sou · GRB3102d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Ett tillsättningsärende tar ca att genomföra. De sökande till domaranställningar kommer nästan uteslutande från den finska domarkarriären. Denna karriär består av växelvis tjänstgöring mellan tingsrätt och hovrätt. En skillnad mot för- hållandena i är att finska icke ordinarie domare inte annat än i undantagsfall tjänstgör som domare i hovrätt. Tjänstgöringen där består av beredande arbetsuppgifter. tar det ca 15 år från inträdet i domarkarriären till dess en ordinarie domaranställ- ning kan påräknas. En av målsättningar med det reformerade rekryteringsför- farandet var att bredda rekryteringen till domaryrket. Enligt upp- gift har domarförslagsnämnden försökt beakta en allsidig bakgrund när de har avgivit sina förslag. Flertalet av de sökande och de före- slagna kommer dock fortfarande från den finska domarkarriären. Det förekommer att advokater och åklagare söker domaran- ställningar men det är inte vanligt. Sedan den nya lagen trätt i kraft har en åklagare och en advokat utnämnts till domare. Av domare är kvinnor. När det gäller domstolschefer är av dessa kvinnor. De finska domarlönerna fastställs efter förhandlingar mellan arbetsmarknadens parter. I har det diskuterats att införa en lag om domarlöner. En rådman tjänar . En domare i kan utöver grundlönen också erhålla erfarenhetstillägg och ledningstillägg. Grunderna för hur tilläggen skall utgå är avtalsreglerat mellan arbetsmarknadens parter. Erfarenhetstillägg kan utgå med högst av grund- lönen. Som arbetserfarenhet räknas att efter avlagd examen på heltid ha fullgjort domstolstjänstgöring eller att ha arbetserfarenhet som är av väsentlig nytta för domstolsarbetet. När det gäller led- ningstillägget betalas det ut till ledare förutsatt att i gruppen ingår minst fem domare eller jurister utöver ledaren själv. Storleken på ledningstillägget är . Om enheten utöver ledaren består av minst 20 personer utgör ledningstillägget . Led- ningstillägget bestäms utifrån det sammanräknade beloppet av grundlönen och erfarenhetstilläggen. I praktiken innebär erfarenhetstillägget att flertalet tingsdomare som sammanlagd lön har . En vid en medelstor tingsrätt har inklusive tillägg ca . Presidenterna vid hovrätterna har individuellt fastställda löner. Behovet av domare för förstärknings- och vikariatsändamål löses i vanligtvis genom anlitande av fiskaler från hovrätterna. Behörighetskraven är desamma som för ordinarie domare. Över- stiger vikariatets längd utnämns en domare . Rör anställningarna domare i tingsrätt eller hovrätt utnäm- ner domare . Motsvarande uppgifter har i fråga om domare till förvalt- ningsdomstolarna. För kortare förordnanden utnämner respektive domstols chef domare. Även domare i de högsta instanserna kan förordnas . När det gäller beredning av mål så finns det i i likhet med i notarier som bereder mål i tingsrätt samt fiskaler som bereder mål i hovrätt. Den nederländska motsvarigheten till tingsrätt handlägger civilmål, brottmål och förvaltningsmål. Andra instans utgörs av appella- tionsdomstolar och som sista instans finns (Hoge Raad). Det finns appellationsdomstolar för förvaltningsmål samt vissa specialdomstolar. I utses domare av monarken. Domarbefattningar tillsätts efter ett ansökningsförfarande3. Inför en utnämning rådgör justitieministern med den domstol som skall rekrytera. I normal- fallet utnämns den jurist som domstolen föreslagit. Domare utnämns efter en skicklighetsbedömning. Domstolarnas förslag är inte offentliga. har, i likhet med , ett system för brott- mål med domare som har en dömande funktion och därutöver finns för dessa mål förundersökningsdomare som bereder mål inför avgörande. Dessa förundersökningsdomare vidtar en mängd olika åtgärder t.ex. håller vittnesförhör och förhör den tilltalade. I rekryteras ordinarie domare dels bland dem som genomgått en särskild domarutbildning, dels bland praktiskt verksamma jurister. har målsättningen i varit att de domarutbildade skall utgöra hälften av landets domare och att den andra hälften av domarkåren skall hämtas bland jurister utanför domstolsväsendet. har dock endast av domarrekryteringen skett från domarutbildningen. För dem som önskar bli domare eller åklagare/förundersök- ningsdomare finns en särskild utbildning som under första fasen är gemensam för båda kategorierna. Till utbildningen söker ett stort antal jurister. De väljs ut av en kommitté och 60 jurister4 antas . skall de som antagits till utbildningen välja mellan 3Gäller dock inte domare i (Hoge Raad) där ledamöterna nomineras av parlamentet efter förslag från Hoge Raad. 4För att uppnå målen med att rekrytera hälften via domarutbildningen planeras en höjning av intagningen till 90 jurister . att bli domare eller åklagare. Utbildningen är sexårig och består av tjänstgöring vid domstol eller hos åklagare. skall den som genomgår utbildningen skaffa sig erfarenheter från annat håll. Denna praktik betalas av staten och fullgörs t.ex. vid advokatbyråer eller hos polisen. Efter genomförd praktik återvänder juristerna till domstols- eller åklagarväsendet. Avhopp från domarutbildningen till den arbetsgivare där praktiktjänstgöringen genomförs är mycket ovanligt. En bidragande orsak är sannolikt, har det upp- getts, att arbetsgivaren då blir tvungen att till staten återbetala den lön som staten har svarat för. Det finns inga garantier för att de som genomgår hela utbild- ningen skall bli domare. I princip alla som har genomfört domarut- bildningen blir dock senare ordinarie domare. När det under utbildningen framkommer att någon inte är lämplig för att bli domare eller åklagare ser man till att denne slutar utbild- ningen. De flesta som antas till domarutbildningen är kvinnor. De som antagits till domarutbildningen startar med att hand- lägga enklare mål och skriver domstolsbeslut. De arbetar som föredragande och assisterar domare. I början arbetar de inte aktivt med parterna. sker det för dem som genomgår domar- och åklagarutbildningen särskild utbildning vid ett för landet gemensamt utbildningsinstitut. De som genomgått domarutbildningen är ca 30–när de blir ordinarie domare. För att kunna rekryteras som domare utan domarutbildning krävs relevant praktisk juristtjänstgöring. För samt- liga ordinarie domare krävs därutöver nederländsk juridisk examen och nederländskt medborgarskap. De jurister utan domarutbildning som önskar bli domare kontaktar en särskild domarrekryteringskommitté. Kommittén be- dömer deras lämplighet som domare. Kommittén består av domare, advokater och andra med bred yrkeserfarenhet. Denna kommitté består av samma personer som väljer bland de sökande till domar- och åklagarutbildningen. Om de sökande av kommittén bedöms lämpliga måste de antas av en underrätt och tjänstgöra där på prov innan de kan utnämnas till ordinarie domare. Träningen för dessa jurister sker i första hand i den domstol till vilken provtjänstgöringen är förlagd. Provtjänstgöringen ger inga garantier för en domarutnämning. För att minska olägenheterna kan de som anställs på prov tjänstgöra i domstolen och på sitt ordinarie arbete, t.ex. en advokatbyrå. Efter att ha tjänstgjort på prov under beslutar domstolen om de skall få fortsätta vid domstolen och därefter om svaret är ja så nomineras de av domstolen för att ut- nämnas till ordinarie domare. Vid rekryteringen av domare för nämnda provtjänstgöring och för antagning till domarutbildningen genomförs psykologiska tester. Ett särskilt privat institut genomför testerna. Erfarenheterna av dessa tester är goda. Det har dock varit svårt att få till stånd ett bra test. I det test som används har man försökt beskriva funk- tioner inom domstolen och vilka egenskaper som är nödvändiga för att klara av dessa funktioner. Flera intervjuer hålls med de sökande. Ett viktigt underlag vid bedömningen är de referenser som de sökande har uppgivit. frågar aldrig personer utanför den kretsen perso- ner som uppgivits av de sökande. Om det skulle bli aktuellt med att fråga andra personer tillfrågas den sökande först. Alla dokument vid rekryteringen är hemliga, dvs. De domare som rekryteras utan att ha genomgått den sexåriga domarutbildningen är när de utnämns till ordinarie doma- re. De allra flesta domare, , stannar kvar till pensione- ringen. Det är inte ovanligt att de byter domstol och att de t.ex. byter anställning till en överrätt. Vissa domare övergår också till att arbeta som åklagare. För att bli domare i högre instans behöver personen i fråga i normalfallet ha tjänstgjort som domare vid en lägre domstol. Även ledamöterna i har i allmänhet en bakgrund som domare i underinstans. För att främja domarrekryteringen har domstolarna kampanjer för att intressera jurister att bli domare. Det är då främst den lokala juristmarknaden som dessa kampanjer vänder sig mot. Det är inte ovanligt att domare och domstolschefer uppmanar advokater att söka domaranställning. I är det inte svårt att få goda jurister att söka domaranställning. Utav de som anställs som domare kommer mellan 30–från ett arbete som advokat. Flertalet advokater vill tjänstgöra på den avdelning i domstolen som handlägger civilmål. Vissa domare med advokat- bakgrund går senare över även på den avdelning som handlägger brottmål. En del av domarna kommer också från åklagarväsendet eller från förvaltningen, t.ex. skatteförvaltningen. Det är enligt uppgift ingen kvalitetsskillnad mellan de jurister som genomgått domarutbildningen och de som rekryteras till domare utan sådan utbildning. Även i är det svårare att till vissa orter locka domare. Domare och de unga juristerna under domarutbildning är i allmänhet inte benägna att byta bostadsort. I ett särskilt projekt arbetar man i för att för- bättra rekryteringen till domaryrket och arbetsförhållandena vid domstolarna. För att förbättra rekryteringen håller man i projektet på att ta fram en standard för hur en lämplig domare bör vara, t.ex. vilka personliga egenskaper som krävs för att vara domare. Det är en angelägen uppgift att i denna standard kunna visa unga jurister vilka egenskaper som behövs för att bli domare. Det blir också enklare att bedöma de sökande om det finns en standard att utgå i från. Det är domare själva som skall bestämma standarden. En annan fråga som det arbetas med i projektet är hur man, för all personal, skall förbättra de personliga utvecklingsmöjligheterna. En viktig del av detta är att skapa möjligheter för alla medarbetare att växa i sitt arbete. I de nederländska domstolarna finns i huvudsak tre kategorier medarbetare, domare, föredragande och assistenter. En viktig uppgift i utvecklingsarbetet är att domare och övrig personal arbetar betydligt mer som ett team. är det vanligt att dessa personer arbetar var och en för sig. En annan uppgift i projektet är att marknadsföra domstolarna och de olika anställningarna där för att kunna konkurrera om arbetskraften. Det är inte ovanligt att arbetsgivare marknadsför olika yrken redan vid universiteten. Detta gäller dock inte domstolarna som inte mark- nadsför sig på motsvarande sätt. Det är en angelägen uppgift att förbättra marknadsföringen eftersom det kommer att behövas ett stort antal nya medarbetare till dom- stolarna i . I det sammanhanget är lönen för domare och andra domstolsanställda ett problem som är svårt att lösa. I projektet arbetar man för att förbättra andra faktorer som kan attrahera jurister att bli domare såsom utbildningsfrågor och karriärmöjligheter. Lönen för en domare i första instans är ca . För en domare i överrätt är lönen ca . Domar- lönerna är i sig inte konkurrenskraftiga i förhållande till advokat- löner. Utav dem som antas till domarutbildningen är ungefär två tredjedelar kvinnor. Även bland dem som söker domaryrket utan att ha genomgått domarutbildningen är en övervägande del kvinnor. En förklaring till det sistnämnda antas i vara att kvinnor i 35–är mindre benägna att fortsätta i den speciella arbetsmiljö som arbetet som advokat innebär. Utöver den domarresurs som juristerna under domarutbild- ningen är tillgodoses i förstärknings- och vikariats- behov med hjälp av adjungerade ledamöter, vanligtvis advokater. Detta gäller även i underrätt där dömandet sker av ensamdomare. Även vid tillfällen då domstolarna har behov av specialkompetens lånas advokater in som domare. I finns det omkring 450 ordinarie domare. Domare utnämns av regeringen (kungen i statsrådet). I finns ingen särskild domarkarriär utan domare utnämns bland jurister som är verk- samma utanför domstolarna. Genomsnittsålder för nyutnämnda domare är . I har utnämningsförfarandet reformerats. Grund- dragen i det norska rekryteringsförfarandet finns angivet i lag. förbereds alla domarutnämningar av ett särskilt råd, för dommere. Rådet är ett från regeringen fristående organ och består av sju medlemmar. Av dessa är tre domare, en advokat, en jurist från offentlig sektor samt två all- männa representanter. Ledamöterna i förordnas av regeringen för en period . Det är möjligt att förordna medlemmarna för två fyraårsperioder. Medlemmarna i rådet har ett självständigt ansvar och representerar inte någon särskild grupp eller organisation. Till ordförande i förordnar regeringen den mest lämplige och inte med hänsyn till formell status inom domstolsväsendet. bistås av ett sekretariat som är knutet till domstolsadministrationen. En domarutnämning går till enligt följande. Domstolen som behöver nyrekrytera meddelar domstolsadministrationen som där- efter kungör att anställningen är ledig att söka. Efter ansökningstidens utgång upprättar sekretariat listor över de sökande. Listorna över de sökande är offentliga handlingar. En sökande kan dock i ansökan ange att han eller hon önskar att det inte görs offentligt att ansökan skickats in. Efter en sådan begäran kan uppgiften att den aktuella personen har ansökt inte erhållas av allmänheten. Övriga sökande har dock alltid rätt att ta del av vilka konkurrenter som finns i anställningsärendet. En arbetsgrupp bestående av tre av medlemmar bestämmer vilka av de sökande som skall kallas till intervju. Dom- stolschefen får lämna synpunkter över vilka som bör intervjuas. Intervjuerna genomförs av minst två av medlemmarna i Innstill- ningsrådet. Den ovannämnda arbetsgruppen inhämtar referenser över de sökande. Flera av ledamöterna i är alltså redan på detta stadium aktiv i beredningsarbetet. Domstolschefen deltar vid intervjuerna. Domstolschefen avger även skriftligt yttrande till med förslag till rangordning av de sökande. Även representanter för domstolsadministrationen förut- sätts delta i beredningen av domaranställningarna. Chefen för domstolsadministrationen (direktören) eller den han eller hon har delegerat uppgiften till skall kunna delta vid möten. Direktören har rätt att uttala sig men har ingen rösträtt vid avgörandet av ärendena. avger därefter förslag med eventuella avvikande meningar till om vem som bör utnämnas. Tillsammans med förslaget redovisar referat av intervjuerna och referensintagningarna, domstolschefens yttrande samt övrigt material som legat till grund för bedömning. Regeringen väljer därefter fritt bland de sökande och kan även gå utanför kretsen av dem som rangordnats av . Det sistnämnda förutsätter dock att regeringen återremitterar ärendet till med en anmodan till rådet att yttra sig över den sökande som regeringen överväger att utnämna. vidhåller sitt förslag kan regeringen då utnämna någon som inte har satts upp på förslag. förslag till vem som bör utnämnas skall väga tungt vid regeringens behandling av utnämningsärendet. Rege- ringen har dock även efter reformen det parlamentariska och konstitutionella ansvaret för domarutnämningar. I förekommer det att domstolscheferna och domare är aktiva för att förmå goda kandidater att söka domaranställningar. Det har sagts att det kan ta att bearbeta lämpliga jurister att söka domaranställningar. Från förutsätts att domstolscheferna är aktiva för att så bra kandidater som möjligt söker domaranställningarna. I kan domares löner inte mätas med de högst betalda advokaterna. Trots detta har andelen domare med advokatbakgrund ökat och överstiger numera av dem som utnämns. Flera faktorer har samverkat för att öka domaryrkets attraktionskraft. En betydelsefull faktor är att de norska domarlönerna har ökat väsentligt . Avståndet till vad näringslivet betalar för duktiga jurister har däri- genom minskat något. Flera andra faktorer spelar också stor roll för attraktionskraften enligt mina norska sagesmän. En hel del advokater hade av service till klienter helt enkelt tröttnat på den rollen och såg fram emot en mer självständig roll som domare. Tryggheten i form av oavsättligheten var en annan faktor som befrämjade rekryteringen av advokater. Den status och makt det innebar att vara domare var också omständigheter som talade för domaryrket. Många advokater som hade utnämnts till domare var överraskade över den stora arbetsbörda som även domare hade. En nyutnämnd domare i genomgår en introduktionskurs om där allmänna ämnen behandlas. Vid kurserna förekommer också olika rollspel för att träna domare. tillsattes inom det norska en arbetsgrupp för att försöka komma tillrätta med de rekryte- ringsproblem och därmed sammanhängande lönefrågor som fanns när det gällde domare. I arbetsgruppen ingick representanter från , och arbets- och admi- nistrationsdepartementet. Gruppen kom överens om att domare skulle lönesättas inom en egen löneram, att skulle finna en struktur för lönesättning inom sitt ansvarsområde, att domare inte skulle ha sämre löneutveckling än andra statliga befattningshavare som det var naturligt att jämföra med samt att staten inte skulle vara löneledande. Resultatet av gruppens förslag har därefter legat till grund för lönesättning av domare. En norsk domare i första instans hade 1998 en årslön om 396 500 nkr. Fr.o.m. har motsvarande domare en årslön om 590 000 nkr. Domarlönerna fastställs av arbets- och administra- tionsdepartementet. Sedan den nya ordningen infördes har sär- skilda medel tillförts för höjningar av domarlönerna. Det råder stor enighet mellan och fackföreningen för domare om de åtgärder som har vidtagits. Lönerna för domare i Høyesterett fastställs av . Generellt finns det numera inga större svårigheter att få kvalifi- cerade sökande till domaranställningarna. Vid sidan av ordinarie domare tjänstgör dommerfullmektige. Dommerfullmektige anställs för en period och förord- nanden kan förlängas med högst . De flesta dommerfull- mektige är i regel omkring och har arbetat med juridik före anställningen. Det är sällsynt att någon rekry- teras som dommerfullmektige direkt efter juristexamen. Många av dem som anställs som dommerfullmektige kommer från advokat- byråer eller politibyråer. Efter genomförd anställning är det vanligt att de återvänder till det område de tidigare hade tjänstgjort inom. Det finns dommerfullmektige i alla tingretter. Under de första tre månadernas tjänstgöring får dommerfullmektige en specialfullmakt för varje huvudförhandling. För tiden därefter erhålls en generell fullmakt. Dommerfullmektige dömer i nästan alla måltyper med undantag för mycket grova brottmål och i mål där justitie- departementet är part. Även om det inte är tänkt så är det inte ovanligt att en dommerfullmektige utför lika mycket arbete som en ordinarie domare. Vid vissa av de mindre domstolarna kan arbetet som dommerfullmektige ibland innebära att dommerfullmektigen anförtros allt för stora och svåra uppgifter. Lönen för en dommerfullmektige är ungefär hälften av vad en ordinarie domare tjänar. Trots detta är det mycket hård konkurrens om platserna. En förklaring till att arbete är attraktivt är att det är självständigt. De flesta som arbetat som dommerfullmektige har goda erfarenheter av att arbeta i domstol. Det är attraktivare att arbeta som dommerfullmektige i och det kan ibland vara svårt med rekryteringen utanför de större städerna. En del advokatbyråer ställer krav på att ha tjänstgjort som dommerfullmektige om man skall anställas där. Dommerfullmektige erhåller inte så mycket ut- bildning utan det är i hög grad fråga om learning by doing. har dock antalet kurser för dommerfullmektige ökat. I saknas i tingrett och i lagmansrett den typ av jurist- beredare som vi har i . I Høyesterett finns däremot jurister (utredare) som förbereder målen för domare. Utredarna är inte knutna till en särskild domare. Det finns nästan lika många ut- redare som domare och antalet har ökat något . Rekryteringen av utredarna sker brett för att få personer med olika bakgrund. Ungefär hälften av dem som rekryteras har varit dommerfullmektige, andra har bakgrund från universitet och en del har rekryterats från privat verksamhet. De flesta utredarna stannar tre till . var anställ- ningen en fast tillsvidare anställning men är tidsbegränsad till . Många av dem som tjänstgjort som utredare blir sedan domare. Andra går tillbaka till advokatverksamhet. att arbeta med beredning av mål i Høyesterett och det är inga problem att få kvalificerade utredare. har de som arbetat med advokatverksamhet prioriterats vid rekrytering av utredare. Anställningarna annonseras på olika sätt bl.a. i ett medlemsblad från . Lediga befattningar redovisas också på Internet där Høyesterett har en egen hemsida. Utredaren arbetar med att förbereda målen för avgörande och föreslår olika åtgärder i målen för domare. Lönen för utredarna är individuell och ligger mellan 280 000–500 000 nkr . Det är ordföranden i Høyesterett som sätter lönen för utredarna. Det finns en generös inställning till att bevilja tjänstledigt från arbetet som utredare för att t.ex. arbeta i departement eller som dommerfullmektige. De tyska allmänna domstolarna är indelade i federala domstolar och domstolar i delstaterna. De lägsta domstolarna på delstatsnivå är Amtsgericht och Landgericht. Från Landgericht kan man över- klaga till Oberlandesgericht som är överrätt i delstaten. Högsta instans är den federala domstolen Bundesgerichtshof. I den sist- nämnda domstolen prövas överklaganden från Oberlandesgericht. I är specialdomstolar separerade från de allmänna dom- stolarna. Det finns förvaltningsrättsdomstolar, arbetsrättsdom- stolar, socialrättsdomstolar och skatterättsdomstolar. De är på motsvarande sätt som de allmänna domstolarna indelade i del- statsdomstolar respektive federala domstolar. De allra flesta tyska domarna (ca 20 000) tjänstgör i delstatsdomstolarna. Vid de federala domstolarna tjänstgör ca 500 domare. Av det totala antalet domare tjänstgör ca 15 000 i allmän domstol. För att komma i fråga som domare krävs5 efter juriststudierna att juristen har godkänts i en första statsexamen. De som har godkänts i den första statsexamen ges möjlighet att genomföra en praktik- period där bl.a. tjänstgöring vid domstol och hos advokatbyrå är obligatoriska moment. Praktiktjänstgöringen är och . Efter det kan juristen genomföra en andra statliga examen (ca 10 000 jurister genomför det ). Efter en godkänd stats- 5 Godkänd på det andra statliga provet, tyskt medborgarskap, ämnar försvara de fria demokratiska stadgar som slagits fast i grundlagen, ha domarfärdigheter samt skall ha social kompetens. Professorer i juridik är automatiskt behöriga. examen kan den som vill bli domare ansöka om att få tjänstgöra vid en domstol. Den som är behörig och lämplig anställs för att tjänst- göra som domare på prov . kan han för- ordnas till domare på livstid. För att bli delstatsdomare söker man tjänst hos den behöriga ministern i den berörda delstaten. Vid de allmänna domstolarna är den behörige ministern delstatens justitieminister. När det gäller specialdomstolarna så är andra ministrar behöriga. Domartjänster förklaras normalt lediga att sökas men sökande kan också på eget initiativ anmäla intresse till ministeriet. I flera delstater utnämner ministern tillsammans med en nämnd domare. Dessa nämnders sammansättning varierar mellan delstaterna men består normalt av representanter valda av delstatsparlamentet, domare och andra verksamma jurister. Parlamentarikerna är oftast i majoritet i nämn- derna.