sou · GRB399d1 · 2004-01-01 00:00:00 — We do not therefore consider there is any reason to make it easier for the social services, the health care services and the services to divulge information about the physical abuse of women to the in order to improve the situation of the children. It shall be possible to divulge information about attempted crimes for which the minimum sentence is two years imprisonment to the criminal investigation authorities We propose that it should be possible for those working in the health care services, the services and the social services to divulge information to the , the office of the public prosecutor or any other authority whose task is to take measures against crime, not only with respect to suspicions concerning a crime for which the minimum sentence is two years imprisonment, but also with respect to suspicions that attempts have been made to commit such crimes. Even for those authorities where the need for secrecy has been deemed to be particularly great, such as the health care services and the services, the need for secrecy has had to take second place to the need to combat crime effectively where very serious crimes are concerned. The health care services, the services and the social services may divulge information to the when a crime is suspected for which the minimum sentence is two years imprisonment. It is our understanding that a general reduction to one year in prison as the minimum sentence for those crimes for which divulging confidential information should be considered, would constitute a fairly considerable relaxation of the official secrets act. Certainly it is a matter of violating secrecy where serious crimes are concerned, but this would no longer be restricted to the most serious crimes of all. It is our opinion that only where the most serious crimes are concerned does the fact that information can be divulged to the and the office of the public prosecutor outweigh the individuals interest in maintaining integrity and confidentiality. We therefore do not propose any reduction in the minimum punishment that is required for the health care services, the services and the social services to be entitled to divulge information about suspected crimes to the criminal investigation authorities. However, our impression is that even a punishable attempted crime that merits at least two years in prison on the scale of punishment should be included among the most serious crimes. Suspicions that a minor has been circumcised may be divulged to the and the office of the public prosecutor We propose that an addition should be made to the official secrets act, so that confidentiality does not prevent suspicions that a minor has been circumcised from being reported to the and the office of the public prosecutor. As for crimes that are perpetrated against a minor, secrecy does not prevent the matter being reported to the if it concerns a crime under chapters 3, 4 and 6 of the Swedish penal code. With respect to circumcision to the normal extent that is perpetrated on minors, there is no explicit means of submitting information. important that suspected cases of circumcision perpetrated on minors should be brought to the attention of the and the office of the public prosecutor and that the matter should be tried by the courts. obstacles in the form of secrecy that might prevent information being reported to the should therefore be removed. Cooperation against juvenile crime (chapter 15) Those problems that arise with respect to the crime-prevention activities of the authorities concerning juveniles occur in the daily cooperation between, primarily, the and the social services. It would appear that some of the difficulties are due to the official secrets act. The social services shall be allowed to divulge information about juveniles to the when crime prevention is the purpose We propose that confidentiality shall not prevent information about an individual younger than 18 years of age from being given to the by an authority within the social services if there is a palpable risk that the youth is going to commit crimes and if it can be assumed that the information will contribute towards preventing this. If the information is asked for by the , it is necessary that the social services, taking the other circumstances into account, find it appropriate to divulge the information. It is our understanding that there should be some possibility for the social services, for the purposes of crime prevention, to divulge information to the about minors who are at risk of turning to a life of crime. However, it must not be a question of putting the social services under any obligation to inform the in situations where the social services do not consider this appropriate. Such a breach of confidentiality should be as limited as possible, and there must be scope for taking the integrity of the individual into account when divulging information is considered. The scope for divulging information from the social services as a result of the proposal will be fairly restricted. The information that the mainly require is, for example, where the juvenile is staying. With the help of such information, the are to be able to contact the juvenile and keep him or her under observation. As for information about the juveniles family and circle of acquaintances, however, it should not be possible to divulge anything other than harmless information. The social services shall be able to give information to the about juveniles when immediate intervention is deemed necessary. We propose that secrecy shall not prevent the staff of the social services from divulging information to the that is required for immediate intervention if someone who can be presumed to be younger than 18 years of age is encountered by the staff of the social services: under circumstances that clearly entail an immediate risk for his or her health or development or while perpetrating a crime At the present time uncertainty prevails as to whether the staff of the social services are entitled to divulge information to the to ensure immediate intervention without thus finding themselves guilty of a violation of confidentiality. This is unsatisfactory. The powers of the are greater than those of the social services when it comes to immediately taking a young person into custody. In the course of the work of the social services with young people, situations can arise when a brief period of time in custody is needed to ensure that the young person is brought under the supervision of an adult, but where the social services lack the powers to use compulsion when intervening. In such cases there are reasons for the confidentiality of the social services to be breached so that it is clear that the social services can divulge information to the in order to enable them to take the juvenile into custody. The purpose behind such a breach of confidentiality is to make it more possible to quickly give young people found in unsuitable situations the protection and supervision they need. Given the requirement that minors should be encountered in circumstances that clearly entail immediate and severe risk to their health or development, there can be no question of calling in the unless the case is a serious one. The age of the young person naturally affects the evaluation of the seriousness of the situation. In a situation where a minor is found perpetrating a crime, we do not consider that any particular demands should be made as to the type of crime in question or its punitive value. What is decisive in such a case is not achieving an intervention under criminal law, but enabling a social preventive measure to be taken. Even less serious crimes should therefore also result in the social services calling the and divulging information to the that would enable them to intervene. The social services should be able to divulge information to the about juveniles being supplied with narcotics or alcoholic beverages We propose that secrecy within the social services shall not prevent information being conveyed to the office of the public prosecutor or the authority concerning suspicions that narcotics, as defined by the narcotics act (1968:64) are being supplied to a person below the age of 18 years. The same shall apply to suspicions of illegally selling and procuring alcoholic beverages as defined by the alcohol act (1994:1738) to a person below the age of 18 years, when the case is not a trivial one. In the case of children and young people, the social welfare board has a duty, among other things, to work actively to prevent and counteract the misuse of alcoholic beverages and other intoxicating substances or addictive substances as well as doping substances. It is our understanding that the secrecy regulations should not result in a prohibition against divulging suspicions about crimes or the supply of narcotics to persons younger than 18 years of age. This applies irrespective of how the information has come to the attention of the social services. Such a standpoint is in general agreement with the priorities of the narcotics policies that have been drawn up in the national plan of action for narcotics. In addition, it is important to take decisive action against the selling of alcoholic drinks to, and acquiring them on behalf of, people younger than 18 years of age. Even the suspicion of such criminality should therefore, according to our understanding, bring about an exception from confidentiality so that it is possible to reveal when it is suspected that alcoholic beverages are being sold or supplied to persons younger than 18 years of age. In order that this violation of confidentiality does not take place when actions do not incur criminal penalties, it must be required that it is not a question of trivial cases. Obligations of professional secrecy that contravene the right of communication (chapters 16 and 17) The criteria for deciding whether or not an obligation of professional secrecy contravenes the right of communication It is our assessment that the reasons for the judgement that has been previously made as to whether an obligation of professional secrecy contravenes the right of communication are still valid. The right of communication is the principal rule and the granting of any exemptions from that rule should be done restrictively. We wish to emphasise that the need to grant information protection must always be weighed against the need for transparency when judging if the right of communication is to be infringed. possible exceptions to the right of communication must be easy to interpret. The purpose behind the reform of the right of communication during the 1970s was to make it easier for the mass media to have as accurate a basis as possible for their scrutiny of the authorities. The regulations concerning the right of communication are designed to counteract the effects of regulations concerning secrecy. Factors that argue for the right of communication having priority over an obligation of professional secrecy are: that it concerns the exercise of authority against an individual; that the right of communication previously applied and that the prohibition against subsequent enquiries and the protection of anonymity should be as comprehensive as possible. Among the factors that argue for a limitation of the right of communication are: that it concerns a voluntary contract with an authority; that it is a situation in which confidence has been entrusted to someone; or that transparency can be satisfied in some other . Our review of the factors that argue for and against the right of communication should naturally not be perceived as a checklist. The decisive factor is the result of weighing the need of transparency against the need to protect information. A particular piece of information might match most of the criteria of the factors against the right of communication, but nonetheless not be suitable as an exception from the right of communication because the need for transparency is particularly strong, for example. The current regulations concerning obligations of professional secrecy that contravene the right of communication should not be changed In our judgement no reasons have been produced to justify a general review for the purpose of extending or limiting the right of communication. We do not propose any changes concerning which obligations of professional secrecy are entitled to contravene the right of communication. However, we do propose linguistic and editorial changes in the regulations of the official secrets act concerning which obligations of professional secrecy contravene the right of communication. The purpose is to make it easier to put into practice. During the course of our work we have discussed the extent of the right of communication in several specific cases. These were: secrecy in matters concerning industrial welfare and safety; secrecy as part of a preliminary investigation and secrecy in matters where procurements were being made. In addition we have considered whether the obligation of professional secrecy that applies according to the law on general monitoring with cameras (1998:150) and corresponding regulations in the official secrets act should be able to contravene obligations of professional secrecy. We have also discussed the right of communication for employees in private social services. Costs etc (chapter 18) Our proposal for a new official secrets act does not, in principal, entail any new obligations for the authorities. In our judgement the proposal simplifies the rules in a that in due course should facilitate the work of the authorities with respect to secrecy and the public domain. Consequently the proposal does not entail any increase in costs. During a transitional period however, the authorities will need to train their staff. There should be scope for the cost of this to be met by the authorities as from within their current appropriations. Enligt våra direktiv1 skall vi göra en allmän översyn av sekretess- lagen. Vi skall lämna förslag till förbättringar av lagen t.ex. genom att onödiga bestämmelser upphävs och att den görs mer över- skådlig. Utgångspunkten skall vara att balansen bibehålls mellan intresset av offentlighet å ena sidan och integritets- och andra sekretesskyddsintressen å andra sidan. Vi skall överväga om det är lämpligt med förändringar i sekretesslagens grundläggande syste- matik och om det är möjligt att minska antalet fall av skilda skade- rekvisit inom en och samma verksamhet. Vi skall också undersöka om en lösning är möjlig för situationer då det är uppenbart att sekretess bör råda, men en uttrycklig bestämmelse för det aktuella fallet saknas. Våra direktiv pekar också ut några särskilda frågor som vi skall se över. Vi skall utreda förutsättningarna för att öka möjligheterna att lämna sekretessbelagda uppgifter mellan och inom myndigheterna i syfte att förbättra förutsättningarna för deras samverkan. I detta sammanhang skall vi särskilt uppmärksamma de problem som den fria kommunala nämndorganisationen kan ge upphov till. Vi skall också lämna rekommendationer om det bör göras lättnader i social- tjänstsekretessen för att underlätta samarbetet mot ungdomsbrott. Vidare skall vi överväga om den nuvarande s.k. tvåårsregeln2 an- gående uppgiftslämnande vid misstanke om grova brott bör ändras. Direktiven anger vidare att vi skall göra en översyn av de tystnadsplikter som bryter meddelar- friheten, 214 kap. 2 § femte stycket sekretesslagen försöka hitta en ändamålsenlig och öppenhetsvänlig lösning för att genomföra åtaganden när det gäller offentlighet och sekretess på området för internationellt informationsutbyte, följa upp utvecklingen i frågor om utrikessekretess mot bak- grund av bl.a. inträde i EU och utvärdera tillämpningen av bestämmelsen om utrikessekretess, och överväga om det är lämpligt med en enhetlig syn på offentlig- hetsprincipens tillämplighet när det gäller kommunala respek- tive statliga företag. Vårt uppdrag skall vara slutfört den 31 december 2003.3 Vi lämnade delbetänkandet Offentlighetsprincipen och den nya tekniken (2001:3). Genom det betänkandet avslutade vi vårt arbete i de delar som rörde offentlighetsprincipen och IT samt upphovsrättens förhållande till offentlighetsprincipen. lämnade vi ytterligare ett delbetänkande Ordning och reda bland allmänna handlingar (SOU 2002:97). I det betänkandet be- handlades den del av översynen av sekretesslagen som rörde en samordning av 15 kap. sekretesslagen och arkivlagen. Genom detta huvudbetänkande kommer vi att avsluta vårt uppdrag när det gäller en allmän översyn av sekretesslagen, sam- verkan mellan och inom myndigheter, samarbetet mot ungdoms- brott, uppgiftslämnande vid misstanke om grova brott samt tyst- nadsplikter som bryter meddelarfriheten. Vi kommer att behandla återstående delar av uppdraget, nämligen offentlighet och sekretess i det internationella samarbetet samt insynen i statliga och kommu- nala företag, i vårt slutbetänkande. I samband med frågor kring insyn i statliga och kommunala bolag kommer vi även att under- söka hur sekretesslagen påverkar kommunernas möjligheter att informera sig om vad som händer i deras företag och hur lagen påverkar möjligheterna till information inom och mellan företag. Vi kommer också att undersöka motsvarande problem på det statliga företagsområdet. Arbetet med denna del av vårt uppdrag inleddes . Kommittén har sammanträtt regelbundet med fem – . I regel har både ledamöter och experter kallats till sammanträdena men det har också förekommit sammanträden med enbart ledamöter eller enbart experter. För att få en utökad kunskap om frågeställningarna i våra direktiv har sekretariatet gjort en inventering av problemen med sekretesslagen hos olika myndigheter. Sekretariatet har haft flera sammanträffanden med och Svenska Kommun- förbundets experter i sekretessfrågor, träffat företrädare för polismyndigheten i och besökt ombudsmän där vi diskuterat vårt uppdrag med chefsjustitieombudsmannen och justitieombudsmannen . Sekretariatet har också fört diskussioner om sekretesslagen med f.d. hovrättspresidenten , statsåklagare , regeringsrådet , juristen och f.d. universitetsadjunkten . För att få kännedom om hur skyddet för personuppgifter inom folkbokföringen fungerar har sekretariatet besökt skattemyndig- heten i . Sekretariatet har också besökt landsarkivet i för att få en samlad bild av problematiken kring utlämnan- den av uppgifter ur kyrkobokföringsmaterial . I den del av vårt uppdrag som avser uppgiftslämnande från hälso- och sjukvården och till polisen vid grova brott har överläkaren och chefen för besökt kommittén och redogjort för sina erfarenheter av kvinno- våld. I samma del av uppdraget har vi med hjälp av gått ut med en förfrågan till landstingen om i vilken utsträckning barnens situation beaktas av personal inom hälso- och sjukvården, när det kan misstänkas att det i hemmet förekommer kvinnomisshandel. När det gäller samarbetet mot ungdomsbrott har vi utfört en enkätundersökning. I denna har 21 polismyndigheter, 21 sociala myndigheter och 20 skolor angett sin syn på samverkan mellan myndigheter för att förebygga ungdomsbrott. Vi har också utfört en mindre intervjuundersökning för att få ytterligare kunskap om gränsdragningsproblemen, när det gäller utbyte av uppgifter mellan myndigheter om ungdomar i riskzonen för att begå brott. I under- sökningen har poliser och tjänstemän från sociala myndigheter Vi har dessutom studerat det organiserade brotts- förebyggande samarbetet mellan , skolan och polisen (SSP) i och besökt sekretariatschefen på i . Kommittén har också studerat gällande bestämmelser om offentlighet och sekretess i , och , EU och . Kommitténs sekretariat har haft möten med det norska Utvalget for å utrede endringer i offentlighetsloven och den danska . Sekretariatet och experten har dessutom varit i och träffat representanter för i . Vi har valt att publicera betänkandet i två delar, eftersom texten är omfattande. Den första delen innehåller i tur och ordning sammanfattning, allmänmotivering, författningskommentar, reser- vationer och särskilda yttranden. I den andra delen finns författ- ningsförslagen och bilagorna. Allmänmotiveringen består av fem delar. Den första delen (kapitel 1 och 2) innehåller inledande avsnitt. I kapitel 2 finns korta redogörelser för gällande regler om offentlighet och sekretess i , , , samt EU och . I nästa del (kapitel 3–10) presenterar vi våra överväganden när det gäller en allmän översyn av sekretesslagen. I kapitel 3 diskuterar vi våra grundläggande utgångspunkter när det gäller balansen mellan offentlighet och sekretess samt sekretesslagens struktur. Därefter presenterar vi våra överväganden när det gäller skaderekvisiten samt skade- och menbedömningen (kapitel 4), möjligheten att efter en intresseavvägning lämna ut sekretess- belagda uppgifter (kapitel 5), sekretess för känsliga uppgifter om enskilda (kapitel 6), skyddet för hotade personers adressuppgifter m.m. (kapitel 7), möjligheten att lämna sekretessbelagda uppgifter till den som är part i ett mål eller ärende (kapitel 8), utformningen av sekretessmarkeringar såväl för konventionella handlingar som för elektroniska handlingar (kapitel 9), och några sekretessfrågor som rör arkivmyndigheterna (kapitel 10). I nästa del av allmänmotiveringen (kapitel 11–12) behandlar vi våra överväganden och förslag när det gäller sekretess inom och mellan myndigheter. Vi diskuterar myndigheters möjligheter att utbyta sekretessbelagda uppgifter (kapitel 11). Eftersom utlämnande av en personuppgift är ett sätt att behandla personuppgiften i person- uppgiftslagens mening, berör vi i detta sammanhang också frågan om förhållandet mellan sekretesslagen, personuppgiftslagen och registerlagarna. I följande kapitel diskuterar vi sekretessgränserna inom och mellan myndigheterna (kapitel 12). Här berör vi bl.a. frågan om vilka sekretessgränser som bör finnas inom kommuner och landsting mot bakgrund av den fria kommunala nämnd- organisationen. I den därpå följande delen av allmänmotiveringen (kapitel 13–15) diskuterar vi möjligheterna till utbyte av uppgifter mellan några specifika verksamheter. uppgiftsutbytet mellan vård- och omsorgsområdena (kapitel 13), uppgiftslämnande från hälso- och sjukvården och till polisen vid grova brott (kapitel 14), och samarbetet mot ungdomsbrott (kapitel 15). Den sista delen av allmänmotiveringen (kapitel 16 och 17) behand- lar våra överväganden när det gäller tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten. I kapitel 16 beskriver vi kort innebörden av med- delarfriheten, de överväganden som ligger bakom den nuvarande utformningen av bestämmelsen om tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten och några beslut från JO och JK angående sådana tystnadsplikter. Därefter presenterar vi i kapitel 17 våra generella överväganden kring kriterierna för vilka tystnadsplikter som skall bryta meddelarfriheten samt våra ställningstaganden kring några specifika tystnadsplikter. Betänkandets andra del innehåller, utöver våra författningsförslag, sju bilagor. I den första bilagan återges våra direktiv och i bilaga 2 och 3 finns lagtextnycklar. Lagtextnyckeln i bilaga 2 utgår från bestämmelserna i den nuvarande sekretesslagen och hänvisar till bestämmelserna i den föreslagna sekretesslagen. Lagtextnyckeln i bilaga 3 utgår från bestämmelserna i vårt förslag till sekretesslag och hänvisar till bestämmelserna i den nuvarande sekretesslagen. I bilaga 4 finns en sammanställning över brott med lägst två respektive fängelse i straffskalan samt de brott föreslog skulle föranleda undantag från sekretessen när det gäller uppgiftslämnanden från hälso- och sjukvården och till polis och åklagare. Bilaga 5 innehåller våra frågor i enkätunder- sökningen som företogs i arbetet om samarbete mot ungdoms- brott.