sou · GRB318d2 · 2004-01-01 00:00:00 — förekom ett antal artiklar i och där anklagelser av väsentligen samma innehåll som tidigare på nytt framfördes. I en debattartikel av framförde historikern en hypotes om arrestering grundad på uppgifter från den lokalanställde legations- medlemmen (offer för svensk pronazism, , 27/9-1991). skulle, enligt Carlbäck-Isotalo, ha framstått som misstänkt i de sovjetiska myndigheternas ögon mot bakgrund av de övriga legationsmed- lemmarnas pro-nazistiska hållning och deras utfärdande av skyddspass och andra skyddspapper i mycket stora mängder och ibland mot avsevärda penningsummor. I en artikel i , pekade i artikeln Svenskar gömde fascister, att den svenska beskickningen i skulle ha tagit ungerska pilkor- sare i sitt beskydd. artikel bygger på uppgifter från Muchortovs ovan presenterade . Också i den ryska arbetsgruppens rapport återkommer dessa anklagelser. skrev i sin rapport till UD av att den huma- nitära avdelningen under utfärdat ett så stort antal skyddshandlingar att somliga oundvikligen kommit att hamna hos icke lämpliga personer. Därtill fanns en stor mängd förfalskade svenska dokument i omlopp och åtskilliga pilkorsare hade, enligt , försett sig med svenska skyddshandlingar från arresterade och avrättade judar. I sin rapport nämnde dock intet om för- säljning av svenska skyddsdokument. Den ovan nämnda uppgiften från att han pressat med frågor, och att denne då bland annat avslöjat att handel med skyddspass hade ägt rum inne i humanitära avdelningens många lokaler, har såvitt känt aldrig be- kräftats av (, 1996: 182). Emellertid finns ett ehuru vagt medgivande hos en svarsartikel till Carlbäck-Isotalo av den 9 februari 1992.2 skrev rörande skyddspassen att själv kan ha sett sig tvungen att i undantagsfall och som citerar från min bok i som allra sista påtryckningsmedel utfärda skyddspass åt tyska eller ungerska nazister. Om och när detta skett, var det för att i ett nödläge rädda livet på stora grupper av annars dödsdömda judar. hade mer än 400 anställda – judar och icke judar. Många av dessa hade tillgång till skyddspassformulären, och det kan inte uteslutas att någon eller några av dessa anställda kan ha förfalskat eller namnteckningar. Kanske till en början till vänner och släktingar i trångmål och sedan även mot avsevärda penningsummor (2 EuI, 16/2-1992). Det är därtill ett numera väl omvittnat faktum att den underjor- diska sionistiska motståndsrörelsen bedrev dokumentförfalskning i stor skala. I boken a sárga csillagot (Riv bort den gula stjärnan av och Vámos ), återfinns intervjuer med medlemmar av den judiska organisationen . Häri hävdas bland annat följande: Kände de svenska och schweiziska legationerna till Hasomers för- falskningstryckeri? Ty om gav ut 150 skyddsbrev gjorde vi tusen. Om schweizarnas gav ut 8.000 dokument gjorde vi 20.000. Detta visste de precis. Men de samarbe- tade med oss, så långt som det var till hjälp för oss (, 1990). Det ligger utanför föreliggande utrednings uppdrag att bedriva ytterligare forskning kring vad som faktiskt hände i efter pilkorskuppen . Denna utredning kan dock konstatera att det föreligger delvis mot- stridiga versioner av legationens agerande. Detta kan knappast vara ägnat att förvåna. Perioden mellan pilkorskuppen och den sovje- tiska inmarschen präglades av urskiljningslös terror från de ungerska och tyska fascisternas och nazisternas sida och en traumatisk kamp mot klockan där det gällde att, utan att helt avvisa de ungerska kraven på ett svenskt erkännande, ändå kunna förbli i och fullfölja hjälparbetet för judarna. Det går heller inte att komma ifrån att flera av legationsmed- lemmarna, både de svenska och de lokalanställda, gick igenom 2 Huruvida artikel blev publicerad eller inte är något oklart. Den finns dock arkiverad i UD:s (P 2 EuI). ytterst skrämmande och traumatiska upplevelser dels under perio- den då pilkorsväldet fick härja fritt på , dels efter den sovjetiska inmarschen. Att det föreligger olika utsagor om vad som egentligen tilldrog sig är mot bakgrund av detta föga märkligt. UD:s syn på plundringen av Budapestbeskickningen Hur såg då samtida betraktare inom UD på den sovjetiska plund- ringen av legationsbyggnaden och behandlingen av dess personal? Plundringen av den svenska legationen i var, som ovan nämnts, föremål för ett hemligt sammanträde i , varunder utrikesminister gav en ingående redogörelse för härjningarna. Därefter hade utrikesministern, mot tysthetslöfte orienterat den svenska pressen. aviserade på löpsedeln att Svensk legation plundrades av rys- sar. I återgavs följande skildring av de sovjetiska truppernas agerande i : Medgivande gavs där om 48 timmars fri plundring och fritt mördande. Alla kvinnor som påträffades våldtogs. De som i vansinnig skräck för- sökte fly ut på gatorna våldtogs där öppet. Männen sammanfördes och fördes österut. För att förstöra varje spår av ungersk kultur, vräktes värdesaker som ej kunde medföras, såsom möbler och större konst- skatter ut genom fönstren och slogs sönder [] Att svenska legatio- nen stormades av reguljära ryska soldater, legationspersonalen hotades till livet, en kvinna våldtogs, kassaskåpen sprängdes och legationens medel liksom de ungerska judarnas där deponerade värdesaker rövades, är en offentlig hemlighet. Till följd av uppmärksamheten i pressen aviserade utrikesministern att tills vidare ingen démarche skall företagas i med an- ledning av de övergrepp, som från rysk sida företagits mot svenska beskickningen i . Anledningen till detta beslut är dels, att fullständigt protokoll över de enskilda beskickningsmedlemmarnas erfarenheter bör upprättas, dels att bl.a. av envoyén betänkligheter anförts mot att en démarche verkställes, innan full klarhet föreligger om att det 20-tal svenskar från , som ännu vistas i och , be- finna sig i säkerhet (P 2 Eu, 17/5-1945). Såsom framgår anförde inte säker- het som skäl för ett uppskjutande av démarchen, och detta kan möjligtvis tolkas som ytterligare ett tecken på att man inom den svenska utrikesförvaltningen utgick ifrån att var död. Uppgifterna i de svenska tidningarna gav eko också i . skrev Dekanozov ett brev till röda arméns general- stabschefs assistent generallöjtnant vari han konstaterade att det förekommer uppgifter i svenska tidningar om att sovjetiska soldater skulle ha utsatt den svenska legationen för plundring och våldtagit en tjänsteflicka. De svenska tidningarna kräver , skrev Dekanozov, att den avlägger protest hos den sovjetiska regeringen. Han konstaterade också: Att döma av pressen deltar medarbetarna vid den svenska legationen i , som återvänt till , i denna oförskämda anti- sovjetiska kampanj. I syfte att kunna vidta omgående åtgärder på diplomatisk väg, men också för att kunna ge underlag för artiklar i sovjetisk press mot den svenska pressens fientliga utfall mot den röda armén, anhöll Dekanozov om att få all tillgänglig informa- tion rörande den svenska legationen i . Dagen efter, , svarade Vetrov i ett brev till Dekanozov att han talat med det sovjetiske sändebudet i , kamrat . M. , vil- ken uppgivit att uppgifterna i den svenska pressen var riktiga. Officiellt från sovjetisk sida upprätthölls dock linjen att de svenska anklagelserna var osanna. insände en officiell skrivelse till utrikesministern vari han redogjorde för ryska pressreaktioner mot artiklarna i bland annat i . Hela arsenal av smutsigt förtal mot kom full- ständigt till användning i denna avskyvärda artikel. [] Aftontid- ningen [] skriver, att 'en svensk démarche väntas i '. Varje människa med sunt förnuft förstår, att en dylik démarche skulle gen- ljuda som en röst från den störtade hitlerismens grav (HP 80 Ea, 25/5- 1945). erhöll också instruktion om att avlägga en démarche med anledning av händelserna i : Vid stadsdelen intagande utplundrades 11-13 feb- ruari svenska legationen grundligt av ryska trupper. Sedermera före- togo dessa vid skilda tillfällen perquisitioner i beskickningshuset varvid ytterligare föremål avlägsnades. Förutom beskickningens samtliga bilar bortfördes ur kassaskåp, som sprängdes av ryssarna samtliga penning- medel, värdepapper och depositioner tillhörande svenskar, och perso- ner från länder, stående under svenskt skydd och ministerns samtliga personliga ägodelar. Ni bör påyrka grundlig undersökning anställes om anledning till detta tillvägagångssätt från underordnade militära myn- digheter sida mot ett neutralt lands legation [] (HP 80 Ea, 24/5- 1945). Något svar på démarchen, som verkställdes (P 2 Eu, 29/5-1945), skulle dock aldrig komma från sovjetisk sida. anmodades att påminna Abramov om svar på den svenska démarchen, men därefter tycks det hela ha runnit ut i sanden. noterade i ett brev att såvitt bekant har intet svar lämnats å svenska framställningen(HP 80 E, 9/10-1946, ). Den 4, 5 och publicerade i tre artiklar i ,3 vari han skildrade verksamheten i och . skildrade också de sovjetiska truppernas intåg i , dock utan att nämna plundringen av den svenska legationen. Vad gällde de sovjetiska truppernas an- komst till Röda korsets lokaler i , skrev att de [sov- jetiska soldaterna] hälsades som befriare, gjorde en hastig men grundlig undersökning, bjöds på te, fick nattläger och omplåstrades en smula av vår chefsläkare samt föll uttröttade i sömn. var de borta utan att ha rört det minsta av våra ägodelar Trots att denna skildring alltså gällde Röda korsets lokaler tycks man från sovjetisk sida ha tagit fasta på uppgifter. skickade en rapport angående artiklar i sovjetisk press om de svenska fascisternas och profascisternas lögner om : Det var som fascisterna i levererade ett lögnmeddelande att ryssarna skulle ha plundrat den svenska legationen i . Nästan alla svenska tidningar grät över denna lögnhistoria. Det blev en del förvirring då det , genom en artikel av i klarlades att hela Budapest-historien var fantasi från början till slut (P 2 Eu, 14/9-1945). var långt ifrån angelägen om att driva frågan om plund- ringen av den svenska legationen inför de sovjetiska diplomaterna i . I en officiell skrivelse till den nytillträdde utrikesminister betecknade skriverierna rörande den svenska 3 vän skildrar fasornas år (4/9-1945), : Tyskarna förde bort , plundrades (5/9-1945), UD stoppade (8/9-1945). Budapest-beskickningen som ramaskrin och sensationsrepor- tage, som var sårande för det sovjetiska värdlandet (HP 1 Er, 28/9-1945). Intressant är också att , liksom i det ovan anförda brevet av , skickade två brev till , vari han försökte tona ned den sovjetiska arméns övergrepp i och . Det första brevet rörde den svenska Berlinbeskickningen, som , liksom Budapest-beskickningen , hade evakue- rats från via . hade instruerats att hos sovjetiska militära myndigheter hemställa att hjälp och stöd till beskickningspersonalen när de påträffades efter erövring (HP 80 Ct, 27/3-1945). med- delade att Berlinbeskickningen nått och där- efter fortsatt sin resa mot och . sände en officiell skrivelse till utrikesminister med förste legationssekreterare . Denna skrivelse är av visst intresse för förståelsen av synen på Budapestbeskickningen och dess hemfärd lite mer än en månad tidigare. Brevet inleddes med beröm åt lega- tionspersonalen: Jag har en bestämd känsla av att [Berlinsvenskarna] har tagit ryssarna på rätta sättet. Till ovärderlig hjälp har varit Ärnfasts och friherrinnan kunskaper i ryska språket. Alla förefalla mig balanserade och förnuftiga i sin bedömning av vad de sett och erfarit (HP 1 Er, 26/5-1945). Därefter kom in på de negativa saker om som legationspersonalen eventuellt kan komma att berätta för utri- kesledningen i . Det finns här en uppenbar parallell till två brev till av , dagen före Budapest-svenskarnas hemkomst, vari varnade för den omdömeslösa naivitet (HP 1 Er, 18/4-1945) som ofta präglade utlänningars berättelser om den sovjetiska ockupationsmaktens verksamhet i . Återigen får man intrycket att ville preparera åhörarna i : Helt naturligt är pastor och hans hjälpreda sekreterare upprörda över att, enligt vad man anser utrett genom vittnens utsagor, nedbränts efter erövring. Jag har ej kunnat finna, att bindande utredning föreligger för att så är fallet, ej heller för att icke tyska krypskyttar e. dyl. givit anledning till en sådan aktion. Jag skulle önska, att man tänker sig för om, innan en beskyllning utslungas på denna punkt (HP 1 Er, 26/5-1945). kom också in på vittnesmål angående våldtäkter utförda av sovjetiska soldater: Med rättmätig harm talas om att ryska soldater tydligen i många fall, oftast i berusat tillstånd, våldfört sig på kvinnor. Jag har dock trott mig förmärka, att när indignationens vågor gå höga, överdrifter gärna inställa sig. Försök till en analys av fakta har givit mig den uppfatt- ningen, att det icke är sant, när man utropar, att var, varannan var tredje eller var fjärde kvinna skändats. Vidare tycks också övergrepp och plundring tillhöra en första övergående period. De bestraffas obönhörligt, när befälet kommer på förövare av dessa illdåd (HP 1 Er, 26/5-1945). avslutade sitt brev: Först och sist måste fasthållas, att intet hår krökts på svenskarnas huvuden och att ingenting frånhänts dem. [] Jag tycker mig nu för- nimma att det ljusnar för oss. Viseringar ha beviljats och kontakten med synes ej förhindras i påtryckningssyfte. Andra tecken skulle också kunna anföras, även om jag är fullt beredd på bakslag (HP 1 Er, 26/5-1945). Det andra brevet utgjordes av ett handbrev till (av ) vari mer utförligt redogjorde för sin syn på Budapest-svenskarnas berättelser: konstaterar i sitt utlåtande, att en av beskickningens tjäns- teflickor våldtogs . Han anser tydligen saken så klar, att ett kategoriskt påstående ansetts tillräckligt. nämner inom parentes, att flickan be- rättat, att hon blivit våldtagen av två soldater. Han hänvisar sålunda till tjänsteflickornas egen utsaga. Någon ytterligare utredning har jag på denna punkt ej funnit i papperen. Stats- och utrikesministrarna förkla- rade för båda kamrar, att beskickningens hem- biträden våldfördes. Detta uttalande avser ett obestämt antal tjänste- flickor. Av kolherrarna och professorerna har jag hört, att initierade ämbetsmän i förmak berätta, att nio svenska damer våld- fördes och därvid ådragit sig syfilis. Någon av dessa versioner måste vara felaktig. Mig förefaller relaterande av den enda flickans berättelse hava den största prägeln av sannolikhet (HP 80 Ea, 18/6-1945). En omständighet värd att beakta är, att beskickningshuset under stri- den bevakades endast av en ung, tillfälligt anställd svensk, , samt av den ungerske kanslisten . Vidare bör ihågkommas, att efter det striden stått om beskickningshuset, en ung kvinna, fröken , beordrades att ensam stanna som vakt i huset. Denna omständighet synes mig tala för att beskickningschefen ej ansett någon risk föreligga för att något ont skulle vederfaras vår landsmaninna. Skräcken och fasan kan sålunda icke hava varit så fruk- tansvärd, som den initierade höge ämbetsmannen antytt i sina berättel- ser i (HP 80 Ea, 18/6-1945). kom därefter in på sina, ovan påvisade, ansträngningar att verka som en motvikt mot de överdrifter som han ansåg karak- teriserade vittnesmålen från Budapest-beskickningens personal: Berättelserna bekräfta i övrigt till fullo det intryck, som jag erhöll vid konfrontationen med beskickningsmedlemmarna under genomresan i , och som jag sammanfattade i ett telegram, vilket jag skickade i avsikt att dämpa upphetsade överdrifter. Detta har dess- värre ej lyckats (HP 80 Ea, 18/6-1945). återkom härefter till sovjetiska soldaters övergrepp och resonerade på ett sätt som påminner mycket om inställ- ning i frågan: Händelseförloppet synes mig i själva verket mycket enkelt och ej så onaturligt med hänsyn till föreliggande exceptionella omständigheter. Efter hårda strider intränga soldater i ett välförsett luxuöst beskick- ningshotell. De äro först snälla och beskedliga, men sedan de funnit massor av sprit och mat släppa de Barrabam lös och bära sig mycket illa åt . Därefter får fältpolisen för sig, att svenskarna tagit massor av ungerska aristokrater under sitt beskydd och lagt in deras dyrbarheter i förvar i beskickningshuset. De misstänka, att här ligger någon hund begraven. De noggrannaste undersökningar verk- ställas i fastigheten, och allt av värde bortföres (HP 80 Ea, 18/6-1945). Såsom framgår av dessa brev ställde sig alltså skeptisk till de utsagor som givits av medlemmarna vid Budapest-legationen. Även om inställning sannolikt inte var representativ för utrikesförvaltningens tjänstemän, måste man fråga sig vilka konsekvenser hans ifrågasättande av t.ex. trovärdighet kan ha haft för förtroendet för en annan uppgift som givit, nämligen att den sovjetiska militären hade riktat anklagelser mot beskick- ningen [i ] för tysk spionageverksamhet, och att särskilt och [] [nämndes] såsom misstänkta (P 2 EuI. 2/5-1945: 2 []). försökte också ge en positiv bild av den svenska lega- tionens evakuering genom . med- delade i en officiell skrivelse ställd till utrikesministern att den svenske konsuln i , , anlänt till för vidare befordran till . anmärkte i brevet att det förtjänar att understrykas, att de ryska myndighe- terna i samband med Budapest-svenskarnas, Berlin-svenskarnas, Wien-svenskarnas och senast ' hemresa bemödat sig om att, i allt jag kunnat iakttaga, visa artighet och tillmötes- gående (HP 80 Ct, 27/7-1945). I ett brev av från legationen i skrev : Av intresse är att Budapest-schweizarna hållits fängslade i ända tills dess repatrieringsöverenskommelsen träffats mellan de båda länderna. Här framträder en skarp kontrast – må säga vad han vill – till Budapest-svenskarna, som så snart förhållandena medgåvo det, samt och synnerligen fingo resa hem (HP 1 Er, 12/7- 1946). motiv bakom dessa brev kan ha varit att inför presentera skäl till varför han inte borde driva frågan om plundringen av legationen i inför Dekanozov och Vetrov. (Denna kampanj påminner för övrigt om tre handbrev till [av den 6, 12 och ], vari han presenterade argument till varför han inte borde avlägga någon démarche rörande de svenska tändsticksfabrikerna i ). Ett bestämt agerande från , med krav på en ursäkt och ersättning från , hade troligtvis fullständigt förgiftat förhållandet till värdlandet, och därmed slutgiltigt grusat alla för- hoppningar om förbättrade relationer. Kanske kan också det faktum att plundring av en (därtill neutral) stats legation tillhörde den typ av händelser som enligt diplomatisk praxis och sedvänja helt enkelt egentligen inte kunde ha inträffat ha bidragit till att fann det bättre att förneka och tona ned. konstaterade i en officiell skrivelse till : Vad beträffar ersättning för förstörd och bortförd egendom tillhö- rande den svenska Budapest-legationen [] tror jag för min del ej, att det blir möjligt att få satisfaktion, särskilt med tanke på de starkt över- drivna skildringar, som ganska ymnigt förekommo i den svenska pres- sen efter legationsmedlemmarnas hemkomst (HP 80 Ea, 26/1-1946). De starkt överdrivna skildringarna som förekommit i den svenska pressen skulle alltså vara skäl till varför démarchen inte borde följas upp. Det skall dock understrykas att den politiska vil- jan att framgent driva ärendet också förefaller ha varit svag i . Den sovjetiska plundringen av den svenska legationen i var naturligtvis en exceptionell händelse. Det kan inte uteslutas att denna händelse, i samtida betraktares ögon, också kan ha bidragit till att göra teorin om död som mer trovärdig. Det går dock inte att finna entydiga belägg för att så var fallet. 10.4Raoul status inom utrikesförvaltningen Hur såg man egentligen inom UD på efter den- nes försvinnande ? Kan bilden av person möjligtvis ha påverkat UD-tjänstemännens bild av hans öde? närmast efter försvinnande förekommer få omdömen om dennes verksamhet, såväl i UD:s mer generella dokument rörande efterforskningarna, som i beskickningsperso- nalens rapporter, och i de brev som återfunnits från , och . Det finns dock ett antal undantag vad gäller frågan om UD:s syn på och dennes verksamhet. Vi har redan tidigare berört notering i dagboken att sändes ned för att med amerikanska pengar hjälpa de förföljda judarna (, 1989: 625), samt det tidigare nämnda brev från av vari man möjligtvis utläsa ett vagt med- givande att verksamhet legat utanför den diplomatiska kulturens accepterade parametrar (vad som [] än vore att säga särskilt om verksamhet [P 2 EuI, 23/12-1944]). Utöver dessa två omdömen finns också ett tredje omdöme som utgörs av en kommentar som Hellstedt (som ansvarade för distri- butionen av rapporter), enligt ett brittiskt underrättelsedokument, skulle ha fällt rörande i sam- band med överlämnandet av en av rapporter till den brittiska beskickningen . Hellstedt skulle härvid ha sagt följande: Hellstedt pointed out to me that was an unbusinesslike sort of fellow and that his reports contained a number of inconsisten- cies (P 2 EuI, 3/1-1997). Det fjärde omdömet utgörs av utrikesminister något kryptiska anmärkning vid hemliga sammanträde den hävdade härvid att den första kontakten med de sovjetiska trupperna togs [] av två beskickningstjänstemän, som begivit sig ut till främsta stridslin- jen. De beskickningstjänstemän som härmed avsågs var Per Anger och som fick kontakt med sovjetiska trupper i Rózsadomb i Buda. Det är oklart varför inte nämnde det faktum att en annan beskickningstjänsteman, nämligen , enligt uppgift från Dekanozov, tagit kontakt med sovjetiska militärmyn- digheter redan före . Detta kan ses som en antydan att , i utrikesledningens ögon, inte betraktades en beskickningstjänsteman på samma sätt som t.ex. Det femte omdömet utgörs av ett memorandum av rörande försvinnande från till den nye ame- rikanske ministern i . kon- staterar häri följande: [] acted from 1944 as chief of the Swedish humanitarian action in favour of the Jewish population in . In this capacity he was assigned to the Swedish Legation in as Second Secretary (P 2 EuI, 2/7-1945). Det är intressant att notera att definierade uppdraget i som en Swedish humanitarian action. Denna beskrivning konstrasterar starkt mot den beskrivning , efter samtal med Boheman, gav av projektet i telegrammet av . skrev då att the Swedish Foreign Office in making this assignment feels that it has cooperated fully in lending all possible facilities for the furtherance of an American program. Den kon- strasterar också i någon mån mot bild av uppdraget (av ) som av speciell art och ytterst delikat, samt uppgiften i hans dagbok att sändes ned [] med amerikanska pengar. Det sjätte omdömet rör de telegram, officiella skrivelser och handbrev som sände till rörande efterforskningsarbetet. Häri förekom anmärkningar som låter an- tyda att hade svårt för icke-diplomatiska förhållningssätt. I telegrammet av skrev t.ex. Söder- blom (på oklara grunder) att , smög på eget initiativ över till ryssarna (P 2 Eu, 14/4-1945). Detta telegram, som uppenbarligen strider mot redovisning av (vari framgick att hälsat att han kunde gå över till den sovjetiska sidan), framställde som en ganska egensinnig person, som utan instruktioner från sin chef, smyger över till den sovjetiska krigsmakten. Antydningar av arten att skulle ha varit en person som agerade främst efter eget huvud, förekom också i en skriftväxling mellan och kabinettssekreteraren . Upptak- ten till denna skriftväxling var följande telegram av från legationen i : En absolut tillförlitlig sagesman träffade i en person, som påstod sig ha sett . Denne sades då frisk och fri dölja sig under säker förklädnad i Pest (P 2 Eu, 2/7-1945). , som vistats i , och där () bland annat träffat moder , hade återkommit till . irritation över denna nya uppgift skiner igenom i ett handbrev till av : När jag återvände till min post, medförde jag på fru begäran förstorade fotografier tagna av legationssekreteraren i . Meningen var, att jag genom att ställa dessa fotografier till sovjetmyndigheternas förfogande skulle underlätta och påskynda efterforskningarna.