sou · GRB373d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Sekretess torde med stöd av samma lagrum komma att gälla för uppgifter hos verket som kommissionen inhämtar med stöd av den nya tillämpningsförord- ningen. Fråga uppkommer om också samma sekretessregler gäller för uppgifter som verket fått enligt artikel 12 i förordningen och som har inhämtats av andra konkurrensmyndigheter i EU. Enligt utredningens mening torde sekretess gälla enligt samma lagrum även för de uppgifter som verket på det sättet får del av. En annan fråga är om verket kan lämna ut uppgifter som inhämtats med stöd av KL till andra nationella konkurrensmyndig- heter i EU och kommissionen med tillämpning av artikel 12. Så torde vara fallet i enlighet med 1 kap. 3 § tredje stycket sekretess- lagen, under förutsättning att det reglerats i lag och det är förenligt med svenska intressen att så sker. Dessa krav torde vara uppfyllda med tanke på förordningens direkta effekt. För att säkerställa att ärenden handläggs av de därtill mest lämpade myndigheterna i nätverket, har det i artikel 13 i förordningen införts en bestämmelse som ger en konkurrensmyndighet möjlig- het att avbryta eller avsluta ett ärende på grund av att en annan myndighet handlägger eller har handlagt samma ärende. Tanken är att varje ärende skall handläggas av endast en myndighet.2 Vid tillämpning av artikel 13 i förordningen torde ECN komma att få viktiga uppgifter. Frågor som kan aktualiseras är huruvida samma ärende är under prövning i mer än en medlemsstat, vilket lands konkurrensmyndighet som bör handlägga ett visst ärende, huruvida det är önskvärt med parallella förfaranden osv. I ingressen till förordningen sägs att artikel 13 i förordningen inte hindrar kommissionen från att avvisa ett klagomål om det saknar gemen- skapsintresse, även om ingen annan konkurrensmyndighet har tillkännagett sin avsikt att handlägga ärendet.3 Enligt 23 § första stycket KL får ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av förbuden i 6 eller 19 § KL. beslut att meddela ett åläggande kan, enligt 60 § KL, överklagas till . Om verket beslutar att inte meddela ett åläggande, får däremot det beslutet inte över- klagas. Företag som berörs av överträdelsen har i stället enligt 23 § andra stycket KL en särskild talerätt, dvs. företaget får föra talan om saken i . Det finns inte någon motsvarande bestämmelse i EG-rätten. En förutsättning för den särskilda tale- rätten är att i ett visst fall har beslutat att inte ålägga ett företag att upphöra med en överträdelse av ett förbud. skall alltså i ett beslut ha funnit att en tillämp- ning av 6 eller 19 § KL inte motiverar någon vidare åtgärd från verkets sida. Av 2 § lag framgår att de flesta av om förfarandet är tillämpliga när artikel 81 eller 82 i EG-fördraget tillämpas. Genom hänvisning till bl.a. 23 § KL blir lagens bestäm- melse om den särskilda talerätten tillämplig. Någon begränsning i denna talerätt föreskrivs inte. Det betyder att den omfattar alla för- faranden som utgör överträdelser av EG-rätten. En förutsättning för att ett företag som väcker talan om åläggande mot ett annat företag skall få framgång är dock självfallet att företaget kan lägga 2Ingressen punkt 18 i förordningen. 3Ingressen punkt 18 i förordningen. fram tillräcklig utredning till stöd för sin talan. Det finns anledning att utgå från att företagen i allmänhet inte kommer att finna det meningsfullt att lägga ned de kostnader som rättegången medför i andra fall än där det ifrågasatta förfarandet har en närmare anknyt- ning till . Det har ansetts att det inte behövs någon särskild regel som begränsar talerätten i internationella förhållanden.4 Ett företag kan ge in ett klagomål till och hemställa att verket skall ålägga ett annat företag att upphöra med en överträdelse av förbuden i artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. Det kan emellertid vara så ett en annan medlemsstats konkurrens- myndighet handlägger samma ärende. Om då med stöd av artikel 13 i förordningen avbryter sitt förfarande eller avvisar klagomålet, uppkommer frågan om det berörda företaget då bör få föra särskild talan i . I ett viktigt avseende skiljer sig beslut enligt artikel 13 från ett beslut att inte meddela ett åläggande enligt 23 § KL. Ett beslut av det sist nämnda slaget innebär att klagomålet inte alls skall tas upp till prövning av en konkurrensmyndighet. När däremot med stöd av artikel 13 i förordningen beslutar att avbryta ett förfarande eller avvisa ett klagomål, kommer det förfarande som har föranlett klagomålet att i stället prövas av en annan konkurrensmyndighet. Enligt utredningens mening bör i ett sådant fall inte någon särskild talerätt utlösas till följd av beslut. Ett tillägg bör därför göras i 23 §, med innebörden att det nuvarande andra stycket om särskild talerätt inte gäller, om beslut grundar sig på artikel 13 i förordningen. 11.3.4Konkurrensmyndigheter enligt artikel 35 I artikel 5.1 föreskrivs att medlemsstaternas konkurrensmyndig- heter skall vara behöriga att i enskilda ärenden tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Vidare sägs att de för detta ändamål får, på eget initiativ eller till följd av klagomål, fatta beslut om att kräva att en överträdelse skall upphöra, förordna om interimistiska åtgärder, 1999/2000:140 s. 181 f. ålägga böter, förelägga viten eller ålägga andra påföljder som föreskrivs i den nationella lagstiftningen. Enligt artikel 35.1 skall medlemsstaterna utse en eller flera konkur- rensmyndigheter ansvariga för tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget på ett sådant sätt att bestämmelserna i denna förord- ning efterlevs effektivt. De åtgärder som är nödvändiga för att kon- kurrensmyndigheterna skall ha befogenhet att tillämpa dessa artik- lar skall vidtas före . De utsedda myndigheterna kan innefatta domstolar. Av artikel 35.2 framgår att medlemsstaterna får tilldela myndigheter olika befogenheter och funktioner. I har , och behörighet att tillämpa EG-rätten . Den fördelning av uppgifter mellan dem som gäller nu synes stå sig väl även med den innebörd som EG-rätten får genom att förordningen träder i tillämpning. I kommer alltså som central förvalt- ningsmyndighet på konkurrensområdet naturligen att utföra de uppgifter som ankommer på de nationella konkurrensmyndighet- erna enligt förordningen, bl.a. att företräda i samarbetet inom . kommer att utgöra konkurrensmyndighet i förordningens mening, när domstolen prövar en talan enligt nuva- rande 23 § andra stycket KL. kommer att utöva funktioner som konkurrensmyndighet enligt förordningen när tingsrätten prövar frågor om konkurrensskadeavgift och när den förelägger vite enligt 57 § andra stycket KL, som föreslås bli ändrad. Lästa efter ordalydelsen tyder förordningens regler på att skall anses vara konkurrensmyndighet också när domstolen efter överklagande prövar eller tingsrätts avgöranden i sådana frågor som anges i artikel 5. Att det har varit avsikten att en domstol i överinstans skall vara konkurrensmyndighet kan dock betvivlas. Att domstolarna sålunda i vissa avseenden kommer att vara konkurrensmyndigheter enligt förordningen behöver inte medföra några särskilda konsekvenser för svensk lagstiftning. Utredningen har särskilt uppmärksammat bestämmelsen i artikel 11.4, som ålägger nationella konkurrensmyndigheter att underrätta kommis- sionen om de beslut som myndigheten planerar att fatta. Som har utvecklats i avsnitt 11.3.1, har utredningen kommit till slutsatsen att någon sådan skyldighet inte åvilar som överklagandeinstans och att skyldigheten förmodligen kan hanteras på ett tämligen enkelt sätt när domstolen prövar en talan enligt nuvarande 23 § andra stycket KL. När det gäller tings- rätt aktualiseras inte frågan redan av det skälet att tingsrätten inte har att fatta sådana beslut som föranleder underrättelseskyldighet enligt artikel 11.4. Det kan tilläggas att förordningen synes vara att förstå så att de bestämmelser som gäller domstolar skall tillämpas även på sådana domstolar som utgör konkurrensmyndigheter. 12 Konsekvenser av förslagen Utredningen föreslår att möjligheten för företag att hos Konkur- rensverket ansöka om icke-ingripandebesked slopas och att anmäl- ningar för individuella undantag ersätts av en direkt tillämplig undantagsregel. Konsekvenserna för företagen av den slopade förhands- kontrollen diskuteras i avsnitt 7.4.5. Slutsatsen där är att en slopad förhandskontroll inte kan – i vart fall inte med säkerhet – motiveras med att det skulle innebära en regelförenkling som lättar bördan för företagen. Huruvida ändringarna medför ökade kostnader för företagen kan inte bedömas. Förhandskontrollen kräver resurser hos . Omfattningen av de resurser som binds till förhandskontrollen på bekostnad av annan verksamhet är svår att uppskatta. Om för- handskontrollen avskaffas, innebär det under alla förhållanden att betydande resurser frigörs hos , vilka kan använ- das till andra insatser. Det är ännu inte bestämt hur samarbetet i nätverket skall utfor- mas. Därför går det inte att nu avgöra hur stora resurser som krävs för deltagande. Följande antaganden kan göras. Från kan genom förordning nr 1/2003 förväntas få överta ärenden som handläggs av kom- missionen. Vidare får genom förordningen en skyldighet att tillämpa artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget i de ärenden där samhandeln mellan medlemsstaterna inom EU kan påverkas. kommer också att samarbeta med kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter i det nätverk mellan konkurrensmyndigheterna som inrättats. Verket kommer bl.a. att företa inspektioner och andra undersöknings- åtgärder på uppdrag av annan medlemsstats konkurrensmyndighet. En rad åtgärder krävs för att skall har en intern ordning som kan uppfylla bestämmelserna i för- ordning nr 1/2003 om samarbete, biträde, sekretess m.m. Enligt uppgifter till utredningen har inlett ett omfatt- ande internt arbete för att förbereda organisationen för detta. Förordning nr 1/2003 kommer enligt verket även att medföra ett behov av ökade resurser bl.a. i form av kompetensutveckling. Det kommer att krävas ökade resurser i form av utrednings- och analys- kapacitet. Kompetensförstärkningen krävs bl.a. för att verkets per- sonal skall kunna genomföra djupare analyser av samhandelsrek- visitet. Beträffande utbildningsfrågor kan tre huvudområden för utbildningsinsatser identifieras. Det är de nya materiella reglerna, nya procedurregler och språk. Sammanfattningsvis kommer att få avsätta betydande resurser för att medverka i det europeiska samarbetet. Å andra sidan kommer avsevärda resurser att frigöras till följd av att förhandskontrollen avskaffas. Till detta kommer att verket redan nu i betydande utsträckning deltar i arbete på europeisk nivå. Utredningen har inte underlag för att bedöma om Konkurrens- verkets behov av ökade resurser i anledning av förordning 1/2003 är större eller mindre än de resurser som frigörs om förhandskon- trollen slopas. I vad mån och påverkas av utredningens förslag blir givetvis beroende av utveck- lingen hos . Företagens framtida processbenä- genhet kan påverka resursbehovet hos dessa domstolar och även hos de allmänna domstolarna i övrigt. Utredningens förslag förväntas inte medföra konsekvenser i några av de avseenden som anges i 15 § kommittéförordningen (1998:1474). 13.1Förslaget till lag om ändring i konkurrenslagen Utredningens förslag om att den nuvarande ordningen med indivi- duella undantag, gruppundantag och icke-ingripandebesked skall avskaffas medför att ett stort antal paragrafer i , nämligen 5, 9–18, 20–22, 29 och 61 §§, upphör att gälla. Vidare slopas ett antal rubriker. Det gör att lagens struktur rubbas och det finns anledning att överväga en annan disposition av lagens bestämmelser. Utred- ningen avser att återkomma till den frågan i nästa etapp av utred- ningsarbetet. I KL har införts bestämmelser om den nationella tillämp- ningen av artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Regler om detta har funnits lag som också ändras, se avsnitt 13.3. Vidare har införts bestämmelser om det samarbete som följer av den nya tillämpningsförordningen. Detta samarbete har en annan karaktär än det som regleras under . I paragrafen har hänvisningarna till 13, 15 och 17 §§ tagits bort. Dessa paragrafer föreslås nämligen bli upphävda. Vidare har hänvis- ningen till 8 § formulerats om som en följd av att den paragrafen nu blir direkt tillämplig; några beslut skall inte längre fattas enligt 8 §. I paragrafen finns bestämmelser om undantag från förbudet i 6 § mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag. har gällt att beslutar i enskilda fall om undantag för avtal som uppfyller kraven i paragrafens fyra punkter. Bestäm- melsen ändras nu så att den blir en generellt tillämplig regel. Varje gång det blir aktuellt att pröva om ett avtal strider mot förbudet i 6 § skall det också prövas om undantaget enligt reglerna i före- varande paragraf är uppfyllt. Om så är fallet strider avtalet inte mot förbudet i 6 §. Ändringen har behandlats i avsnitt 7.4.6. Villkoren för undantag har inte ändrats i sak. De motsvarar vad som föreskrivs i artikel 81.3 i EG-fördraget. Någon ändrad tillämp- ning är inte avsedd. Paragrafen är ny. Här föreskrivs att artikel 81 i EG-fördraget skall tillämpas i stället för 6–8 §§ på sådana avtal som kan påverka handeln mellan medlemsstater i EU. När samhandelsrekvisitet är uppfyllt och därför är tillämpliga skall alltså de reglerna tillämpas och inte KL:s motsvarande regler. Förslaget har behandlats i avsnitt 5.3.2. I paragrafen talas om avtal. Av 3 § tredje stycket följer att bestämmelsen skall tillämpas också på beslut av en sammanslutning av företag och på samordnade förfaranden av företag. Frågan huruvida ett avtal kan påverka handeln mellan medlems- stater i EU besvaras av EG-rätten, i sista hand av . Samhandelsrekvisitets innebörd behandlas i avsnitt 5.1.2. Inne- börden kan i många fall vara oviss. Därmed kan det också i ett enskilt fall vara osäkert om artikel 81 i EG-fördraget eller 6–8 §§ skall tillämpas. Som har utvecklats i avsnitt 5.3.2 bör det under sådana förhållanden vara möjligt att i en process åberopa artikel 81 och 6 § som alternativa grunder. Paragrafen innehåller bestämmelser om förbud mot missbruk av en dominerande ställning. I ett nytt tredje stycke regleras förhållandet mellan förbudet i paragrafen och motsvarande förbud i artikel 82 i EG-fördraget. Frågan har behandlats i avsnitt 5.3.2. Samma princip skall gälla vid förbud mot missbruk av en domi- nerande ställning som enligt 8 a § skall gälla vid förbud mot kon- kurrensbegränsande avtal. Om samhandelsrekvisitet är uppfyllt och därmed artikel 82 är tillämplig, skall alltså den artikeln tillämpas och inte 19 §. Enligt den hittillsvarande lydelsen av paragrafens första stycke får ålägga ett företag att upphöra med överträdelser av förbuden i 6 eller 19 §. I stycket har lagts till att ett åläggande kan grunda sig även på en överträdelse av förbuden i artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. Tillägget innebär ingen ändring i sak. Detsamma har föreskrivits lag. Andra stycket är nytt. Där föreskrivs att , om verket misstänker att ett företag överträder något av förbuden, får godta ett åtagande från företaget att vidta åtgärder som är ägnade att undanröja misstankarna. Om verket godtar åtagandet, blir det inte längre aktuellt för verket att besluta om ett åläggande enligt första stycket. Regleringen har utformats efter mönster av artikel 9.1 i tillämpningsförordningen. Frågan har behandlats i avsnitt 9.3.6. I ingresspunkt 13 till förordningen sägs att beslut om åtaganden inte är lämpliga i ärenden där kommissionen har för avsikt att åläg- ga böter. Motsvarande bör gälla i sådana fall där avser att föra talan om konkurrensskadeavgift. Beslutet att godta åtagandet binder verket så att verket inte kan ingripa mot det ifrågasatta förfarandet, om inte förutsättningarna enligt 23 a § är uppfyllda. Även för företaget är åtagandet bindande. Följderna av att företaget inte står vid sitt åtagande framgår också av 23 a §. Om godtar ett åtagande, innebär beslutet att verket inte meddelar något åläggande enligt första stycket. Därmed inträder den särskilda talerätten enligt paragrafens tredje stycke. Ett företag som berörs av den ifrågasatta överträdelsen får alltså väcka talan i . Vad domstolen då har att pröva är förfarandet med beaktande av det godtagna åtagandet. I tredje stycket regleras den särskilda talerätten som utlöses när i ett visst fall beslutar att inte meddela ett åläg- gande enligt första stycket. Ett företag som berörs av överträdelsen får då föra talan om ett åläggande i . En ny andra mening har lagts till i stycket. Den är en konsekvens av konkurrensmyndigheternas samarbete i det europeiska nätverket, ECN. Bestämmelsen har behandlats i avsnitt 11.3.3. I artikel 13 i tillämpningsförordningen finns bestämmelser som syftar till att en misstanke om en överträdelse av förbuden i artikel 81 eller 82 inte skall utredas av flera konkurrensmyndigheter sam- Det faktum att en myndighet handlägger ett ärende om en sådan misstanke är sålunda ett tillräckligt skäl för att andra myndig- heter skall få avbryta sitt förfarande eller avvisa ett klagomål om samma misstanke. På motsvarande sätt får en myndighet avvisa ett klagomål som rör ett avtal, ett beslut av en företagssammanslutning eller ett samordnat förfarande som redan har prövats av en annan myndighet. Den nya bestämmelsen tar sikte på sådana fall där Konkurrens- verket har beslutat att inte meddela ett åläggande som en följd av att en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i EU skall pröva överträdelsen eller redan har prövat den. I den situationen skall inte ett företag som berörs av det ifrågasatta förfarandet ha rätt att föra talan om det i . Företaget får i stället förlita sig på den prövning som sker – eller har skett – i den andra medlemsstaten. För att bestämmelsen skall kunna tillämpas är det naturligtvis viktigt att det framgår tydligt av beslut vad som är skälet till att verket inte tar upp ärendet. Att och kan fråntas behörigheten att tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget, om kom- missionen inleder ett förfarande i syfte att fatta ett beslut enligt kap III i förordningen, följer av artikel 11.6 i samma förordning. Av artikel 35.3 framgår dock att detta inte gäller när Marknads- domstolen prövar överklaganden. I paragrafen räknas upp ett antal omständigheter som medför att får återkalla ett beslut enligt 23 § andra stycket om att godta ett åtagande som ett företag gör när Konkur- rensverket misstänker att företaget har överträtt ett förbud enligt 6 eller 19 § eller enligt artikel 81 eller 82 i EG-fördraget. En motsvarande bestämmelse finns i artikel 9.2 i tillämpningsförord- ningen. beslut om att godta ett åtagande, som annars är bindande får återkallas, om det visar sig att verkets beslut byggde på felaktiga förutsättningar till följd av oriktiga eller vilseledande uppgifter eller om förutsättningarna har ändrats i något väsentligt avseende. Vidare får ett beslut om att godta åtagande återkallas, om de berörda företagen bryter mot ett åtagande som godtagandet För att en omständighet skall få leda till att verket återkallar sitt beslut måste den ha saklig betydelse och viss tyngd.1 Om återkallar ett beslut att godta ett åta- gande, kan verket på nytt ta upp frågan om åläggande enligt 23 § första stycket. Verket kan då också ta upp förhandlingar med det berörda företaget om ett nytt åtagande som verket kan godkänna. Det synes också vara innebörden av bestämmelsen i artikel 9.2 i tillämpningsförordningen. Ett beslut om återkallelse kan till skill- nad från vad som gällt enligt artikel 8 i förordning 17/62 inte ha retroaktiv verkan. Detta hindrar inte att , när verket har återkallat godtagandet, för talan om konkurrensskade- avgift för en överträdelse som hänför sig till tiden före återkallel- sen. En annan sak är att verket inte bör godta ett åtagande när över- trädelsen är så allvarlig att konkurrensskadeavgift aktualiseras, jfr ingresspunkt 13. Enligt paragrafens hittillsvarande lydelse får konkurrensskadeavgift åläggas vid överträdelse av förbuden i 6 eller 19 §. har lagts till att detta gäller även vid överträdelse av artikel 81 eller 82 i EG-för- draget. Detta innebär ingen ändring i sak. Detsamma har framgått av lag. Vidare har punkten 2 i första stycket tagits bort. Enligt den bestämmelsen får konkurrensskadeavgift åläggas vid åsidosättande av ett villkor som har beslutats med stöd av 10 § andra stycket. Ändringen är en följd av att 10 §, som innehåller bestämmelser om individuella undantag, föreslås bli upphävd. Andra stycket är oförändrat. I paragrafen finns regler om att konkurrensskadeavgift får efterges beträffande företag som har överträtt – enligt den hittillsvarande lydelsen – 6 §. Genom ett tilläggs förs även artikel 81 i EG- fördraget in i bestämmelsen. Tillägget innebär ingen ändring i sak. Detsamma gäller nu enligt lag. 1 Jfr prop. 1992/93:56 s. 82. Enligt denna paragraf skall i vissa fall förklara om förutsättningar för eftergift av konkurrensskadeavgift är upp- fyllda. Liksom i föregående paragraf har artikel 81 i EG-fördraget förts in vid sidan av 6 § utan att det innebär någon ändring i sak. Motsvarande reglering finns nu lag. Enligt paragrafen har befogenhet att inhämta den utredning som behövs i de ärenden som verket handlägger enligt KL. I det syftet får verket enligt bestämmelserna i paragrafen besluta om ålägganden i vid utsträckning. I paragrafen införs nu ett nytt andra stycke, av vilket framgår att verket skall ha befogenheterna enligt första stycket även när verket handlägger ärenden på begäran av eller en kon- kurrensmyndighet i en annan medlemsstat i EU. Det är alltså då inte fråga om utredningar i verkets egna ärenden. En motsvarande befogenhet har verket enligt 56 a § inom ramen för en internationell överenskommelse om rättslig hjälp i konkurrens- ärenden. Frågan har berörts i avsnitt 10.3.5. I första stycket i paragrafen föreskrivs att på ansökan av får besluta att verket får genomföra en undersökning hos ett företag för att utreda om företaget har överträtt förbuden i 6 eller 19 §. Som på andra håll i lagen förs nu även artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget in i paragrafen utan någon saklig ändring (jfr lag). Eftersom ett nytt andra stycke har införts i 45 §, har hänvisningen till den paragrafen i första stycket 2 ändrats. Bestämmelsen får läsas så att den omfattar även det fallet att ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 har beslutats med stöd av 45 § andra stycket. I paragrafen har införts ett nytt andra stycke, enligt vilket första stycket gäller också när gör en ansökan på begäran av eller en konkurrensmyndighet i en annan medlemsstat i EU. Bestämmelsen, som har berörts i avsnitt 10.3.5, utgör närmast ett förtydligande; regeln kan möjligen sägas framgå redan av första stycket. På grund av hänvisningen i 48 § till 47 § blir det tydligt att även 48 § kommer att gälla för sådana fall som regleras i det nya andra stycket av förevarande paragraf. I punkt 3 har gjorts en redaktionell ändring som följd av att ett nytt andra stycke har införts i 45 §. Bestämmelsen får läsas så att den omfattar även det fallet att ett åläggande enligt 45 § första stycket 1 har beslutats med stöd av 45 § andra stycket. Enligt paragrafen får vissa beslut om undersökningar meddelas utan att den som ansökan avser får tillfälle att yttra sig, om det kan befaras att undersökningen annars skulle förlora i betydelse. Första stycket har ändrats så att paragrafen skall gälla även beslut om förhandsgodkännande enligt den nya 53 a §. I paragrafen, som är ny, föreskrivs att frågor om förhandsgod- kännande enligt artikel 21.3 i den nya tillämpningsförordningen skall prövas av på ansökan av Konkurrens- verket. Frågan har behandlats i avsnitt 10.3.3. Vad som regleras i paragrafen är endast att det är som skall göra den prövning som föreskrivs i artikel 21.3 och att är behörig sökande. I övrigt gäller EG- förordningens bestämmelser, i första hand artikel 21. Bestämmelserna i artikel 21 skall ses mot bakgrund av vad som föreskrivs i artikel 20.