sammanställa genom- förda dödsfallsutredningar. NCO har till uppgift att ge en samlad bedömning av olycks- fallsutvecklingen och säkerhetsarbetet i utifrån nationella, regionala och lokala behov. (Enligt regeringsbeslut nr. förutsätts också involveras i arbetet då de utreder alla dödsfall som inträffar i samband med olyckor. Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling 3.6Områden där det nationella ansvaret bör tydliggöras Barnsäkerhetsdelegationen tillsattes med uppdrag att bland annat föreslå en framtida samordnande huvudman för barnsäkerhets- frågorna och frågorna om barns lek- och utemiljö. Detta har redo- visats i SOU 2003:19. Ett fungerande nationellt samordningsansvar förutsätter att varje myndighet tar sitt ansvar för de frågor som har anknytning till den egna verksamheten. Den nationella samordnande huvudmannens roll inom området barns och ungas rätt till säkra och utvecklande miljöer ska inte sammanblandas med de sektorsansvariga myndigheternas uppdrag. De sektorsansvariga myndigheterna har i uppdrag att arbeta med de frågor inom området, som har anknytning till myndighetens verksamhet. Exempelvis arbetar med produkt- säkerhet med inriktning mot barn och unga och arbetar med barns och ungas inflytande i fysisk planering. Den framtida samordnande huvudmannen har ett sektorsöver- gripande ansvar, vilket innebär att vara samlande, pådrivande och stödjande i förhållande till andra berörda parter. Genom samarbete med myndigheter och andra aktörer inom området liksom en övergripande epidemiologisk bevakning, skaffar sig huvudmannen en helhetsbild över frågeställningarna och kan på så sätt identifiera områden där initiativ bör tas. Vi kan konstatera att barns rätt till säkra och utvecklande miljöer berörs i flera regelverk och att ansvaret är fördelat på olika myndigheter. Vi kan också konstatera att det finns ett antal ansvarsområden som inte har en självklar hemvist hos någon befintlig myndighet. Det innebär att det inte finns någon som bedriver ett systematiskt arbete inom dessa områden. Detta gäller idrottsskador, området säker och utvecklande utemiljö, drunkning samt skador till följd av våld och självdestruktiva handlingar. Efter en genomgång av områdenas art och olika myndigheters ansvarsområden, kan vi konstatera att flera av områdena ingår eller borde ingå i en eller flera myndigheters sektorsansvar. Det finns därför behov av att för varje område identifiera brister i det nationella arbetet och förtydliga ansvarsfördelningen för de insatser som krävs för att åtgärda dessa. Nedan föreslår vi hur ansvaret bör fördelas mellan olika myndigheter och vilka arbets- uppgifter som myndigheten blir huvudman för. I vissa fall blir området tämligen nytt för myndigheten och i andra fall handlar det Det framtida arbetet med säkerhet och utveckling snarare om en breddad inriktning på arbetet för att bättre fokusera barns och ungdomars speciella situation.