sou · GRB373d1 · 2004-01-01 00:00:00 — konkurrenslagen (1993:20) eller stycket eller 56 a § konkurrens- lagen (1993:20) eller 2. undersökning enligt 56 b § 2. undersökning enligt 47 § andra stycket, 48 § eller 56 b § om det kan antas att den rättsliga hjälpen begärts under förut- sättning att uppgiften inte röjs. I fråga om uppgift i allmän handling gäller sekretessen i högst . Denna lag träder i kraft . 14 Senaste lydelse 2002:591. 3.Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler Härigenom förskrivs i fråga om lagen (1994:1845) om tillämp- ningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstöds- regler, dels att 2 §15 samt rubriken närmast före paragrafen skall upphöra att gälla, dels att 1 och 5 § skall ha följande lydelse. I denna lag finns bestäm- I denna lag finns bestäm- melser om tillämpningen av de om statsstöd som till följd av samt de regler om statsstöd som till följd av anslutning peiska unionen gäller här i här i landet. De rättsakter som avses i 3 De rättsakter som avses i 3 och 4 §§ är och 4 §§ är 1. rådets förordning nr 17 av ning av fördragets artikel 85 och 2. rådets förordning (EEG) förordning (EEG) nr 1017/68 av nr 1017/68 av om tillämpningen av konkur- om tillämpningen av konkur- rensreglerna på transporter på 3. rådets förordning (EEG) 2. rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av nr 4056/86 av 1986 om detaljerade regler för 1986 om detaljerade regler för tillämpning av artiklarna 85 och tillämpning av artiklarna 85 och 15 Senaste lydelse 2000:1458. 86 i fördraget på sjöfarten, 4. rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av om förfarandet för tillämpning av konkurrensreg- lerna på företag inom luftfarts- sektorn, och 5. rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av om kontroll av företags- koncentrationer. 86 i fördraget på sjöfarten, 3. rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av om förfarandet för tillämpning av konkurrensreg- lerna på företag inom luftfarts- sektorn, och 4. rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av om kontroll av företags- koncentrationer. Denna lag träder i kraft . 4.Förslag till lag om ändring i lagen (1970:417) om marknadsdomstol m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1970:417) om marknads- domstol m.m. att 1 § skall ha följande lydelse. 1 §16 handlägger mål och ärenden enligt 1.konkurrenslagen (1993:20), 2.lagen (1994:1845) om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas konkurrens- och statsstödsregler, 3.marknadsföringslagen 2. marknadsföringslagen (1995:450), 5. lagen (1984:292) om avtals- villkor mellan näringsidkare, 6. produktsäkerhetslagen (1988:1604), 7. lagen (1994:615) om ingri- pande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling, 8. lagen (2000:1175) om tale- rätt för vissa utländska konsu- mentmyndigheter och konsu- Bestämmelserna i 14, 15 och 16–22 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrens- lagen, lagen om tillämpningen av Europeiska gemenskapernas kon- kurrens- och statsstödsregler eller marknadsföringslagen. I mål enligt marknadsföringslagen tillämpas inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. (1995:450), 3. lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentför- hållanden, 4. lagen (1984:292) om avtals- villkor mellan näringsidkare, 5. produktsäkerhetslagen 1988:1604), 6. lagen (1994:615) om ingri- pande mot otillbörligt beteende avseende offentlig upphandling, 7. lagen (2000:1175) om tale- rätt för vissa utländska konsu- mentmyndigheter och konsu- Bestämmelserna i 14, 15 och 16–22 §§ tillämpas inte i mål eller ärenden enligt konkurrens- lagen eller marknadsförings- lagen. I mål enligt marknads- föringslagen tillämpas inte heller 13 a §. I stället gäller vad som föreskrivs i dessa lagar. 16 Senaste lydelse 2000:1176. Denna lag träder i kraft . Europeiska gemenskapernas officiella tidning Konkurrenslagen (1993:20) Rättsfallssamling för Europeiska gemenskaper- nas domstol och förstainstansrätt Lagen (1994:1845) om tillämpningen av Euro- peiska gemenskapernas konkurrens- och stats- Enligt direktiven skall utredningen analysera frågor som upp- kommer med anledning av rådets beslut om en ny tillämpnings- förordning för genomförandet av konkurrensreglerna i artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget, det s.k. moderniseringsarbetet. I uppgiften ingår att pröva om reglerna i 8 § KL om individuella undantag från förbudet i 6 § KL mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag bör göras om till ett ständigt gällande generellt undantag, om rätten för företag att få icke-ingripandebesked bör av- skaffas, och om skall få behörighet att – liksom kommis- sionen – ålägga strukturella åtgärder och göra åtaganden från företag bindande. överväga ändringar i de svenska processuella reglerna med anledning av den nya tillämpningsförordningen, analysera i vilken utsträckning nuvarande regler i KL som gäller förfarandet, undersökningar, sanktioner m.m. kan tillämpas och är ändamålsenliga mot bakgrund av den nya tillämpnings- förordningen, samt överväga om reglerna om bistånd till kommissionen i samband med undersökningar bör ändras. Utredningen skall föreslå de ändringar av regelsystemet som bedöms motiverade. Ett annat uppdrag är att göra en allsidig prövning av om kretsen av skadeståndsberättigade enligt KL bör utvidgas. Utredningen skall därutöver se över sättet att beräkna konkurrensskadeavgift i koncernförhållanden samt rättstillämpningen i samband med accessoriska begränsningar. I artiklar 53 och 54 finns konkurrensregler som motsvarar artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget. Dessa regler behandlas inte i utredningens direktiv och berörs inte av förord- ning 1/2003. De omfattas således inte av utredningens uppdrag. Enligt direktiven skall utredningen redovisa sitt uppdrag med anledning av en ny tillämpningsförordning, där svenska regel- ändringar bedöms nödvändiga inför förordningens tillämpning, och i övrigt . Direktiven som helhet framgår av bilaga 1. I bilaga 2 finns den svenska versionen av förordningen. I detta delbetänkande redovisar utredningen den första etappen av sitt uppdrag. Utredningsarbetet har bedrivits på sedvanligt sätt med regelbundna sammanträden. I arbetet har också ingått studier av litteratur och rättsfall. Informationsutbyte har skett genom underhandskon- takter med företrädare för ansvariga ministerier eller konkurrens- myndigheter i flera av EU:s medlemsländer. Information har där- utöver inhämtats via – liksom olika nationella ministeriers eller konkurrensmyndigheters hemsidor – på Internet. Utredningen har träffat ansvariga tjänstemän för den nationella implementeringen av moderniseringsarbetet i samt besökt ansvariga tjänstemän för motsvarande arbete i . Vi dessa möten har konsekvenserna av förordning 1/2003 för nationell kon- kurrenslagstiftning diskuterats. Vidare har utredningen besökt de tjänstemän inom enhet A2 vid direktorat för konkurrensfrågor som har ansvarat för kommissionens beredning av moderniseringsarbetet. För utredningen återstår enligt direktiven att göra en allsidig prövning av om kretsen av skadeståndsberättigade enligt KL bör utvidgas samt att se över sättet att beräkna konkurrensskadeavgift i koncernförhållanden och rättstillämpningen i samband med acces- soriska begränsningar. Som framgår av kapitel 5 finns dessutom några frågor som enligt utredningens mening kräver en mer ingående analys än som är möjlig med tanke på de korta tidsramarna för utredningen i etapp 1. Det gäller frågan om det är lämpligt i den nya rättsmiljön att i den svenska lagen upprätthålla materiella regler som avviker från EG-rätten (se avsnitt 5.3.3) samt frågan om att införa en lagregel som uttryckligen föreskriver att KL:s bestäm- melser skall tillämpas så att det stämmer överens med artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget (se avsnitt 5.3.2). Enligt utredningens me- ning torde det knappast vara ett oundgängligt krav att de frågorna besvaras till . Utredningen avser således att studera dessa frågor i etapp 2 av utredningens arbete. Dessa frågor – och även andra som kan aktualiseras (jfr t.ex. avsnitt 10.3.3) – kommer att behandlas i utredningens slutbetän- kande. Konkurrenspolitiken har från den europeiska integrationens början varit ett instrument i arbetet med att genomföra den gemensamma marknaden, och EG-fördraget kom att innehålla konkurrensregler för företag som alltjämt är oförändrade till sitt innehåll. I EG-fördragets ingress (fjärde stycket) framhålls betydelsen av en sund konkurrens då fördragets mål skall förverkligas. I artikel 2 i fördraget anges gemenskapens övergripande mål, nämligen att främja en harmonisk och väl avvägd utveckling av näringslivet inom gemenskapen som helhet, en hållbar och icke- inflatorisk tillväxt som tar hänsyn till miljön, en hög grad av eko- nomisk konvergens, en hög nivå i fråga om sysselsättning och socialt skydd, en höjning av levnadsstandarden och livskvaliteten samt ekonomisk och social sammanhållning och solidaritet mellan medlemsstaterna. För att fullgöra dessa uppgifter anvisar artikeln olika medel, bl.a. att upprätta en gemensam marknad och en ekono- misk och monetär union. Vidare hänvisas till artikel 3, där det anges i ett stort antal punkter vad gemenskapens verksamhet skall innefatta för att uppnå målen. I artikel nämns en ordning som säkerställer att konkurrensen inom den inre marknaden inte sned- vrids. ingår som en integrerad del i det EG- rättsliga regelsystemet och har därmed samma huvudsyften som regelsystemet i stort. De skall således främja inte bara konkur- rensen på den gemensamma marknaden utan även integrationen mellan medlemsstaterna. EG bildades har konkurrens- politiken varit ett viktigt medel i arbetet med att genomföra den gemensamma marknaden. EG:s konkurrensrätt har utvecklats på olika sätt genom bl.a. sekundärrätt och rätts- praxis. Denna konkurrensrätt har i stor utsträckning stått som förebild för den nationella konkurrenslagstiftningen i ett flertal av medlemsstaterna, bl.a. . De materiella reglerna i EG:s konkurrensrätt är direkt tillämpliga och gäller redan i . I det följande redovisas artiklarna 81 och 82 i EG-fördraget samt nuvarande regler i förordning 17/62 om tillämpningen av artiklarna. Som framgår av betänkandet kommer förordning 17/62 att ersättas av förordning 1/2003 . De grundläggande konkurrensreglerna finns i EG-fördragets artiklar 81 och 82 samt i rådets förordning 4064/89 av om kontroll av företagskoncentrationer, den s.k. koncentrationsförordningen. Artikel 81 reglerar samarbete mellan företag. Artikel 82 gäller missbruk av en dominerande ställning. Koncentrationsförord- ningen styr kontrollen av företagsförvärv, fusioner och andra kon- centrationer. Härtill finns reglerna i EG-fördragets artikel 86 och 87–89 om offentliga företag samt om statligt stöd. Artikel 81 lyder: 1.Följande är oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet: alla avtal mellan företag, beslut av företagssamman- slutningar och samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater och som har till syfte eller resultat att hindra, begränsa eller snedvrida konkurrensen inom den gemensamma marknaden, särskilt sådana som innebär att a) inköps- eller försäljningspriser eller andra affärsvillkor direkt eller indirekt fastställs, b) produktion, marknader, teknisk utveckling eller investeringar begränsas eller kontrolleras, c) marknader eller inköpskällor delas upp, d) olika villkor tillämpas vid likvärdiga transaktioner med handels- partners, varigenom dessa får en konkurrensnackdel, e) det ställs som villkor för att ingå avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handelsbruk har något samband med föremålet för avtalet. 2.Avtal eller beslut som är förbjudna enligt denna artikel är ogiltiga. 3.Bestämmelserna i punkt 1 får dock förklaras icke tillämpliga på –avtal eller grupp av avtal mellan företag, –beslut eller grupp av beslut av företagssammanslutningar, –samordnade förfaranden eller grupp av samordnade förfaranden, som bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen av varor eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, som konsumenterna tillförsäkras en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås och som inte a) ålägger de berörda företagen begränsningar som inte är nöd- vändiga för att uppnå dessa mål, b)ger dessa företag möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av varorna i fråga. För att förbudet i artikeln skall vara tillämpligt krävs någon form av överenskommelse mellan två eller flera företag eller också ett beslut av en företagssammanslutning eller ett samordnat förfarande, dvs. det s.k. avtalskriteriet. Det krävs inte att ett juridiskt bindande avtal ingåtts, utan det kan röra sig om lösare överenskommelser, t.ex. rekommendationer eller gentlemen's agreements. Förbudet omfattar både horisontella avtal, dvs. avtal mellan företag inom samma led i distributionskedjan, och vertikala avtal, t.ex. avtal mellan tillverkare och återförsäljare. I allmänhet anses horisontella avtal vara mer skadliga för konkurrensen än vertikala avtal. Skälet till detta är att horisontella avtal rör samarbete mellan faktiska eller potentiella konkurrenter, om avtalsparterna är verksamma på samma marknad. Gränsen mellan avtal och samordnade förfaranden kan vara hårfin och har i praktiken inte så stor betydelse. För- budet mot samordnade förfaranden innebär inte att företag är för- hindrade att anpassa sig till hur konkurrenterna agerar på mark- naden. Parallellt beteende av företag behöver i sig inte utgöra ett samordnat förfarande men kan vara ett indicium på ett sådant för- farande. skall tolkas vidsträckt och omfattar varje fysisk eller juridisk person som bedriver verksamhet av eko- nomisk eller kommersiell natur. Verksamheten behöver inte bedrivas i vinstsyfte. Förbudet i artikel 81.1 omfattar endast förfaranden som påverkar handeln mellan medlemsstaterna, det s.k. samhandelskriteriet. Kri- teriet innebär att ett förfarandet inte kan angripas med stöd av EG- rätten, oavsett hur konkurrenshämmande det är, om inte handeln mellan medlemsstaterna påverkas. Det är däremot mycket möjligt att nationell konkurrensrätt i så fall är tillämplig. Begreppet handel har av tolkats vidsträckt. Påverkan på handeln kan vara av två slag: påverkan på handelsströmmarna och påverkan på marknadens struktur. Bestämmelsen i artikel 81.2 innebär att ett förbjudet avtal är civilrättsligt ogiltigt från det ingicks. Ogiltigheten kan i förekommande fall avse endast förbjudna delar av ett i övrigt giltigt avtal. Bestämmelsen har direkt effekt, vilket medför att nationella domstolar kan ogiltigförklara ett konkurrensbegränsande avtal som faller under bestämmelsen. I den juridiska litteraturen råder delade meningar om bestämmelsen får beaktas ex officio av allmänna dom- stolar eller endast efter åberopande av part. Som framgår av bestämmelsen i artikel 81.3 kan ett avtal, beslut eller samordnat förfarande undantas från tillämpningen av artikel 81.1. En formell förutsättning för att ett avtal etc. skall kunna undantas genom ett individuellt beslut är att det anmäls till kom- missionen enligt bestämmelserna i förordning 17/62. Kommissionen har, med stöd av rådets förordningar 19/65, 3976/87, 1534/91 och 479/92 rätt att utfärda s.k. gruppundantags- förordningar. Genom sådana förordningar undantas vissa typer av avtal från tillämpningen av artikel 81.1. Det gäller avtal som till sin karaktär strider mot bestämmelserna i artikel 81.1 men allmänt sett uppfyller kraven för undantag enligt artikel 81.3. Artikel 82 har följande lydelse: Ett eller flera företags missbruk av en dominerande ställning på den gemensamma marknaden eller inom en väsentlig del av denna är, i den mån det kan påverka handeln mellan medlemsstater, oförenligt med den gemensamma marknaden och förbjudet. Sådant missbruk kan särskilt bestå i att a)direkt eller indirekt påtvinga någon oskäliga inköps- eller försälj- ningspriser eller andra oskäliga affärsvillkor, b)begränsa produktion, marknader eller teknisk utveckling till nackdel för konsumenterna, c)tillämpa olika villkor för likvärdiga transaktioner med vissa handelspartners, varigenom dessa får en konkurrensnackdel, d)ställa som villkor för att ingå avtal att den andra parten åtar sig ytterligare förpliktelser som varken till sin natur eller enligt handels- bruk har något samband med föremålet för avtalet. Bestämmelsen i artikeln avser konkurrensbegränsningar som ett eller flera företag tillämpar ensidigt. Betydelsen av begreppet före- tag är densamma som enligt artikel 81.1. Däremot kan även grupper av företag utgöra ett företag vid tillämpningen av artikel 82. Det gäller även om företagen är helt fristående från varandra, s.k. kol- lektiv dominans. Bestämmelsen förbjuder inte att företag intar en dominerande ställning, utan endast att ett företag missbrukar en sådan ställning. Ett företag som har en dominerande ställning har ett särskilt ansvar. Företaget får inte genom sitt beteende skada en effektiv och fungerande konkurrens på den gemensamma marknaden. Det framgår av rättspraxis att missbruksbegreppet är objektivt. Att ett företag har en dominerande ställning kan vara avgörande för om dess beteende skall anses utgöra missbruk eller ej. Det innebär att ett visst förfarande kan vara förbjudet om det vidtas av ett företag med dominerande ställning, som det kan vara tillåtet om det vidtas av ett företag som inte har en dominerande ställning. I likhet med vad som gäller beträffande artikel 81 krävs att sam- handelskriteriet är uppfyllt. Ett missbruk av en dominerande ställ- ning kan därför inte angripas med stöd av EG-rätten, oavsett hur allvarligt det är, om inte samhandeln påverkas. Det är däremot fullt möjligt att nationell konkurrensrätt är tillämplig på förfarandet. 2.3.1 Förordning 17/62 EG-fördraget innehåller inga tillämpningsregler till artiklarna 81 och 82. Sådana regler har tillkommit genom särskilda förordningar. Den grundläggande tillämpningsförordningen är förordning (EEG) nr 17/62. I denna uttalas principen att alla konkurrensbegränsande avtal, beslut och samordnade förfaranden som avses i artikel 81.1 är förbjudna, utan att det krävs något föregående beslut om det. Om de inte faller under något gruppundantag, måste de i princip anmälas till kommissionen och beviljas individuellt undantag för att bli tillåtna. Enligt förordning 17/62 ges också möjlighet att efter ansökan till kommissionen få ett s.k. icke-ingripandebesked om att artikel 81 och 82 inte är tillämpliga. Förordningen innehåller vidare sanktionsregler enligt vilka kom- missionen bl.a. kan döma ut böter för överträdelser av förbuden samt vid vite ålägga företag att upphöra med pågående överträdel- ser. Kommissionen har enligt förordningen den centrala rollen i övervakningen av konkurrensen på den gemensamma marknaden. Det är således i första hand kommissionen som ansvarar för tillämpningen av artiklarna 81 och 82. Bestämmelsen i artikel 9.3 i förordning 17/62 innebär att natio- nella konkurrensmyndigheter är behöriga att tillämpa artiklarna 81.1 och 82 i EG-fördraget, så länge som kommissionen inte har inlett ett formellt förfarande förfarande enligt artikel 2, 3 eller 6 i anledning av en ansökan om icke-ingripandebesked, i syfte att ålägga berörda företag att upphöra med en överträdelse eller i anledning av en anmälan för undantag. Behörighetsregeln omfattar också nationella domstolar med uppgift att tillämpa nationell kon- kurrensrätt eller att pröva lagligheten av nationella myndigheters tillämpning av konkurrenslagstiftningen. När kommissionen har inlett ett förfarande är den däremot exklusivt behörig. Någon motsvarande begränsning i kommis- sionens behörighet i förhållande till nationella konkurrensmyndig- heter finns inte. Bestämmelsen hindrar naturligtvis inte fortsatt handläggning av ett ärende med tillämpning av nationell rätt. Kommissionen kan handlägga ett ärende innan ett formellt förfarande i den mening som avses i artikel 9.3 anses ha inletts. Frågan när kommissionen skall anses ha inlett ett formellt förfarande är heller inte helt klarlagd i rättspraxis. Normalt sker det regelbundna kontakter mellan kommissionen och nationella konkurrensmyndigheter, följaktligen även med Konkur- rensverket, under ett ärendes gång. Kommissionen är ensam behörig att besluta om undantag enligt artikel 81.3. Förordningen har ett vidsträckt tillämpningsområde. Transport- området är dock undantaget genom förordning 141/62. De förord- ningar som gäller i stället på det området innehåller dock regler som i stort sett överensstämmer med reglerna i förordning 17/62. Ett ärende kan initieras hos kommissionen på olika sätt: genom en ansökan om icke-ingripandebesked, genom en anmälan för undantag, genom klagomål eller genom kommissionens eget initia- tiv. Gången i ett ärende hos kommissionen kan översiktligt beskri- vas på följande sätt. Sedan ett ärende initierats tar kommissionen ställning till om en undersökning skall inledas och kan vid behov börja samla in infor- mation. Kommissionen kan få fram information informellt genom exempelvis diskussioner med ett företag som anmält ett avtal för undantag. Vidare kan kommissionen genom att fatta formella beslut ålägga ett företag att lämna information eller genomföra undersökningar hos företag. I nästa skede av handläggningen har kommissionen ett antal olika alternativ, delvis beroende på vilken typ av ärende det rör sig om. Kommissionen kan avsluta ärendet genom ett formellt beslut om t.ex. undantag eller informellt genom t.ex. ett comfort letter. Det senare är vanligast. Kommissionen kan också besluta att inte utreda ett klagomål vidare. Om kommissionen väljer att inleda ett formellt förfarande för att utreda överträdelser av artikel 81.1 eller 82, skall den utfärda ett meddelande om anmärkningar (statement of objections). När ett sådan meddelande utfärdats inträder även vissa rättigheter för det eller de företag som är föremål för utredningen, bl.a. rätt till akt- insyn och rätt att påkalla muntligt förhör. Innan kommissionen fattar ett slutligt beslut i ärendet är den skyldig att rådgöra med den rådgivande kommittén för kartell- och monopolfrågor, som består av representanter för medlemsstaterna. Därefter fattar kommis- sionen ett formellt beslut i ärendet. Kommissionen har dock möjlighet att avsluta ett ärende informellt under hela handlägg- ningstiden. Rätten att till kommissionen inge klagomål när det gäller över- trädelser av artikel 81 eller 82 i fördraget framgår av artikel 3 i förordningen. Denna rätt har medlemsstaterna samt envar som har ett berättigat intresse i saken 2.3.2 Icke-ingripandebesked och informella avgöranden Företag eller sammanslutningar av företag kan enligt artikel 2 i förordning 17/62 hos kommissionen ansöka om icke-ingripande- besked (negativattest). Ett icke-ingripandebesked innebär att kom- missionen efter ansökan meddelar ett beslut med innebörden att kommissionen inte har för avsikt att ingripa mot ett avtal eller förfarande. Grunden för kommissionens beslut är antingen att artikel 81.1 eller 82 inte är tillämplig på avtalet eller förfarandet eller att kommissionen helt enkelt inte har för avsikt att ingripa. Beslutet baseras på de uppgifter kommissionen har tillgång till och är bindande för kommissionen så länge nya omständligheter inte tillkommer. Bestämmelserna om icke-ingripandebesked tillämpas ytterst sällan. Administrativa skrivelser, s.k. comfort letters, innebär att kom- missionen avslutar ett ärende informellt, genom ett brev utfärdat av en behörig tjänsteman vid kommissionen. Ett comfort letter kan erhållas efter en anmälan för undantag eller en ansökan om negativ- attest. Sökanden får redan i sin ansökan till kommissionen ange om han accepterar att ärendet avgörs genom att ett comfort letter utfärdas. Comfort letters är i huvudsak av tre slag.