sou · GRB384d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Enligt Placeringspromemorian kunde ett enhandsengagemang om knappast ingå i en väldiversifierad portfölj och slut- satsen blev att undantagsregeln inte bör införas eftersom den där- med strider mot försäkringstagarnas intresse.30 Vid genomförandet av den tredje generationens försäkringsdirektiv konstaterade regeringen att inte hade kreditinstitut som uppfyllde undantagsregelns krav om särskild tillsyn eller särskild förmånsrätt och att det därför redan av formella skäl saknades möjlighet att införa undantagsregeln i svensk rätt.31 I betänkandet Säkrare obligationer ansåg däremot utredaren att det inte fanns några skäl att frångå den gräns på som medges i direktiven med hänsyn till bl.a. att de grund- läggande principerna om lämplig matchning och diversifiering gäller oberoende av detaljerade gränsvärden för enhandsengagemang.32 Remissinstanserna ansåg överlag att en höjning av gränsen för enhands- engagemangen var önskvärd men att en höjning till var alltför hög med hänsyn till behovet av riskspridning. Härefter utarbetades inom promemorian Säkerställda obligationer.33 I promemorian anfördes att frågan om gränsen för enhandsengagemang bör höjas och i så fall i vilken utsträckning innehöll en rad komplicerade spörsmål och förutsatte en omsorgsfull och bred analys. Slutsatsen blev att frågan i första hand borde hanteras inom . Trots detta ställningstagande föreslogs en viss höjning av gränsen för enhands- engagemang. Som skäl för denna höjning anfördes bl.a. de svenska försäkringsbolagens stabila situation. Med hänsyn härtill föreslogs – i enlighet med remissvar – att gränsen lämp- ligen kunde höjas till . Regeringen stannade dock vid att överlämna frågan till , dvs. 92/49/EEG art. 22.4 och dir. 2002/83/EG art. 24.4. 30Ds 1993:57 s. 102 f. 1994/95:184 s. 189. 2002/03:107 s. 99. Utredningen anser att ett 40-procentigt enhandsengagemang skulle innebära ett alltför kraftigt avsteg från kravet på risksprid- ning och att det därför är olämpligt ur skyddssynpunkt. Reglerna om registerföring och därmed sammanhängande förmånsrätt för säkerställda obligationer liknar visserligen dem som gäller för för- säkringsbolag och ger dessutom ytterligare skydd i och med kravet på en oberoende granskare. Likaså torde innehållet i ett register avseende säkerställda obligationer inte kunna förändras lika lätt som ett skuldtäckningsregister för försäkringsbolag där bl.a. aktier kan ingå. Med hänsyn härtill torde förmånsrätten i säkerhetsmassan vara säkrare än den som försäkringstagare har i tillgångarna i ett skuldtäckningsregister. Trots dessa skyddsmekanismer går det inte att utesluta de risker som uppstår när ett företag på egen hand sköter registreringen av sina tillgångar; särskilt i krissituationer. Inte ens införandet av ett krav på en oberoende granskare torde kunna undanröja denna risk. Sammantaget anser utredningen därför att det inte bör införas någon undantagsregel för säkerställda obligationer. Utredningens förslag: Försäkringsbolagen skall utse en person med ansvar för kontrollen av skuldtäckningsregistret (registerombud). Registerombudet skall uppfylla särskilda lämplighetskrav, meddelade av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (), och anmälas till registreringsmyndigheten. Registerombudet skall även kunna bli skadeståndsskyldig enligt reglerna i 16 kap. FRL om kontrollen av registerskyldigheten inte upprätthålls. Gällande rätt: Enligt 7 kap. 11 § FRL skall ett försäkringsbolag föra ett särskilt register som utvisar de tillgångar som används för skuldtäckning samt tillgångarnas värde. Register- föringen ligger enligt 7 kap. 11 a § FRL till grund för försäkrings- tagarnas förmånsrätt i bolagets tillgångar i händelse av att bolaget försätts i konkurs eller utmätning äger rum. Den skall även ses som ett medel i löpande tillsyn över att placerings- reglerna för skuldtäckningstillgångarna efterlevs.35 1994/95:184 s. 200. Enligt 4 a § förmånsrättslagen (1970:979) har försäkringstagarna särskild förmånsrätt i den aktuella egendomen. Förmånsrätten omfattar de tillgångar som motsvarar försäkringstekniska avsättningar dels för livförsäkring och skadeförsäkring för vilken bestämmelserna om livförsäkringar skall tillämpas, dels annan skadeförsäkring som meddelats än , dels återförsäkring av angiven försäkring. För andra än de i lagen upptagna försäkringsfordringarna gäller inte någon förmånsrätt. pågår emellertid genom- förandet det s.k. försäkringsinsolvensdirektivet.36 Enligt förslaget skall alla fordringar som grundas på försäkringsavtal medföra förmånsrätt, dvs. även fordringar i anledning av kort skadeförsäkring samt återförsäkring i allmänhet. Återförsäkringsfordran ersätts dock inte förrän övriga fordringar ersatts fullt ut. Skälen till förslaget: Frågan om försäkringstagarnas förmånsrätt har behandlats vid ett flertal tillfällen. Frågeställningarna har rört bl.a. hur förmånsrätten skall utformas och hur de tillgångar som svarar mot förmånsrätten skall säkerställas. I den s.k. Förmåns- rättspromemorian37 presenterades två alternativa reformförslag. Det första alternativet var att ersätta nu gällande konstruktion med särskild förmånsrätt i skuldtäckningstillgångarna med en allmän förmånsrätt i bolagets samtliga tillgångar. På så sätt skulle det bl.a. bli möjligt att undvika att försäkringstagare lider rätts- förluster när en försäkringsgivare inte fullgör sin registerplikt. Som ett andra alternativ föreslogs en skyldighet för försäkrings- bolagen att utse en registeransvarig. Den registeransvarige skulle godkännas av och kunna bli skadeståndsskyldig enligt reglerna i 16 kap. FRL. Med dagens system finns det risk för att ett försäkringsbolag som närmar sig en obeståndssituation inte fullgör sin register- skyldighet på grund av det oroliga läget i bolaget. Redan under normala affärsförhållanden är det svårt att föra ett ständigt upp- daterat skuldtäckningsregister, vilket FRL kräver. Med en allmän förmånsrätt skulle kopplingen till ett skuldtäckningsregister försvinna. Försäkringstagarna skulle i stället få förmånsrätt i bolagets hela egendomsmassa, vilket skulle stärka deras rättigheter.38 Mycket 2001/17/EG; se Ds 2002:59. 38Frågan om allmän eller särskild förmånsrätt för försäkringsfordringar har fått extra aktualitet sedan Luap (tidigare ) blev försatt i konkurs . Konkursförvaltaren har slagit fast att konkursbolaget tecknat bl.a. återförsäkringsrisker vilka omfattas av om avsättningar, skuldtäckning, register- talar därför för att allmän förmånsrätt vore att föredra för försäkrings- fordringar. Ett sådant förslag skulle emellertid kräva omfattande förändringar i hela förmånsrättsordningen, bl.a. med hänsyn till den inbördes före- trädesordningen mellan försäkringsbolagets olika borgenärer. Det kan heller inte uteslutas att en sådan förändring skulle kunna påverka bolagens allmänna kreditvärdighet. Frågan kräver därför ytterligare belysning innan en eventuell förändring bör komma till stånd. Utredningen menar dock att skyddet för förmånsrätten bör stärkas i enlighet med det andra alternativ som föreslogs i Förmånsrätts- promemorian, dvs. genom införandet av en registeransvarig (register- ombud). bemyndigas att utfärda närmare före- skrifter avseende de kvalifikationer som registerombudet bör inne- ha.39 Någon förhandsgodkännande från bedöms dock inte vara nödvändigt utan det bör vara tillräckligt att registerom- budet anmäls till registreringsmyndigheten (Patent- och registrerings- verket). Registerombudet skall löpande kontrollera att ett register förs och att det förs på rätt sätt. Vid bristande kontroll kan registerombudet bli skadeståndsskyldigt gentemot den som lidit skada på grund av försummelsen. På så sätt understryks vikten av att registerfunktionen upprätthålls. Förslaget om registerombud fritar givetvis inte försäkrings- bolagets ledning från det övergripande ansvaret för verksamheten. Försäkringsbolagens styrelser bör även utfärda instruktioner och riktlinjer för hur registerombudet skall arbeta och rapportera till styrelsen. Enligt 7 kap. 10 d § FRL skall de tillgångar som används för skuld- täckning i skadeförsäkringsrörelse finnas inom EES om risken är belägen inom EES. För livförsäkringsrörelse gäller att tillgångarna föring och förmånsrätt. Enligt konkursförvaltaren har konkursbolaget emellertid inte upp- rättat något skuldtäckningsregister varför eventuella förmånsberättigade borgenärer aldrig fått någon förmånsrätt. Förhållandet kan inte heller läkas i efterhand då sådant register måste finnas per dagen för konkursen för att förmånsrätt skall aktualiseras. Denna händelse utgör ett exempel på riskerna med en förmånsrätt som baseras på ett register fört av bolaget självt. 39 En sådan person bör ha dokumenterade kunskaper i både företagsekonomi och försäk- ringsmatematik samt erfarenhet som har betydelse för arbetsuppgiften. Det mest väsentliga är dock att personen besitter tillräckliga kunskaper för att kunna kontrollera hela skuldtäck- ningsregistret. skall finnas inom EES om bolagets verksamhet utövas inom detta område. För risker och verksamhet utanför EES skall de tillgångar som används för skuldtäckning finnas i . Undantag från lokaliseringsreglerna får göras om det inte kan antas försämra för- månsrätten och lokaliseringen även i övrigt är betryggande. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får meddela närmare före- skrifter om sådana undantag. Lokaliseringsreglerna fick sin huvudsakliga utformning i samband med införlivandet av tredje generationens försäkringsdirektiv.40 Undan- tagsreglerna infördes dock i samband med försäkringsrörelsere- formen.41 Bestämmelserna om att tillgångarna skall vara lokaliserade inom EES om risken är belägen där respektive verksamheten bedrivs där vilar på tvingande EG-rätt.42 EG-rätten innehåller däremot inte några lokaliseringskrav beträffande risker eller verksamheter utan- för EES. Skälet till den svenska huvudregeln att tillgångarna i dessa fall skall finnas i är främst att reglerna på det internationella konkursrättsliga området inte ansetts tillräckligt harmoni- serade. Genom införandet av det s.k. försäkringsinsolvensdirektivet43 bedöms dock en tillräcklig harmonisering komma till stånd vad beträffar EES. Därmed bör det inte längre krävas att skuldtäcknings- tillgångarna skall finnas i vad gäller risker eller verksamheter belägna utanför EES utan det är tillräckligt att dessa tillgångar finns inom EES. En regeländring av det angivna slaget bör lämpligen företas inom ramen för genomförandet av försäkringsinsolvensdirektivet. 1994/95:184 s. 192 ff. 1998/99:87 s. 254 ff. 73/239/EG art. 15, ändrad gm dir. 92/49/EEG art. 17.2, samt dir. 2002/83/EG art. 2001/17/EG; se Ds 2002:59.