sou · GRB382d2 · 2004-01-01 00:00:00 — upptagandet av nya medlemsstater, kan också antas leda till att antalet underrättelser ökar. Detta kommer att ta utökade resurser i anspråk hos flera tillsynsmyndigheter, i synnerhet Konsument- verket i sin egenskap av nationell kontaktpunkt för RAPEX. kommer den kunskap som erhålls genom dessa underrättelser att kunna underlätta tillsynen. Enligt utredningens förslag skall de beslut enligt lagen som fattas av tillsynsmyndigheterna kunna överklagas till allmän förvaltnings- domstol. Enligt den nuvarande lagen kan Konsumentombuds- mannen väcka talan om ålägganden och förbud hos . Förslagen för således med sig att antalet mål hos kommer att minska, medan antalet mål som skall prövas av de allmänna förvaltningsdomstolarna kommer att öka. har prövat knappt 40 mål som rör produktsäkerhet. Detta innebär ett genomsnitt på mellan ett och två mål . Enligt vad utredningen erfarit är det ovanligt att beslut om förelägganden eller förbud som fattats med stöd av speciallagstiftningen om produktsäkerhet överklagas. Det saknas mot denna bakgrund anledning att anta att det förhållandet att tillsynsmyndigheterna själva kan besluta om förelägganden och förbud med stöd av lagen skulle leda till överklaganden i stor skala. Förslaget kan därför inte antas leda till någon större förändring av domstolarnas arbetsbörda och resursbehov. Direktivet ställer skärpta krav på såväl näringsidkare som tillsynsmyndigheter. En effektiv tillämpning av den föreslagna nya lagstiftningen är ägnad att leda till att produktsäkerheten ökar och att skadorna minskar, vilket i sin tur leder till vinster för samhällsekonomin i stort. 5.2Konsekvenser för små företag Enligt direktivet och utredningens förslag åläggs näringsidkare nya uttryckliga skyldigheter. Flera av de skyldigheter för näringsidkare som förslagen innehåller följer redan, helt eller delvis, indirekt av den nuvarande lagen. Detta gäller skyldigheterna att bara tillhandahålla säkra varor och tjänster, att lämna säkerhetsinformation, att dra tillbaka varor från marknaden, att lämna varningsinformation och att återkalla varor och tjänster. Utredningens förslag har sin bakgrund i den utveckling som produktregleringen enligt den nya metoden inneburit, dvs. att det i första hand är näringsidkarna själva som skall ansvara för att de varor de släpper ut på marknaden eller annars tillhandahåller är säkra. I skyldigheten att bara tillhandahålla säkra varor ligger att tillverkaren – vilket inbegriper importören när en vara importeras från utanför EES – måste se till att nödvändiga tester och kontroller har utförts innan varan släpps ut på marknaden. Skyldigheterna kan inte heller anses innebära något nytt för flertalet näringsidkare. En seriös tillverkare försäkrar sig natur- ligtvis om att en vara är säker innan den släpps ut på marknaden, samt ser till att effektiv säkerhetsinformation lämnas och säkerställer att olika åtgärder kan vidtas, om varan skulle visa sig vara farlig. Utredningens förslag i dessa delar kan således inte antas föranleda ökade kostnader för småföretag i allmänhet. Mot denna bakgrund bedömer utredningen att förslagen i denna del totalt sett inte bör medföra ökade kostnader eller andra negativa konsekvenser för flertalet småföretag. Kontrollen av att varorna är säkra kommer att underlättas av att Europastandarder utvecklas på flera varuområden enligt det förfarande som anges i artikel 4 i det nya direktivet. Detta måste framhållas som en positiv konsekvens av förslaget för många små företag. Förslaget innehåller härutöver flera skyldigheter som inte kan anses följa indirekt av den nuvarande lagen. Enligt förslaget måste en tillverkare genom bl.a. stickprovskontroller och hantering av klagomål hålla sig informerad om en varas risker även efter det att varan har släppts ut på marknaden. En tillverkare måste vidare märka varan så att såväl tillverkaren som varan eller varupartiet kan identifieras. Flera av dessa skyldigheter följer i allmänhet inte av speciallagstiftningen om produktsäkerhet, och kommer därför att gälla beträffande en stor mängd varor. De redovisade åtgärderna ingår som en del av flera system för kvalitetssäkring, t.ex. ISO 9001. Det ligger i en tillverkares eget intresse att märka varor så att dessa kan identifieras, eftersom det annars inte vore möjligt att effektivt och till rimlig kostnad genomföra t.ex. en återkallelse. Dessa åtgärder gör det också möjligt för konsumenter att identifiera tillverkaren, vilket är av stor betydelse för säkerhetsarbetet. Det kan antas att flertalet tillverkare redan har utarbetat rutiner som tillgodoser de krav som ställs. För flera små företag kan bestämmelserna dock inledningsvis antas föra med sig ökade kostnader, allt beroende på vilken nivå säkerhets- arbetet befinner sig . I den mån direktivet t.ex. leder till att näringsidkare måste märka varor som inte tidigare behövde märkas, kan det leda till kännbara kostnader för en enskild näringsidkare. innebär de en kvalitetshöjning av verksamheten och att det säkerhetsarbete som näringsidkare även är skyldiga att bedriva underlättas. Enligt förslaget kan en näringsidkare som bryter mot någon av de skyldigheter som följer av förslaget åläggas att betala en sanktionsavgift. Dessutom skall en näringsidkare ersätta tillsyns- myndigheten för kostnader för provtagning och undersökning av prov, om en vara vid undersökning visar sig vara farlig. Reglerna kan föra med sig att vissa små företag drabbas av kostnader. Skyldigheten att betala sanktionsavgift och ersätta kostnader uppstår emellertid bara när bestämmelserna om produktsäkerhet inte har följts. Bestämmelserna om sanktionsavgift är dessutom utformade så att en näringsidkare inte skall drabbas oskäligt hårt. Sammanfattningsvis bedömer utredningen att de flesta skyldig- heter som följer av förslaget redan kan antas utgöra en del av säkerhetsarbetet hos småföretag och därför knappast kan antas föra med sig ökade kostnader av nämnvärd omfattning. Förslaget påverkar i första hand nivån på säkerhetsarbetet hos företagen. De kostnader som detta kan föranleda för vissa små företag kommer således företaget till gagn genom att kvalitets- säkringen stärks. Eftersom förslagen genomför ett EG-direktiv är fråga om skyldigheter som gäller för näringsidkare inom hela EES. Förslagen är således konkurrensneutrala i detta avseende. Företag som är verksamma på den amerikanska marknaden är redan bekanta med skyldigheten att underrätta tillsynsmyndigheten vid kännedom om farliga varor. Ett outvecklat regelverk och bristande marknadskontroll gynnar näringsidkare med ett begränsat eller obefintligt säkerhetsarbete framför näringsidkare som prioriterar denna fråga. Det kan därför antas att regleringen bidrar till att motverka illojal konkurrens, vilket är till gagn för det stora flertalet småföretag. 5.3Konsekvenser för brottsligheten och det brottsförebyggande arbetet Utredningen föreslår att en näringsidkare som bryter mot någon av de skyldigheter som följer av lagen under vissa förutsättningar kan åläggas att betala en sanktionsavgift. Som framgår av avsnitt 4.9.3 bedömer utredningen att sanktionsavgifter i detta sammanhang utgör en mer avskräckande sanktion än straff, som myndigheternas resurser används mer effektivt. Förslaget innebär således att en nykriminalisering kan undvikas. Förslagen är i sig inte ägnade att inbjuda till eller underlätta någon annan brottslig- het. Utredningen föreslår också att straffbestämmelserna i lagen om leksakers säkerhet och lagen om personlig skyddsutrustning för privat bruk upphävs och ersätts med sanktionsavgifter. Även i denna del kan förslaget antas bidra till ökad efterlevnad av dessa regler som myndigheternas resurser används mer effektivt. När det gäller kostnader eller intäkter för kommuner och landsting bedömer utredningen att förslaget inte kommer att ha några nämnvärda konsekvenser. Inte heller bedöms förslaget ha några konsekvenser för den kommunala självstyrelsen, sysselsättningen, den offentliga servicen i olika delar av landet, jämställdheten mellan män och kvinnor och möjligheterna att nå de integrationspolitiska målen. Lagens syfte och tillämpningsområde 1 § Denna lag syftar till att säkerställa att varor och tjänster som tillhandahålls konsumenter är säkra. Lagen genomför och rådets direktiv /95/EG av om allmän produktsäkerhet. Paragrafens första stycke genomför artikel 1.1 i det nya direktivet. Andra stycket genomför artikel 21.1 andra stycket i direktivet. I likhet med den nuvarande lagen inleds den föreslagna lagen med en ändamålsbestämmelse. I första stycket anges syftet med lagen. Syftet anges i huvudsak på samma sätt som syftet med direktivet har angetts i artikel 1.1. Syftet att säkerställa att varor och tjänster som tillhandahålls konsumenter är säkra knyter an till generalklausulen i 7 §, i vilken anges att näringsidkare bara får tillhandahålla säkra varor och tjänster. Vad som avses med säkra varor framgår av 8 §. Syftet har också betydelse för de föreslagna bestämmelserna om tillsyn i 24 §. I andra stycket anges att lagen genomför och rådets direktiv /95/EG av om allmän produktsäkerhet. Enligt artikel 21.1 andra stycket i direktivet skall de bestämmelser som genomför direktivet innehålla en hänvisning till direktivet eller åtföljas av en sådan hänvisning när bestäm- melserna offentliggörs. Utredningen har valt att låta lagtexten innehålla den föreskrivna hänvisningen i stället för att hänvisa genom en not till lagens ingress. Genom att ta in hänvisningen i lagtexten kommer hänvis- ningen att finnas med då lagtexten återges i andra publikationer än . 2 § Lagen tillämpas i fråga om varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet och varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet. En förutsättning är att varan eller tjänsten är avsedd för konsumenter eller under rimligen förutsebara förhållanden kan komma att använ- das av konsumenter. Vad som sägs i denna lag om näringsidkare och tillverkare tillämpas också beträffande den som i offentlig verksamhet tillhanda- håller sådana varor som avses i första stycket. Paragrafen anger tillsammans med 3 och 4 §§ lagens tillämpnings- område. Den motsvarar i huvudsak 1 § andra och tredje styckena i den nuvarande lagen. Frågan om varor som tillhandahålls i näringsverksamhet har behandlats i avsnitt 4.1.1. Frågan om varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet har behandlats i avsnitt 4.1.3 och frågan om tjänster har behandlats i avsnitt 4.1.4. Paragrafen genomför artikel 1.2 första stycket första meningen och artikel 2 a första stycket i direktivet. I första stycket anges att lagen i likhet med den nuvarande lagen tillämpas i fråga om varor och tjänster som tillhandahålls i närings- verksamhet och i fråga om varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet. Tillämpningsområdet är alltså vidare än direktivets, som endast gäller varor som tillhandahålls i näringsverksamhet. Enligt artikel 1.2 första stycket i det nya direktivet skall detta tillämpas på alla produkter som omfattas av definitionen i artikel 2 a. Enligt artikel 2 a första stycket avses med produkt varje produkt som – också inom ramen för tillhandahållande av tjänster – är avsedd för konsumenter eller som under rimligen förutsebara förhållanden kan komma att användas av konsumenter även om den inte är avsedd för dem. En förutsättning för att den nuvarande lagen skall bli tillämplig är att varan eller tjänsten i inte obetydlig omfattning utnyttjas eller kan komma att utnyttjas av konsumenter för enskilt bruk. Syftet med den sistnämnda begränsningen är att avgränsa den yrkes- mässiga användningen av varor och tjänster från lagens tillämp- Likväl kan uttrycket tolkas som en inskränkning av tillämpningsområdet jämfört med direktivets. För att undvika varje form av oklarhet bör det därför i lagen anges att denna skall omfatta varor och tjänster som är avsedda för konsumenter eller som under rimligen förutsebara förhållanden kan komma att användas av konsumenter. Begreppen tillhandahålla en vara och konsument definieras i 5 §. I andra stycket anges att vad som i lagen sägs om näringsidkare och tillverkare även skall gälla den som i offentlig verksamhet tillhanda- håller sådana varor som avses i första stycket. Detta överens- stämmer med vad som gäller enligt 1 § tredje stycket den nu gällande lagen. Begreppen näringsidkare och tillverkare definieras i 5 §. 3 § Lagen tillämpas inte i fråga om 1.begagnade varor som tillhandahålls som antikviteter, och 2.varor som skall repareras eller renoveras innan de tas i bruk, om näringsidkaren tydligt informerar konsumenten om det. I paragrafen undantas vissa begagnade varor från lagens tillämp- ningsområde. Paragrafen har inte någon motsvarighet i den nu gällande lagen. Frågan har behandlats i avsnitt 4.1.2. Paragrafen genomför artikel 2 a andra stycket i direktivet. Den föreslagna lagen skall i likhet med produktsäkerhetslagen även tillämpas på begagnade varor. Det följer av 2 §. I enlighet med artikel 2 a andra stycket i direktivet undantas emellertid från tillämpningsområdet sådana begagnade varor som tillhandahålls som antikviteter och varor som skall renoveras eller repareras innan de tas i bruk, under förutsättning att näringsidkaren tydligt informerar konsumenten om detta. Om punkterna 1 eller 2 i paragrafen är uppfyllda gäller således inte lagen i fråga om sådana begagnade varor. Som exempel kan nämnas att lagen inte gäller i fråga om en begagnad maskin, om säljaren upplyser att den måste repareras innan den tas i bruk. sådant fall gäller andra svenska bestämmelser, om sådana finns. I det nämnda fallet gäller 3 kap. 8 § arbetsmiljölagen. 4 § Bestämmelserna i 7–12 §§ skall inte tillämpas på varor och tjänster när det gäller risker som omfattas av säkerhetskrav i någon annan lag eller författning som genomför ett EG-direktiv eller i en EG-förordning. Bestämmelserna i 13–47 §§ skall inte tillämpas i den utsträckning det i någon annan lag eller författning som genomför ett EG-direktiv eller i en EG-förordning finns bestämmelser som reglerar samma fråga och som har samma syfte. I paragrafen regleras undantag från lagens tillämpningsområde i fråga om säkerhetskrav och andra aspekter som regleras i någon annan EG-anknuten författning. Paragrafen motsvarar delvis 3 § i den nu gällande lagen. Frågorna har behandlats i avsnitt 4.1.5. Paragrafen genomför artikel 1.2 första stycket andra meningen och andra stycket. Genom det nya direktivet om allmän produktsäkerhet har en precisering gjorts i förhållande till direktiv beträffande tillämpligheten på varor som omfattas av annan gemenskapsrättslig reglering om produktsäkerhet. Av 2 § följer att den föreslagna lagen skall tillämpas på alla konsumentvaror och konsumenttjänster, med de undantag för vissa begagnade varor som anges i 3 §. Första stycket i paragrafen innebär att vissa bestämmelser i lagen inte skall tillämpas när det finns bestämmelser med säkerhetskrav i någon annan lag eller författning som har ett gemenskapsrättsligt ursprung. Säkerhetskraven skall gälla en eller flera risker hos en vara eller en tjänst. Finns det sådana bestämmelser i en annan gemenskapsrättslig författning, skall 7–12 §§ inte tillämpas på en vara eller en tjänst när det gäller de risker som omfattas av special- regleringen. De föreslagna bestämmelserna i 7–12 §§ reglerar det allmänna säkerhetskravet och frågor som hänger samman med det. Som exempel kan nämnas en vara som omfattas av säkerhetskrav när det gäller kemiska risker i en författning med gemenskaps- rättsligt ursprung. De föreslagna bestämmelserna i 7–12 §§ skall då inte tillämpas på just de kemiska riskerna. Paragraferna skall däremot tillämpas på de övriga risker som varan kan föra med sig, t.ex. mekaniska risker eller klämrisk. Som ett annat exempel kan nämnas en vara vars samtliga risker omfattas av säkerhetskrav i en författning med gemenskapsrättsligt ursprung. Så torde t.ex. vara fallet med leksaker. I ett sådant fall kommer 7–12 §§ inte att kunna tillämpas alls när det gäller den varan. Det skall betonas att det bara är 7–12 §§ som inte blir tillämpliga på de aktuella riskerna. Lagens bestämmelser i övrigt skall tillämpas på varan eller tjänsten, om något annat inte följer av andra stycket. Enligt paragrafens andra stycke undantas lagens övriga bestämmel- ser, om det finns bestämmelser i någon annan lagstiftning med gemenskapsrättsligt ursprung som reglerar samma fråga och som har samma syfte. Ett av syftena med direktivet och därmed också den nu före- slagna lagen är att fylla ut och komplettera speciallagstiftningen om produktsäkerhet, så att en hög skyddsnivå garanteras beträffande samtliga konsumentprodukter. En sådan kompletterande funktion har i och för sig även den nu gällande produktsäkerhetslagen (3 §). Av olika anledningar har lagen dock inte kommit att fylla denna funktion. Lagen får genom andra stycket en verkligt utfyllande och kompletterande funktion. Så snart som det i speciallagstiftningen saknas en regel med EG-ursprung motsvarande någon av lagens övriga bestämmelser gäller lagens bestämmelse. När det t.ex. gäller varor vars säkerhetskrav är fullt ut reglerade i speciallagstiftning med gemenskapsrättsligt ursprung men det i speciallagstiftningen saknas regler om återkallelse innebär det sagda att en tillverkare som har tillhandahållit en farlig kan bli skyldig att återkalla varan enligt 16 §. Som ett annat exempel på vad paragrafens andra stycket innebär kan nämnas att näringsidkare blir skyldiga att underrätta tillsyns- myndigheten enligt 23 §, om speciallagstiftningen inte innehåller någon motsvarande bestämmelse. För tillsynsmyndigheterna innebär andra stycket dels att 24 och 25 §§ om krav på tillsynen skall tillämpas, dels att de tilldelas de befogenheter som följer av lagen, i båda fallen i den utsträckning som speciallagstiftningen inte innehåller motsvarande bestämmel- ser med samma syfte. I bilaga 4 till betänkandet åskådliggörs hur den nya produkt- säkerhetslagen kompletterar och fyller ut speciallagstiftningen om produktsäkerhet. 5 § I denna lag avses med 1.konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, 2.näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksam- heten, a)en näringsidkare som tillverkar en vara och är etablerad inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), b)en näringsidkare som genom att förse en vara med sitt namn, varumärke eller annat kännetecken framstår som den som har tillverkat varan, c)en näringsidkare som renoverar en vara, d)företrädaren för en sådan näringsidkare som anges i a–c, om näringsidkaren inte är etablerad inom EES, e)en näringsidkare som importerar en vara till EES, om en sådan företrädare som anges i d inte finns inom området, f)andra näringsidkare som är verksamma i distributionsledet, om deras verksamhet påverkar en varas säkerhet, 4.distributör: en näringsidkare som är verksam i distributions- ledet och vars verksamhet inte påverkar en varas säkerhet, 5.tillhandahålla en vara: överlåta eller erbjuda en vara, eller upplåta nyttjanderätt till en vara. I paragrafen ges definitioner på vissa centrala begrepp i lagen. Paragrafen saknar motsvarighet i den nu gällande lagen. Frågorna har behandlats när det gäller begreppen närings- idkare, konsument och tillhandahålla en vara i avsnitt 4.1.1 och när det gäller begreppen tillverkare och distributör i avsnitt 4.4.1. För den närmare motiveringen hänvisas till dessa avsnitt. Paragrafen genomför delvis artikel 2. 6 § Vid tillämpningen av denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall försiktighets- och proportionalitetsprinciperna iakttas. I paragrafen ges en allmän bestämmelse om tillämpningen av försiktighets- och proportionalitetsprinciperna. Paragrafen saknar motsvarighet i den nu gällande lagen. Frågan har behandlats i avsnitt 4.2. För den närmare motive- ringen hänvisas till detta avsnitt. Säkra varor och tjänster 7 § Näringsidkare får bara tillhandahålla säkra varor och tjänster. Paragrafen innehåller en generalklausul som innebär att närings- idkare bara får tillhandahålla säkra varor och tjänster. Frågan har behandlats i avsnitt 4.3.1. För den närmare motive- ringen hänvisas till detta avsnitt. Vad som är att betrakta som säkra varor och tjänster m.m. följer av 8–12 §§. Paragrafen genomför artikel 3.1 och artikel 5.2 första meningen i direktivet. 8 § En vara eller en tjänst är säker, om den vid normal eller rimligen förutsebar användning och livslängd inte för med sig någon risk för människors hälsa och säkerhet eller bara en låg sådan risk. Denna risk måste dock vara godtagbar med beaktande av hur varan eller tjänsten används och skall vara förenlig med en hög skyddsnivå när det gäller människors hälsa och säkerhet. En vara eller tjänst är farlig, om den inte motsvarar kraven för en säker vara eller tjänst i första stycket. 9 § Vid bedömningen av vad som enligt 8 § första stycket andra meningen skall anses som godtagbart och förenligt med en hög skyddsnivå skall särskild hänsyn tas till 1.varans egenskaper, såsom dess sammansättning och förpackning samt anvisningar för montering, installation och underhåll, 2.annan information som lämnas om varan genom märkning, varningar, bruksanvisningar, anvisningar för dess bortskaffande eller på något annat sätt, 3.varans inverkan på andra varor, om det rimligen kan förutses att den kommer att användas tillsammans med sådana varor, 4.risker som varan kan föra med sig för vissa konsumentgrupper, särskilt barn och äldre. Första stycket gäller också i tillämpliga delar för tjänster. I paragraferna anges när en vara eller tjänst är säker respektive farlig och vilka faktorer som man skall ta hänsyn till vid bedömningen av om en vara eller tjänst för med sig en godtagbar risk. Paragraferna saknar motsvarighet i den nu gällande lagen. Frågorna har behandlats i avsnitt 4.3.2. För den närmare motiveringen hänvisas till detta avsnitt. Paragraferna genomför artikel 2 b och c i direktivet. Presumtion för att en vara eller tjänst är säker 10 § En vara eller tjänst som uppfyller sådana krav till skydd för hälsa och säkerhet som föreskrivs i någon annan lag eller författning skall anses säker i de avseenden som omfattas av sådana krav. Paragrafen innehåller en presumtionsregel för säkra varor och tjänster. Någon motsvarighet finns inte i den nu gällande lagen. Frågan har behandlats i avsnitt 4.3.3. Paragrafen genomför artikel 3.2 första stycket. Paragrafen gäller sådana varor och tjänster som inte regleras av annan gemenskapslagstiftning om produktsäkerhet, men väl av svenska regler. Sådana varor och tjänster skall enligt den föreslagna bestämmelsen presumeras vara säkra, om de uppfyller de svenska bestämmelserna. Som exempel på sådana varor kan nämnas pyrotekniska varor. Presumtionen kan brytas om varan eller tjänsten trots att den uppfyller de svenska bestämmelserna visar sig vara farlig. Detta följer av 27 § andra stycket. 11 § En vara som uppfyller en svensk standard som överför en Europastandard skall anses säker i fråga om sådana risker som omfattas av standarden, om Europeiska gemenskapernas kommission enligt artikel 4 i och rådets direktiv /95/EG av om allmän produktsäkerhet har offentliggjort en hänvisning till standarden i Europeiska unionens officiella tidning. Hänvisningar till sådana standarder som avses i första stycket kungörs av den myndighet som regeringen bestämmer. Paragrafen innehåller ytterligare en presumtionsregel för säkra varor. Paragrafen saknar motsvarighet i den nu gällande lagen. Frågorna har behandlats i avsnitt 4.3.3. Paragrafen genomför artikel 3.2 andra stycket i direktivet. Paragrafen gäller sådana varor som inte regleras i någon annan författning, men som omfattas av Europastandarder för vilka EG- kommissionen har offentliggjort hänvisningar i (tidigare EGT). Med en Europastandard avses en teknisk specifikation som har antagits av något av de tre europeiska standardiseringsorganen , CENELEC och ETSI.