sou · GRB3127d10 · 2004-01-01 00:00:00 — visar mig att det finns möjlighet att klättra i träd och bygga kojor i närheten av där hon bor. Det gjorde hon ofta förr, men har slutat. Det är inte så roligt längre. Men att leta efter nyckelpigor kan fortfarande vara kul: Ja, sen när det blir letar vi efter nyckelpigor och allting sånt, det brukar vi göra. Jag brukar testa busiga grejor... Mamma varnar för miljön på och vill inte att går dit: Där bor dom flesta som kan va lite tuffa. Så var det på första maj, då var det nån som fick en spricka i huvet, några sexor hade smällt en flaska i huvet på en kille. Mamma vill inte att jag ska gå dit, det är mest invandrare som gör såna grejor. Men är inte rädd: Jag har vatt på dom flesta ställena. Hon har lärt känna området genom cykelturer tillsammans med mamma, men också genom utforskningar på egen hand. Hon har en positiv inställning till invandrare i synnerhet till klasskamraterna från andra länder. Det är kul med klasskamrater från olika länder. kan man till och med vara lite avundsjuk: Ja, man kan ju önska att pappa kom från , ja, eller eller nåt sånt där. måste lämna det egna kvarteret när hon ska hälsa på sina kompisar, . Viktiga platser är kiosken vid torget och stadsdelsbadet. Det är med badet som med mycket annat. Mamma vill inte att hon ska gå dit så ofta. Men badet är en av favoritplatser. Hon beskriver att hon först inte kunde simma alls, men att hon nu håller på att ta ett simmärke som heter kandidaten. Badet är en viktig mötesplats, där man kan leka och ha kul: Vi hade såna ankor, jag satt i mitten och den som satt i mitten sjönk opp när dom andra sjönk ner. kan det vara roligt att gå till bygglekplatsen, att gå dit och se om det händer nåt, eller bara klappa grisarna. Den som ligger på andra sidan vägen är bäst. Personalen bryr sig mer, gör mer. En favoritsysselsättning är: Att testa busiga grejor, fast jag inte får. kan man gå och spissa på nån, så är det roligt ibland när dom upptäcker en. Leka detektiv utan att dom vet om det. Ja, sen brukar jag och mina kompisar... vi följde efter dom på nummer 15. Så följde vi efter dom så fick vi se på teater också... Exempel 2: Gården i flerfamiljshusområdet Scenen formeras av den fysiska miljön – husen, gårdsplanen med växtlighet, gångvägar, lekredskap, sittplatser och en med staket inhägnad bollplan. På ena husväggen hänger en förbudsskylt med texten Bollspel förbjudet. Scenens aktörer består av pojkar och flickor i 9–10-årsåldern, men även några yngre barn samt fastighets- skötarna och arga gubben. Gårdsmiljön ger anledning till reflektioner kring de miljö- erbjudanden, som kan finnas här. Vilka är tingens symboler, hur talar de till barnen på denna plats? Vilka erbjudanden finner barnen i de tre-vånings gula huskropparna, som många tycker är fula, i lekredskapen och växtligheten? Får platsen användas? Går den att använda? Stimuleras sinnena av färg, dofter, spännande ljud? En attraktiv plats på gården är en med staket inhägnad asfaltyta. Denna lämpar sig väl för bollspel och lekar som boll i burken och äpple. På gården finns utmärkta gömställen bland buskarna och bakom lekhus när barnen vill leka dunkgömme och tjuv och polis. Många pojkar i 7–9-årsåldern söker sig hit framförallt för att spela fotboll på den inhägnade platsen. Här kan de spela fotboll, skjuta straffar med mera utan att komma i konflikt med andra barn på gården. söker de sig ut på gräsmattan, där de förvandlar ett par kullar till fotbollsmål, men inte sällan leder det till att de blir utskällda av arga gubben som bor vid gården. Barnen förväntas följa det som står på förbudsskyltarna bollspel förbjudet. Att klättra i träden är också förbjudet, men vuxna låter ändå detta passera. Barnen uppskattar särskilt plommonträden, som brukar bära frukt . Organisationsformerna här är lösa. Några pojkar har beskrivit hur de ibland är 20 och ibland två barn på gården. Lekarna organiseras utifrån vilka och hur många barn som är där och barnen bestämmer själva utan styrning och direkt insyn från vuxna. Ofta går de ut på den gård de bor vid eller till någon av de som ligger närmast: Vi kallar ut varandra, den som bor närmast får gå och hämta en boll. sker förhandlingar mellan de äldre och de yngre barnen vilket leder till en annan organisation av leken än när gruppen enbart består av jämnåriga. En som bor här är eller fem, han brukar va målvakt åt oss, så vi skjuter inte så hårt på han. En grupp pojkar berättade att det mest är pojkar som brukar vara på denna gård: Flickorna kör kula mest, dom kanske cyklar runt eller hoppar hopprep. Pojkar och flickor leker sida vid sida och finner ut hur de ska dela på utrymmet. Men ibland leker de tillsammans, bl.a. i dunkgömme. Även om det är mest pojkar som utnyttjar denna plats, finns här möjligheter i miljön som tilltalar båda könen. Flickorna spelar ofta King-out och det fungerar bäst om man är fyra stycken som leker: Den som är först i kön får ställa sig i den första rutan. Så kan man va hur många som helst. Fast jag tycker inte det är roligt när det är jättemånga, då tar det jättelång tid innan man kommer in. Barnen finner sätt att organisera sig tillsammans över köns- och åldersgränserna samt att förhandla om det fysiska utrymmet på ett konstruktivt sätt. Den fysiska miljön talar till barnen och ger signaler om olika möjligheter eller brist på möjligheter. Barnen söker efter egna utrymmen i den funktionsbestämda miljön och i den tidsreglerade, organiserade tillvaron. Utomhus använder de både anlagda lekplatser och andra funktionsbestämda rum, men de söker sig även till icke tillrättalagda platser. De söker sig till olika platser och aktiviteter beroende på sinnesstämning, tillgången till kompisar, individuella förutsättningar, intressen och preferenser. Barnen visade på många olika sätt att de har förmåga att finna, forma och fylla sina tidsrum med ur deras synvinkel meningsfullt innehåll. Jag fann många exempel på hur barn genom sitt agerande bidrar till sin egen socialisation, hur de omdefinierar och förändrar givna ramar inte bara i den fysiska utan även i den sociala miljön. använder den fysiska och sociala miljön i sitt meningsskapande och sin erfarenhetsbearbetning. Mina resultat visar också att bostads- miljön har betydelse för hur barn formar sin identitet. De strävar efter att utveckla kompetenser inför möten med krav som de ställs inför i det senmoderna samhället. Att erövra sin identitet innebär exempelvis att skapa sammanhang och en hållbar självförståelse. Identitetsbildningen är inte bara en fråga om att överta och vidareföra föräldrarnas uppfattningar, traditioner och samhällssyn. Att lära känna vuxenvärlden och göra den begriplig är en viktig utvecklingsuppgift. Samvaron med jämnåriga är betydelsefull för att identifiera och lösa denna uppgift. I umgänget med kamraterna bearbetar barnen sina intryck, erfarenheter och iakttagelser och tillsammans kommer de underfund med nya aspekter av tillvaron. Paradigmets genomslag och konsekvenser Nya teorier, begrepp och metoder öppnar nya perspektiv Den nya barnforskningen betonar vikten av att forskare vänder sig till barn som sakkunniga informanter om sina egna miljövillkor. Min egen forskning visar att barns egna beskrivningar av sitt vardagsliv här och ger ny värdefull kunskap om barn som aktörer. Vi får kunskap om barns förmåga att skapa sina egna livsrum i relation till de fysiska och sociokulturella miljövillkor som erbjuds i grannskapet. De begrepp som används av barndoms- forskarna för att karaktärisera den senmoderna barndomen ger oss vägledning i att förstå vilka nya utmaningar och utvecklings- uppgifter barn i dagens samhälle ställs inför. Men det är först genom att fråga barnen som vi kan förstå hur de själva identifierar och löser dessa utvecklingsuppgifter. Min erfarenhet är att forskning av detta slag bör bedrivas utifrån en tvärvetenskaplig ansats med användande av flera olika teorier och en bred uppsättning av olika forskningsmetoder. metoder lämpar sig väl i studier av barns vardagsliv. Forskaren bör försöka möta barnen så förutsättningslöst som möjligt och ge dem utrymme att vara guider och vägvisare till det som är viktigt ur deras perspektiv. Kombination av analyser på olika nivåer Såväl den utvecklingsekologiska teorin som barndomssociologin framhåller betydelsen av att kombinera studier på mikronivå med studier och analys av barns villkor på strukturell nivå. Barndomens villkor måste analyseras med utgångspunkt i socioekonomiska skillnader, klass, kön och etnicitet. Det gäller för barn, precis som för vuxna, att de på ett dialektiskt vis både är subjekt och objekt i en ekonomisk, social och kulturell utvecklingsprocess, skriver (1999, s. 47, min översättning). (SOU 2001:55), och (2001) samt Barnsäker- hetsdelegationens arbete med att identifiera och beskriva viktiga dimensioner för barns och ungdomars välfärd är tydliga exempel på hur det nya paradigmet fått genomslag. har med som bas både sammanställt och tagit tillvara existerande kunskaper och genomfört egna empiriska undersökningar. Ett stort antal barn, ungdomar och föräldrar har fått komma till tals genom intervjuer. Utredningen har därmed både ett objekt- och ett subjektperspektiv. Trygghet och säkerhet, bostad och närmiljö (t.ex. bostadens utrustningsstandard, eget rum, utrustningsstandard, trafik- och lekmiljö, kommunikationer) är exempel på dimensioner för barns och ungdomars välfärd. Kommittén konstaterar att en trygg närmiljö både är en resurs och en rättighet för barn. Man konstaterar bl.a att det föreligger en ojämlik fördelning mellan barn i olika sociala klasser. Barn vars föräldrar är arbetare bor mer sällan i villa har (bl.a. därför) mindre bostadsutrymme. En tredjedel av barnen som bor i allmännyttan känner sig otrygga i bostadsområdet eller på väg till och från skolan; en sådan otrygghet är bara hälften så vanlig bland villabarnen. Även på lokal och regional genomförs olika former av kartläggningar av barns hälsa och välfärd, kartläggningar som gör det möjligt att följa utvecklingen (2001). Den studie som gjorts på uppdrag av Barnsäkerhetsdelegationen av m.fl. av sociala skillnader i skaderisker (SOU 2002:68) är ytterligare ett exempel på viktig forskning, som uppmärksammar oss på att barn är en heterogren grupp med varierande villkor. Det finns inte en barndom utan flera barndomar. Forskare och olika kategorier med ansvar för och engagemang i barns miljövillkor kan hämta stöd i . Det synsätt på barn och barndom som kommer till uttryck i den nya barn- forskningen stämmer i flera avseenden överens med barn- konventionens barnsyn. Det är emellertid viktigt att lägga märke till att innehåll bygger på en idé om ett abstrakt, universellt barn och en universell barndom. Konventionsbarnet framstår som en stereotyp, skriver (1998, s 77). De teorier som utvecklats i den nya barnforskningen är därför viktiga som teoretiska verktyg när vi vill analysera barns villkor, välfärd och vardagsliv med som bas. I artikel 3 i slås fast att barnets bästa ska komma i främsta rummet vid alla åtgärder som rör barn. Ett sätt att i praktiken omsätta krav är att göra särskilda prövningar av vad som är barnets bästa, s.k. barnkonsekvens- analyser. Bedömningen av vad som är barnets bästa måste göras inför varje beslut och bygga på kunskap och beprövad erfarenhet i kombination med en bedömning av just detta barns/dessa barns livssituation. En viktig del i en sådan bedömning är förstås barnets/barnens egen åsikt. Runtom i landet pågår försök med att utveckla former för barns delaktighet och inflytande i samhälls- planeringen och i utformningen av barns vardagsmiljöer på skol- gårdar och andra lekmiljöer. Försöken bygger på resultat från forskning som bedrivs och bedrivits av pedagoger, psykologer och landskapsarkitekter med miljöpsykologisk inriktning Det kan handla om trafikmiljö, olika lekmiljöer på skolgården, på gårdar och i parker, där barn medverkar i förändringsarbetet på olika sätt (1999, 1998). Kravet på konsekvensanalyser omfattar alla åtgärder på olika nivåer i samhället där barn på något sätt berörs. Barnombuds- mannen har utvecklat en modell för barnkonsekvensanalyser där barnets bästa utgör ramen, ett utvecklingsarbete där jag själv var engagerad som sakkunnig på uppdrag av BO. grundprinciper och andra artiklar ger vägledning. Förutsättningar ges genom relevanta lagtexter, förarbeten, föreskrifter, riktlinjer och policies. Kunskaper hämtas från relevant forskning, expertmed- verkan, studier och kartläggningar. Arbetsprocessens form igenom- förandet av analysen ges av myndighetens ansvar och mandat. Följande punkter bör belysas och tydliggöras: Vilket barn eller vilka grupper av barn berörs? insatser eller beslut ska bedömas? Vilken form ska konsekvensbedömningen ha? Vilka konsekvenser ska bedömas? Vilka värderingsgrunder ska gälla? Det handlar om att väga samman olika slag av kunskaper och att göra analyserna med hänsynstagande till olika sammanhang och varierande förhållanden i de enskilda fallen. Från objektsyn till aktörsyn? Ett återkommande konstaterande är att det förändrade synsättet på barn inneburit att vi gått från en objektsyn till en aktör- eller subjektsyn (se t.ex. regeringens skrivelse 2002/02:166). Konstaterandet är riktigt om vi betraktar det mot bakgrund av den samhällsutveckling som ägt rum. Barn räknas numera in i kretsen av de sakkunniga.De är inte längre bara föremål för vuxnas planering, fostran och åtgärder. Men det finns skäl att problematisera detta ganska ytliga konstaterande. Barn är och måste få vara både subjekt och objekt. Enligt barn- konventionen har de har rätt till beskydd och omsorg som de har rätt till sådana villkor som främjar deras möjligheter till delaktighet och medbestämmande. Det råder ett spänningsför- hållande i synen på barn som objekt och aktörer. Utvecklingen ger upphov till en mängd nya frågor och problemställningar. Nya stadsbyggnadsideal, barnpolitikens och bostadspolitikens utformning, beslut som leder till förändringar i infrastrukturen eller på detaljplanenivå i det nära grannskapet bidrar på olika sätt till att konstruera barndomen. Barns vardagsliv skiljer sig åt i olika typer av miljöer och innebörden i begreppen objekt och aktör varierar. I barnkonsekvensanalyser ska barns uppfattningar och åsikter vägas samman med expertkunskaper, forskningsresultat och lagstiftningens och intentioner. Men erfaren- heterna från praktiken av ett sådant tillvägagångssätt är ännu mycket begränsade och någon forskning om implementeringen av bedrivs ännu inte. Kunskap är makt, brukar man säga, och makten över kunskapen gäller också makten att tala och bli trodd. Hur värderas barns unika kunskaper och erfarenheter i olika led i en planprocess inför byggandet av ett nytt bostadsområde? Tillmäts barns subjektiva här – och – nu beskrivningar egentligen något värde? Vilka metoder använder vuxna för att ta reda på olika barns och barngruppers uppfattningar? Hur tolkas och redovisas resultaten i olika slag av beslutsunderlag? Detta är några av de frågor som söker svar. Vi saknar alltjämt kunskaper om hur barn uppfattar alla de välvilliga initiativ som tas av vuxna med avsikt att skapa möjligheter för barns delaktighet och inflytande. Vi har ännu inte undersökt i vilken utsträckning barns uppfattningar får något avtryck i olika planer och om fattade beslut faktiskt leder till utformning av miljöer som främjar barns utveckling. Fördjupade analyser måste göras för att vi ska kunna definiera utrymme och möjligheter, men även gränserna för barns medbestämmande. Barn saknar alltjämt rösträtt och åtminstone de yngre barnen saknar den kunskap och överblick som krävs för att de ska kunna vara delaktiga i komplicerade beslut som rör t.ex. samhällets infrastruktur och fördelningspolitik. Maktfrågorna handlar därför även om makten för de vuxna som agerar för barns rättigheter. I internationella sammanhang förekommer begreppet ombudswork som ett paraplybegrepp som innefattar både motiv och strategier för att stärka barns position i samhället. Barnrättsrörelsens strategier kan enligt (1989, ref i Flekkøy ) summeras enligt följande: The study of the Child – Organization of Children The Development of Network Med Child advocacy avser Verhellen en strategi, inom ramen för barnrättsrörelsen, som syftar till att ändra sociala system, institutioner och strukturer för att maximera barns möjligheter till självbestämmande. (1994) har gjort en genomgång av likheter och skillnader mellan kvinnoforskning och barnforskning, kvinno- rörelsen och barnrättsrörelsen. Hon har funnit många parallella drag men framhåller en väsentlig skillnad. Barnrättsrörelsen kompliceras av att det är vuxna som talar å barnens vägnar. motsats till kvinnorörelsen, som uppstod utifrån missnöje med rådande förhållanden bland kvinnorna själva och där kvinnorna för sin egen talan. Det vilar således ett stort ansvar på alla vuxna som tar sig eller får uppdraget att föra barns talan. Utvecklingen inom barndomsforskningen, policyutvecklingen i myndigheter, kommuner och landsting samt målen för den nationella barnpolitiken med stöd av pekar i samma riktning. Barndomen tillmäts ett egenvärde och betraktas inte längre bara som en förberedelse för vuxenlivet. Vi har fått nya kunskaper, teoretiska verktyg, begrepp och tankemodeller samt tillgång till metoder för att få del av barns upplevelser, kunskaper och erfarenheter. Goda ambitioner har formulerats och olika försök har inletts för att öka barns delaktighet och medbestämmande i samhällsplaneringen. Vår kunskap om barns generella villkor och välfärd har ökat väsentligt. Barndomens föränderlighet kräver att vi fortsätter söka kunskap och ställa kritiska frågor. Våra möjligheter att bestämma vad som karaktäriserar en säker, trygg och utvecklande miljö för barn har på en gång blivit både enklare och svårare. Alanen, L. (1992). exploring the ´Child Question´ in sociology. (Diss). Ariès, Ph. (1982, orig.1960). Bartley, K. (1998) Barnpolitik och barnets rättigheter. , sociologiska institutionen. (2001) Upp till 18. Fakta om barn och ungdom. (2001) Med som karta och kompass i kommuner och landsting. : Barnombuds- mannen och Kommentus förlag. Berfenstam, R., , Th., Garsten, P., & , S-O. (1957). Barnolycksfallen i i: 1957:54. Björklid, P. (1996) Barn-Trafik-Miljö. Ett miljöpsykologisk perspektiv. Forskningsgruppen för miljöpsykologi och pedagogik. (2000) Unga är också medborgare – om barns och ungdomars inflytande i samhällsplaneringen. Bronfenbrenner, U. (1993). The Ecology of Cognitive Development: Research Models and Fugitive Findings i: Wozniak, R.H. & , K.W (red) Development in Context. Acting and Thinking in Specific Environments. (2001) Senmodernt familjeliv och barns vardag i: , M. & , T. (red) Barns vardag i det senmoderna samhället. Dencik, L. (1999) Framtidens bØrn – om postmodernisering og socialisering i: Dencik, L. & (red) BØrn og familie i det postmoderne samfund. : Hans Reitzels förlag. FlekkØy, M.G. (1993) Children's Rights. , Centrum voor de Rechten van het (Diss). (1935). En bok om deras fostran i storbarn- kammare. : Kooperativa förbundets bokförlag. (1994). Individualization and Institutionalization of Childhood in Today´s Europe i Qvortrup, J., Bardy, M., Sgritta, G. & Wintersberger, H. (red) Childhood Matters. Social Theory, Practice and Politics. , Aldershot: Avebury. (1988). Barn, kultur och inlärning. Om skolbarns utveck- lingsuppgifter i ett mediesamhälle. Qvortrup, J., Bardy, M., Sgritta, G. & Wintersberger, H. Social Theory, Practice and Politics. , Aldershot: Avebury. (1994). Women and Children First and Last: Parallells and Differences between Children´s and Women´s Studies i: Mayall, B. (red) Children´s Childhoods: Observed and (1998) (red) Människans natur. Det grönas betydelse för vårt välbefinnande. Prout, A. & , A. (1990): A New Paradigm for the Sociology of Childhood? Provenance, Promise and Problems. i: , A. & Prout, A. (eds) (1990): Constructing and Reconstructing Childhood. Contemporary Issues in the Sociological study of Childhood. Qvortrup, J.; Bardy, M.; Sgritta, G.; Wintersberger, H. (eds) (1994): Childhood Matters. Social Theory, Practice and Politics. , Avebury, Aldershot. Qvortrup, J. (1999) Barndom og samfund i: Dencik, L. & (red) BØrn og familie i det postmoderne samfund. : Hans Reitzels förlag. (1994). An Introduction i: Qvortrup, J., Bardy, M., Sgritta, G., Wintersberger, H. (red) Childhood Matters. Social Theory, Practice and Politics. (1998) Stadsbarndom. Om barns vardag i en modern förort. Meddelanden från 1998: 7. (1999) Låt oss vara med! Barn om barndom i en modern förort. Regeringens skrivelse 2001/02:166 Barnpolitiken – arbetet med strategin för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter. Skolnick, A. (1975). The Limits of Childhood: of Child Development and Social Context i and Contemporary Problems, vol. (1983). Skolan och Trafiken. Handledning till Lgr 80. : Liber Utbildningsförlaget. SOU 1997:116 Barnets bästa i främsta rummet. : 2001:55 Barns och ungdomars välfärd. SOU 2002:68 Sociala skillnader i skaderisker. En rapport om den socio- ekonomiska fördelningen av skador bland barn och ungdomar i . Tiller, P.O. (1987). ´Barnets verden – og forskerens´. Åpningsforedrag ved konferansen ´Growing into a Modern World´ i: Barn. Nytt fra forskning om barn i , 1987:3. : Norsk Senter for Barneforskning. Tiller, P.O. (1991). ´Barneperspektivet´ om å se og bli sett. Vårt perspektiv på barn eller omvendt? Nyttt fra forskning om barn i , 1991:1. : Norsk Senter for barneforskning. Verhellen, E. (1989) Ombudswork for Children. Waksler, F.C. (red) (1991) Studying the Social World of Children.