sou · GRB3127d5 · 2004-01-01 00:00:00 — Vidare anger lagen (3 kap. 15 §) att Om tomter tas i anspråk för bebyggelse som innehåller en eller flera bostäder eller lokaler för barnstuga, skola eller annan jämförlig verksamhet, skall det finnas tillräckligt stor friyta som är lämplig för lek och utevistelse på tomten eller utrymmen i närheten av denna. Vilka krav man kan ställa på dessa platser för lek, motion och utevistelse, liksom på dessa friytor i anslutning till bostäder, barn- omsorg och skola anges inte i lagen. De detaljkrav som tidigare reglerade detta byggde på kunskap och praktiska erfarenheter och stod för en vilja att skapa goda miljöer för barn. Nackdelen var lite utrymme för kommunerna att finna individuella och flexibla lösningar utifrån sina specifika förhållanden. Vårt förslag, att kom- plettera skollagen med krav på en ändamålsenlig utemiljö (kap. 9), Säkerhet och utveckling i fysisk planering innebär ett förtydligande av de allmänna skrivningar som finns i PBL om utemiljön i förskola och skola. När det gäller behovet av säkerhet behandlas detta både i före- skrifter och i allmänna råd i byggregler (BBR, BFS 1993:57 med ändring till och med 2002:19) avsnitt 8 om säkerhet vid använd- ning. Några liknande krav eller riktlinjer anges inte för de aspekter i miljön som påverkar barns och ungas möjlighet till utveckling. Ett skäl till detta är förstås att det är mycket svårare att sätta fingret på dessa kvaliteter och därför kräver detta ett utvecklingsarbete. Vi menar därför att behöver förstärkta resurser för kunna bedriva ett sådant utvecklingsarbete i samarbete med forskare och andra kompetenser. Genom att sammanställa och på lämpligt sätt sprida denna kunskap kan hjälpa och stödja det lokala arbetet med att skapa miljöer som erbjuder utmaningar och möjligheter till eget skapande utan dolda risker. (1999) menar att det självklart är viktigare att kvalitativa mål uppnås än kvantitativa. Men när allt mäts i pengar och när olika ekonomiska krav ställs mot varandra, kan det vara svårt att hävda rent kvalitativa mål. Idén bakom normerna som tidigare fanns, var att god kvalitet kunde uppnås via bestämda kvantitetsmått. Utifrån en genomgång av utomhusmiljöns kvaliteter drar Nilheim slutsatsen att tillgången till ytor är en av de viktigaste faktorerna vid skapandet av en bra miljö för barn. Han menar att stora ytor ger stora möjligheter och små ytor ger små möjligheter. Att en yta är liten behöver inte betyda att den är tråkig att vistas på, utan det viktiga är en varierad miljö snarare än stora ytor. Men möjlig- heterna till variation och omväxling försämras ju mindre ytan är. Nilheim konstaterar vidare att det generellt finns allt färre saker för barn att göra i bostadsområden ju högre upp i åldrarna de kommer. Därför är det viktigt att också se till ungdomarnas behov och önskemål. De allra minsta barnens behov behöver också uppmärk- sammas. Säkerhet och utveckling i fysisk planering 13.4.2Stärkt barnkompetens hos aktörer inom planering, byggande och förvaltning Vid Barnsäkerhetsdelegationens seminarium om barn och unga i den fysiska planeringen framhölls att det till stor del är kunskapen om barns och ungas behov hos de olika aktörerna i planeringsprocessen, som säkerställer att plan- och bygglagens funktionskrav uppfylls. Hos dessa aktörer behöver därför kunskap om barns och ungas behov utvecklas och stärkas. (1999) menar att få arkitekter har kunskap om lek och barns behov. En viktig del i strategin för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter, är att alla studenter som efter examen kommer att arbeta med barn ska få denna kunskap i sin grundutbildning (prop. 1997/98:112). (2003) konstaterar i rapporten angår högskolan att detta är ett alltför snävt synsätt därför att många utbildningar leder till yrken där verksamhet och beslut får konsekvenser för barn utan att yrkes- utövningen innebär direkt arbete med barn. Detta slås även fast av , som i nämnda rapport pekar på att det krävs barnkompetens hos beställare av t.ex. förändringar i den fysiska miljön. Beställare på olika nivåer i samhället är ofta besluts- fattare med civilingenjörs- eller ekonomiutbildning. vid , , bedriver forskning och undervisning om relationen mellan barn och fysisk miljö både ute och inomhus. Arkitekter och psykologer är viktiga målgrupper. , docent vid nämnda avdelning, framhåller att arkitekter har stor möjlighet att påverka utformningen av bostadsmiljön och stadsutformningen både som uppdragstagare och som tillsynsmyndighet. Därför är det en självklarhet att de ska ha kännedom om liksom kunskap om barns behov och relation till den fysiska miljön för att besluts- och planeringsunderlag ska bli tillförlitliga och riktiga (2003). Laike påpekar att ofta får för- frågningar från praktiserande arkitekter, psykologer och kommunala handläggare med ansvar för barns miljöer. Handläggarna står inför svåra bedömningar då lagstiftningen, t.ex. är övergripande och generell. Man känner att kunskapen inte räcker till och stödet från tillsynsmyndigheter lyser med sin frånvaro. Säkerhet och utveckling i fysisk planering (2000) genomförde en enkätstudie för att belysa hur barns och ungdomars behov och medverkan i samhälls- planeringen tas upp i planerarutbildningarna i landet. Svaren från åtta institutioner vid fem lärosäten (, , , och ) visade att kunskap om dessa frågor ges i olika omfattning. får studenterna kunskap om barns och ungas behov och inflytande i grundutbild- ningen och ibland inom projektarbeten eller fördjupningsteman. konstaterade att planerare har en viktig roll som samord- nare och koordinatörer i kommunernas fysiska planering. Deras slutsats är därför att en ordentlig översyn av dessa utbildningar bör göras. Denna slutsats stämmer väl överens med de synpunkter som framförts till Barnsäkerhetsdelegationen. Hur kan vi få högskolorna att tillhandahålla den kunskap studenterna kommer att behöva, för att som yrkesverksamma kunna omsätta lagstiftningens funktionskrav i praktisk verksam- het? Ett sätt kan vara att införa nya målbeskrivningar om barns och ungas rättigheter och behov i examensordningen för olika utbild- ningar inom fysisk planering. Delegationen förordar emellertid inte detta alternativ. Varje lärosäte ansvarar själv för att konkretisera högskoleförordningens mål i utbildningsplaner och kursplaner. Regeringen detaljstyr inte innehållet i utbildningarna och skall inte heller identifiera de olika grupper som ska beaktas i samband med fysisk planering. Då kan en mer realistisk väg vara att främja en dialog mellan praktiker och utbildningsansvariga inom universitet och högskolor där såväl planerare, arkitekter och beställare kan framföra de problemställningar som de ställs inför i sin vardag. Genom att tydliggöra behovet av kunskap om hur barns och ungdomars rättigheter och behov ska tillgodoses i den fysiska planeringen till utbildningsansvariga, kan lärosätena utforma utbildningsplaner och kursplaner som bättre svarar emot de krav som studenterna kommer att möta som yrkesverksamma. Detta leder till förnyelse av utbildningarna och i förlängningen högskolor som tillhanda- håller den kunskap som samhället efterfrågar. För barn och unga innebär det att miljöer utformas på ett sätt som tillgodoser deras rätt till säkra och utvecklande miljöer. Vi menar att det ligger inom ansvarsområde att främja en sådan dialog, som ett sätt att utveckla kvaliteten i planering, genomförande och förvaltning av den bebyggda miljön. Säkerhet och utveckling i fysisk planering Flera förslag i detta betänkande syftar till att stärka barns och ungas ställning i den fysiska planeringen bland annat genom komplettering av lagstiftningen. För att leva upp till lagstiftningens intentioner kommer kunskap om barn och unga att behövas, vilket kommer att skapa en större efterfrågan på denna kompetens. 13.5Förtätning av bebyggd miljö – vad innebär det för barn och unga? Regeringen föreslås ge i uppdrag att i samarbete med forskare och myndigheter sammanställa aktuell kunskap om vad förtätning av den bebyggda miljön innebär för barns och ungas tillgång till säkra och utvecklande miljöer. Barns och ungdomars behov har en svag ställning i den fysiska samhällsplaneringen i förhållande till andra samhällsmål. Därför är det viktigt att bevaka att barns och ungdomars rättigheter och behov tillgodoses i samhällsutvecklingen. (1999) menar att många områden med flerfamiljshus inte tillfredsställer barns behov av lek och att det saknas förståelse för vad lek är och vad leken fordrar i form av fysisk omgivning. Så kallade förtätningsprojekt har inneburit en utveckling då hus byggs med trånga gårdar där endast något träd eller några buskar får plats. Dessa hus påminner om de områden som byggdes och , då många hus byggdes med trånga gårdar i ständig skugga. Det finns delade meningar om vad förtätning av boendemiljön innebär för barn. Med utgångspunkt från den kunskap som gener- erats inom forskningen ser (1999) med oro på utvecklingen och menar att kvaliteter som ljus, luft och grönska, riskerar att få stryka på foten då förtätning sker. Förtätning får också konse- kvenser för vilka trafiklösningar man väljer. , kanslichef i , (2001) har uppfattningen att en tätare stad ökar barns möjligheter till kamratliv och därigenom förbättras förutsättningarna för den traditionella barnkulturens överlevnad. Hon menar vidare att barns oberoende ökar, eftersom de på egen hand kan ta sig till och från Säkerhet och utveckling i fysisk planering skolan, fritidsaktiviteter, kamrater och ner på stan. Föräldrars tid frigörs från transporter och hela trafikmiljön blir säkrare genom en totalt minskad trafik när avstånden blir kortare. Det finns flera orsaker till att förtätning har fått starkt genom- slag bland arkitekter och planerare . En orsak är det handlings- program för hållbar utveckling som världens stater kom överens om under FNs konferens om miljö och utveckling i (2002). Handlingsprogrammet handlar om åtgärder som individer och organisationer på alla samhällsnivåer kan vidta för att verka för en hållbar utveckling. De kontakter som vi haft med en mängd aktörer under vårt arbete, såväl forskare som praktiker på olika nivåer i samhället, har gett en samstämmig bild av att tätorter bebyggs allt tätare. Det har också blivit tydligt att det inte är ett problem som endast gäller storstäderna, utan att detta är en generell trend, som blivit allra tydligast i storstäderna. Däremot är såväl förtätningens orsaker som dess effekter kom- plexa, med både positiva och negativa förtecken. Vårt uppdrag är att se till barns och ungdomars säkerhet och utveckling vilket sätter fokus på lek- och utemiljöer i bostadsområden, runt skola och förskola liksom barns och ungas möjlighet att fritt och säkert röra sig i sitt närområde. Här finns många oroande tendenser som handlar om att de utemiljöer som är så viktiga för barn och ung- domar successivt naggas i kanten utan att barnen kompenseras. Detta kan leda till att barns möjligheter till en god hälsa sätts på spel. Därför är det angeläget att befintlig kunskap samman- ställs och att angelägna forskningsområden identifieras med syfte att utveckla den kunskap vi behöver för att kunna beakta barns och ungdomars behov på ett tillfredsställande sätt. Eftersom detta arbete tangerar såväl uppdrag att följa utvecklingen av folkhälsomålen och miljöhälsoarbete, är dessa myndigheter naturliga samarbetsparter. Planering och byggande av vägar och järnvägar har en stor betydelse för samhälls- byggandet i städer och tätorter. och är därför också viktiga aktörer i det föreslagna arbetet, liksom forskare och praktiker inom området. Säkerhet och utveckling i fysisk planering 13.5.1God bebyggd miljö för barn och unga Regeringen bör inom ramen för arbetet med miljökvalitetsmålen utveckla delmål för God bebyggd miljö avseende barns och ungas rätt till säkra och utvecklande miljöer. Alla länder har blivit ombedda att ta fram nationella strategier för hållbar utveckling. En sådan svensk nationell strategi med femton miljökvalitetsmål har tagits fram inom (prop. 1997/98:145). har ansvar för att fortlöpande följa upp måluppfyllelsen och har rollen som samordnare av det över- gripande miljömålsarbetet. Sektorsmyndigheterna ansvarar för att tillsammans med föreslå utveckling och precisering av målen inom respektive sektor. Länsstyrelser och kommuner har också ansvar för att beakta miljömålen i sin planering och kon- kretisera dem till regionala och lokala mål och handlingsprogram. ansvarar för uppföljningen av miljökvalitetsmålet God bebyggd miljö. har fattat beslut om ett antal delmål utifrån prop. 2000/01:130. Några av dessa innebär att ska fysisk planering och samhällsbyggande grundas på program och strategier för bland annat hur ett varierat utbud av bostäder, arbetsplatser, service och kultur kan åstadkommas så att bilanvändningen kan minska och förutsättningarna för miljöanpassade och resurssnåla transporter förbättras och hur grön- och vattenområden i tätorter och tätortsnära områden ska bevaras och utvecklas och andelen hårdgjord yta inte ökas. De femton miljökvalitetsmålen och de delmål som utarbetas under vart och ett av dessa är viktiga styrdokument för vårt samhälls- byggande . Därför menar vi att det är angeläget att utforma delmål avseende barns och ungas rätt till säkra och utvecklande miljöer så att samhällsbyggandet tillgodoser deras behov. De miljöer vi skapar har inte bara betydelse för våra barn, utan för barn och unga . har gett () i uppdrag att utveckla indikatorer för uppföljning och utvärdering av miljömålet God bebyggd miljö (2002; Statistiska Central- byråns hemsida 2003). SCB:s studier visar att arealen grönytor Säkerhet och utveckling i fysisk planering successivt har minskat inom samtliga storleksklasser av tätorter (mindre än 10 000 invånare; mer än 10 000 invånare exklusive de tre storstäderna; och , , ). Minskningen har skett genom att andelen bebyggd yta ökat, och därmed också den hårdgjorda ytans andel av tätortsytan. Studien beaktar både förtätning och tillskott av tätortsyta i utkanten av tätorten. I kontakter med SCB framkom att resultatet pekar på att förtätningen är större än expansionen och man tar av grönytor inom tätorten. Studien visar dock inte hur intressant grönytan är för rekreation. Nästa steg är att utveckla metoder för att även beakta tillgänglighet och kvalitet. SCB menar dock att utvecklingen måste brytas om vi ska klara de miljömål som fattat beslut om. Grönytor som är viktiga för barn och ungdomar kan behöva ett särskilt skydd. (stadsbyggnadskontor ) bedriver ett arbete där platsers sociala värden beskrivs. Enkäter och intervjuer med människor ger kunskap om vilka kvaliteter som olika grönområden och allmänna platser har för människor – både barn, ungdomar och vuxna. Det kan vara pulka- backar, utflyktsmål, platser för ro eller samlingsplatser. Dessa värden förs sedan in på kartor och blir ett viktigt planeringsunderlag (se kap. 15). (Almhjell 2001), som arbetar med barn i den fysiska planeringen i Vestfolds län i , konstaterar att det kan finnas en konflikt mellan agenda 21 och att värna gröna ytor i befintlig bebyggelse. För att leva upp till överenskommelsen i Rio- konventionen om en hållbar utveckling, sker det mesta av nybygg- nationen i redan bebyggd miljö genom förtätning. Detta för att hushålla med produktiv mark och minska privatbilismen. Nack- delen är ett ökat tryck på att bebygga områden, som ligger där bebyggelse redan finns, och som används för lek och rekreation av de boende. Almhjell anser att det är mycket viktigt att politikerna förstår att värna barnens intressen i dessa frågor. Hon menar att ansvaret är särskilt stort när planeringen läggs ut på privata byggherrar, vilkas intresse är att se till att det byggs. Det arbete som bedrivs i Vestfolds län beskrivs i kap. 6. Det är viktigt att framhålla att även barn behöver bostäder. Därför är det politikernas uppgift att balansera olika särintressen och ta särskilt ansvar för de svagare grupperna. Säkerhet och utveckling i fysisk planering konsekvensanalyser blir här ett viktigt verktyg för att tydliggöra de intressekonflikter som kan finnas. SCB:s studier visar att det blir allt fler människor som ska dela på tätortens grönytor. En reflektion, som framförts vid ett seminarium om barn och unga i fysisk planering, är att när människor förtätas måste också grönområdena förtätas. Det är alltså viktigt att ha i åtanke att, särskilt i expansiva tätorter, minskar andelen grönyta per invånare mer än grönytornas andel av arealen. 14Självmord, självmordsförsök och andra självtillfogade skador Det är från samhällets sida helt oacceptabelt att unga människor mår så dåligt att de tar livet av sig. Att en ung människa avsiktligt skadar sig själv, försöker ta sitt liv eller begår självmord är en svår psykologisk upplevelse för anhöriga, vänner och andra närstående. För omgivningen är handlingen ofta både oväntad och svårbegriplig. I delegationens resonemang om vad begreppet barnsäkerhet innehåller har vi satt barnet i centrum och ställt frågan Vad skadas barn och unga av ?. I den skadebild som då framkommer är självdestruktiva skador förhållandevis många. Det är ett allvarligt och komplext hälsoproblem och delegationen har därför funnit det angeläget att behandla frågan i detta betänkande. Självmord och självmordsförsök är ett folkhälsoproblem även för barn och unga. Den fysiska hälsan hos barn och unga i anses vara bland den bästa i världen. Allt fler rapporter talar dock om en sviktande psykisk hälsa i samma grupp. Redan i barnpsykiatriutredningens betänkande Det gäller livet (SOU 1998: 31) gjordes en försiktig upp- skattning som visade att 5–av alla barn och unga lider av psykiska problem och störningar, . I delegationens rapport skador i (SOU 2002:99) framkom att antalet skadade barn och unga, mellan 0–, på grund av självdestruktiv handling är oroande högt, särskilt bland flickor mellan 13–. Med självdestruktiva handlingar menar vi självmordsförsök, själv- mord och annan självtillfogad skada som att exempelvis skära sig själv. Delegationen har valt att i betänkandet fokusera på det före- byggande arbetet på befolkningsnivå kring barns och ungas avsiktliga skador, men i ett helhetsperspektiv på problematiken är naturligtvis också vård- och behandlingsinsatser av stor betydelse. Självtillfogade skador bland barn och ungdomar Man skiljer på säkra och osäkra självmord. Säkra självmord är de fall då det inte råder något tvivel om att det var självmord. Medan begreppet osäkra självmord används vid osäkert uppsåt dvs. om det var en olycka eller en avsiktlig handling. I är siffran för osäkra självmord förhållandevis låg. Men 70–av alla osäkra självmord har efter psykologiska undersökningar skattats som självmord. Nedan redovisade siffror omfattar både säkra och osäkra självmord. Ca 20 personer har avlidit genom självmord . Siffrorna har gått upp och ned med korta intervall, såsom mönstret brukar se ut i material med små observationer. (NASP) är självmord ovanliga och mycket få barn begår självmord. Självmord bland pojkar och unga män är fem gånger vanligare än bland flickor och unga kvinnor. Ofta använder pojkar mer aggressiva metoder, vilket antagligen bidrar till det högre antalet självmords- handlingar med dödlig utgång. (WHO 2001) Självmord är den näst vanligaste dödsorsaken i för flickor mellan 13–och den tredje vanligaste dödsorsaken för pojkar mellan 13–. (Se kap. 4) Antalet självmord har kontinuerligt minskat i utom för åldersgruppen . Här har ingen minskning skett. Det finns inga internationella jämförelser för död genom självmord i åldersgruppen 0–. WHO:s statistik för och åldersgruppen 15–visar att ligger under genomsnittet när det gäller självmord i räknat per 100 000. Det europeiska självmordstalet är 22,2 för pojkar och unga män och 4,8 för flickor och unga kvinnor. I är självmordstalen för samma ålders- grupp 14,6 för pojkar och 5,9 för flickor och unga kvinnor. I är självmordsdödligheten för pojkar och unga män ca 2,5 gånger högre än för flickor och unga kvinnor. Barnsäkerhetsdelegationen redovisade i rapporten i skaderisker (SOU 2002:68) att sociala skillnader förekommer beträff- ande självtillfogade skador i åldersgrupperna 10–samt 15–. Självtillfogade skador bland barn och ungdomar Vad gäller unga människor i åldrarna 15–visar resultat från studien on Parasuicide (självmordsförsök) att det finns ett samband mellan antalet självmordsförsök och full- bordade självmord hos båda könen. Det finns större risk för fullbordat självmord bland dem som tidigare gjort ett eller flera självmordsförsök. (2000) Detta samband var dock endast statistisk säkerställt för männen. Det är svårt att ange någon rättvisande siffra för antalet själv- mordsförsök bland barn och unga eftersom den tillgängliga statistiken endast upptar fall som varit inlagda på sjukhus . Ofta kommer inte självmordsförsök till någon myndighets eller vård- givares kännedom. Även förändrade behandlingsmetoder, vid exempel- vis överdosering, gör att färre läggs in, vilket också påverkar antalet statistikförda självmordsförsök. av pojkarna och av flickorna mellan 0–vårdades i sluten vård till följd av självtillfogad skada 1998–2000. (SOU 2002:99) av pojkar och av flickor i 16–har gjort ett eller flera självmordsförsök enligt en undersök- ning från . I efterföljande psykiatriska intervjuer sjönk siffrorna till för pojkarna och för flickorna, antagligen beroende på att man i dessa intervjuer är mer stringent när man klassificerar självmordsförsök. Ungdomar med mycket starka självmordstankar upplever ofta att de verkligen försökt ta sitt liv, trots att det stannat vid tankar om detta. Även om man utgår från en snävare definition av vad ett självmordsförsök är så är talen alltför höga (1998). Eftersom merparten av ungdomar i åldern 16–går i skolan är det en viktig plats för att dels upptäcka, dels sätta in stödåtgärder för att förebygga självmord. I enkäten ovan uppger av de ungdomar som har försökt ta sitt liv att de har sökt professionell hjälp för sina problem. Den officiella statistiken över antalet vårdade på sjukhus ger därför sannolikt inte någon rättvisande bild av antalet självmordsförsök bland barn och unga. Flera undersökningar visar att ungefär var tjugonde tonåring under uppväxten gör ett allvarligt försök att ta sitt liv. Statistik från NASP för åren 1987–1997 visar att sjukhusregistrerade självmordsförsök är dubbelt så vanligt bland unga kvinnor, som bland unga män Självtillfogade skador bland barn och ungdomar Generellt sett är det fler pojkar än flickor som begår självmord i ungdomsåren, men det är betydligt fler flickor än pojkar som utför självmordsförsök. En anledning kan vara att flickor utvecklar depressioner i större utsträckning än pojkar, men har oftast lättare att söka hjälp för sina problem. Självmordsförsöken är dubbelt så vanliga bland unga kvinnor som bland unga män. Uppföljning av ungdomar som gjort självmordsförsök har visat att tar livet av sig . Därför finns det anledning att uppmärksamma självmordsförsök. Särskilt bland pojkar, eftersom riskerna för självmord är större i den gruppen. De flesta självmordsförsöken upprepades inom efter det första försöket. Självmordsförsök skiljer sig betydligt från fullbordade självmord. I statistiken syns detta bäst i den olikartade fördelningen av dessa två fenomen i befolkningen. Självmord är t.ex. vanligare bland medel- ålders och äldre personer än bland unga, medan situationen är den motsatta vad gäller försöken. Att skada sig själv Självskadande beteende är ett område som det inte finns så mycket kunskap om. Företrädare för barn- och ungdomspsykiatrin har dock mött problematiken . Självskadning har tidigare ibland uppfattats som nästan-självmord, vilket har lett till att patienterna kan ha missuppfattats och blivit felaktigt bemötta. uppfattas självskadning mer som ett sätt att bearbeta och bemästra svåra känslor.