sou · GRB391d6 · 2004-01-01 00:00:00 — En hedonist kan kommentera värden som kunskap, frihet och kärlek på det sättet att de uppskattas som viktiga instrumentella värden. Dessa värden får varierande poäng, beroende på i vilken grad de resulterar i livsglädje. Hedonismen har en tilltalande upp- skattning av livsglädjen, men den ger en diskutabel begränsning, genom att se livsglädje och lycka som det enda egenvärdet. Men vi bör rimligtvis ha med livsglädje och eufori som ett egenvärde när vi reflekterar över det goda livet. Skrattet, leendet och humorns lätt- het är källflöden i livet. Den stilla förnöjsamheten och den jublande lyckan och allt däremellan, tillhör den genuina mänskliga repertoa- ren. Kärlek, livsglädje, frihet och kunskap är alltså förslag på egen- värden för ett gott liv, för människans väl. För att ta ställning till hur vi skall handla och leva kan vi behöva en rangordning av våra egenvärden. Möjligen kan vi skapa en sådan rangordning utifrån frågan vad som är svårast att sakna som erfarenhet och förmåga. Det som är svårast att vara utan, kan vi se som det främsta egen- värdet. Om vi utgår från dessa fyra värden är min bedömning att kärlek i så fall bör vara det främsta värdet. Att sakna kärlek som erfarenhet och förmåga innebär en livets misär. Ordningsföljden mellan de tre andra egenvärdena kan sedan förslagsvis vara: livs- glädje, frihet, kunskap. 42 1 Kor. Etik för politik med äldrepolitik som exempel Vi kan också föreslå ett femte egenvärde som utgör en mera ren- odlad existentiell kategori och handlar om människans roll i till- varon. Hur skall vi beröras av detta oerhörda och underbara faktum att vi existerar och är en del av en värld och en historia? Varför är inte allt intet? Varför finns det sådant som materia, liv, med- vetande, kunskap, frihet, glädje och kärlek? Hur skall vi förhålla oss till existensens faktum och villkor? Vad är människans roll och till- varons yttersta grund? Existentiella frågor av det slaget aktualiserar tillstånd och värden som känsla för livets mening, känsla av sam- manhang, upplevelse av helighet och längtan efter . Till ett gott och autentiskt mänskligt liv bör vi i så fall räkna en reell upptäckt av de frågor och erfarenheter som kan ta sig uttryck i existentiellt sökande, i en orientering mot en livsåskådning och kanske mot religiös tro. Det har ett egenvärde att vi förundras inför tillvaron och ställer klassiska frågor om livets innebörd och till- varons grund. Frågor om vår existentiella självförståelse följer oss genom livet. Det har ett egenvärde att ställas inför sådana frågor och att finna svar som kan ha en rimlighet och relevans. Dessutom har det ett egenvärde att vi får söka en existentiell självförståelse i frihet och i samförstånd med vår kunskap. Egenvärden och nödvändiga instrumentella värden De egenvärden vi berört är inte självklart direkt relevanta för (äldre)politik eller för vård och omsorg. För politik och offentliga verksamheter behöver vi snarare tänka i instrumentella värden, som ger den enskilde möjligheter att välja och erfara de egenvärden man önskar sig. Det handlar främst om att motverka hinder eller ge resurser för att den enskilde skall kunna finna sådant som kärlek, livsglädje, kunskap, frihet och en existentiell självförståelse. Till viktiga instrumentella värden kan vi till exempel räkna sådant som välfärd och hälsa. Vad gäller tillstånd och strukturer som rätt- visa, jämlikhet och demokrati kan de också ses som nödvändiga instrumentella värden. Det är också möjligt att uppfatta sådant som rättvisa och jämlikhet som strukturvärden som har karaktär av egenvärden, giltiga i sig själva. Ett annat strukturvärde som ibland uppfattas som ett egenvärde är demokrati. Etik för politik med äldrepolitik som exempel bär i så fall att demokratins process och struktur är värdefull, även om den inte skulle medföra något annat gott. Konsekvensbedömningar i vardagslivet kan omfatta en mängd instrumentella värden och verksamheter. Vi vill umgås med vänner, vistas i naturen, se på eller spela fotboll, resa utomlands, gå på teater, gå i kyrkan, se filmer, läsa böcker, njuta av god mat och dryck, odla grönsaker och inreda ett hem. Dessutom behöver vi ekonomiska resurser och vi är angelägna om vår hälsa. Men vid när- mare eftertanke skulle vi knappast beteckna allt detta som verksam- heter eller resurser som har ett eget värde. De får sitt värde genom det utbyte de ger oss och då kan detta utbyte bedömas i egenvärden som kärlek, livsglädje, frihet, kunskap och en existentiell själv- förståelse. Sådana egenvärden tillhör det personliga livet snarare än den politiska diskussionen. Men självklart har de också en politisk rele- vans. Om jag hävdar egenvärden av det slaget i kombination med en utilitaristisk konsekvensetik, blir innebörden att politik och samhällsliv bör ha den karaktären att dessa egenvärden i så hög grad som möjligt blir tillgängliga för så många som möjligt. Utilitarism i kombination med självförverkligande som etisk grundposition Vi erinrar på nytt om de värden och normer vi tidigare aktualiserat och ställer några varför-frågor: Varför är det angeläget med välfärd och trygghet, värdighet/integritet, (val)frihet/självbestämmande, rättvisa och jämlikhet? Varför bör vi hävda principer om huma- nitet, solidaritet och mänskliga rättigheter? Varför skall vi hävda samhällsvärden som demokrati, samhällelig vitalitet och stabilitet, statens primäransvar eller subsidiaritetsprincipen? Varför är per- sonligt ansvar och etisk utveckling angelägen? Utifrån en utilitaristisk inriktning mot ett självförverkligande med flera egenvärden blir svaren på dessa frågor ytterst en hänvis- ning till att dessa normer och (instrumentella) värden ger de bästa förutsättningarna för att så många som möjligt i så hög grad som möjligt skall erfara och utveckla kärlek, livsglädje, frihet, kunskap och en existentiell självförståelse. Om vi i stället kombinerar utili- tarismen med hedonismen eller med en inriktning mot önskeupp- fyllelse blir den etiska grundpositionen i stället en hänvisning att så många som möjligt skall bli så lyckliga som möjligt respektive att så Etik för politik med äldrepolitik som exempel många som möjligt skall få sina önskningar uppfyllda i så hög grad som möjligt. Men varför skall vi vara angelägna om människans väl? Varför bekymra oss om goda konsekvenser, egenvärden och instrumen- tella värden? En konsekvensetisk inriktning tycks förutsätta en grundläggande bejakelse av människans värde, just därför är vi angelägna om att det går människan väl. Människovärdesprincipen kan formuleras så att människans värde är högt och lika samt att det är givet med livet, alltså oberoende av meriter, status eller nivån på den egen livskänslan. Människors upplevelser och livsförhållanden har betydelse därför att människan först är obetingat värdefull, oavsett sina erfarenheter. Denna för- ståelse av människans värde kan utgöra en etisk grund- och slut- position. I en etisk argumentation kan hänvisningen till män- niskans höga, lika och givna värde utgöra ett slutargument. Men människovärdesprincipen kan också utgöra en ännu mera funda- mental princip, den kan utgöra det avgörande skälet för att över- huvudtaget ta etiska frågor på allvar. Människovärdesprincipen och människans väl Samtliga de värden och normer som vi aktualiserat på en första- handsnivå och på en mellannivå skulle kunna hänvisa till människo- värdesprincipen som en grund- och slutposition (se den sche- matiska översikten i avsnitt 1.1). Ett viktigt undantag utgörs dock de olika positioner som just diskuterats, om vad som har egenvärde i livet och utgör människans egentliga väl: Är det enbart livsglädje som i hedonismen, enbart önskeuppfyllelse som i preferentialismen eller självförverkligande med flera egenvärden? Bedömningen av just den frågan kan inte sägas ha någon direkt relation till männiko- värdesprincipen, annat än att denna princip gör det goda livet och människans väl till något ytterst angeläget och att alla människors goda liv har yttersta vikt. Uppfattningar om vad det goda livet och människans väl består av kan också anknyta till människovärdes- principen i den betydelsen att människan har ett högt värde, just för att hon har förutsättningar att nå ett rikt liv. Etik för politik med äldrepolitik som exempel värdesprincipen ger oss dock inget besked om vad detta goda liv består av. De bedömningarna får vi göra från andra erfarenheter och utgångspunkter. Det finns flera olika typer av argument för idén om människans höga, lika och givna värde. Låt oss granska några sådana argument. En variant är att hävda människovärdesidén utifrån naturrättsliga resonemang. Människovärdet blir en del av tillvarons grundstruktur, ett slags dimension av verkligheten. Vidare ingår det i vår mentala och intellektuella grundutrustning som människor att kunna iden- tifiera detta värde, att erfara det mänskliga livets vikt. Både själva människovärdet och vår förmåga att identifiera och artikulera detta värde är då ett uttryck för moraliska och mentala grundvillkor i vår tillvaro. Människovärdesidén kan också hänvisa till en religiös grundsyn. I de judiska, kristna och muslimska traditionerna är människan främsta skapelse. Människan har till och med rollen att ge en antydan om det gudomliga, att vara en avbild, en markör för det heliga. Vi har alla denna gudomliga kod som en inneboende möjlighet, även om vi lever trivialt eller destruktivt. Därför är varje människa värd respekt och omsorg, oavsett om hon är välbekant eller främmande, vän eller fiende. Ett liknade resonemang finns i den antika stoicismen. Varje människa är genom sin tankeförmåga en exponent av den för- nuftiga världssjälen. Den intelligens som genomsyrar världen och är en förutsättning för en meningsfull tillvaro, har en representant i varje människa. Ett angrepp på en människa är därför riktat mot tillvarons grundvillkor. Om man tillhör någon av de stora världsreligionerna tycks män- niskovärdesidén så att säga följa med på köpet. Även om hin- duismen och buddhismen har en större uppmärksamhet på alla levande varelser är människan tveklöst den utan jämförelse främsta existensen. I alla religioner hävdas det mänskliga livets helgd. Men detta gäller bara som ett idealtypiskt resonemang, i betydelsen att det finns idéer och texter inom religionerna som kan tolkas som ett klart stöd för människovärdestanken. Det är dock tveksamt om det kan sägas om någon av världsreligionerna att den varit en stark kollektiv aktör för det höga och lika människovärdet. Etik för politik med äldrepolitik som exempel I kristendomens idéhistoria finns det en ganska inflytelserik tankelinje, som i vissa varianter kontrasterar och människans värde. En bakomliggande tanke kan vara att det finns en begränsad värdepott att använda, om människan får poäng blir det på bekostnad. Det framstår närmast som en teologisk dygd att under- känna människan: All ära åt . och människan tycks för- hålla sig till varandra som den generöse domaren till den ångerfulla förbrytaren eller som berget till såpbubblan. Att älskar män- niskan beror inte på någon kvalitet som människan har. kär- lek är omotiverad, en akt av ren nåd. Om man skall tala om män- niskovärde i den varianten av idétradition, så är det ett värde som tillräknas människan genom att älskar henne. Att enbart ge människovärdesidén en religiös utgångspunkt förefaller för snävt. Även om idén om det lika och höga människo- värdet ingår i de stora världsreligionerna, finns det också vägar till en sådan övertygelse helt utan religion. I annat fall måste man visa att de agnostiker och ateister som hävdar människovärdesidén gör sig skyldiga till tankefel. Det finns inget i människovärdesidén som den formuleras här som logiskt eller psykologiskt kräver att vi först bejakat en religiös tro, till exempel någon variant av kristen- domen. En tredje möjlighet är att se människovärdet som ett slags tan- kens axiom, en nödvändig utgångspunkt för en fortsatt hållbar konstruktion av etiken. Det är ett argument med en logisk inne- börd. Tanken är att andra etiska argument kommer att hänga i luften om vi inte bestämmer oss för människovärdesprincipen som en basprincip. Om inte människans liv har ett grundvärde, varför alls bekymra sig om etiska frågor om hur vi skall handla och leva? Vi kan också ge skäl för människovärdet som hänvisar till sär- skilda kvaliteter i det normala mänskliga livet. Sådana kvalitetsegen- skaper hos människan kan vara sådant som förnuft, viljefrihet, förmåga till kärlek och till livsglädje. Vi kan ha jagidentitet, kun- skapsförmåga och en planerande viljeförmåga. Vi kan skapa kultur och konst, skriva historia, filosofera om tillvarons villkor och ställas inför etiska val. Det är egenskaper och förmågor som gör oss till personer och det innebär ett kvalitativt språng att ha dessa egen- skaper jämfört med att sakna dem. Just för att människan faktiskt eller potentiellt har dessa egenskaper skall vi tillerkännas det högsta värdet av allt liv. Detta resonemang har viktiga poänger, men det medför också komplikationer. Hur skall vi se på människor som har en grav Etik för politik med äldrepolitik som exempel utvecklingsstörning eller drabbats av en sjukdom, som kraftigt reducerat eller helt slagit ut en del av dessa egenskaper? Om män- niskovärdet grundas i vissa egenskaper tycks det innebära att män- niskovärdet blir olika, beroende på i vilket grad människor är förnuftiga, gör fria val samt uttrycker kärlek och livsglädje? Och det betyder väl dessutom att en människas värde skiftar genom livet, beroende på hur vi är under livsloppet? Detta kvalitets- argument för att människovärdet skall ses som överordnat djurens och den övriga naturens värde tycks bli ett argument mot det lika människovärdet. En möjlighet är då att hävda att värdet gäller den mänskliga arten, som är i besittning av dessa specialkvalitéer. Varje människa skall värderas som en medlem av denna förnäma art, även om man inte gestaltar de specifika egenskaper som är förnämsta. Ett femte sätt att resonera om människovärdet är att hänvisa till en grundläggande erfarenhet av livets storhet. Människovärdesidén är relaterad till ett slags personerfarenhet, en upplevelse av andra människor som fullvärdiga subjekt och en visshet om det egna livets vikt. Det handlar om grundläggande värde- och kärleks- erfarenheter av den mänskliga tillvaron. Idén om det lika, höga och givna människovärdet kan ses som en summering eller systema- tisering av sådana erfarenheter. Detta resonemang ligger nära det föregående kvalitetsargumentet, men det är mera inriktat på er- farenheten av att leva och att samspela med andra människor, än att särskilja ett antal värdefulla egenskaper. När vi hävdar vårt eget och allas värde, ger vi en kärleksförklaring till livet och identifierar därmed ett ansvar för varandra. En sådan värdeupplevelse är besläktad med den Jag-Du–erfarenhet som be- skrivs av (1878 1965). Denna förpliktande erfarenhet av den andra människan och av livets värde är inte tillgänglig utifrån cynism, misantropi eller självförakt, det är en del av tragiken i sådana livshållningar. Etik för politik med äldrepolitik som exempel Denna erfarenhet av det mänskliga livets storhet uttrycks i dik- ten Romanska bågar av Inne i den väldiga romanska kyrkan trängdes turisterna i halvmörkret. Valv gapande bakom valv och ingen överblick. Några ljuslågor flämtade. En ängel utan ansikte omfamnade mig och viskade genom hela kroppen: Skäms inte för att du är människa, var stolt! Inne i dig öppnar sig valv bakom valv oändligt. Du blir aldrig färdig, och det är som det skall. Jag var blind av tårar och föstes ut på den solsjudande piazzan tillsammans med Mr och , och och inne i dem alla öppnade sig valv bakom valv oändligt. Resonemanget om att människovärdesidén uttrycker en grund- läggande summerad värde- och kärlekserfarenhet av den mänskliga tillvaron är förenligt med de andra typerna av argument. Hän- visning till en egen erfarenhet har dock en viss bräcklighet som argument. Men förhoppningen är att de man resonerar med kan identifiera samma slags erfarenhet hos sig själva. På samma sätt som människovärdesidén kan ses som en sum- mering av värde- och kärlekserfarenheter, så kan den uppfattas som en systematisering av våra reaktioner när vi finner att människor – vi själva eller andra behandlas nonchalant, orättvist, med bristan- de aktning eller direkt kränkande. Det resonemang som förefaller mest övertygande är det som uppfattar människovärdesidén som en summering och systematise- ring av vissa genuina erfarenheter av det mänskliga livet. Erfaren- heter av kärlek eller reaktion på kränkning kan ses som olika sidor av samma grundhållning till människan. Mest tilltalande är dock att se människovärdesidén som ett slags kärleksförklaring till män- niskan och det mänskliga livet, grundad i en erfarenhet av livets storhet och möjligheter. Att bejaka människovärdet blir i huvudsak liktydigt med att bejaka etiken som kategori, som ett ofrånkomligt område för analys, bedömning och handling. Det innebär att ta det viktiga på allvar. Etik för politik med äldrepolitik som exempel När människovärdesprincipen diskuteras är det vanligt att hänvisa till (1724 1804). Ett resonemang hos som kan ses som ett stöd för denna princip är de tre så kallade praktiska postulaten. De handlar om att människan har en fri vilja och en odödlig själ samt att existerar. Dessa tre ståndpunkter kan vi inte hävda genom att hänvisa till iakttagelser eller inre erfarenhet. Men det är uppfattningar vi måste räkna med postulera för att det överhuvudtaget skall vara meningsfullt att ta etiken på allvar och föra etiska resonemang. Med dessa postulat om människan görs också en bejakelse av livets storhet. Denna bejakelse uttrycks också i Kants välkända hänvisning till två förhållanden som ständigt fyller honom med förundran: Stjärnehimlen ovan honom och den moraliska lagen inom honom. Den moraliska lagen och dess plikter är för ett uttryck för människans främsta egenskap: förnuftet. Av grundläggande betydelse i Kants etik är också det så kallade kategoriska imperativet. En version av detta imperativ formuleras så att man skall behandla människan som ett mål i sig själv och inte bara som ett medel. Det är ett slags personrespektargument som främst har en psykologisk-logisk innebörd. Tanken är att jag hand- lar i strid mot min mänskliga identitet som person om jag betraktar mitt eget liv bara som ett redskap för andra (eller för något syfte hos mig själv). Upptäckt eller uppfinning? Denna diskussion om olika huvudargument för människovärdes- idén har förutsatt att detta värde utgör en dimension av det mänskliga livet. Människovärdet har i så fall ett slags objektiv status och utgör en aspekt av verkligheten. Det är den grundtanken som kommer till uttryck i FN:s deklaration om mänskliga rättigheter som startar med orden: Enär erkännandet av det inneboende värdet hos alla medlemmar av människosläktet och av deras lika och oförytterliga rättigheter (min kursivering). Det är alltså inte vår värdering av människan som skapar detta värde. Snarare är vår värdering en upptäckt och en erkännande artikulering av människo- värdet. Om vi menar att människovärdet är hotat innebär det i så fall inte direkt att själva värdet är hotat (det kan per definition inte hotas), men att allt färre identifierar och respekterar människo- Etik för politik med äldrepolitik som exempel värdet och att behandlingen av människor inte är korrekt utifrån människovärdesprincipen. Det finns också människovärdesidéer av mera subjektivistiskt slag. Människovärdet blir då snarare en uppfinning än en upptäckt. Vi kan till exempel se människovärdesidén som en konstruktion som skapar en meningsfull bild av människan. En annan variant är att se idén som en evolutionens effekt, utvecklad i den mänskliga historien på grund av idéns bidrag till mänsklighetens överlevnad. Konsekvenser av människovärdesidén, människovärdet som etisk grundposition Om vi hävdar det höga och lika människovärdet har vi bejakat den grundläggande vikten av det mänskliga livet och av varje människas liv. Men vad har vi i övrigt bejakat, vilka etiska slutsatser följer av idén om människovärdet? På den punkten finns det olika meningar, men också vissa standarduppfattningar. Flera av de värden och normer vi tidigare aktualiserat kan ses som uttryck för idén om det höga och lika människovärdet. Det är till exempel vanligt att förankra medborgerliga och mänskliga rättigheter i människovärdet, kombinerat med en tolkning av vilka fundamentala behov vi människor har. Människovärdet är också grunden för att bejaka det avgörande värdet av människans väl, att vi får leva ett så bra liv som möjligt. Utifrån människovärdet är det också naturligt att hävda prin- cipen om humanitet och möjligen också om solidaritet. Även om solidaritet har en partikulär karaktär och avser specifika grupper och avgränsade krav, kan människovärdesprincipen vara en under- förstådd position. Även värden och normer som till exempel väl- färd, integritet-värdighet, rättvisa och jämlikhet kan grundas på män- niskovärdesprincipen. Vi kan uppfatta människovärdet som en grundposition som andra etiska bedömningar kan hänvisa till. Men vi har också erinrat om att människovärdesprincipen kan utgöra en princip på en ännu mera grundläggande nivå: Människovärdet är grunden för att överhuvudtaget ta etiska frågor på allvar. Bejakelsen av människans höga värde utgör en bejakelse av etikens vikt och giltighet som kategori. Utan det höga människovärdet finns det med andra ord överhuvudtaget ingen anledning att bekymra sig om etik. Etik för politik med äldrepolitik som exempel 1.4.8Människans värde och väl som grundposition Om vi anger människans värde och väl som grund för en etisk bedömning har vi gjort två positionsbestämningar. Vi har dels be- jakat människovärdesprincipen om människans höga, lika och givna värde, dels har vi uttryckt en uppmärksamhet på vad som utgör ett gott liv för människan. Det innebär att vi är intresserade av vilka konsekvenser som olika handlingar, verksamheter och regler ger för alla som berörs. Både människovärdesprincipen och en konsekvensetisk bedöm- ning har filosofiska komplikationer, och det har naturligtvis även en kombination av dessa två idéer. I detta sammanhang finns inte utrymme för att diskutera dessa frågor närmare. En kombination av människovärdesidén och konsekvensetiska bedömningar är dock angelägen och tycks även motsvara hur vi vardagligt resonerar i etiska frågor. Angrepp på konsekvensetiska teorier med hänvisning till männoskovärdesidén blir ofta en ofruktbar och missvisande kritik. Den som hävdar människans värde bör rimligen också vara intresserad av människans väl. Människans värde och väl som grundposition knyter an till gyllene regeln och kärleksbudet. Det är också en grundposition som är förenlig med naturrättsliga teorier och även med vissa sociala kontraktsteorier. 2 Prioriteringar och etik Samhälleliga prioriteringar har (i princip) föregåtts av eller går parallellt med två typer av bedömningar. Den ena typen av bedöm- ning är etisk och handlar om vilka värden och normer som skall vara allmänt vägledande för politik och samhällelig praxis för ett visst område. En andra typ av bedömning kan betecknas som empi- risk. Det är fråga om att bedöma de faktiska samhällsekonomiska villkoren för och effekterna av olika offentliga insatser. Till denna typ av bedömning hör ibland demografiska prognoser och även strategiresonemang om vilken politik och praxis som det är möjligt att genomföra. Förenklat handlar etiska bedömningar om vad som är önskvärt och empiriska om vad som är möjligt. Prioriteringsproblemet upp- kommer först om de samlade intentionerna eller insatserna hindras Etik för politik med äldrepolitik som exempel av en förmodad eller konstaterad brist på resurser. Allt som är önskvärt är inte möjligt, men vad är mest önskvärt?