sou · GRB386 · 2004-01-01 00:00:00 — Forskningsbehovet för minkar skulle behöva prioriteras framför annan forskning om djur. Jag vill inledningsvis framhålla att utredningens arbete bedrivits med stor lyhördhet och öppenhet. Såväl utredaren som utredningens sekreterare har med stort engagemang tagit emot de synpunkter som lämnats. I många avseenden anser jag att utredningen innebär ett viktigt avstamp för att djurskyddsaspekterna på pälsdjursfarmning ska få genomslag. På många viktiga punkter delar jag trots detta inte de slutsatser som redovisas i utredningens betänkande. I detta yttrande redovisar jag de avvikande ståndpunkter och slutsatser som jag har inom tre viktiga områden för utredningen. Avslutningsvis redovisar jag även några övergripande ståndpunkter inom djurpolitiken, som har bärighet på frågor som rör pälsdjurs- uppfödning och pälsdjursnäringens framtid, och som därmed också ryms inom utredningen. Jag anser att pälsdjursnäringen i första hand bör avvecklas av etiska skäl. I mitt yttrande anger jag dock även synpunkter på en avveckling av pälsdjursnäringen av djurskyddsmässiga skäl och en anpassning av näringen till djurskyddslagens krav. Jag delar inte uppfattningen att minknäringen ingår i ett kretslopp, som sammantaget kan anses ge positiva miljöeffekter. slog i sitt betänkande Framtidens miljö – allas vårt ansvar, SOU 2000:52, fast att ett kretslopp som är uthålligt ur miljösynpunkt bör vara giftfritt och resurssnålt. De miljöpröv- ningar som gjorts, bl.a. av i , har visat att minknäringen inte lever upp till de krav som bör ställas på ett miljömässigt uthålligt kretslopp. Bland annat sker gödsellagringen direkt på mark med vidhängande näringsläckage. i kommenterar detta på följande vis i sitt miljöpröv- ningsbeslut: Detta är enligt svenska förhållanden i så fall den enda djurhållningsform av större omfattning, som tillåts lagra gödsel direkt på mark, där näringsämnen och föroreningar i stor mängd med myndigheternas goda minne tillåts förorena mark och vatten- områden helt obehindrat. Inom flera led av pälsproduktionen används miljöfarliga kemikalier. Minknäringen använder, även här enligt miljöprövnings- beslut vid i , bekämpningsmedel som det saknas data kring rörande effekterna i miljön. Även under beredningsfasen används en rad miljöfarliga kemikalier. Denna användning bör tas med i bedömningen av minknäringens miljöeffekter. Utredningen framhåller att minknäringen tar hand om rest- produkter från bland annat fiskeindustrin, kycklingindustrin och slaktindustrin. Detta är sant, men finns det andra möjlig- heter för kvittblivning av restprodukter från näringar som genererar organiskt avfall. Bland annat kan man förbränna djuravfall i pannor av s.k. fluidtyp och utvinna energi ur avfallet. En annan aspekt som man bör lägga på minknäringen ur miljö- perspektiv är dess påverkan på naturmiljön. De minkar som etablerat sig i härstammar från minkfarmerna, i första hand från minkar som släpptes ut under . Till detta skall dock läggas det faktum att minkar tagit sig ut från farmerna. ingår inte naturligt i den svenska faunan och de minkar som kommer från farmerna orsakar stora problem i naturmiljön, inte minst för fågellivet. Flera av de farmer som finns i ligger i sådana skyddsvärda miljöer (bl.a. nära fågel- skyddsområden) att de troligtvis inte fått etableringstillstånd med dagens regler. En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen Utredningen har gjort en mycket ambitiös genomgång av den forskning som finns tillgänglig på området. I genomgången åter- finns bland annat Veterinärmedicinska Sällskapets, SVS, rapporter . slog SVS fast att det bör ankomma på pälsnäringen att före utgången av 1993 kunna redovisa forskningsresultat rörande behov av alternativ relation till vatten i närmiljön. I uppföljningen 1996 slog SVS vidare fast att en strävan i arbetet med att komma till rätta med stereotypiproblemen måste vara att ska kunna utöva så mycket som möjligt av sin beteenderepertoar. Djurens rätt har i en rad skrivelser , till ansvarigt verk, pekat på att de djurhållningssystem som används inom mink- näringen inte är konstruerade på sådant sätt att de kan anses utgå från djurens behov. Tyvärr har denna kritik länge klingat ohörd, som näringen själv inte tagit initiativ till utveckling av djurhållningen. En fråga som vi ställt är vem som ska ha the benefit of the doubt när osäkerhet råder kring om vissa beteenden är biologiska behov eller ej. Med tanke på att djurskyddslagen ska skydda djuren, borde utgångspunkten vara att en försiktighet bör tillämpas där djuren hamnar i den tyngsta vågskålen En annan princip som borde vara rådande är att djur har samma biologiska behov i fångenskap som i det fria, så länge som inget annat visats. Utredningen belyser även Masons forskning. Masons forskning har publicerats i , den mest prestigefyllda tid- skriften i världen på området. Enligt oberoende forskare, som t.ex. Per och , har i sin forskning visat att minkar som har erfarit att simma har ett behov av att få göra det. Frågan som kvarstår är alltså om detta gäller även för minkar som inte har erfarenheter av att simma. Försiktighetsprincipen borde ge svaret att det först måste visas att så inte är fallet innan man bör hålla minkar utan tillgång till vatten att simma i. Som jag uppfattat forskningsläget, efter att ha varit i kontakt med ledande forskare i bland annat , och , så är de oberoen- de forskarna i stort sett eniga om att det endast är det avgörande beviset som saknas för att man ska ha visat att minkar har ett biologiskt behov av vatten att simma i. Som redovisas i utredningen så har fattat beslut om att minkar inte får hållas i fångenskap utan tillgång till simvatten . Jag anser att beslutet är välgrundat, utifrån den rådande forskningen om minkarnas välfärd. En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen a) Av djurskyddsmässiga skäl Utredningen landar i slutsatsen att minknäringen skall ha förbättrat välfärden för minkarna. Om inte detta sker anser utredningen att minknäringen bör avvecklas av djur- skyddsskäl. Utredningen för fram, att om indikationerna om att 4 § djurskyddslagen inte är uppfylld har upphört till slutet av , så bör minknäringen läggas ner helt eller delvis. Mot bakgrund av att SVS angav att minkar i allt för hög utsträckning utförde stereotypier, och att djurhållningen i stort sett varit oförändrad, anser jag att minknäringen inte tagit sitt ansvar och arbetat för utveckling. Att ytterligare medge tid för minknäringen att utveckla djurhållningen anser jag vara omotiverat. Av djurskyddsmässiga skäl bör istället de föreskrifter för hållning av minkar, och som meddelats av , dras tillbaka och ersättas med ett förbud. Om minknäringen istället ska ges tid till att förbättra välfärden för minkarna måste den vara mycket kort, förslagsvis . Under den tiden ska näringen ha utvecklat nya system. Dessa ska prövas enligt reglerna för nyteknikprövning. En sådan hantering av minknäringen vore analog med hur rävnäringen hanterats tidigare. Jag anser dock inte att samhället ska lägga medel på forskning kring nya hållningssystem för minkar. Ett enigt djurskyddsråd vid angav i en skrivelse till verket att enligt djurskyddsrådets uppfattning bör eventuella forsk- ningsmedel inte anvisas till att utveckla och förbättra metoder för hållande av räv. Sådan forskning bör således efter egna priorite- ringar ankomma på näringens egen organisation. Jag anser att motsvarande bör gälla för minknäringen. De medel som samhället avsätter för djurskyddsforskning bör gå till mer angelägna projekt. När det gäller hållning av chinchillor har tagit fram nya föreskrifter. Något datum för ikraftträdande finns ej. Nya system måste, med tanke på att det inte finns några utvecklade som uppfyller föreskriften, enligt min mening prövas som ny teknik. Mot bakgrund av att inte heller chinchillanäringen arbetat aktivt för att förbättra sin djurhållning anser jag att endast , förslagsvis , till en eventuell omställning till hållande i nya system kan ges. I sammanhanget bör nämnas att det var Djurens rätt som slog larm till regering och verk om att chinchillanäringens djurhållning inte uppfyller djurskyddslagens krav. b) Av andra skäl än djurskyddsmässiga Vi står inför en stor utmaning, nämligen att utveckla vårt samhälle så att det blir hållbart ur djuretiskt perspektiv. kräver vår livsföring att långt över 100 miljoner djur får sätta livet till, i många fall under plågsamma former. Djur i fångenskap kan, utom då det gäller försöksdjuren, få användas för vilka triviala syften som helst. Inom försöksdjurspolitiken är dock inriktningen att använd- ningen av djur ska begränsas. De djurförsöksetiska nämnderna ska avslå ansökningar om att få utföra djurförsök när användningen saknar allmänintresse. Detta ska ske oavsett om djuren ska komma att utsättas för lidande eller ej. Jag anser att ett viktigt steg i byggandet av ett djuretiskt hållbart samhälle är att vi begränsar användningen av djur. Det är inte rim- ligt att djur ska få användas till vilka syften som helst. När det gäller pälsdjursuppfödning finns det en majoritet i samhället som vill se en avveckling. Det finns också en klar majoritet för detta i , åtminstone om man ser till de löften som ställdes ut under förra valrörelsen och på beslut fattade under partikongresser etc. Det finns också en mycket stor aversion bland konsumenterna i för djurpälsprodukter. Det visar sig inte minst av att allt fler butikskedjor vägrar att befatta sig med varor som innehåller djurpäls och att de djurpälsar som produceras i svenska farmer i stort sett helt och hållet går på export. Att utveckla ett djuretiskt hållbart samhälle är enligt min mening ett angeläget allmänt intresse. Jag anser vidare att det finns möjlig- heter för politikerna att fatta beslut om en avveckling av pälsdjurs- näringen som ett led i detta samhällsbyggande. Grundlagen ger politikerna möjlighet att från fall till fall pröva eventuella inskränk- ningar av den befintliga näringsfriheten och egendomsskyddet. Ett förbud mot pälsdjursfarmning har redan av etiska skäl (public morality) införts i . Beslutet kan anses vara tvingande i den mening att det inte medger möjlighet för någon att starta upp farmer. I har man således gjort bedömningen att ett förbud mot pälsfarmning är förenligt med Europarådskonventio- nen, såvida man ger ekonomisk kompensation för inskränkningen. Jag delar den uppfattningen. Jag anser dock att den ekonomiska kompensation som bör utgå till farmarna i bör vara avse- värd lägre än de siffror som utredningen anger. Bakgrunden till detta är att vad som ska kompenseras är inte farmer som utvecklats i enlighet med djurskyddslagen. Vad som ska kompenseras är farmer som man (SVS utredning) pekade på innebar att minkarna utförde för hög grad stereotypier. Djurskyddslagen ställer tydliga krav på den som äger djur. Inom vissa områden, t.ex. verksamhet som innebär att någon föder upp pälsdjur yrkesmässigt eller i större omfattning, är verksamheten dessutom tillståndspliktig. Bakgrunden till detta återfinns i propo- sitionen om Djurskyddslag m.m. (1987/88:93). Departementschefen anför att hållning av pälsdjur ställer krav både på goda insikter om uppfödningen och på personliga och materiella kvalifikationer hos djuruppfödarna. Jag anser givetvis att ovanstående krav är bra, men de är inte tillräckliga. Detta kan exemplifieras av att pälsdjursnäringen på ett möte på så sent som angav att minkarna inte utförde några stereotypier i burarna utan att de motionerade. Uttalandet vittnar om att tillståndskraven generellt bör kompletteras med tydligare krav på kunskap om djurs beteende och behov. Den centrala djurskyddsmyndigheten bör ges i uppdrag att utarbeta detaljbestämmelser kring detta. föreslog , tidigare generaldirektör för , att djurskyddsorganisationerna skulle ges möjlighet att till regeringen överklaga styrelsens beslut om före- skrifter. Jag anser att det faktum att inte tillräckligt har drivit på för utveckling av detaljregler för minkhållningen åter aktualiserar förslag. Om det skulle visa sig att den nya djurskyddsmyndigheten inte heller tillräckligt driver på för utveck- ling av detaljföreskrifter anser jag att en möjlighet för djurskydds- organisationer att överklaga myndighetens djurskyddsföreskrifter ska införas. Redan nu bör dock regeringen ge den nya djurskydds- myndigheten, som ska inrättas , i uppdrag att återrapportera arbetet med att uppdatera föreskrifter utifrån aspekten att de ska möjliggöra uppfyllande av djurskyddslagen samt bygga på erfarenheter och vetenskapliga rön. Utredningen har inte berört de avlivningsmetoder som används inom pälsnäringen. Minkar avlivas med koldioxid. I det underlag som togs fram inför beslut om att förbjuda päls- djursfarmning anges att det åtminstone kan ta innan minkar dör med en sådan avlivningsmetod. Man pekar bland annat på att , som är ett semiakvatiskt djur, kan hålla andan . Man pekar vidare på att avlivning av koldioxid riskerar orsaka stor stress hos minkarna. Motsvarande har konstaterats inom andra områden där minkar utnyttjas. skriver t.ex. följande i sin rapport om avlivning av för- söksdjur: CO2 should not be used in diving animals such as mink because of their ability to hold their breath. Enligt min mening är det oacceptabelt att minknäringen i tillåts fortsätta avliva minkar på det sätt som sker . Frågor som rör avlivning av djur ska ges en enhetlig behandling enligt den rådande djurpolitiken. Eftersom så inte tycks vara fallet, måste politiken på området skärpas ytterligare. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas för att utreda två olika handlingsvägar när det gäller pälsdjursnäringen i . Utredaren skall dels redogöra för konsekvenserna av att, med utgångspunkt i Statens jordbruksverks rapport, förändra pälsdjurshållningen så att djur- skyddslagen tillfullo är uppfylld, dels belysa konsekvenserna av en avveckling av andra än rent djurskyddsmässiga skäl. I uppdraget ingår bl.a. att kartlägga omfattningen och lokaliseringen av upp- födning av djur för produktion av päls och analysera hur en av- veckling av hållande av djur för produktion av päls skulle kunna genomföras. Bestämmelser om hållande av djur för produktion av päls Enligt djurskyddslagen (1988:534) skall djur behandlas väl och skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Vidare skall enligt 4 § djurskydds- lagen bl.a. djur som föds upp för produktion av päls hållas och skötas i en god djurmiljö och på ett sådant sätt att det främjar deras hälsa och ger dem möjlighet att bete sig naturligt. Hållande av djur för produktion av päls är reglerat även i djurskyddsförordningen (1988:539) och i Statens jordbruksverks föreskrifter (SJVFS 1993:129) om djurhållning inom lantbruket m.m. finns bl.a. krav på att rävars behov av att vara tillsammans med andra rävar, röra sig, gräva och ägna sig åt annan sysselsättning skall tillgodoses. Detta är exempel på funk- tionskrav, dvs. grundläggande krav som måste vara uppfyllda för att djurhållningen skall vara tillåten. Kraven har lett till att farmning av rävar i praktiken har upphört eftersom tekniska lösningar inte har utformats i enlighet med kraven. gav regeringen ett uppdrag om hållande av mink för pälsproduktion. Enligt beslutet skulle verket utvärdera tillgängliga resultat av forskning om minkar, se över befintligt regelverk och om möjligt föreslå förbättringar i mink- hållningen. I rapporten, som lämnades till regeringen , konstaterar att det finns betydande djurskydds- problem inom minkhållningen och att 4 § djurskyddslagen inte kan anses vara uppfylld fullt ut. Verket anser därför att traditionella bursystem bör avvecklas. I syfte att förbättra minkarnas situation föreslår verket en rad åtgär- der. Bland annat föreslås att minkfodret skall ha grövre struktur och ges i fri tillgång året om, att valpkullarna inte bör delas och att skall ges möjlighet till vistelse med artfränder i större miljöberikade utrymmen. Verket påpekar dock att det med nuvarande kunskap inte är möjligt att bedöma om dessa åtgärder leder till tillräckliga förbättringar i djurhållningen så att kraven i 4 § djurskyddslagen uppfylls. För nya system, med stora tekniska förändringar, gäller att dessa måste provas som s.k. ny teknik och godkännas från djurskydds- och djurhälsosynpunkt. Vidare bedömer verket, med hänsyn till den kunskap som finns , att system som tillgodoser minkars behov av bad- och sim- vatten bör utvecklas. Verket konstaterar också att mer forskning krävs om grundläggande behov. Europeiska kommissionens vetenskapliga kommitté för djurs hälsa och välfärd lämnade en rapport om pälsdjur. Med rapporten som underlag har kommissionen nu möjlighet att utarbeta förslag till gemensamma bestämmelser om hållande av päls- djur. Rapporten har även utgjort ett viktigt underlag för Jordbruks- verkets rapport. Aktuell debatt om pälsdjur Hållande av djur för produktion av päls är en näring som allt mer ifrågasatts. Kritiken har delvis varit inriktad på djurskyddsmässiga aspekter av uppfödningen. Bland annat har burar- nas beskaffenhet och storlek kritiserats, men diskussionen har även i hög grad rört det berättigade i att föda upp djur enbart i syfte att tillvarata deras päls. Även i andra länder har motsvarande diskussioner förts och detta har lett till att det i och har beslutats eller föreslagits förbud mot hållande av djur för produktion av päls. Enligt regeringens mening är det viktigt att ta till vara erfarenheter- na från dessa länder. Denna etiska diskussion har i resulterat i att den social- demokratiska partikongressen ställde sig bakom en motion om att pälsdjursuppfödningen successivt skall avvecklas. Motståndet mot pälsdjursnäringen har således sin grund dels i värnandet om djuren, dels i synsättet att det av olika skäl inte är acceptabelt att använda djur för att enbart ta till vara deras päls. I den allmänna debatten framförs dock ofta argument som blandar båda dessa synsätt. Hållandet av djur för produktion av päls är en näringsverksamhet bland andra inom lantbruket. En påtvingad avveckling av denna djurhållning skulle därför i praktiken innebära ett näringsförbud. Begränsningar i rätten att bedriva näring eller utöva yrke får enligt 2 kap. 20 § regeringsformen införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att gynna vissa personer eller företag. Det finns för närvarade omkring 170 minkfarmar och 17 chin- chillafarmar i landet. Enligt uppgift hålls även kanin och iller för produktion av päls. Förutom farmarna finns en omfattande verksam- het för tillverkning av pälsdjursfoder. Pälsdjursnäringen är lokalise- rad till vissa delar av landet varför konsekvenserna av en avveckling skulle bli särskilt kännbara där. Vidare är pälsdjursfarmar ofta familjeföretag där flera generationer är sysselsatta. Detta medför att vissa familjer skulle drabbas särskilt hårt av en avveckling. Företrädare för pälsdjursnäringen i har i samband med uppvaktning av jordbruksministern framfört att en avveckling av pälsdjursnäringen i bl.a. kan få till följd att pälsdjur kommer att födas upp i andra länder med sämre kontroll och utan den djuromsorg som finns i . Näringen föreslog i stället att skall avvakta kommande gemensamma bestäm- melser inom EU, att ett vetenskapligt råd tillsätts och att ett sam- rådsorgan bestående av tillsynsmyndigheter och näringens före- trädare bildas. Näringen framförde även att det finns behov av ytterligare forskning inom området och att den, genom en särskild forskningsstiftelse, är beredd att bidra med ytterligare medel för detta ändamål. Vid uppvaktningen överlämnades även material om svensk och europeisk pälsdjursnäring och en bedömning av kon- sekvenserna av ett förbud mot svensk pälsdjursnäring. Regeringen anser mot denna bakgrund att det är angeläget att päls- djursnäringen och tillhörande verksamheter kartläggs noggrant. I kartläggningen skall samtliga djurslag som hålls för produktion av päls ingå. Det är viktigt att utreda vilka ekonomiska konsekvenser en avveckling skulle få. Det är även viktigt att en bedömning görs av vilka åtgärder som, med dagens kunskap, krävs för att pälsdjurs- hållningen skall anses uppfylla djurskyddslagens krav. De sysselsattas arbetssituation som den ser ut och hur den skulle påverkas av en avveckling bör även belysas. Utredningen skall inbegripa de regionala och samhällsekonomiska konsekvenser som skulle komma att uppstå vid en avveckling. Utredningen skall innefatta en analys grundad på förordning (1998:1820) om särskild konsekvensanalys av reglers effekter för små företags villkor. Dessutom bör såväl positiva som negativa miljöeffekter av hållande av djur för produk- tion av päls beaktas. Utredaren skall utreda två olika handlingsvägar. Han eller hon skall dels redogöra för konsekvenserna av att, med utgångspunkt i , förändra pälsdjurshållningen så att djur- skyddslagen tillfullo är uppfylld, dels belysa konsekvenserna av en avveckling av andra än rent djurskyddsmässiga skäl. –kartlägga omfattning och lokalisering för varje djurslag av upp- födning för produktion av päls, –utreda vilka ekonomiska och andra konsekvenser Jordbruks- verkets förslag om förbättringsåtgärder skulle få för näringen, –analysera om en påtvingad avveckling av pälsdjursproduktionen är förenlig med 2 kap. 20 § regeringsformen, –utreda de ekonomiska konsekvenser en avveckling av pälsdjurs- produktionen skulle få, på regional nivå såväl som samhällseko- nomiskt, –analysera de sysselsattas nuvarande arbetssituation såväl som konsekvenserna för dem av en avveckling, –göra en analys grundad på förordning (1998:1820) om särskild konsekvensanalys av reglers effekter för små företags villkor, –analysera hur djurhållning för produktion av päls skulle kunna avvecklas samt utreda eventuell kompensation för näringen så- som övergångstider, ekonomisk kompensation etc., –beakta såväl positiva som negativa miljöeffekter av djurhållning för pälsproduktion och –lämna förslag till de åtgärder, i förekommande fall med förslag till författningsändringar, som kan föranledas av utredarens överväganden. Utredaren skall samråda med berörda myndigheter och organisationer samt inhämta erfarenheter från andra länder, särskilt och . Samtliga förslag skall kostnadsberäknas och förslag till finansiering skall redovisas. Utredaren skall, när det gäller redovisning av förslagets kon- sekvenser för små företag, samråda med för regelgranskning. I den mån förslag om ekonomisk kompensation lämnas skall om statliga stöd beaktas. Utredaren skall redovisa sitt uppdrag . Det är viktigt att studera djurens situation i fångenskap ur ett brett välfärds och djurskyddsbegrepp, och inte bara utgå från före- komsten av stereotypier. Målet med all djurhållning bör vara att uppnå en så hög välfärd för djuren som är möjlig. Ofta begränsas detta dock till de förutsättningar som gäller för en viss produk- tionsform, t.ex. mjölkproduktion hos kor, tillväxt hos grisar och pälskvalitet hos mink. Det har diskuterats hur man ska definiera djurens välfärd, och forskarna är fortfarande inte helt överens (se Animal Welfare av Appleby & Hughs, 1997). De teorier som diskuteras bland välfärdsforskarna presenteras här mycket kort med några kommentarer om deras fördelar och nack- delar. Preferensteorierna, som företräds av bland annat (1996), menar att välfärden är kopplat till att få sina behov, önsk- ningar eller preferenser uppfyllda. Detta kan undersökas med hjälp av preferenstester där djuren får välja mellan två eller flera stimuli i miljön, eller med operanta tester där djuren får utföra ett arbete för att få tillgång till olika resurser i miljön. Denna metod har bland annat använts för att testa om minkar har något behov av vatten (och , 2000). Problemet är att djuren först måste ges tillgång till en resurs, t.ex. vatten, varefter man tar bort det ifrån dem för att de ska vara beredda att jobba för den. Den största invändningen mot preferensteorierna är att djuren troligen inte vet vad som är bäst för dem på lång sikt. De väljer bara vad de föredrar för stunden.