sou · GRB332d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Genom det nya andra stycket framgår av lagen att den som be- driver kärnteknisk verksamhet och på eget initiativ skall lämna sådana upplysningar till tillsynsmyndigheten som har bety- delse för bedömningen av säkerheten enligt första stycket, när detta påkallas av olyckstillbud, hot eller annan liknande anledning. Av 22 § förordningen (1984:14) om kärnteknisk verksamhet följer att det är som är tillsynsmyndighet i detta fall. Genom ändringen i tredje stycket utvidgas bemyndigandet till att avse även åtgärder för att fullgöra upplysningsskyldigheten enligt andra stycket. 8.3Förslaget till lag om ändring i utlänningslagen (1989:529) 5 kap. 2 § I samband med inresekontroll får en polisman kroppsvisitera en utlän- ning samt undersöka hans bagage, handresgods, handväskor och liknande, i den utsträckning som det är nödvändigt för att ta reda på utlänningens identitet. Sådan undersökning får också ske för att ta reda på utlänningens resväg till , om denna är av betydelse för bedömningen av rätten att resa in i och vistas här i landet. En polisman får i samband med inresekontrollen även undersöka bagageutrymmen och övriga slutna utrymmen i bilar, fartyg och andra transportmedel i syfte att förhindra att utlänningar reser in i i strid mot bestämmelserna i denna lag eller i en författning som har utfärdats med stöd av denna lag. Om inresekontrollen sker under medverkan av , Kust- bevakningen eller med hjälp av en särskilt förordnad passkontrollant, skall pass och andra handlingar uppvisas för tulltjänstemannen, tjänste- mannen vid eller passkontrollanten. Dessa har under sådana omständigheter samma befogenheter som anges i första stycket. Om medverkar i kontroll vid inresa skall pass och andra handlingar visas upp för tjänstemannen vid . Protokoll skall föras över kroppsvisitation. I protokollet skall anges vad som har förekommit vid visitationen. Ändringen i första stycket innebär att det uttryckligen slås fast att polisen får befogenhet att i samband med inresekontroll undersöka bagageutrymmen och övriga slutna utrymmen i fartyg. , och särskilt förordnad passkontrollant får här- med samma befogenhet under de förutsättningar som anges i andra stycket. Syftet med undersökningen skall liksom vid motsvarande undersökning av andra transportmedel vara att förhindra att utlänningar reser in i i strid mot bestämmelserna i utlänningslagstiftningen. Av sedvanliga principer om immunitet framgår att bestämmelsen inte blir tillämplig på statsfartyg, dvs. örlogsfartyg, forsknings- fartyg samt andra fartyg och svävare som ägs eller brukas av en stat eller nyttjas i icke-kommersiellt syfte (jfr 2 § IKFN-förordningen). Vid genomsökning av handelsfartyg får husrannsakan med stöd av denna bestämmelse genomföras endast om det finns en rimlig anledning till detta. En kontroll av slutna utrymmen på fartyget kommer därför främst ifråga om det finns skäl att misstänka att utlänningar har gömt sig på fartyget i syfte att illegalt ta sig in i landet. Med hänsyn till allmänna rättsäkerhetsintressen är det av särskild vikt att kontroll av fartygets bostads- och kontors- utrymmen genomförs endast om det finns konkreta misstankar som talar för att även dessa utrymmen bör genomsökas. Bestäm- melsen bör således tillämpas med stor försiktighet i dessa fall, något som följer av den proportionalitetsprincip som generellt gäller för dessa kontroller. 8.4Förslaget till lag om ändring i lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. Skyddsvakter har dessutom inom skyddsobjektet och i dess närhet samma befogenhet som polismän att gripa den som det finns skäl att anhålla för spioneri, sabotage, brott som avses i 2 § lagen (2003:000) om straff för terroristbrott eller förberedelse till ett sådant brott samt att lägga beslag på föremål som personen för med sig. Detta gäller också om den misstänkte är på flykt från skyddsobjektet. Bestämmelsen överfördes med endast redaktionella ändringar års skyddslag1. I förarbetena till den nuvarande skyddslagen (prop. 1989/90 s. 54) konstaterades att det saknades skäl att göra sakliga ändringar i de regler som styrde bevakningspersonalens befogenheter när det gällde skyddsobjekten. Liksom enligt äldre lag ansågs det viktigt att förstärka en skyddsvakts befogenheter för de huvudändamål som är uppställda för skyddslagen – att åstadkomma ett skydd mot spioneri och sabotage.2 Frågan om befogenheterna även skulle gälla till skydd mot terrorism berördes inte särskilt. Terrorism har inte varit något självständigt brott enligt svensk rätt. Olika terroristhandlingar subsumeras istället under de brottsbeskrivningar som finns i . Inom EU antogs ett rambeslut om bekämpande av terrorism. Rambeslutet ställer krav på lagändringar, bl.a. införandet av ett särskilt terrorist- brott (se även avsnitt 5.3). Mot bakgrund härav har regeringen lagt fram ett förslag till lag om straff för terroristbrott (prop. 2002/03:38). I författningsförslagets 2 § föreskrivs under vilka förutsättningar den som begår en sådan gärning som anges i 3 § (bl.a. mord, sabotage eller kapning), skall dömas för terroristbrott. Bestämmelsen medför att domstolen, istället för att döma för det brott som gärningen innebär t.ex. sabotage, skall döma för terroristbrott, om de kvalificerade objektiva och subjektiva rekvi- siten i paragrafens första stycke är uppfyllda. Lagen föreslås träda i kraft . Med beaktande av det anförda och då skyddsvakter bör ha samma befogenheter att vidta åtgärder oberoende av vilket skydds- ändamål som föreligger i det särskilda fallet, kompletteras nämnda bestämmelse i skyddslagen så att ett gripande kan ske även när det finns skäl att anhålla för terroristbrott eller förberedelse till sådant brott. Det bör emellertid noteras att ändringen har begränsad betydelse med hänsyn till regleringen i 24 kap. 7 § andra stycket . Den som har begått brott, på vilket fängelse kan följa, och påträffas på bar gärning eller flyende fot, får nämligen gripas av envar, dvs. även av en skyddsvakt. 1 11 § lagen (1940:358) med vissa bestämmelser till skydd för försvaret m.m. 2 , S., Skyddslagen, 2:a uppl, 1997, s. 59. 8.5Förslaget till lag om ändring i lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet Försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas för att kartlägga yttre väpnade hot mot landet och till stöd för svensk utrikes-, försvars- och säkerhetspolitik. I verksamheten ingår att medverka i svenskt del- tagande i internationellt säkerhetssamarbete och att, enligt vad regeringen närmare bestämmer, medverka med underrättelser för att stärka samhället vid svåra påfrestningar på samhället i fred. Regeringen skall bestämma försvarsunderrättelseverksamhetens inriktning. Försvarsunderrättelseverksamhet skall bedrivas av Försvarsmakten och de andra myndigheter som regeringen bestämmer. Ändringen i första stycket innebär att uttrycket yttre militära hot mot landet har bytts ut mot yttre väpnade hot mot landet. Den innebär att försvarsunderrättelseverksamhet kan omfatta även hot som inte är av strikt militärt slag. Det skall emellertid alltjämt vara fråga hot som kan sägas rikta sig mot landet och inte hot om exempelvis enskilda attentat, låt vara att avgränsningen inte alltid låter sig göras innan ett hot har realiserats (jfr kommentaren till lagen (2004:000) om vissa befogenheter för Försvarsmakten under fredstid). Som framgår av 4 § är avsikten att sådan försvars- underrättelseverksamhet som tar sikte på att kartlägga hot om terroristattacker mot endast skall bedrivas utomlands eller med inriktning på utländska förhållanden. Ändringen påverkar inte försvarsunderrättelseorganens möjlighet att lämna biträde åt andra myndigheter. Försvarsunderrättelseverksamheten får inte avse uppgifter som enligt lagar eller andra föreskrifter ligger inom ramen för polisens och andra myndigheters brottsbekämpande och brottsförebyggande arbete. Detta gäller dock inte försvarsunderrättelseverksamhet som bedrivs utomlands eller med inriktning på utländska förhållanden. Även storskaliga terroristangrepp av sådan omfattning att de kan jämställas med ett militärt anfall utgör kriminella handlingar som är straffbara enligt svensk lag. I enlighet med vad som anförts i den allmänna motiveringen (avsnitt 6.6.3) innebär förslaget att para- grafen justeras på sådant sätt att det står klart att försvarsunder- rättelseverksamhet som bedrivs utomlands eller med inriktning på utländska förhållanden får bedrivas för att kartlägga hot om terroristanfall mot . Att undantagsbestämmelsen föreslås bli tillämplig inte bara på försvarsunderrättelseverksamhet som bedrivs utomlands utan också på verksamhet med inriktning på utländska förhållanden, sammanhänger bl.a. med att Försvarets radioanstalts signalspaning är inriktad på utländska förhållanden men bedrivs i . Den föreslagna ändringen syftar till att undanröja oklarhet om vad försvarsunderrättelseverksamhet får omfatta. 8.6Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1990:1334) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. Beslut enligt 3 och 7 §§ lagen (1990:217) om skydd för samhällsviktiga anläggningar m.m. skall i fråga om objekt, som anges i 4 § 1 och 2 samma lag och som disponeras huvudsakligen av Försvarsmakten, eller fattas av Försvars- makten. Försvarsmakten skall också fatta dessa beslut i fråga om sådana områden som anges i 4 § 6 samma lag. I övrigt skall sådana beslut, utom vad beträffar och regeringens byggnader, fattas av i det län där objektet finns. Om ett beslut av inte kan avvaktas i fråga om områden som anges i 4 § 4 eller 5 lagen om skydd för samhällsviktiga anlägg- ningar m.m. får ett tillfälligt beslut fattas av Försvarsmakten. Ett tillfälligt beslut skall gälla till dess beslutar i ärendet, dock längst . Försvarsmakten får genom militär personal medverka vid bevakning av sådana objekt som avses i första stycket även när de huvudsakligen disponeras av eller . Om det finns särskilda skäl får Försvarsmakten på begäran av medverka även vid bevakning av sådana objekt som avses i andra stycket. Försvarsmakten får utan sådan begäran medverka vid bevakning av sådana objekt som avses i tredje stycket, om ett tillfälligt beslut som där avses gäller. Förslaget till nytt fjärde stycke utgår från att det ankommer på Försvarsmakten att bevaka sådana anläggningar som huvudsakligen disponeras av myndigheten själv och som således Försvarsmakten anses ha säkerhetsskyddsansvaret för. Självfallet bör militär personal också kunna användas för bevakning av sådana staten tillhöriga fastigheter som är avsedda för försvarsändamål och som förvaltas av . Det är också naturligt att Försvarsmakten kan bevaka objekt som disponeras av eller . Detsamma gäller i fråga om objekt som avses i 4 § 6 skyddslagen, dvs. områden där en främmande stats militära styrka tillfälligt bedriver övningar när den här i landet deltar i utbildning för fredsfrämjande verksamhet inom ramen för internationellt samarbete. I fråga om andra objekt har ansetts att Försvarsmakten inte får medverka vid bevakningen annat än när det gäller stats- chefens residens (med residens torde i detta sammanhang även avses ). De objekt som det här kan vara fråga om är statliga förvaltningsbyggnader, statschefens och statsminis- terns bostäder, samt objekt som avses i 4 § 3 skyddslagen, nämligen anläggningar eller områden som används eller är avsedda för led- ning av befolkningsskyddet och räddningstjänsten eller det civila försvaret i övrigt, för energiförsörjning, vattenförsörjning, rund- radioförsörjning, radio- och telekommunikationer, transporter eller försvarsindustriella ändamål. Hit hör också områden där Försvars- makten, eller till- fälligt bedriver övningar, prov eller försök samt områden där Försvarsmakten har satts in för att möta ett väpnat angrepp mot eller för att hindra en kränkning av territorium (4 § 4 och 5 skyddslagen). När det gäller bevakning av och regeringens byggnader behövs inga författningsföreskrifter, eftersom Försvars- makten kan tilläggas uppgiften att bevaka sådana objekt genom regeringsbeslut. I fråga om övriga objekt av det slag som angetts innebär förslaget att Försvarsmakten skall kunna medverka vid bevakningen, dock endast efter framställning från den ansvariga . Det är Försvarsmakten själv som utifrån en avväg- ning av resurser och behov bedömer om myndigheten med anled- ning av en sådan framställning skall medverka vid bevakningen. För att sådan bevakning skall ske förutsätts att det finns särskilda skäl. Därvid avses främst att det föreligger yttre hot som medför att Försvarsmaktens resurser bör tas i anspråk, men undantagsvis kan även andra skäl – såsom internationell praxis eller åtaganden eller folkrättslig skyldighet gentemot annan stat - påkalla att Försvarsmakten biträder vid bevakningen. Som anförts i den allmänna motiveringen kan man emellertid också tänka sig situa- tioner då den allmänna hotbilden är så extrem att polisens resurser inte förslår för sådana viktiga civila objekt som ovillkorligen behöver bevakas. Även i sådana fall bör det finnas möjlighet för Försvarsmakten att biträda. Utredningen vill peka på möjligheten att i fall av det slaget anlita sådan hemvärnspersonal som åtagit sig frivillig tjänstgöring även då hemvärnsberedskap inte föreligger. Däremot avses inte risken för inre oroligheter utgöra särskilda skäl, eftersom det är en uppgift för polisen att motverka sådana risker. Så t.ex. är det enligt utredningens mening uteslutet att Försvarsmakten med stöd av den nu föreslagna regleringen skulle ha kunnat medverka vid bevakningen under i på grund av risken för civila oroligheter. Gäller ett tillfälligt beslut om skyddsobjekt som Försvarsmakten har fattat med stöd av 2 § tredje stycket skyddsförordningen, får militär personal medverka vid bevakningen utan att det först görs en framställning av länsstyrelse. Både att göra framställning om militär medverkan och att fatta beslut i saken utgör grannlaga uppgifter, och det är angeläget att Försvarsmaktens resurser inte tas i anspråk på ett sådant sätt att det kan uppfattas som om militär personal övertagit uppgiften att upprätthålla allmän ordning och säkerhet. De befogenheter som tillkommer militär personal som med- verkar vid bevakningen följer av skyddslagen och, i extrema fall, den förut föreslagna lagen om vissa befogenheter för Försvars- makten under fredstid. Enligt 9 § andra stycket skyddslagen skall den som bevakar ett skyddsobjekt och inte är polisman benämnas skyddsvakt. Denna benämning är uppenbarligen inte adekvat när det gäller exempelvis bevakning från luften eller till skydd mot luftangrepp; de särskilda befogenheter som ankommer på skyddsvakter är då inte aktuella. Det får emellertid antas att sådan bevakning faller utanför vad som avses med paragrafen, och utredningen har avstått från att föreslå någon ändring. Om den föreslagna ändringen antas bör de verkställighets- föreskrifter som Försvarsmakten och har med- delat med stöd av 18 § skyddsförordningen ses över.3 8.7Förslaget till förordning om ändring i förordningen (2000:555) med instruktion för Försvarsmakten Utöver vad som följer av 1-3 §§ skall Försvarsmakten särskilt 1.leda och bedriva den verksamhet som anges i 1 § lagen (2000:130) om försvarsunderrättelseverksamhet, 2.leda och bedriva militär säkerhetstjänst, 3.leda och samordna signalskyddstjänsten inom totalförsvaret, 4.biträda i frågor som rör kryptoverksamhet och annan signalskyddsverksamhet, 5.i fredstid ansvara för att samla in, bearbeta och lämna Kustbevak- ningen sjölägesinformation sammanställd för civila behov, 6.stödja svensk försvarsindustri genom exportfrämjande verk- samhet inom ramen för gällande riktlinjer för svensk krigs- materielexport, 7.lämna biträde vid svenska förhandlingsinsatser avseende ned- rustning, rustningskontroll samt förtroendeskapande och säkerhets- skapande åtgärder, 8.i sin perspektivplanering planera i nära samverkan med (Försvarsdepartementet) och redovisa den i budgetunder- laget, 9.bedriva försvarsupplysning i syfte att stärka försvarsviljan och förtroendet för det militära försvaret, 10.medverka i statsceremonier, 11.vid behov sammankalla cheferna för andra myndigheter m.fl. med uppgifter inom totalförsvaret för informationsutbyte, 12.stödja de frivilliga försvarsorganisationerna i deras arbete att främja totalförsvaret, samt 13.utföra uppgifter som avses i lagen (2004:000) om vissa befogen- heter för Försvarsmakten under fredstid. I förordningen anges vilka uppgifter som ankommer på Försvars- makten. Försvarsmaktens primäruppgifter, bl.a. att Försvarsmakten 3 RPSFS 1991:5 (FAP 579-3) och FFS 1996:13. skall kunna försvara mot väpnat angrepp och hävda territoriella integritet, regleras i 2 §. Ytterligare uppgifter räknas upp i 4 §. I en ny punkt görs en hänvisning till de uppgifter som följer av den nya lagen om vissa befogenheter för Försvarsmakten under fredstid (jfr avsnitt 6.2 och 8.1). Lagen innehåller bestämmelser om Försvarsmaktens befogenheter att ingripa med vapenmakt vid väpnat angrepp mot riket eller överhängande hot om sådant angrepp innan regeringen har fattat beslut i frågan. Regleringen innebär vidare att Försvarsmakten får en ny uppgift i samband med terroristangrepp som inte är av sådant omfattande slag att de kan betecknas som väpnat angrepp mot riket. Enligt lagförslagets 2 § får Försvarsmakten nämligen – under närmare angivna förut- sättningar – ingripa vid våldshandlingar eller överhängande hot om våldshandlingar som kommer från fartyg eller luftfartyg som inte kan antas härröra från främmande makt. De nya uppgifter som Försvarsmakten i vissa fall kan få enligt förordningen om skydd för samhällsviktiga anläggningar (jfr av- snitt 6.3.2 och 8.4) synes inte behöva regleras i den här berörda förordningen. Samhällets beredskap och förmåga inför omfattande terroristattentat och andra likartade extraordinära händelser i Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare tillkallas med uppgift att kartlägga och analy- sera myndigheternas och de övriga offentliga organens samlade beredskap och förmåga att förhindra, bekämpa och i övrigt hantera omfattande terroristattentat och andra likartade extraordinära händelser i . Utredaren skall också undersöka om nuvarande lagstiftning och annan rättslig reglering ger myndigheter och andra offentliga organ möjligheter att snabbt och effektivt vidta åtgärder för att förhindra, bekämpa och i övrigt hantera omfattande terroristattentat och andra likartade extraordinära händelser. Utredaren skall beskriva och analysera de behov som kan finnas i det avseendet och, om analysen leder till det, peka på behov av förändringar. Dessa över- väganden skall göras inom ramen för gällande lydelse av regerings- formen. Som en följd av terrordåden i har såväl det nationella som det internationella arbetet för att förhindra och bekämpa terrorism högprioriterats och intensifierats. Hotbilder och analyser på området har påtagligt förändrats. Efter händelserna står svenska myndigheter och övriga offentliga organ inför delvis nya och kvalificerade krav i verksamheten. Som brottsbekämpande myndigheter har polisen och åklagarväsendet grundläggande och viktiga uppgifter på området. De brottsbekämpande myndigheternas ansvar Att förebygga brott och andra störningar av den allmänna ord- ningen och säkerheten hör till polisens grundläggande uppgifter. En annan huvuduppgift för polisen är att bedriva spaning och utredning i fråga om brott som hör under allmänt åtal. Det är Säkerhetspolisen som bedriver polisverksamhet i fråga om terrorismbekämpning. Vid finns en särskild rotel för kontraterrorism med en funktion för hotbildsbedömningar. Det finns också en strategisk analysenhet vid . Den genomför bl.a. strategiska analyser avseende internationell terrorism. Såväl kontraterrorismroteln som den strategiska analys- enheten har beredskap för att kunna bistå andra myndigheter med underlag och bedömningar. Vid terroristattentat och andra särskilda händelser måste polisen organisera sig, leda och använda sina resurser i särskild ordning för att kunna lösa sina uppgifter. Ansvaret i dessa fall ligger liksom vid ordinär polisverksamhet i första hand på polismyndighetsnivå. Säkerhetspolisens säkerhetsunderrättelseverksamhet och även i viss mån polismyndigheternas kriminalunderrättelseverksamhet är av vikt för att polisens terrorismbekämpningsinsatser skall vara så effektiva som möjligt. Andra myndigheter som bedriver under- rättelseverksamhet kan bistå de brottsbekämpande myndigheterna med information i deras arbete med att förhindra terrorism. Även åklagarna har viktiga uppgifter i det brottsbekämpande arbetet. Om en polismyndighet har inlett en förundersökning skall en åklagare överta ledningen av förundersökningen bl.a. när det är påkallat av särskilda skäl (23 kap. 3 § första stycket rättegångs- balken). skall till regeringen rapportera om uppgifter som kan vara av betydelse för säkerhetspolitik eller som av annan anledning bör komma till regeringens kännedom. Ett exempel är att underrättelser pekar på ett planerat terroristdåd i landet. Om en särskild händelse bedöms vara en riksangelägenhet eller ge anledning till att regeringen skall informeras skall den lokala polismyndigheten omgående underrätta . Ett väl utvecklat internationellt polis- och åklagarsamarbete är viktigt för de brottsbekämpande myndigheterna. I arbetet mot den internationella terrorismen måste Säkerhetspolisen i stor utsträck- ning lita till internationell samverkan för att få tillgång till den information som behövs. Säkerhetspolisen har därför ett brett samarbete med utländska underrättelse- och säkerhetstjänster inom terrorismbekämpningen. Den svenska polisen deltar också aktivt i det nordiska polis- och tullsamarbetet med sambandsmän (), Schengen, Europol och samt Östersjösamarbetet. Inom ramen för dessa sam- arbetsformer utbyts information om personer och föremål. Åklagar- väsendet deltar i internationellt åklagarsamarbete bl.a. inom ramen för Pro-Eurojust, som är en provisorisk enhet för rättsligt sam- arbete inom EU. Det permanenta Eurojust är planerat att inrättas . Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred Svåra påfrestningar på samhället i fred kan sägas utgöra olika slag av extrema situationer med låg sannolikhet. Definitionsmässigt skall dessa vara av en sådan omfattning att det uppstår allvarliga stör- ningar i viktiga samhällsfunktioner och det krävs att insatser från flera olika myndigheter och organ samordnas för att kunna hantera situationen och därmed begränsa konsekvenserna. I propositionen Beredskapen mot svåra påfrestningar på sam- hället i fred (prop. 1996/97:11) anges ett tiotal områden inom vilka det bör finnas en särskilt god beredskap. Områdena, som bl.a. avser terrorism, allvarliga störningar i viktiga samhällsfunktioner som el- försörjning och telekommunikationer, radioaktivt nedfall samt all- varlig smitta, skiljer sig i stor utsträckning från varandra och till skillnad från planeringen för att kunna motstå ett väpnat angrepp, finns det inte någon gemensam hotbild att utgå från. Här måste i stället bedömningar av sårbarheter, hot och risker ske inom vart och ett av de olika delområdena. Regeringen har lämnat en redovisning till om beredskapen mot svåra påfrestningar. Den senaste redovisningen lämnades i skr. 2000/01:52 Beredskapen mot svåra påfrestningar på samhället i fred. Regeringen beslutade att departe- mentsvis skall utföra en genomgång av behovet av åtgärder och författningsregleringar inom de områden som kan bli berörda vid en svår påfrestning på samhället i fred. Sektorsgenomgångarna har till syfte att klargöra om det författningsstöd som finns för olika tänkbara händelser och påfrestningar är tillräckligt. De skall inte avgränsas till att granska lagstiftning i snäv mening, utan även bl.a. inbegripa en genomgång av ansvarsförhållanden mellan myndig- heter, rutiner för beslutsfattande och möjligheter till åtgärder vid olika typer av händelser. Sektorsgenomgångarna fokuserar på kris- hanteringsförmågan hos viktiga samhällsfunktioner.