sou · GRB374 · 2004-01-01 00:00:00 — Enligt polisen erbjuder inte heller de bestämmelserna en tillräckligt effektiv ordning för att förebygga allvarlig brottslighet kopplad till olika sammanslutningar av brottsaktiva personer. Det gäller särskilt som grupperingarna ofta har ett avancerat tillvägagångssätt för att undvika att åka fast. Vi föreslår en ny bestämmelse om husrannsakan och kroppsvisi- tation i polislagen för att öka möjligheterna att i brottsförebyggan- de syfte ingripa mot medlemmar av olika grupperingar av brottsak- tiva personer, exempelvis medlemmar av mc-klubbar, olika s.k. fängelsegäng, ungdomsgäng, rasistiska sammanslutningar, gruppe- ringar inom den autonoma rörelsen och terrorgrupperingar. Underrättelse om beslag och husrannsakan Föremål får tas i beslag bl.a. om det skäligen kan antas äga betydel- se för utredning om brott. Det finns inget hinder mot att beslag genomförs utan att den från vilket beslag sker är närvarande eller vet om åtgärden. Den personen måste dock enligt dagens regler utan dröjsmål underrättas om beslaget. Är det fråga om beslag av en försändelse hos ett befordringsföretag, är det däremot tillräck- ligt att underrättelsen lämnas så snart det kan ske utan men för ut- redningen. Skälet bakom underrättelseskyldigheten är att den som har drabbats skall ha möjlighet att begära att domstol gör en pröv- ning av beslaget. Vid kontrollerad leverans (se ovan) förekommer det att de före- mål som försändelsen innehåller i hemlighet tas i beslag och att försändelsen därefter får fortsätta för att polis eller tull skall få reda på vem som har medverkat till brott som har samband med försän- delsen. Det finns även flera andra fall där de brottsutredande myndigheterna behöver dröja med underrättelsen om beslaget för att inte göra åtgärden meningslös, alltså av hänsyn till förundersök- ningen. Vi föreslår att det skall bli tillåtet för de brottsutredande myn- digheterna att dröja med att ge underrättelse om beslag till dess att det kan ske utan men för utredningen. Det är med andra ord sam- ma ordning som gäller för beslag av försändelser. När det gäller husrannsakan finns bestämmelsen att, om den hos vilken husrannsakan genomförs inte har varit närva- rande vid förrättningen, han skall underrättas om husrannsakan så snart det kan ske utan men för utredningen. Enligt uppgift skapar den bestämmelsen problem i vissa lägen för polisen vid utredningar som rör organiserad eller annan allvarlig brottslighet eller brotts- lighet hos grupperingar av brottsaktiva personer. Det sistnämnda kan exempelvis röra mc-klubbar, fängelsegäng, ungdomsgäng, ra- sistiska sammanslutningar, grupperingar inom den autonoma rörel- sen och terrorgrupperingar. Problemen förekommer även i Säker- hetspolisens arbete inom kontraspionaget. Genom en underrättelse om husrannsakan avslöjas ofta polisens intresse för och arbete med att bekämpa viss brottslighet. Dessut- om kan underrättelsen föra med sig att det blir känt vilken arbetsmetod och vilket arbetssätt som polisen använder. Problemen blir särskilt framträdande när det bedrivs andra närlig- gande förundersökningar, alltså liknande utredningar mot andra medlemmar av den aktuella grupperingen av brottsaktiva personer. Det inträffar alltså att en lämnad underrättelse om husrannsakan i en förundersökning innebär men för andra brottsutredningar än den i vilken åtgärden har vidtagits. Problemen kan också gälla svå- righeten att bedriva en framtida förundersökning mot personer i den aktuella grupperingen. I vissa lägen kan en underrättelse också skada rikets förhållande till annan stat. Vi föreslår att det skall införas en möjlighet för de brottsutre- dande myndigheterna att underlåta att lämna underrättelse om hus- rannsakan om det föreligger sådana särskilda skäl som nämn- des. Om ett beslag har skett vid husrannsakan, blir dock reglerna om underrättelse om beslaget tillämpliga, dvs. underrättelse skall lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen. Rätt till juridiskt biträde vid förhör under förundersökning Den som misstänks för brott har alltid rätt att välja att själv föra sin talan eller att låta sig biträdas av försvarare. Under förundersök- ningen inträder rätten att anlita försvarare så snart utredningen har kommit så långt att personen är skäligen misstänkt för brottet. Till skillnad från vid tillkomst vid mitten av 1900- talet får den nu gällande uppfattningen anses vara att rätten att låta sig biträdas av försvarare inträder tidigare än så. Det innebär att även den som utan att vara delgiven misstanke om brott och som skall höras upplysningsvis under en förundersökning anses ha en rätt att anlita försvarare. Så tillämpas också bestämmelserna i praktiken. har menat att alla som är skyldiga att stanna kvar hos de brottsutredande myndigheterna skall ha en formell rätt att anlita juridiskt biträde, oavsett om per- sonen hålls kvar i egenskap av målsägande, misstänkt eller vittne, dvs. den rätten skall inte gälla enbart för skäligen misstänkta perso- ner. Mot bakgrund av anti-tortyrkommitténs uttalanden föreslår vi att rätten till juridiskt biträde under förundersökningen skall utvid- Alla som förhörs under en förundersökning skall ha rätt att låta sig biträdas av en för den uppgiften lämplig person. När det gäller lämpligheten skall samma bestämmelser gälla som gäller för försvarare. Underrättelse till närstående om frihetsberövande De brottsutredande myndigheterna har en skyldighet att underrätta en anhållen persons närmaste anhöriga och andra personer som står den anhållne särskilt nära om frihetsberövandet. Underrättelsen skall lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen men får inte lämnas mot den anhållnes önskan, om inte synnerliga skäl finns. Sådana skäl kan finnas när t.ex. underåriga eller psykiskt störda personer anhålls. En underrättelseskyldighet finns också i fall när frihetsberövande har skett på annan grund än misstanke om brott och personen då har placerats i anstalt, häkte eller polisarrest. har när det gäller underrättel- se till närstående om frihetsberövande angett att bestämmelserna skall gälla alla personer som berövas friheten av polisen och att gruppen frihetsberövade skall definieras brett. Mot bakgrund av anti-tortyrkommitténs uttalanden föreslår vi att en underrättelse om att någon har frihetsberövats skall lämnas till närstående tidigare och i flera fall än som sker . Sådan un- derrättelse skall som regel lämnas redan vid gripandet. Underrättel- se skall också lämnas när den som har omhändertagits eller på an- nan grund är skyldig att stanna kvar hos polisen eller hos myndig- het under brottsutredning begär det eller det annars finns skäl för det. Underrättelsen skall lämnas så snart det kan ske utan men för utredningen, men om den frihetsberövade inte önskar att någon underrättas om frihetsberövandet, får underrättelse lämnas bara om det finns synnerliga skäl. Rätt att bryta mot trafikföreskrifter I vissa situationer är det nödvändigt för polis-, tull- och kustbevak- ningspersonal att bryta mot trafikföreskrifter. Det finns bestäm- melser som tillåter detta vid yrkesutövning alternativt tjänsteutöv- ning, vid brådskande yrkesutövning och vid s.k. trängande fall. Det är endast förare av ett utryckningsfordon som får använda sig av bestämmelsen om trängande fall, som ger föraren rätt att kräva fri väg för fordonet och underlåta att följa i princip alla trafikföreskrif- ter. Visserligen saknas föreskrifter om hur akut eller farlig en situa- tion måste vara för att den högsta angelägenhetsgraden, trängan- de fall, skall anses vara för handen. Vad som ändå kan konstateras är att det sällan är fråga om trängande fall under myndigheternas spaningsarbete, alltså under skuggningsoperationer i trafiken. Där- emot använder sig spaningspersonalen av den rätt som följer av be- stämmelserna om yrkesutövning, tjänsteutövning och brådskande yrkesutövning. Ett formellt hinder för att kunna utnyttja den rätt som trängande fall ger är också att de fordon som spaningspersona- len använder inte kan vara registrerade som utryckningsfordon. Det finns alltså ett begränsat utrymme att bryta mot trafikföre- skrifter under spaningsuppdrag. Exempelvis är det inte annat än vid trängande fall tillåtet att köra mot rött ljus. De får aldrig begå en kriminaliserad handling (t.ex. körning mot rött ljus) för att kunna efterforska eller avslöja brott. Vi har fått redovisat att just frånvaro av möjlighet till rödljuskörning betraktas som ett mycket stort hinder i de brottsbekämpande myndigheternas spaningsarbete. Det gäller framför allt vid spaning mot personer som ägnar sig åt grov kriminalitet, eftersom den kretsen av personer har satt i system att bete sig på ett sådant sätt i trafiken att man utnyttjar polisens, tul- lens och bristande befogenhet att köra på ett visst sätt. Det finns enligt vår bedömning starka skäl för att utvidga möj- ligheten för personalen vid polisen, tullen och att bryta mot trafikföreskrifter under spaningsarbete. Vi föreslår där- för att det får ske. Givetvis måste föraren iaktta särskild försiktig- het i en sådan situation. Förslaget kan förväntas leda till bättre re- sultat i de enskilda spaningsuppdragen och att de resurser som står till förfogande kommer att utnyttjas på ett effektivare sätt. Kostnader för hemlig teleavlyssning m.m. I finns bestämmelser om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning. Som huvudregel får dessa tvångsmedel användas vid brott för vilket inte är föreskrivet lindrigare straff än fängelse respektive . De brottsutredande myn- digheterna kan få uppgifter som angår elektroniska meddelanden (telemeddelanden) från operatörerna även enligt lagen om elektro- nisk kommunikation. Till skillnad från vid hemlig teleövervakning rör det sig i sådana fall om s.k. historiska uppgifter. Det får inte vara föreskrivet lindrigare straff än fängelse för det brott som förundersökningen rör. Operatörerna har en laglig skyldighet att på egen bekostnad anpassa sin verksamhet så att beslut om hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning kan verkställas. Däremot saknas författ- ningsbestämmelser om de kostnader som operatörerna tar ut av de brottsutredande myndigheterna för verkställandet av enskilda be- slut om hemlig teleavlyssning, hemlig teleövervakning och för ut- lämnande av uppgifter enligt lagen om elektronisk kommunikation. Enligt uppgift beräknas de kostnader som operatörerna tar ut för att verkställa beslut om hemlig teleavlyssning och hemlig teleöver- vakning uppgå till . Till detta kommer kostnader på för utlämnande enligt lagen om elektronisk kommunikation. De brottsutredande myndigheterna måste på grund av den höga kostnadsnivån prioritera hårt i vilka ärenden metoderna används. Det är högst otillfredsställande att de brottsutredande myndig- heterna av resursskäl ser sig förhindrade att använda hemlig teleav- lyssning, hemlig teleövervakning och utlämnande enligt lagen om elektronisk kommunikation för att få uppgifter som skulle kunna vara avgörande i en brottsutredning. Det gäller särskilt som meto- derna blir aktuella att använda först vid misstanke om allvarlig brottslighet. De brottsbekämpande insatserna brister på så sätt i effektivitet. Vi föreslår att innehållet i och uppgifter om avlyssnade eller övervakade telemeddelanden som omfattas av beslut om hemlig teleavlyssning eller hemlig teleövervakning skall göras tillgängliga utan kostnad för de brottsutredande myndigheterna. Även utläm- nande från operatörer av uppgifter enligt lagen om elektronisk kommunikation skall ske kostnadsfritt. Behörig domstol vid häktning m.m. I många fall blir det aktuellt för en domstol att fatta beslut eller på annat sätt handlägga mål redan under förundersökningsstadiet. Ex- empelvis fattar en domstol beslut om vissa tvångsmedel, som häkt- ning och hemlig teleavlyssning. Domstolen kan också höra vittnen och ta upp annan bevisning samt fatta beslut om t.ex. offentlig för- svarare. Enligt huvudregeln är det den domstol som senare skall handläg- ga brottmålet efter åtal som skall ta befattning även med frågorna under förundersökningen. Undantag finns för den situationen att en s.k. jourdomstol fattar beslut i frågorna utanför ordinarie arbets- tid. I flera fall skall den misstänkte vara personligen närvarande vid domstolens prövning. Så är fallet vid häktningsförhandlingar samt förhandlingar som rör reseförbud, anmälningsskyldighet, kvarstad, beslag och liknande frågor. Även vid upptagning av bevisning skall den misstänkte enligt huvudregeln vara närvarande. I samband med frågor rörande hemlig teleavlyssning och hemlig teleövervakning samt husrannsakan, kroppsbesiktning och kropps- visitation äger prövningen inte rum vid en förhandling och den misstänkte är av naturliga skäl inte involverad i handläggningen. Rättens prövning föregås dock ofta av att åklagaren inställer sig personligen inför domstolen. Om den misstänkte är anhållen eller häktad och domstolen be- dömer att den misstänkte skall närvara personligen vid en förhand- ling, transporteras den misstänkte från arrestlokal eller häkteslokal till antingen en domstolslokal eller annan lokal där förhandlingen äger rum. Transporter av anhållna och häktade kräver relativt stora personella och ekonomiska resurser. Därtill kan läggas resurser hänförliga till säkerhetsaspekter. Särskilt de långa transporter som ibland är nödvändiga hindrar ett effektivt resursutnyttjande inom rättsväsendet som helhet. Transporterna av anhållna och häktade bör minimeras, såväl vad gäller lokala som längre transporter. måste naturligtvis beaktas att den misstänkte i varje enskilt fall skall ges en fullgod möjlighet att närvara vid en förhandling på det sätt lagstiftningen förutsätter. Även de resor som åklagare genomför för att inställa sig inför domstolen på en ort långt ifrån den egna verksamhetsor- ten bör minimeras. I syfte att i möjligaste mån undvika sådana transporter och resor bör det vara möjligt att handlägga frågor om häktning och andra tvångsmedel vid en annan domstol än den som senare har att hand- lägga åtalet. En sådan prövning är möjlig inom ramen för jourdomstolssystemet. Vi föreslår dock att den möjligheten skall utsträckas även till andra situationer där det framstår som lämpligt med hänsyn till kostnader och andra omständigheter, t.ex. säkerhetsskäl. Villkorlig dom genom strafföreläggande finns en möjlighet för åklagare att i straffö- reläggande förelägga villkorlig dom, eventuellt förenad med böter. En förutsättning är dock att åklagaren gör bedömningen att det är uppenbart att domstol skulle ha dömt till sådan påföljd. Åklagaren har alltså att göra ett hypotetiskt prov där det inte får råda någon som helst tveksamhet kring påföljdsvalet. Användningen av villkorlig dom i strafföreläggande har visat sig vara relativt begränsad. Från åklagarhåll har det sagts att en orsak till detta är att de förutsättningar som ställs upp genom det s.k. up- penbarhetsrekvisitet är väl restriktiva. En annan orsak har uppgetts vara det förhållandet att den misstänkte bör och i vissa fall skall underrättas om beslutet vid ett personligt sammanträffande med åklagaren. Det bör enligt vår mening vara möjligt att lätta på den bedöm- ning som åklagaren skall göra utan att för den skull äventyra rätts- säkerheten. Det bör kunna räcka med att det för åklagaren inte finns anledning att anta något annat än att rätten skulle döma till villkorlig dom. En sådan något mindre restriktiv hållning bör kun- na leda till att rättegång vid domstol i större utsträckning kan und- vikas och genomströmningstiderna förkortas. Möjligheten att ut- färda strafföreläggande avseende villkorlig dom bör dock även fort- sättningsvis vara begränsad såvitt avser unga lagöverträdare och med avseende på föreskrifter om samhällstjänst. Vi föreslår också att förfarandet med underrättelse vid personligt sammanträffande slopas utom såvitt gäller unga lagöverträdare. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs i fråga om dels att 19 kap. 12 §, 23 kap. 6 och 18 §§, 24 kap. 9 §, 27 kap. 11 §, 28 kap. 7 §, 36 kap. 6 § och 48 kap. 4 § skall ha följande lydelse, dels att det i balken skall införas två nya paragrafer, 27 kap. 17 a och b §§ av följande lydelse. 19 Kap. Om laga domstol Vad som sägs i detta kapitel skall tillämpas även i fråga om domstolarnas befattning med förundersökning och användan- de av tvångsmedel. En sådan fråga får tas upp även av rätten i en annan ort än som följer av reglerna i detta kapitel, om be- slut i frågan bör fattas utan dröjsmål. Vad som sägs i detta kapitel skall tillämpas även i fråga om domstolarnas befattning med förundersökning och användan- de av tvångsmedel. En sådan fråga får tas upp även av rätten i en annan ort än som följer av reglerna i detta kapitel, om be- slut i frågan bör fattas utan dröjsmål eller om det annars är lämpligt med hänsyn till kostna- der eller andra omständigheter. 23 Kap. Om förundersökning Under förundersökningen må förhör hållas med envar, som antages kunna lämna upplysning av betydelse för utredningen. Under förundersökningen får förhör hållas med envar, som antas kunna lämna upplysning av betydelse för utredningen. Den som förhörs enligt första stycket får vid förhöret biträdas av en för ändamålet lämplig per- son. I fråga om lämpligheten gäll- er vad som föreskrivs för försva- rare i 21 kap. 3 §. Då förundersökningen kommit så långt att någon skäligen miss- tänks för brottet, skall han, då han hörs, underrättas om misstan- ken. Den misstänkte och hans försvarare har rätt att fortlöpande, i den mån det kan ske utan men för utredningen, ta del av vad som har förekommit vid undersökningen. De har vidare rätt att ange den utredning de anser önskvärd och i övrigt anföra vad de anser nödvändigt. Underrättelse härom skall lämnas eller sändas till den misstänkte och hans försvarare, varvid skäligt rådrum skall beredas dem. Åtal får inte beslutas, innan detta har skett. På begäran av den misstänkte eller hans försvarare skall förhör eller annan utredning äga rum, om detta kan antas vara av betydelse för undersökningen. Om en sådan begäran avslås, skall skälen för detta anges. Innan åklagaren beslutar i fråga om åtal, får han hålla ett särskilt sammanträde med den misstänkte eller hans försvarare, om detta kan antas vara till fördel för åtalsbeslutet eller för sakens fortsatta handläggning i övrigt. Den misstänktes och hans för- svarares rätt att ta del av vad som har förekommit vid undersök- ningen gäller inte uppgift som hänför sig till sådan identitet som avses i 36 kap. 6 § andra stycket 2 och 3. 24 Kap. Om häktning och anhållande Då någon grips eller anhålls eller då ett anhållningsbeslut enligt 8 § första stycket verk- ställs, skall den frihetsberövade få besked om det brott som han är misstänkt för samt grunden för frihetsberövandet. En anhål- lens närmaste anhöriga och and- ra personer som står den anhåll- ne särskilt nära skall underrättas om anhållandet så snart det kan ske utan men för utredningen. En sådan underrättelse får dock inte utan synnerliga skäl lämnas mot den anhållnes önskan. Då någon grips eller anhålls eller då ett anhållningsbeslut enligt 8 § första stycket verk- ställs, skall den frihetsberövade få besked om det brott som han är misstänkt för samt grunden för frihetsberövandet. Någon av den frihetsberövades närmaste anhöriga eller någon annan per- son som står den frihetsberövade särskilt nära skall underrättas om frihetsberövandet så snart det kan ske utan men för utredning- en. Om den frihetsberövade inte önskar att någon underrättas om frihetsberövandet, får en sådan underrättelse lämnas bara om det finns synnerliga skäl. 27 Kap. Om beslag, hemlig teleavlyssning m.m. Om den från vilken beslag sker, inte är närvarande vid be- slaget, skall han utan dröjsmål underrättas om det och om vad som har skett med det beslag- tagna. Om en försändelse hos ett befordringsföretag har tagits i beslag, skall, så snart det kan ske utan men för utredningen, mottagaren underrättas och, om avsändaren är känd, även denne. Om den från vilken beslag sker inte är närvarande vid be- slaget, skall han så snart det kan ske utan men för utredningen underrättas om det och om vad som har skett med det beslag- tagna. Har en försändelse hos ett befordringsföretag tagits i beslag, skall underrättelsen läm- nas till mottagaren och även till avsändaren, om denne är känd. Vid förundersökning angående brott på vilket fängelse kan följa får, för att utröna omständigheter som kan vara av betydelse för utredning om brottet, åtgärder vidtas som kan föranleda någon att begå brottslig gärning, om det kan antas att denne skulle kom- ma att begå samma eller liknande gärning även om åtgärderna inte vidtas. Beslut om åtgärderna meddelas av undersökningsledaren eller åklagaren. Protokoll skall föras över an- vändningen av åtgärderna enligt vad som föreskrivs i 13 § första stycket. 17 b § Kontrollerad leverans får genomföras, om det finns anled- ning att anta att brott har förövats på vilket fängelse kan följa. Med kontrollerad leverans av- ses att en försändelse som kan antas innehålla föremål som får tas i beslag eller som har innehål- lit sådana föremål får fortsätta in i eller ut ur landet utan omedel- bart ingripande för att utröna vem mottagaren eller förmedlaren av föremålet är eller vem som i övrigt har medverkat till brott som har samband med försändel- sen. Beslut om kontrollerad leve- rans meddelas av undersöknings- ledaren eller åklagaren. Protokoll skall föras över kon- trollerad leverans enligt vad som föreskrivs i 13 § första stycket. 28 Kap. Om husrannsakan samt kroppsvisitation och kropps- besiktning Vid husrannsakan skall såvitt möjligt ett av förrättningsmannen anmodat trovärdigt vittne närvara. Förrättningsmannen äge anlita erforderligt biträde av sakkunnig eller annan. Den, hos vilken husrannsakan Den, hos vilken husrannsakan företages, eller, om han ej är till- företages, eller, om han ej är till- städes, hans hemmavarande hus- städes, hans hemmavarande hus- folk skall erhålla tillfälle att folk skall erhålla tillfälle att övervara förrättningen så ock att övervara förrättningen så ock att tillkalla vittne, dock utan att tillkalla vittne, dock utan att Har varken han eller Har varken han eller någon av hans husfolk eller av någon av hans husfolk eller av dem tillkallat vittne närvarit, dem tillkallat vittne närvarit, skall han, så snart det kan ske skall han, så snart det kan ske utan men för utredningen, un- utan men för utredningen, un- derrättas om den vidtagna åt- derrättas om den vidtagna åt- Om det föreligger sär- skilda skäl, får undersökningsle- daren eller åklagaren besluta att underrättelse inte skall lämnas. Vid förrättningen må målsägande eller hans ombud tillåtas att närvara för att tillhandagå med nödiga upplysningar; dock skall till- ses, att målsäganden eller ombudet icke i vidare mån än för ända- målet erfordras vinner kännedom om förhållande, som därvid yp- pas. 36 Kap. Om vittne Vittne må vägra att yttra sig Vittne får vägra att yttra sig angående omständighet, vars angående omständighet, vars yppande skulle röja, att vittnet yppande skulle röja, att vittnet eller någon honom närstående, eller någon honom närstående, som avses i 3 §, förövat brottslig som avses i 3 §, förövat brottslig eller vanärande handling. eller vanärande handling. må även vägra att avgiva utsaga, uppenbaras, om ej synnerlig an- ledning förekommer, att vittnet höres därom. Ett vittne får också vägra att yttra sig i syfte att inte röja 1. yrkeshemlighet, 2. skyddsidentitet enligt 10 c § polislagen (1984:387) eller den rätta identiteten hos den som har skyddsidentitet, eller 3. identiteten hos den som har lämnat uppgifter för att användas i åklagarmyndighets, polismyn- dighets, skattemyndighets, Tull- verkets eller verksamhet för att förebygga, uppdaga, utreda eller beivra brott, om myndigheten har utfäst att uppgifter som hänför sig till hans identitet inte skall röjas. Rätten att vägra att yttra sig enligt andra stycket gäller inte, om det finns synnerliga skäl att uppgiften röjs.