sou · GRB391d12 · 2004-01-01 00:00:00 — För den som vill flytta till någon särskild boende- eller vårdform för äldre bör det finnas ett varierat utbud, även för dem som ställer höga krav på trygghet och närhet till andra. Jag anser också att inriktningen bör vara att den enskilde skall kunna flytta till särskilda boende- och vårdformer i en annan kommun eller ett annat landsting än det egna. Samhällets insatser bör även organiseras så att den hjälpbehövandes behov, önskningar och uppfattningar tas som utgångspunkt för arbe- tet. Detta innebär bl.a. att beslut om hur det praktiska och dagliga arbetet skall bedrivas bör fattas så nära den berörde som möjligt i sam- arbete mellan den som får hjälp och den som ger den direkta hjälpen. 1987/88:176, s. 24 f) I 5 kap. 4 6 §§ SoL beskrivs socialnämndens uppgifter inom äldre- omsorgen. Bestämmelserna avser såväl strukturinriktade och all- mänt inriktade insatser som individuella insatser. Bilaga 3 till Fakta och frågeställningar... är principerna om självbestämmande och normalisering. Äldre- omsorgens insatser skall vara utformade för att underlätta och stödja äldre människors möjligheter att bo kvar i det egna hemmet . Utbudet av stöd- och serviceformer skall vara differentierat och den enskilde skall själv kunna välja mellan dessa. Den service som den äldre själv har valt skall ges utan ingrepp i den personliga integriteten. I 5 kap. 4 § SoL anges att socialnämnden skall verka för att äldre människor får möjlighet att leva och bo självständigt under trygga förhållanden och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. Vid behandling av regeringens proposition Ny socialtjänstlag (prop. 2000/01:80) ändrades den av regeringen före- slagna lydelsen för ovan nämnda paragraf. Efter förslag från riks- dagens (bet. 2000/01:SoU18) beslutade att lägga till och ha en aktiv och meningsfull tillvaro i gemenskap med andra. motiverade detta på följande sätt: Utskottet konstaterar att det stora flertalet äldre behåller hälsan högt upp och är aktiva, vitala och välintegrerade inom familjekretsen och i samhället. Det finns dock bland ålderspensionärerna de som är ofrivilligt ensamma och som behöver stöd för att bryta sin ensamhet och isolering. Utskottet vidhåller att det är angeläget att social- nämnderna stöder människor som är ensamma och isolerade. 2000/01:SoU18, s. 84) I 5 kap. 5 § SoL betonas att socialnämnden skall verka för att äldre får goda bostäder. Nämnden skall ge de äldre som behöver det stöd och hjälp i hemmet och annan lättåtkomlig service. I lagrummet understryks att servicen skall vara lättåtkomlig. Äldreomsorgen måste vara ordnad så att de äldre verkligen får den hjälp som de behöver. Här har informationen om vilka insatser som finns stor betydelse. Men frågan om lättåtkomlighet gäller även avstånd, kommunikationer och tider. All service kan inte ges i hemmet, utan det kan vara nödvändigt att samordna insatser vid servicecentraler av olika slag (2001). Kommunerna är enligt 5 kap. 5 § SoL skyldiga att inrätta särskilda boendeformer för service och omvårdnad för äldre människor som behöver stöd. Begreppet särskilda boendeformer är inte preciserat i lagstiftningen utan är sedan Ädel-reformen () ett samlingsbegrepp för de former av boende som tidigare benämndes t.ex. /servicelägenhet, ålderdoms- Bilaga 3 till Fakta och frågeställningar... hem, gruppboende för dementa och sjukhem. Det finns därmed ingen särskild definition av vad som är en särskild boendeform. Det som har betonats är att de särskilda boendeformerna skall vara till för dem som inte längre vill eller kan bo kvar i sin bostad. I propositionen Ansvaret för service och vård till äldre och handi- kappade m.m. (prop. 1990/91:14) anförde statsrådet föl- jande angående begreppet särskilda boendeformer: Genom att använda begreppet särskilda boendeformer för service och omvårdnad som ett samlande begrepp för kommunernas ansvar för äldre, vill jag markera att kommunen har stor frihet i fråga om hur äldres behov av sådant boende, service och omvårdnad skall tillgodo- ses. Bestämmelsen binder inte kommunen till att anordna en viss form av boende, t.ex. ålderdomshem eller sjukhem, utan kommunen kan anordna de boendeformer som är mest ändamålsenliga med utgångs- punkt i de lokala förhållandena. 1990/91: 14, s. 42) 1991, dvs. före Ädel-reformen, användes ordet som ett gemensamt begrepp för olika former av boende med gemensam service. I socialtjänstpropositionen (prop. 1979/80:1, s. 284) redovisas att ställde upp tre grundläggande krav för att ett boende skulle få betecknas som : 1.Bostaden skall vara så utformad och utrustad att den boende kan utveckla sina personliga resurser att leva ett självständigt liv. 2.Den boende skall varje tid kunna erhålla de tjänster som krävs för att den boende skall kunna klara sin tillvaro och känna sig trygg. 3.Det skall finnas tillgång på personal som kan bedöma när det behövs social eller medicinsk vård och som kan svara för att sådan ges. I den s.k. Ädel-propositionen (prop. 1990/91:14, s. 29) betonades vikten av alla människors rätt till en god bostad. Även den som är äldre eller funktionshindrad, har rätt till en bostad där friheten och integriteten är skyddad och där den enskilde kan få sina behov av stöd och hjälp i den dagliga livsföringen tillgodosedda. Olika former av social och medicinsk service skall i första hand kunna tillgodoses i den enskildes hem. Den enskilde skall dock kunna välja att flytta till en särskild boendeform. Bilaga 3 till Fakta och frågeställningar... är kommunerna ansvariga för hälso- och sjukvården upp till läkarnivå i de särskilda boendeformerna enligt 18 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763, HSL). Som framgått tidigare (avsnitt 2.3.4.) skall socialnämnden göra sig väl förtrogen med levnadsförhållanden och genom uppsökande verksamhet upplysa om och erbjuda grupper och enskilda sin hjälp (3 kap. 1 § och 4 § SoL). I 5 kap. 6 § första stycket SoL tydliggörs kommunens ansvar för äldre i detta avseende. Av andra stycket i paragrafen framgår att kommunen skall pla- nera sina insatser för äldre och att detta skall ske i samverkan med samt andra samhällsorgan och organisationer. Syftet med kommunens planering skall vara att tillgodose äldre män- niskors behov av boende, service och vård. I paragrafen, som trädde i kraft , ställs inte några krav på formerna för planeringen, men den bör ha sin utgångspunkt i de lokala förutsätt- ningarna. Kommunen avgör alltså själv hur planeringsarbetet skall bedrivas (prop. 1987/88:176). I propositionen framför statsrådet följande angående pensionärsorganisationernas deltagande i planeringen: Slutligen vill jag framhålla att det är av stor betydelse att de orga- nisationer som företräder äldre människor ges tillfälle att tillsammans med huvudmännen i ett sammanhang överväga utvecklingen av sam- hällets service och vård till äldre. Jag vill understryka att det är de enskildas behov av service och vård, som skall utgöra utgångspunkter i planeringen. En aktiv medverkan från pensionärsorganisationerna och från andra berörda parter i samhället ser jag därför som mycket ange- lägen. 1987/88:176, s. 109) Enligt 8 kap. SoL beslutar varje kommun om vilka avgifter som skall tas ut för hemtjänst, särskild boendeform för äldre eller annan liknande social tjänst. Avgifterna skall vara skäliga och får inte överstiga kommunens självkostnader. Regeringen överlämnade propositionen Avgifter inom äldre- och handikappomsorgen (prop. 2000/01:149) till . fattade beslut enligt regeringens förslag. Syftet med reformen är att skydda den enskilde mot för höga avgifter. Bilaga 3 till Fakta och frågeställningar... De nya reglerna i 8 kap. 1 9 §§ SoL omfattar följande: preciserade regler för beräkning av förbehållsbelopp regler om högkostnadsskydd i form av en högsta avgift för hemtjänst, dagverksamhet och avgifter för hälso- och sjukvård regler om högkostnadsskydd i form av en högsta avgift för bostad i en sådan särskild boendeform som inte omfattas av hyreslagen regler om beräkning av avgiftsunderlag. Reglerna om förbehållsbelopp och högkostnadsskydd trädde i kraft , medan reglerna om beräkning av avgiftsunderlag träder i kraft . Kommunens beslut om avgifter blir möjliga att överklaga genom förvaltningsbesvär. Ett beslut om bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL gäller och skall verkställas omgående. beslut om bistånd enligt 4 kap. 1 § SoL kan överklagas av den enskilde genom s.k. förvaltningsbesvär om han eller hon inte är nöjd med beslutet. Överklagandet sker till allmän förvaltningsdomstol. Första instans är länsrätt, andra instans är kammarrätt och sista instans Regeringsrätten. För att överklaga till kammarrätt och Regeringsrätten fordras prövningstillstånd. Dom- stolarna prövar vid denna form av överklagande både laglighet och lämplighet. Det är också möjligt att överklaga ett beslut i fråga om ansökan för den som har ett omfattande vård- och omsorgsbehov och som önskar flytta till en annan kommun enligt 2 kap. 3 § SoL. beslutade om nya regler för avgifter inom äldre- och handikappomsorgen. (Se avsnitt 2.7.) De tidigare gällande reglerna om avgifter har inte varit möjliga att överklaga genom förvaltningsbesvär utan enbart genom s.k. laglighetspröv- ning. De nya reglerna för avgifter innebär att de flesta delarna i ett beslut som avser avgiften kommer att bli möjliga att överklaga med förvaltningsbesvär, dvs. domstolen kommer att kunna pröva såväl laglighet som lämplighet. Övriga beslut, såväl allmänna som individuella, som fattas enligt socialtjänstlagen kan överklagas genom s.k. laglighetsprövning, Bilaga 3 till Fakta och frågeställningar... vilket innebär att förvaltningsdomstolen prövar lagligheten i ett beslut. har anhörigas och närståendes roll i vård och omsorg av äldre uppmärksammats på olika sätt. infördes en ny bestämmelse i socialtjänst- lagen där behovet av stöd till anhöriga uppmärksammas. Social- tjänsten bör genom stöd och avlösning underlätta för närstående som vårdar långvarigt sjuka, äldre och människor med funktions- hinder. I propositionen Ändring av socialtjänstlagen (prop. 1996/97:124) anför regeringen att förslaget syftar till att markera vikten av att tar ansvar för att ge stöd till anhöriga som vårdar långvarigt sjuka, äldre eller människor med funktionshinder. Bestämmelsen innehåller inte några närmare föreskrifter om hur stödet till anhöriga bör utformas. Regeringen betonar att stödet till anhöriga skall ses som en frivillig verksamhet för kommunen som också får ett stort inflytande över utformningen. En viktig utgångs- punkt vid utformningen av stödet till anhöriga är en preventiv ansats. Vid riksdagsbehandlingen av förslaget underströk Social- utskottet att avsikten med den nya bestämmelsen inte skulle vara att öka trycket på anhöriga utan att stödja och underlätta för dem som vårdar närstående (bet. 1996/97:SoU18). Utskottet framhöll att tidiga och förebyggande insatser, ett förbättrat och utvecklat innehåll i olika stödinsatser och en medveten strategi för att organisera stödet till anhöriga var viktiga förutsättningar för att syftet med bestämmelsen skulle kunna uppnås. och länsstyrelserna har ansvaret för tillsynen över enligt 13 kap. SoL. tillsyn innebär främst att följa och vidare- utveckla på nationell nivå. Till vägledning för tillämp- ningen av socialtjänstlagen utfärdar allmänna råd. De allmänna råden är inte bindande. I vissa fall får Bilaga 3 till Fakta och frågeställningar... med stöd av särskilt bemyndigande utfärda föreskrifter, vilka är bin- dande för tillämpningen. Länsstyrelserna är ansvariga för tillsynen av i kom- munen. Länsstyrelserna skall följa kommunernas tillämpning av socialtjänstlagen, informera och ge råd till allmänheten, biträda socialnämnderna med råd i deras verksamhet, främja samverkan på område mellan kommunerna och andra samhällsorgan samt i övrigt se till att socialnämnderna fullgör sina uppgifter på ett ändamålsenligt sätt. infördes en anmälningsskyldighet avseende missförhållanden inom äldre- och handikappomsorgen. Enligt 14 kap. 2 § SoL skall var och en som är verksam inom omsorger om äldre eller människor med funktionshinder, oavsett om det är offentligt driven eller enskild verksamhet, vaka över att enskilda får god omvårdnad och lever under trygga förhållanden. Den som upp- märksammar eller på annat sätt får kännedom om allvarliga miss- förhållanden i vården eller omvårdnaden skall genast göra en anmälan till socialnämnden. Anmälningsskyldigheten gäller såväl anställda som frivilligarbetare. När det gäller enskilt bedriven verksamhet skall anmälan göras till den som är ansvarig för verk- samheten. Den som är ansvarig för en verksamhet är skyldig att utan dröjsmål avhjälpa missförhållandet, och om inte så sker skall detta anmälas till tillsynsmyndigheten (). Bilaga 3 till Fakta och frågeställningar... SFS 1982:763 Hälso- och sjukvårdslag Betänkande från riksdagsutskott och annat material från Riksdag Revisorer till 2002/03:RR4 Natio- nella mål i kommunernas äldreomsorg –Bilaga 1 Underbilaga 1 Rättslig kontroll av äldreomsorg. Social- tjänstlagen och de äldres rätt till trygghet i vård och omsorg. betänkande 1996/97:SoU18 Ändring i socialtjänst- lagen betänkande 2000/01:SoU18 Ny socialtjänstlag m.m. Regeringens proposition 1979/80:1 Om Regeringens proposition 1984/85:142 Om förbättrade boendeför- hållanden för gamla, handikappade och långvarigt sjuka Regeringens proposition 1987/88:176 Äldreomsorgen inför 90-talet Regeringens proposition 1990/91:14 Ansvaret för service och vård till äldre och handikappade m.m. (den s.k. Ädel-propositionen) Regeringens proposition 1992/93:129 om avgifter inom äldre- och Regeringens proposition 1996/97:124 Ändring i socialtjänstlagen Regeringens proposition 1997/98:113 Nationell handlingsplan för Regeringens proposition 2000/01:80 Ny socialtjänstlag m.m. Regeringens proposition 2000/01:149 Avgifter inom äldre- och Bilaga 3 till Fakta och frågeställningar... , , (2001) Nya sociallagarna med kommentarer, lagar och författningar som de lyder , 14:e upplagan Bilaga 4 till Fakta och frågeställningar Utformning och tillämpning av lagstiftningen inom äldreomsorgen Bilaga 4 till Fakta och frågeställningar... Bilaga 4 till Fakta och frågeställningar... Ramlagstiftning i förhållande till detaljerad Rättighetslagstiftning i förhållande till 4Äldreomsorgen som en del av eller en egen lagstiftning för äldreomsorgen alternativt en egen lagstiftning för vård och omsorg om äldre 189 Rättssäkerhet inom äldreomsorgen...................... Bilaga 4 till Fakta och frågeställningar... Bilaga 4 till Fakta och frågeställningar... som gått sedan socialtjänstlagen trädde 1982 har många diskussioner förts om såväl utformningen av lag- stiftningen som tillämpningen av den. De områden som diskuterats mest kan sammanfattas i följande punkter: Ramlagstiftning i förhållande till detaljerad lagstiftning Rättighetslagstiftning i förhållande till skyldighetslagstiftning Äldreomsorgen som en del av eller en egen lag- stiftning för äldreomsorgen alternativt en egen lagstiftning för vård och omsorg om äldre 2Ramlagstiftning i förhållande till detaljerad lagstiftning Socialtjänstlagen är en ramlag. Det innebär att lagen främst anger mål och inriktning för insatser och inte i detalj reglerar kom- munens skyldigheter och den enskildes rättigheter. Utformningen av socialtjänstlagen bör ses mot bakgrund av den tidigare lagstift- ningen inom det sociala området, vilken inte i någon större ut- sträckning omfattade äldreomsorgen. Lagstiftningen , dvs. socialhjälpslag (1956:2), nykterhetsvårdslag (1954:579) och barnavårdslag (1960:7), var mycket detaljerad och reglerade exakt vilka åtgärder som skulle vidtas i olika situationer. Då socialtjänst- lagen omfattade betydligt fler målgrupper och situationer än tidi- gare lagstiftning var det vare sig möjligt eller önskvärt att i lag- stiftningen detaljreglera. En alltför detaljerad lagstiftning har ansetts utgöra ett hinder mot en anpassning av insatserna till den enskildes behov i varje särskilt fall (revisorer 2002/03:RR4, bilaga 1, underbilaga 1). Avsikten var att innehållet i lagstiftningen skulle preciseras genom rättstillämpningen. Bilaga 4 till Fakta och frågeställningar... 3Rättighetslagstiftning i förhållande till skyldighetslagstiftning Socialtjänstlagens ramlagskonstruktion innebär att kommunens skyldigheter regleras på en allmän nivå som den enskildes rättigheter regleras i några paragrafer. Rättighetskonstruktionen uttrycks ytterst genom möjligheten att överklaga ett beslut som den enskilde inte är nöjd med. Socialtjänstlagen utgår från att hjälp och stöd är en rättighet. Bramstång (1985) har uttryckt det som att biståndet är en rätt som tillkommer den enskilde, och vilken motsvaras av en skyldighet för samhället. I boken i teori och praxis (1995) för en diskussion om rättighetslagar i praktiken. utgår ifrån sju komponenter i sin analys. 1.Är förmånen formulerad som en individuell rättighet, eller är det frågan om en generell reglering? 2.Är förutsättningarna för att erhålla förmånen angivna i lag? 3.Är förmånens innehåll angivet i lag? 4.Är förmånen beroende av budgetanslag? 6.Finns statlig tillsyn och kontroll? 7.Finns sanktioner mot myndigheter? Efter en genomgång och jämförelse mellan socialtjänstlagen (2001:453, SoL) och lagen om stöd och service till vissa funk- tionshindrade (1993:387, LSS) är slutsats att LSS har en starkare rättighetskaraktär än SoL. Motiveringen till denna slutsats är att komponenterna 2 och 3 är mer vagt utformade i SoL än i LSS. slutsats bedöms av (2000) som ganska välvillig. Både bistånd enligt SoL och insatser enligt LSS anses ha rättighetskaraktär. Graden av rättighet har dock diskuterats av såväl som andra författare som granskat sociallagstiftningen (2000). anser att det framför allt är överklag- ningsrätten som motiverar att man kan se både bistånd enligt SoL och insatser enligt LSS som rättigheter. Enligt (2000) finns det ytterligare en faktor som bör uppmärksammas och som enligt hans bedömning är den viktigaste av alla: behovsbedömningen och hur den går till. Det som kan motivera att en paragraf ses som en rättighetsparagraf är om Bilaga 4 till Fakta och frågeställningar... behoven kan fastställas på ett objektivt sätt. I annat fall blir paragrafen ett ganska trubbigt vapen för den enskilde och den enskilde kan känna sig helt utlämnad till beslutsfattaren. För individen innebär ramlagstiftningen å ena sidan flexibilitet när det gäller både vilka problem och vilka insatser som han eller hon kan få hjälp med, medan det å andra sidan är svårt för den enskilde att förutse vilken vård och omsorg, och med vilken kva- litet, som man kan få i olika situationer. För kommunen innebär kombinationen av ramlagstiftning och rättighetslagstiftning möjlig- heter att med hänsyn till lokala förutsättningar ordna äldreom- sorgen. är kommunens ansvar och skyldigheter inte pre- ciserade utan kan ytterst avgöras av domstol. 4Äldreomsorgen som en del av eller en egen lagstiftning för äldreomsorgen alternativt en egen lagstiftning för vård och omsorg om äldre I olika sammanhang under de gångna tjugo åren har det diskuterats och ifrågasatts om äldreomsorgen skall vara en del av eller regleras i särskild lagstiftning (t.ex. dir. 1991:50 och SOU 1994:139). Argument har framförts både för och emot att äldre- omsorgen även i fortsättningen ska regleras i socialtjänstlagen. Ett argument för är att den enskildes behov av bistånd skall regleras i samma lagstiftning oavsett ålder och orsak till behov av stöd och hjälp. Ett skäl emot är att det finns svårigheter med att hantera insatser inom äldreomsorgen inom socialtjänstlagens ram, då dessa på avgörande punkter skiljer sig från barnomsorg (som t.o.m. var en del av ) och insatser inom indi- vid- och familjeomsorg (socialbidrag och missbruksvård m.m.). genomfördes också flera förändringar som på- verkade synen på en sammanhållen sociallagstiftning. Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (1993:387) trädde i kraft och fördes reglerna om barnomsorg över till skollagen (1985:1100). Det innebär att äldre- omsorgen numera är den ojämförligt mest omfattande verksam- heten inom . Sedan socialtjänstlagen trädde i kraft har i olika sammanhang, bl.a. statliga utredningar och uppdrag till myn- digheter, störst uppmärksamhet i olika avseenden ägnats åt individ- Bilaga 4 till Fakta och frågeställningar... Det finns även exempel på där begreppet socialtjänst används som om det vore synonymt med individ- och familjeomsorg. har behovet av en gemensam reglering för både hälso- och sjukvård och socialtjänst, en vård- och omsorgslag, aktualiserats i olika sammanhang. Diskussionen har ofta haft sin utgångspunkt i situationen för äldre människor, eftersom Ädel- reformen och omstruktureringen av hälso- och sjukvården bidragit till att det blivit svårare att dra en tydlig gräns mellan äldreomsorg och hälso- och sjukvård (t.ex. dir. 1997:109). I några fall har diskussionen även omfattat andra målgrupper. I slutbetänkandet Socialtjänst i utveckling (SOU 1999:97) från konstateras att det finns ett behov av att samordna vissa regler i socialtjänstlagen (SoL) och hälso- och sjuk- vårdslagen (1982:763 HSL) för att få en tydligare samlad lagreglering av omsorger för äldre och funktionshindrade. Utredaren konstaterade att frågan om en eventuell vård- och omsorgslag, i syfte att få en samlad reglering av sociala och medicinska insatser, är så komplex att den fordrar en särskild översyn. har behandlat frågan i två rapporter, dels i slutrapporten från Svenska Kommunförbundets Äldrebered- ning Vår framtid. Äldres vård och omsorg inför 2000-talet (1999), dels i rapporten samlad lag om vård och omsorg (1998). I den förstnämnda rapporten föreslås en ny vård- och omsorgslag som skulle ersätta hälso- och sjukvårdslagen och socialtjänstlagen. Moti- veringen är att det i många avseenden är svårt att dra en gräns mellan insatser enligt hälso- och sjukvårdslagen respektive social- tjänstlagen. Dessa gränsdragningsproblem får konsekvenser för flera intressenter: den enskilde, personal och ledning. lyfter fram att lagarna är olika utformade och innebär olika regler när det gäller t.ex. den enskildes möjligheter att klaga, personalens ställning, former för styrning samt bestämmelser om dokumentation och sekretess. Bilaga 4 till Fakta och frågeställningar... 5 Rättssäkerhet inom äldreomsorgen Begreppet rättssäkerhet kan ha både en formell och materiell mening. Formell rättssäkerhet avser regler kring beslutsfattande medan den materiella rättssäkerheten berör innehållet i besluten. En hög grad av rättssäkerhet kräver att juridiska beslut bl.a. är förutsebara, att rättsreglerna har ett visst mått av precision (dvs. de få inte vara för vaga och mångtydiga) och att de är generella. Genom de rättsliga beslutens förutsebarhet minskar risken för godtycklig maktutövning som den enskilde medborgaren ges möjlighet att handla planmässigt. Medborgaren kan också kon- trollera att utfallet av det rättsliga beslutet är i överensstämmelse med rättsregeln (2002). För att följa upp rättssäkerheten för äldre människor genom- förde och landets länsstyrelser ett gemensamt rättsäkerhetsprojekt. Resultatet av kartläggningen redovisades i rapporten inom äldreomsorgen (Social- styrelsen 2001) och visade på flera allvarliga brister. Även om dokumentationen i enskilda ärenden förbättrats jäm- fört , fanns det fortfarande brister. Ett exempel på detta var att det i akten saknades uppgifter om vad den enskilde ansökt om. Därmed var det inte möjligt att bedöma om ansökan bifallits helt eller delvis. fanns det 21 domar från 15 kommuner som inte hade verkställts. Samtliga domar avsåg särskilt boende. väntade 2 800 personer på verkställighet av beslutade insatser inom kommunernas äldreomsorg. Av dessa beslut avsåg insatsen särskilt boende och insatsen hjälp i hemmet. Orsaken till att besluten inte verkställts var i av fallen kommunens bristande resurser. hade 2 030 personer fått avslag på sin biståndsansökan trots att kommunen bedömt att de var i behov av insats.