sou · GRB338d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Detta innebär för det fall att kommitténs förslag träder i kraft vid den föreslagna tidpunkten, eller , att de aktuella industrierna får en tids skatteökning, innan det nya energibeskattningssystemet, inklusive den nya generella begränsningsregeln och skattefriheten för cement- och kalktillverkningsprocesserna, träder i kraft. Kom- mittén föreslår därför en temporär förlängning av 1,2-procents- regeln. Regeln har fått statsstödsgodkännande t.o.m. . Kommitténs förslag om ett halvårs förlängning av regeln torde därför kräva förnyad notifiering hos EG-kommis- sionen. Energiomvandlingssektorns biobränsleanvändning är skattebefriad i . Detta är en medveten politisk styrning för att öka biobränsleanvändningen inom sektorn. Styrningen har gett önskat resultat, vilket har inneburit att konkurrensen om råvaran ökat. Detta har i sin tur medfört att träskiveindustrin fått starkt ökande råvarukostnader. En skrivelse, som behandlar frågan om den svenska spånskive- och träfiberindustrins konkurrenskraft, har överlämnats till kommittén från regeringen. Ytterligare en skrivelse med samma innebörd har överlämnats direkt till kommittén. hemställer i skrivelser (2002-03- 21 och ) att träskiveindustrin ges möjlighet att på lika villkor med energiomvandlingssektorn konkurrera om träråvara, såg- och kutterspån. Förbundet anför därvid dessutom att det är viktigt att inte biobränsleambitionerna prioriteras före industriell användning av råvara på ett sådant sätt att den svenska träskive- industrin och möbel- och snickeriindustrins konkurrensförmåga med omvärlden försvagas. Kommitténs bedömning: En målsättning vid utformningen av förslaget till ny energibeskattningsmodell har varit att renodla och förenkla energibeskattningen och undvika olika särlösningar för vissa specifika problemområden. Någon särregel för träskiveindustrin eller spånråvaran införs därför inte i LSE. Kommittén har som uttalad målsättning att ge energibeskattningen en långsiktigt hållbar utformning som i möjligaste mån inte belastas av särregleringar. Någon särreglering för träskiveindustrin föreslås därför inte. Det kan för övrigt diskuteras hur en sådan särreglering rent praktiskt skulle kunna utformas. möjligen någon form av spånskatt, efter förebild från råtallolje- skatten. Kommittén har emellertid beträffande denna skatt erfarit att tillämpningen inte varit helt bekymmersfri utan i stället lett till olika former av anpassningar m.m. En mer generell lösning för träskiveindustrins vidkommande vore i stället att införa energiskatt på biobränslen. En sådan lösning synes emellertid inte vara politiskt genomförbar. Även om kommittén således inte föreslår någon reglering för träskiveindustrins råvaruinköp finns anledning att notera att ämnet är föremål för fortsatt behandling inom , och att en analys av träskiveindustrins konkurrenskraft utgör ett inslag i ett pågående uppdrag hos Energimyndigheten.4 Om det därefter bedöms nödvändigt med särskilda åtgärder för att trygga träskive- industrins försörjning av råvara, talar det ovan sagda för att en lösning bör sökas utanför skattesystemet. 5.5Jordbruks-, skogsbruks- och vattenbrukssektorerna Enligt direktiven skall kommittén kartlägga energiförbrukningen inom jordbruks-, skogsbruks- och vattenbrukssektorerna. I avsnit- tet nedan följer en sådan kartläggning. Även om förevarande kapitel behandlar beskattningen av bränslen återfinns även tillgäng- liga uppgifter om elanvändning i de aktuella sektorerna. Generellt kan sägas att den energi som används inom de angivna sektorerna används för uppvärmning av olika slag. Några processer där energin kan anses ha använts som råvara förekommer alltså inte. Energiförbrukningen skall därför beskattas i enlighet med den generella näringslivsnivån. Någon skattebefrielse medges således inte med stöd av någon punkt i 6 a kap. 1 § LSE. Däremot finns en möjlighet för t.ex. växthusodlarna att få ett visst avdrag på kol- dioxidskatten när koldioxidutsläpp begränsas genom att koldi- oxiden binds i produkten (9 kap. 4 § LSE). 4 Regeringen har genom beslut (dnr N2002/11666/ESB) uppdragit åt att undersöka förutsättningarna för en ökad biobränsleanvändning i . Uppdraget skall redovisas . I uppdraget ingår även att studera träskiveindustrins konkurrenskraft. Enligt SCB:s Lantbruksräkning 1998 finns i ca 85 000 före- tag som brukar mer än två hektar . Ungefär en tredjedel, eller ca 28 300 företag, beräknas utgöra heltidsjordbruk. De svenska jordbruken förbrukar drygt el och ca eldningsolja . Huvuddelen av elförbrukningen, ca , sker inom animalieproduktionen, och fördelas enligt följande: Tilläggsvärme behövs för att kunna bedriva viss animalieproduk- tion vid svenska klimatförhållanden. Övrig utrustning behövs för t.ex. utgödsling, belysning, hydrofor, tvätt, värmelampor, mjölkning, diskning, kylning och skulltorkar. Ungefär förbrukas vid torkning av spannmål, och lika mycket vid torkning av hö. Dessutom tillkommer viss elförbruk- ning i maskinhallar, gårdsverkstad, lagerutrymmen, varför totalt för jordbruket kan vara något i underkant. Dessa uppgifter har dock inte gått att fastställa med större precision. Förbrukning av eldningsolja avser huvudsakligen torkning av spannmål. olja åtgår per spannmål. 75–av skörden torkas på gården. motsvarar en förbrukning om . Övrig oljeförbrukning sker för uppvärmning, t.ex. som tilläggsvärme i vissa djurstallar. 5 Om inte annat anges, kommer faktauppgifterna från () samt (). Växthusuppvärmning vid yrkesmässig växthusodling ryms under SNI-koderna 01.12 respektive 01.13 och faller därmed in under begreppet jordbruksverksamhet. bedrev totalt 1 264 företag i växthusodling med en odlingsareal överstigande . Den sammanlagda odlingsarealen uppgick till ca 3,3 miljo- ner m2 (327,3 ha). Växthusodlingens inriktning och omfattning 1981 och 1999, samt aktuell värdevolym framgår av tabell 5.2. 6 Faktauppgifter från SCB:s statistik, kompletterad med inhämtad information från Gröna Näringens (). Växthusproduktion inriktning, omfattning och värde- volym* Värdevolym 2001 (mnkr) -växthusyta, 1 000m2 -produktion, 1 000 st. -växthusyta, 1 000m2 -produktion, 1 000 st. -produktion, 1 000 st. -produktion, 1 000 st. *Begreppet värdevolym ses som synonymt med produktionsvärde. Värdevolym uttrycker det beräk- ningssätt som används av för att ange produktionsvärdet. Följande formler visar hur värde- volym, kvantitet och pris beräknas för varje produkt inom gruppen köksväxter. Kvantitet = kkon01 + (kscb99 - kkon99) · ( k fv01 ) k fv99 Värdevolym = (kkon01 · p kon01) + ((kscb99 - kkon99) · ( k fv01 ) · pfv99) k fv99 Pris = Värdevolym / Kvantitet där p kon= Genomsnittspris för produktion som går till konservindustrin enligt Trädgårdsundersökningen 2001. = Genomsnittspris för produktion som går till färskvarumarknaden enligt Trädgårdsundersökningen 2001. k kon= Producerad kvantitet av/för konservindustrin enligt Trädgårdsundersökningen 2001. = Producerad kvantitet för färskvarumarknaden enligt Trädgårdsundersökningen 2001. kscb = Kvantitet enligt SCB:s Trädgårdsinventering 1999. **Uppgiften är inte tillgänglig. ***Täcks av produktionsvärdet för övriga sektorer. Källor: Gröna Näringens () och . Odlingen av grönsaker omfattar huvudsakligen tomat och gurka, samt i mindre omfattning också sallat, kryddväxter och melon. En betydande minskning har skett av både antalet företag och av den totala arealen, men produktionen har volymmässigt bibehållits . För krukväxtodlingens del har produktionen ökat väsentligt även om antalet företag minskat kraftigt. Snittblomster- odlingen är den produktionsinriktning som visar den kraftigaste tillbakagången (främst beroende på importkonkurrens). Den kvarvarande odlingen är främst inriktad på rosor och liljor. Även produktionen av lökväxter uppvisar en tillbakagång, men driv- ningen av tulpaner har en stark position i den svenska odlingen. En positiv utveckling kan ses för produktionen av utplantering och sommarväxter, liksom för produktionen av småplantor och sticklingar för vidarekultur. Tabell 5.3 redovisar växthusodlingens totala förbrukning av olika energislag 1987 och 1999. Förbrukningen avser energi för upp- värmning, koldioxidproduktion, belysning och annan drift. Växthusodlingens energianvändning 1987 och 1999 Eldningsolja 1, m3 Eldningsolja övr., m3 Naturgas, 1 000 kWh Fjärrvärme, 1 000 kWh El, 1 000 kWh Källa: Gröna Näringens (). Omräknat till MWh, har växthusnäringen minskat sin totala energianvändning från 1 587 566 MWh till 1 155 164 MWh 1999, eller . Energikostnaden utgör tillsammans med kostnaden för arbetskraft den dominerande kostnadsposten i växthusodlingen. I de flesta växthusföretag ligger energikostnaden i intervallet 15–av produktionsvärdet. Energikostnads- andelen är högst inom odlingen av tomat och gurka (höga krav på växthusens ljusinstrålning) och lägst i vissa intensiva odlingar av lökblommor och krukväxter. Energibehovet per m2 växthusyta beräknas uppgå till ca 500 kWh med en variation på +/- . Drygt halva landyta, dvs. 22 619 000 av totalt 41 007 000 ha, består av skogsmark. Den svenska skogen är fördelad på följande ägarkategorier: ägs av aktiebolag, ägs av enskilda personer, ägs av enkla bolag, övriga allmänna intressenter äger , medan staten äger och dödsbon . fanns i 354 323 skogsägare. Antalet lantbruksföretag med jord- och skogsbruk var 46 652. Knappt 5 400 personer var sysselsatta i skogsarbete inom storskogsbruket, medan skogsentreprenörsföretagen sysselsatte 6 500 personer i skogsarbete. Antalet arbetstimmar i skogsarbete var ca 27,3 miljoner, varav inom det småskaliga skogsbruket. Det svenska skogsbrukets produktion, uppdelad på olika verksamheter, framgår av tabell 5.4. Produktionsvolymer i svenskt skogsbruk Produktion o distribution, biobränsle Produktion o distribution, skogsbränsle 1Fub: fast ved under bark. 2Nybyggda eller fullständigt förbättrade. Källa: Skogforsk. 2000 beräknas skogsbruket ha förbrukat knappt dieselekvivalenter fossilt bränsle för skogliga arbets- operationer och vägbyggnad. Bränsleanvändningens fördelning med avseende på skogliga arbetsoperationer, byggande av skogsbilvägar samt produktion och distribution av träd- och skogsbränsle framgår av tabell 5.5. Beskattningen av bränslen SOU 2003:38 Skogsbrukets förbrukning av fossilt bränsle dieselekvivalenter (m3) Vidaretransport av virke till industri Skogsbilvägbyggnad och fullständiga förbättringar av Produktion o distribution, trädbränsle1 Produktion o distribution, skogsbränsle2 Summa exklusive trädbränslen: 1Omfattar även rivningsbränsle och ved från energiskogsodlingar. Källa: Skogforsk. För produktion och distribution av trädbränsle förbrukades ca dieselekvivalenter. Delar av denna verksamhet sker utanför skogsbrukens kärnområde. uppskattades skogs- brukets andel uppgå till ca dieselekvivalenter. Samman- taget beräknas skogsbrukets förbrukning av fossilt bränsle för skogliga arbetsoperationer samt produktion och distribution av skogsbränslen uppgå till dieselekvivalenter. Vattenbruk är benämningen på odling av fisk och skaldjur under kontrollerade former. Odlingen av matfisk sker med hjälp av stora nätkassar med flytramar, som förankras längs med kuster och i större inlandsvatten. Odlingarna behöver vatten med god genomströmning och tillräckligt djup. Matfiskproducenten köper sättfisk, dvs. fiskyngel som fötts upp till ungefär , och placerar ut dem i kassarna. Där får fisken växa tills den är och tillräckligt stor för att användas i livsmedels- produktionen. En viss del av sättfisken används för utplantering i vattenmiljöer där de naturliga bestånden behöver förstärkas samt för sportfisket. Förutom matfisk odlas kräftor, ål och musslor. 7 Faktauppgifter från . Energi används huvudsakligen för uppvärmning i odlingar. El är det dominerande energislaget, men även oljepumpar används för uppvärmning av vatten vid äggkläckning. Bensin och diesel används vid land- och sjötransporter. Uppgifter om energiförbrukningens storlek är inte tillgängliga.8 8 På grund av de individuella odlingarnas heterogenitet är uppgifter för typodlingar inte heller tillgängliga. I avsnittet ges beskrivningar av de processer som kommer ifråga för tillämpning av skattebefrielse med stöd av 6 a kap. 1 § LSE. Det bör poängteras att uppgifter om energiförbrukning hos enskilda företag inte kan publiceras av såväl konkurrens- som sekretesskäl. A 5.1.1 Framställning av råjärn i masugn Två företag i framställer råjärn i masugn. Masugnsprocessen är en metallurgisk reduktionsprocess. Vid råjärnsframställning utgår man från järnmalm. Järnoxiderna i malmen reduceras till järn och produkten blir ett flytande kolhaltigt järn, råjärn. Koks, järnmalm i form av pellets och slaggbildare tillsätts i masugnens övre del. Här sker en partiell reduktion av oxiderna i järnmalmen. I ugnens nedre del sker slutreduktionen av malmen genom att förvärmd luft injiceras med syrgastillsats och kolpulver. Masugnen är alltså en kombinerad process av gasreduktion i den övre delen och smältreduktion i den nedre delen. Totalt åtgår rent (elementärt) kol per producerat ton järn. Detta är också så mycket kol och koks som i praktiken åtgår i en modern masugn. A 5.1.2 Framställning av pellets i sinterprocessen I anslutning till järnmalmsbrytningen framställer ett företag i Sve- rige pellets i sinterprocessen. Framställning av pellets är en metall- urgisk process, och sinterprocessen ingår som en integrerad del av masugnsprocessen. En nödvändig beståndsdel i masugnsprocessen är järnmalm som tillförs i form av pannsinter eller kulsinter (pellets). Den svenska järn- och stålindustrin använder numera, främst av miljöskäl, uteslutande pellets vid råjärnsframställningen. Vid pelletsframställningen krossas järnmalmen, och genom magnetseparering i flera steg skiljer man ut gråberg och därmed också fosfor. Därefter anrikas det s.k. rågodset ytterligare och mals i olika steg sönder till ett fint pulver. För att avlägsna oönskade beståndsdelar separeras pulvret med hjälp av magnetseparatorer. Det anrikade godset (sligen) blandas med vatten till en s.k. slurry och pumpas till pelletsverket. Blandningen matas in i stora rull- trummor där råkulorna tillverkas. Råkulorna transporteras in i en roterande ugn, en s.k. kiln, och bränns till pellets i 1 värme. Den värme som tillförs alstras med hjälp av kol. Processen tillförs också energi genom den kemiska omvandling, från tvåvärt till trevärt järn , som sker i järnoxiderna. I används olika metoder vid pelletsframställningen. Vid s.k. straight grateverk och stålbandverk användes ca olja per ton producerad pellets. Vid s.k. gratekilnverk används företrädesvis kol, medan olja behövs vid uppstart och då kolanläggningarna havererat. I dessa verk uppgick den genomsnitt- liga kolanvändningen till per ton pellets, medan oljeanvändningen var per ton (normalt ligger oljeanvänd- ningen dock något lägre). Elanvändningen uppgick till ca . A 5.1.3 Framställning av järnsvamp Ett företag i framställer järnsvamp. Framställning av järn- svamp är en metallurgisk reduktionsprocess. I används den s.k. Höganäsmetoden vid framställning av järnsvamp för järn- pulverproduktion. I Höganäsmetoden blandas järnmalm, kol och koks i särskilda behållare som därefter långsamt skjuts genom en tunnelugn varvid reduktionen av järnoxiderna äger rum i behåll- arna. Under tunnelugnspassagen sker tillsatseldning med naturgas. A 5.1.4 Framställning av ferrolegeringar Ett företag i framställer ferrolegeringar. Tillverkningen sker genom elektrotermisk reduktion av oxidiska i elektriska ljusbågsugnar. El används som energikälla, medan koks tillförs som reduktionsmedel vid smältreduktionen. eller koncentrat används som råvara. I ugnen reagerar kol från koksen med krom- och järnoxider i malmen. A 5.1.5 Användning av uppkolningsmedel i ljusbågsugnar Användning av kolbränslen som uppkolningsmedel förekommer i mindre mängder i elektrostålverk. Processen i ljusbågsugnarna är en metallurgisk process. Enligt definition, finns 10 elektrostålverk i . I skrotbaserade stålverk (elektrostålverk) framställs råstål genom en smältprocess i ljusbågsugn. El används som energikälla i smält- processen. Det skrot som smälts i elbaserade ljusbågsugnar utgörs av stål, som i tidigare led framställts från malm. Råjärnsfram- ställning är således en nödvändig förutsättning för de skrotbaserade stålverken. I ljusbågsugnarna används kol eller koks som uppkolningsmedel för att stålet skall få rätt kolhalt, men den största förbrukningen av kol och koks sker vid tillverkningen av s.k. skummande slagg. Denna slagg skyddar den eldfasta infodringen från ljusbågarnas slitage. Beroende på att olika gjutningsmetoder (som innebär betydande skillnader i materialutbyte) används vid olika elektro- stålverk, uppvisar förbrukningen av energiprodukter stora varia- tioner mellan verken. Totalt förbrukades stenkol, koks och 1 331 197 MWh el. Elförbrukningen varierade från 439 kWh till 1 297 kWh per ton råstål, medan den totala användningen inklusive bränslen varierade från 554 kWh till 1 487 kWh per ton råstål. A 5.1.6 Framställning av bly genom återvinning av förbrukade blyackumulatorer Ett företag i framställer bly genom återvinning ur förbruk- ade blyackumulatorer. Det rör sig om en metallurgisk process. Processen baseras på smältning och reduktion av blyråvaran i en schaktugn. Batterierna smälts hela efter tömning av batterisyra, dvs. även plasthöljet och plastseparatorerna ingår i den s.k. ugnschargen tillsammans med slagg, slaggbildare, diverse returer från blyraffineringen och koks. Koksen används för smältning, för reduktion av blyoxid till bly samt för att ge stabilitet åt chargen i Koks är en nödvändig metallurgisk råvara i processen och kan inte ersättas med något annat reduktionsmedel. A 5.1.7 Integrerad framställning av icke-järnmetaller Ett svenskt företag driver ett smältverk med en integrerad framställning av koppar, zink, bly och ädelmetaller. Framställning av koppar är en metallurgisk process. I olika stadier av kopparframställningen tillsätts olja för att skapa skyddande processmiljöer och hindra att råmaterialet utsätts för ny oxidation. Kopparframställning kan ske såväl från som genom återvin- ning och omsmältning av skrotmaterial. Den förstnämnda processen börjar med att kopparsliger (koncentrat av kopparmalm) passerar genom en rostningsprocess, där bland annat delar av råmaterialets svavel oxideras bort. Den värme som frigörs vid förbränningen av svavlet utnyttjas i rostningsprocessen, som är självförsörjande på energi. Det varma rostgodset smälts sedan i en s.k. kopparhytta (elektrisk motstånds- ugn med elektroder av grafit). Då koppar, zink och ädelmetaller återvinns från skrotmaterial, torkas skrotmaterialet vid behov i elektriska torkugnar och följer därefter rostgodset genom processen. Under smältningen bildas två skikt, ett övre som består av slagg, och ett undre av skärsten. Under tillförsel av el genomgår den flytande skärstenen en konvertering till råkoppar. Efter reducering av syremängden i anodugnar och uppgjutning till anoder raffineras råkopparen på elektrolytisk väg. I samband med raffineringen avskiljs kopparsmältmaterialets innehåll av ädelmetaller (silver, guld och platina). Framställning av zink och bly är metallurgiska reduktions- processer, där kol respektive olja används integrerat. Den slagg som uppstår i samband med smältningsprocessen vid kopparfram- ställning innehåller gråberg och järn samt mindre mängder zink och bly. Slaggen förs i flytande form till den s.k. slaggfuming- anläggningen där zink, järn och bly avskiljs. I fumingugnen injiceras kol tillsammans med förvärmd luft. Zinkoxiden reduceras vid hög temperatur till gasformig zinkmetall, s.k. zinkånga, som järnoxiden reduceras till järn. Zink- och blyångan bärs ut från den flytande slaggen med hjälp av den gas (fuminggas) som erhållits till följd av injiceringen av kol. Zink- och blymetallerna oxideras, och oxiderna faller ut som stoft då luft blåses in i fumingugnens övre del. Efter avskiljning raffineras stoftet vidare i en roterande klinkerugn. I fumingugnen tillsätts kol och olja för att upprätthålla en reducerande atmosfär och den temperatur som behövs för att omvandla blyoxid till blysulfid som kan drivas av. Vid utloppet från ugnen bildas blyoxid och blysulfat som i samband med gasreningen avskiljs som stoft och deponeras. Genom denna process avskiljs också andra oönskade grundämnen (arsenik, klor och fluor) från zinkklinkern. Någon vidareförädling av zinkklinker sker inte i . Blyframställningen har stora likheter med kopparframställ- ningen. Blysliger (mineralkoncentrat) upparbetas till råbly i det s.k. blykaldoverket. Efter transport till raffineringsavdelningen sker så den slutliga reningen. Till följd av processen i en smältugn erhålls råbly som raffineras innan det slutligen gjuts till tackor. Vid framställningen av bly används enbart el vid de olika processtegen. En viss användning av olja som reduktionsmedel sker också. A 5.1.8 Framställning av väteperoxid Två företag i framställer väteperoxid. Väteperoxid fram- ställs med utgångspunkt från vätgas, som erhålls till följd av sönderdelning (spaltning) av naturgas eller gasol. Denna process kan skilja sig åt beroende på vilken teknologi/licens man arbetar efter, vilket också innebär att energiåtgången kan variera. Om man utgår från naturgas, förbränns i en slags krackugn, en s.k. vätgasreformer, för att skapa den för processen nödvändiga temperaturen och vattenångan. Resterande naturgas tillförs reformern och omvandlas till vätgas som förädlas till väteperoxid. av naturgasförbrukningen är således råvara i denna relativt elkrävande process. När gasol används, utvinns vätgas ur gasol, och cirka 2 500 kWh ånga återvinns. Gasolen, som till består av propan, sönder- delas då i två steg (i en exoterm och en endoterm reaktion) till vätgas och koldioxid. A 5.1.9 Framställning av kimrök Ett företag i framställer kimrök. Kimrök produceras genom en termisk process där olja sönderdelas i en slags krackugn vid en temperatur av 1 300–2 . För att uppnå rätt reak- tionsbetingelser tillsätts en sekundär råvara, naturgas eller olja, samt förvärmd luft i fronten av reaktorn. Den primära råvaran tillsätts åter ett stycke in i reaktorn. Vid detta steg tar den termiska omvandlingen fart, och merparten av den tillförda energimängden omvandlas här till kimrök. Den årliga energitillförseln (olja plus naturgas) uppgår till cirka 1 040 GWh. På grund av teknikutformningen är det inte möjligt att ange hur mycket energi som används vid produktionen av vart och ett av de 15 olika produktslag som produceras. A 5.1.10 Framställning av bränd kalk Tillverkning av bränd kalk sker dels i särskilda kalkbruk, dels som integrerade processer i massa- och pappersindustrin och socker- industrin. Härutöver sker tillverkning av bränd kalk i kalcium- karbidprocessen (denna kalk används direkt i den processen). Tillverkning av bränd kalk sker genom att kalksten (kalcium- karbonat) upphettas till i en ugn där kalksten sönderdelas i bränd kalk och koldioxid. Processen är endoterm, dvs. det fordras externt tillförd värmeenergi för att hålla processen igång. Värmeenergin tillförs genom eldning med bränsle, vanligtvis kol eller olja. Sönderdelningen av kalciumkarbonat sker endast om temperaturen överstiger . Ändamålet med en del av tillförseln av värme till processen är därför att uppvärma kalkstenen till denna temperatur. När temperaturen väl har nåtts är ändamålet med ytterligare tillförsel av värmeenergi att underhålla den kemiska processen, dvs. att sönderdela kalkstenen i sina två beståndsdelar, bränd kalk och koldioxid. Denna ytterligare tillförsel av värme sker utan att temperaturen höjs, dvs. utan att det sker någon uppvärmning. Den värmeenergi som tillförts initialt för att höja temperaturen kan till viss del återvinnas i samband med att den heta brända kalken och den heta koldioxiden som bildas används för att förvärma den nya kalksten som går in i ugnen.