sou · GRB318d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Dock visar detta dokument att Vysjinskij kan ha fått kunskap om vistelse i sovjetisk fångenskap –47, även om han av senare dokument att döma förefaller ha varit ovetande om öde åtminstone fram till . Avsåg att utväxla ? Holtsmark har gjort en viktig insats genom att ha lyckats tyda de långtifrån lättlästa anteckningar som finns på de sovjetiska samtals- uppteckningarna och . På upp- teckningen från samtalet mellan och anges att en kopia av dokumentet har skickats till Abakumov. På samtalsuppteckningen från mötet mellan Barck- och finns flera anteckningar. Dessa presenteras i datumordning. t. Dekanozovu [till kamrat ]. t. Dekanozovu [till kamrat ]. Prosju razobratsia i dat' predlozjenie [Jag ber om en återblick och förslag]. 2.1 V. Molotov. t. Abakumovu [till kamrat ]. (litjno) [personligt]. Prosju soobsjtjat' tjto izvestno po etomu voprosu dlia doklada t. Molotovu V.M. [Jag ber er informera om vad som är känt rörande denna fråga inför en föredragning för kamrat ]. V. Dekanozov 11/1. Kopiia s rezoliutsiiami napr, t. Abakumovu 12.1.47g. [En kopia med instruktioner har skickats till kamrat 12.1.47]. På samtalsuppteckningen från samtal med anges följande: t. Vetrovu [till kamrat ]. Zaprosit' offitsialno (a ne po telefonu) nasji organy otnositelno Wallenberga [Gör en officiell förfrågan angående hos våra organ (men inte på telefon)]. På rapport från samtalet med finns följande handskrivna anteckning som tillförts : Avsåg att utväxla ? V tjem delo po s[usjtjtest]vu? Nuzjno [?] naiti udovletv[oritelnye] ob'iasn[eniia]. [Vad handlar detta egentligen om? Det är nödvändigt att finna godtagbara förklaringar]. A[ndrei] V[ysjinskij]. Det är mycket svårt att veta hur man skall tolka dessa rand- anteckningar. De kan tyda på att de diplomater, som träffade de svenska företrädarna och , faktiskt var ovetande om att vistades i sovjetisk fångenskap. Vysjinskij kan ha ringt Abakumov och fått veta hela sanningen. Hans kryptiska uppmaning att man måste finna godtagbara förklaringar, synes peka på att han vid månads- skiftet januari–var införstådd med vistelse i Lefortovo. hade i samtal med den nye chefen för proto- kollavdelningen vid utrikesministeriet F. F. Molotjkov vid utrikes- ministeriet låtit förstå att han önskade avlägga besök hos den sovjetiske utrikesministern (AVPRF, f. 0140, op. 38 d. 144, l. sammanställde Vetrov ett utkast till en promemoria åt Molotov rörande fyra frågor som det svenska sändebudet kunde tänkas ta upp under samtalet. I Vetrovs promemoria tas Wallenberg-ärendet upp som första punkt. Rörande refererade Vetrov vad meddelat vid samtalet , nämligen att kunde ha flytt eller omkommit under ett fientligt flyganfall. Där- efter tycks detta utkast ha delgivits som strukit över de egna spekulationerna om öde och istället för hand skrivit följande: Enligt ett muntligt meddelande från Fedotov (MGB SSSR) till kamrat , står till MGB:s förfogande. Kamrat Fedotov har lovat att underrätta Er om orsakerna till arrestering och även ge förslag till vidare åtgärder i denna fråga (Dokumentsamling, D16). återkom Fedotovs uppgifter i en före- dragningspromemoria för Vysjinskij angående Wallenberg-ärendet som upprättats av Vetrov. Det angavs emellertid att Fedotov hade förberett frågan men ännu inte fördragit den. Därefter () tillställde Vysjinskij en föredragningspromemoria till Molotov, vari angavs att den svenska legationen framställt åtta skriftliga och fem muntliga förfrågningar efter Avsåg att utväxla ? Vysjinskij redogjorde därefter för besök hos , interpellationen i , samt att presskampanjen inleddes med en stor recension i tid- ningen om en bok som heter , skriven av en (Dokumentsamling, D18). Vysjinskij bad avslut- ningsvis Molotov ålägga Abakumov att avlägga rapport om ärendets substans och förslag om dess avveckling. På denna pro- memoria har Molotov skrivit: Till Abakumov. Jag ber er rapportera till mig (Dokumentsamling, D18). Vysjinskij förbereder ett svar till Huruvida Abakumov rapporterade till Molotov i detta skede är inte känt. skickade Vysjinskij ett brev direkt till Abakumov vari han kort redogjorde för ärendet samt omtalade att den före detta amerikanske handelsministern hos den sovjetiske ambassadören i framställt en begäran om information rörande öde. Vysjinskij skrev därefter att det för upprättandet av ett svar till skulle vara önskvärt att ha uppgift om den plats där togs under den sovjetiska militärens beskydd, var befann sig, vart han flyttades och huruvida det på dessa platser förekom strider eller bombardemang, om hade möjlighet att förflytta sig fritt, eller om han befann sig under oavbruten bevakning samt huruvida han hade kontakter eller sammanträffanden med medlemmar av den svenska beskickningen i [sic] eller med andra utlänningar (). Vysjinskij hade nu alltså på allvar börjat arbeta på den godtagbara förklaring som han efterlyst . Detta svar står uppenbarligen i överensstämmelse med vad antytt till , och omöjliggjorde i praktiken ett återsändande av . Något svar från Abakumov på Vysjinskijs brev av tycks emellertid inte ha kommit. I ett kort brev av bad Vysjinskij att Abakumov skulle påskynda ett svar. På brevet finns en anteckning av chefen för : Svar har givits av Ab. [Abakumov] den 17/7-1947 i ett personligt brev till Molotov under diarienummer 3044/a (Dokumentsamling, D22). Avsåg att utväxla ? Abakumovs brev till Molotov har ej återfunnits. skall emellertid fängelseläkaren vid Lubjanka A. Smoltsov ha skrivit följande till Abakumov: Jag rapporterar att den Eder bekante fången Walenberg plötsligt avled i cellen förmodligen till följd av en uppkommen myokardinfarkt. I samband med av Eder givna instruktioner att personligen ha tillsynen över , utber jag mig anvisning om åt vem skall uppdragas att verkställa obduktion i syfte att fastställa dödsorsaken. Chef för sanitetsavdelningen i fängelset, överste i medicinska tjänsten – Smoltsov (Dokumentsamling, A35). På denna rapport finns följande anteckning av Smoltsovs hand: Har personligen underrättat ministern. Det har befallts att kremera liket utan obduktion. Smoltsov(Dokumentsamling, A35). Huruvida Smoltsovs rapport är ett autentiskt dokument, eller om det har fabricerats exempelvis i samband med utarbetandet av Gromykos memorandum 1957, har varit föremål för ingående ana- lys, bland annat av den svensk-ryska arbetsgruppen. Det ligger utanför föreliggande utrednings uppdrag att fördjupa sig i omstän- digheterna kring den sovjetiska handläggningen av Wallenberg- ärendet, och någon ny information rörande har inte framkommit. Dagen före översändandet av Abakumovs brev till Molotov hade Sohlman träffat Vetrov varvid denne hade uppgivit att det vore mycket som talade för att omkommit under de intensiva bombardementen eller eldstriderna i (P 2 EuI, 26/7-1947). översände Vysjinskij en föredragningspro- memoria till Molotov med ett utkast till svar rörande , och överlämnades Vysjinskijs note till Sohlman, vari uppgavs att icke finns i och att han är okänd för oss, samt att det återstår bara att förmoda att Wallen- berg omkom vid tiden för striderna i staden , eller också att han greps av pilkorsarna (P 2 EuI, 18/8-1947). Vysjinskij kon- staterade också att utrikesministeriet visserligen nåddes (torde avse det numera dokumenterade meddelan- det från J. Dimitrienko vid den 151:a infanteridivisionen till chefen för den politiska avdelningen vid 7:e gardesarmén) av information baserad på indirekta uppgifter från en av militärbefälhavarna i " om att påträffats. Avsåg att utväxla ? visat sig omöjligt att verifiera denna information, eftersom de för- bittrade striderna om staden hade pågått ytterligare omkring efter detta datum. Som framgår ger de utlämnade sovjetiska dokumenten endast brottstycken av information om hur Wallenberg-ärendet egentligen hanterades av den sovjetiska utrikesledningen. Av dokumenten att döma tycks varken Molotov eller Vysjinskij ha känt till att Wallen- berg fanns i förrän –februari respektive (förutsatt att inte Vysjinskij verkligen ringde Abakumov och då fick reda på hela sanningen om ). Emellertid är det, som konstateras i den svenska arbetsgruppens rapport, mycket osannolikt att Molotov skulle ha varit ovetande om öde (UD II: 52, 2001: 72, 164). Det är också rimligt att Dekanozov, som hade nära band till säkerhetstjänsten, kände till att befann sig i sovjetisk fångenskap. Vetrovs brev till Dekanozov av rörande skäl till evakue- ring av diplomatisk personal från röda arméns uppmarschområde (AVPRF, f. 0140, op. 30 d. 129, l. 16), Dekanozovs anmärk- ning inför , med hänvisning till Budapest-legationens verksamhet att svenskarna ibland är alltför gästfria (P 40 R, 25/4-1945), och hans skriftväxling den 23–med Slavin och Vetrov rörande plundringen av Budapest- legationen (AVPRF, f. 0140, op. 31 d. 133, l. 1, AVPRF, f. 0140, op. 30 d. 129, l. 3), visar att han var insatt i frågorna kring den svenska legationen i . Bristen på korrespondens mellan sovjetledningens och diplomaternas agerande Vysjinskij förefaller ha fått kännedom om hur det verkligen förhöll sig med . senare deltog han emellertid i utformandet av ett svar vars innebörd var att måste ha omkommit i . Någon form av beslut rörande öde förefaller alltså ha fattats . Detta sammanfaller dock märkligt nog inte med den Avsåg att utväxla ? dokumenterade förändringen i de lägre tjänstemännens agerande inför svenska diplomater vilken skedde . Varför er- satte plötsligt de lägre tjänstemännen tillämpandet av samma för- farande i fallet , som man tillämpat i fallet af Sande- berg/Makarova, med spekulationer om förmodade död i , när personer i ledningen, av dokumenten att döma, varken tycktes ha varit informerade om öde, eller hade fattat något beslut om hur man skall förfara med honom? Det kan inte uteslutas att de sovjetiska diplomaterna tog tillfället i akt att ta upp olösta frågor (såsom Makarova och Granovskij), närhelst svenska företrädare tog upp Wallenbergssaken, utan att de hade någon vetskap om att fanns i , och utan att de hade någon direkt avsikt att föreslå ett utbyte av människor. Möjligtvis har man helt enkelt velat uppnå en jämvikt i diskus- sionen med de svenska företrädarna. Att detta är en rimlig tolkning framgår av det ovan presenterade brevet från Tjernysjev till Abramov av , vari han, som nämnts, uppmanade femte europeiska avdelningen vid utrikes- kommissariatet att mer noggrant följa vår brevväxling och vid lägliga tillfällen framställa våra frågor inför svenska legationen i . Det förefaller som Abramov, som en direkt följd av detta brev, började ta upp ärendet Makarova när anförde ärendena af Sandeberg, osv. Möjligtvis kan alltså det, som tycktes ha varit förtäckta propåer om utväxling från Abramov och Sysojev, i själva verket ha varit något av ett sovjetiskt diplo- matiskt standardförfarande: Närhelst den svenska sidan tog upp ett problem skulle ärendet Makarova, ärendet Granovskij m.fl. anföras från sovjetisk sida. Denna tolkning finner också stöd i Sysojevs uppteckning av samtalet med (då frågade om det från sovjetisk sida ifrågasattes en utväxling av ): Jag anmärkte, att jag inte kopplade samman dessa frågor [Makarova, Granovskij etc.], med Wallenbergssaken, men eftersom meddelat att Wallenbergssaken låg som en svart fläck på de svensk- sovjetiska relationerna, var jag tvungen att göra denna anmärkning mot bakgrund av de verkliga fläckarna på dessa relationer (AVPRF, f. 06, op. 9, p 1280, p. skrev i sin samtalsrapport att Sysojev synbarligen icke väntat denna vändning av samtalet (P 2 EuI, 12/12-1946). Avsåg att utväxla ? Detta låter antyda att Barck-Holsts fråga huruvida det från sovjetisk sida numera ifrågasattes en utväxling av , orsakat viss förvirring och rentav förskräckelse hos Sysojev. Den omständigheten att den ovan nämnda promemorian av Sysojev (i vilken Vysjinskij uppmanades ringa till Abakumov) var bifogad till denna samtalsrapport, och möjligtvis kan ha upprättats direkt i anslutning till samtalet, kan tyda på att Tjebotarjov omedel- bart efter mötet ringde upp Burasjnikov, varefter Abakumov berättade sanningen för Vysjinskij, som därefter avrådde sin lägre tjänstemän från att använda Wallenberg-ärendet som en bestånds- del i ett diplomatiskt standardförfarande för att uppnå jämvikt i förhandlingarna. förefaller det högst osannolikt att lägre tjänstemän, så- som Vetrov, Abramov, Sysojev och , som verkade i det sovjetiska utrikesministeriet åren efter 1930-talets terror och ut- rensningar vilka i hög grad också drabbat diplomatkåren (Con- quest, 1990: 423–425), skulle ha vågat ta egna initiativ i sina samtal om en försvunnen utländsk diplomat med främmande sändebud, eller ta upp enbart på grundval av en uppmaning från minister i . Frågans redan från början känsliga karaktär, och det faktum att själv, att döma av samtalsuppteckning från mötet , var medveten om att man från sovjetisk sida utfärdat instruktioner om skydd åt den svenska legationspersonalen vid beskickningen i , förstärker ytterligare utredningens skepsis till antagandet att de sovjetiska utväxlingspropåerna vid samtalen med och (, och ), skulle ha tillkommit på initiativ av tjänstemän på Abramovs och Tjernysjevs nivå. På de tre sovjetiska samtalsrapporter från de tillfällen då Wallenberg-ärendet kopplats samman med sovjetiska repatrierings- ärenden (från samtalet med och med 1946) angavs att Vysjinskij, Dekanozov, och tagit del av sam- talet Abramov/, och att Molotov, Vysjinskij, Dekano- zov, Zarubin, och tagit del av samtalen mellan Abramov/och /. Den sovjetiska utrikesledningen var således förtrogen med vad som sagts under dessa samtal (AVPRF, f. 0140, op. 31 d. 133, l.l. 12-13, AVPRF, f. 0140 op. 31 p. 26-27, AVPRF, f. 06, op. 9 p. SOU 2003:18 Avsåg att utväxla ? Det är också av intresse att notera att Tjernysjevs uppmaning till femte europeiska avdelningen vid utrikeskommissariatet att bättre följa korrespondensen från sovjetbeskickningen i sändes . Därefter träffades och vid tre (dokumenterade) tillfällen, , och . Vi det första mötet, , hade säkerligen Tjernysjevs förslag antingen inte kommit fram till , eller ännu inte implementerats. Makarova-ärendet be- rördes inte. Vid mötet tog Abramov upp Makarova med , efter att denne talat om återfärd till . hade alltså Abramov tagit del av brevet från Tjernysjev och börjat tillämpa dennes råd. Wallenberg-ärendet nämndes inte av . Vid mötet tog upp fallen och , varefter Abramov, åter i enlighet med Tjernysjevs uppmaning, bemötte dessa ärenden med ärendet Makarova. Först därefter tog upp . Abramovs svar på detta blev endast: Jag lovade att vidarebefordra dessa uppgifter till de vederbörande sovjetiska organen (Dokumentsamling, D11). Abramov tog alltså inte upp något av de olösta problemen i de svensk-sovjetiska relationerna som Tjernysjev anfört i sitt brev, när fördes på tal. Visserligen var naturligtvis frågan om Makarova redan använd, men Abramov kunde ha nämnt t.ex. frågan om de fem internerade sovjetiska sjömännen (som också nämndes i Tjernysjevs uppmaning till Abramov). Om vi antar att Abramovs sammankoppling av med Makarova skedde som ett direkt resultat av Tjernysjevs brev, är det rimligt att fråga sig varför Abramov inte tillämpade denna taktik på fallet vid mötet , när han faktiskt gjorde just det, , vid mötet . Detta kan tolkas som att Abramov mellan 1946 kan ha bett om instruktion från sina överordnade om hur han skulle förfara i fallet och därvid fått klartecken att börja tillämpa Tjernysjevs uppmaning om sammankoppling också på fallet . Att kopplades samman med Makarova vid mötet skulle följaktligen ha skett i enlighet med instruktion från ledningen. En ytterligare faktor som talar för att Abramovs sammankopp- ling av fallet med Makarova verkligen kan ha varit av- sedd som ett medveten invit till förhandlingar om (och Avsåg att utväxla ? följaktligen skedde med ledningens goda minne) utgörs av det faktum att Abramov tillämpade samma modell , . Sohlman skrev följande i ett handbrev till Engzell : När Pripp i annat ärende besökte chefen för i härvarande utrikesministerium, minister , tog den senare upp ärendet . sade, att en svensk, [] begått ett brott men att man vore villig att låta honom hemresa mot det att Makarova utlämnades (HP 21 B, 1/7-1948). Det rådde av Sohlmans rapport att döma ingen tvekan från sida att Abramov här framställde ett förslag om utväxling av Frösth mot Makarova. Det finns dock, anmärkningsvärt nog, inga tecken som tyder på att denna viktiga samtalsrapport någonsin satts i samband med det sovjetiska agerandet fallet . En ändrad sovjetisk utrikespolitik gentemot Abramovs sammankoppling av och samman- faller med en dokumenterad generell omsvängning i den sovjetiska utrikespolitiken gentemot . I ett brev till Molotov av konstaterade att och hade stärkt sitt inflytande över . De hade, enligt Tjernysjev, ökat sin handel med , de försåg med råvaror och bränsle, de hade skickat ett stort antal militära delegationer till , sålt vapen, samt intensifierat den politiska och kulturella propagandan i landet. Mot bakgrund av denna utveckling föreslog Tjernysjev att den sovjetiska politiken gentemot borde ändra karaktär. Det sovjetiska inflytandet i borde, enligt Tjernysjev stärkas (AVPRF, f. 012, op. 7, p. 119, d. 473, ll 8-10). Som förslag till åtgärder för att öka det sovjetiska inflytandet i anförde Tjernysjev att inte borde uppfatta den svenska vägran att repatriera de civila baltflyktingarna som ett hinder mot en förbättring av de svensk-sovjetiska relationerna, att borde stödja ansökan till Förenta natio- nerna, att man borde få till stånd en ökning av handelsför- bindelserna med , samt acceptera den av föreslagna miljardkrediten till . Avsåg att utväxla ? Tjernysjevs initiativ till förbättring av de svensk-sovjetiska rela- tionerna tycks av Molotov ha delegerats för vidare handläggning till chefen för den femte europeiska avdelningen vid utrikesministeriet Abramov. skrev Abramov ett brev till vari han orienterade denne om Tjernysjevs initiativ till översyn av den sovjetiska politiken gentemot och förslag till åtgärder, som enligt Abramov med vissa modifieringar låg rätt i tiden och var riktiga (AVPRF, f. 0140, op 31 d., r. 133, l.l. 13-13 ob). Abramov föreslog att man borde underrätta svenskarna om att kunde tänka sig en förbättring av relationerna, men endast på villkor att man från svensk sida erbjöd ett för den sovjetiska sidan tillfredsställande handelsavtal, att man erbjöd en kredit på goda villkor, att man tillät att öppna 5–6 konsulat i , att de svenska tidningarna slutade publicera artiklar vari utsattes för förtal. Abramov föreslog också att man möjligtvis kunde begära att de svenska kraven på ersättning för förlorad egendom i de sovjetockuperade baltiska staterna drogs tillbaka. Att ställa villkor inför svenskarna var enligt Abramov nödvändigt, eftersom svenskarna annars kunde bibringas uppfatt- ningen att den förändrade sovjetiska politiken var resultatet av en hård och oföränderlig svensk utrikespolitisk linje gentemot . sände Tjernysjev ett brev till Molotov vari han utvecklade sina resonemang av (AVPRF, f. 0140, op. 31 d. 133, l.l. Tjernysjev presenterade sju åt- gärder som var nödvändiga för att åstadkomma en förbättring i de svensk-sovjetiska relationerna. Under punkt sex skrev Tjernysjev följande: Många svenskar, i synnerhet företagare och några socialdemokrater, som har ett gott förhållningssätt till oss, har ofta sagt mig, att Söder- blom är pro-nazist, att han har tagit aktiv del i eftergiftspolitiken gent- emot , och att han därför inte kan vara svenskt sändebud i . Man har frågat mig om vår mening rörande och uttalat sin önskan att få honom utbytt. I syfte att åstadkomma en för- bättring av de ömsesidiga relationerna med borde vi få till stånd ett återkallande av och få honom utbytt mot någon mer objektiv och auktoritativ person. Den , som också är intresserad av en förbättring av förhållandet till oss, kommer att byta ut om vi blott gör en minsta antydan om detta (AVPRF, f. 0140, op. 31 d. 133, l.l. Avsåg att utväxla ? Det framgår av sändlistan att också Abramov fick del av Tjernysjevs brev. och hade därtill sannolikt utväxlat en eller flera skrivelser (som denna utredning inte har haft tillgång till), varigenom konkreta för- slag till åtgärder utarbetats. Dessa förslag sammanfattades därefter i en promemoria av Abramov som tillställdes Molotov (AVPRF, f. 0140, 31 d., 5 p. 133, l.l. Häri återkom, med vissa modifieringar, de ovan anförda förslagen, varefter man diskuterade hur den nya sovjetiska utrikespolitiken gentemot skulle igångsättas. Omsvängningen borde, enligt Abramov, inledas med krav på eftergifter från . Som ett första steg borde man kräva ett antal eftergifter från svensk sida. måste erbjuda ett lån på goda villkor, annullera sina krav på ersättning för nationaliserade egendomar i Balticum, byta ut det svenska sändebudet i osv. (AVPRF, f. 0140, 31 d., 5 p. 133, l.l. Den nya sovjetiska politiken gentemot tycks ha börjat tillämpas medan utarbetandet av densamma ännu pågick. meddelade Nikitin till Sohlman att man från sovjetisk sida ansåg det vara dags att återuppta förhandlingarna om utökade handelsrelationer. meddelade att det från sovjetisk sida fanns ett livligt intresse för handelsförbindelser med (HP 64 A, 15/3-1946), och telegraferade till att också Abramov påtalat det sovjetiska intresset för upptagande av handels- och kreditförhandlingar (HP 64 A, 26/3-1946). I ett längre handbrev till Sohlman noterade : Vad frågans politiska betydelse beträffar, vill jag tillägga, att det härifrån sett förefaller såsom om nu möjligheter förelåge för att reda upp svensk-ryska mellanhavanden av olika slag i samband med en handelsuppgörelse. Betydelsen härav ligger i öppen dag (HP 64 Er, 29/3-1946). telegraferade att han kallats till Mikojan för förhandlingar (HP 64 Er, 1/4-1946), och noterade i sin dagbok att telegram ang. ryskt intresse för återupptagande av handelsförhandlingar inkommit till . 'De politiska förutsättningarna finnas.' Jag har alltså haft rätt i min uppfattning att ett gott fhde till kunnat byggas upp. Avsåg att utväxla ? frigavs också af Sandeberg (även om detta också kan tolkas som en betalning för beslutet av att ut- lämna ingermanlänningarna till ). Att den ändrade sovjetiska politiken gentemot verkligen var påtaglig framgår inte minst av notering i dagboken : På UD fann jag att svar avgivits till Nikitin om en svensk miljardkredit plus handelsutbye därutöver ca 100 miljoner . I samband härmed ha ryssarna plötsligt ändrat inställning och äro all smiling. Skickar hem af Sandeberg och inviterar att besöka Mikojan. Såsom framgått ovan av breven rörande det sovjetiska beslutet att sända hem af Sandeberg, var både glatt överraskad men också förvånad över den plötsliga omsväng- ningen i det sovjetiska förhållningssättet till . Han konstate- rade att man dröjt med att utlämna af Sandeberg eftersom fallet Makarova inte fått sin lösning, men att man av allt att döma om kring , [] trots allt [beslutat] sända hem den siste svensken (80 B, 11/4-1946). Huruvida beslutet att sända hem af Sandeberg, eller Abramovs sammankoppling av ärendena Makarova/hade någon koppling till den nya politiken är inte känt. eller förekommer i de ovan anförda brev och promemorior som upprättades rörande tänkbara åtgärder för att åstadkomma en förbättring i de svensk-sovjetiska relatio- nerna. Det framstår dock som ett intressant sammanträffande att Abramov inte kopplar samman fallet med Makarova vid mötena med 1946, då alltså den nya sovjetiska politiken ännu inte utarbetats och trätt i kraft, och att Abramov faktiskt gör denna sammankoppling efter att den nya linjen utarbetats och trätt i kraft. Det synes rimligt att anta att sammankopplingsförfarandet skedde på instruktion från högsta ort. Följaktligen är det rimligt att också upphörandet med denna modell skedde på order från den sovjetiska statsledningen.