sou · GRB382d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Av artikel 7 jämförd med artikel 1.2 andra stycket b i direktivet om allmän produktsäkerhet följer en skyldighet att sanktionera överträdelser. Av allmänna rättsprinciper följer att sanktionsavgift inte kan dömas ut beträffande överträdelser som har skett innan bestäm- melsen om sanktionsavgift trädde i kraft. För tydlighetens skull bör detta anges i en övergångsbestämmelse. Frågan om sanktionsavgifter har behandlats i avsnitt 4.9 och i kommentaren till 38–45 §§ i den föreslagna lagen. 6.20Förslaget till lag om ändring i lagen (1998:1707) om åtgärder mot buller och avgaser från mobila maskiner Förslaget innebär att ett nytt andra stycke läggs till 2 § med en upplysning om att den föreslagna nya produktsäkerhetslagen också gäller i fråga om sådana mobila maskiner som är avsedda för konsumenter m.m. 6.21Förslaget till lag om ändring i lagen (2001:558) om vägtrafikregister Förslaget innebär att hänvisningen i 13 § till den nuvarande produktsäkerhetslagen anpassas till att avse den föreslagna nya lagen. 6.22Förslaget till lag om ändring i fordonslagen (2002:574) Förslaget innebär dels att det i 1 kap. förs in en ny paragraf, 2 a §, med en upplysning om att den föreslagna nya produktsäkerhets- lagen också gäller i fråga om fordon som är avsedda för konsumenter m.m., dels att hänvisningen i 3 kap. 4 § till den nu gällande produktsäkerhetslagen anpassas till den föreslagna nya lagen. 6.23Förslaget till lag om ändring i fartygssäkerhetslagen (2003:364) Förslaget innebär att hänvisningen i 6 kap. 12 § till olika bestämmelser i den nuvarande produktsäkerhetslagen har ändrats så att hänvisning sker till motsvarande bestämmelser i den nya lagen. 6.24Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1993:971) om leksakers säkerhet Förslaget innebär att 7 § förordningen om leksakers säkerhet om medgivande för åtal upphävs. Det kan ske eftersom lagen om leksakers säkerhet enligt förslaget inte längre skall innehålla några straffbestämmelser. 6.25Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1993:972) om personlig skyddsutrustning för privat bruk Förslaget innebär att 6 § förordningen om personlig skydds- utrustning för privat bruk om medgivande för åtal upphävs. Det kan ske eftersom lagen om personlig skyddsutrustning för privat bruk enligt förslaget inte längre skall innehålla några straffbestäm- melser. 6.26Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1993:1068) om elektrisk materiel Förslaget innebär att en ny paragraf, 2 a §, införs med en upplys- ning om att den föreslagna nya produktsäkerhetslagen också gäller sådana konsumentvaror som regleras i förordningen om elektrisk materiel. 6.27Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1993:1322) om informationsutbyte inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i fråga om farliga konsumentvaror Förslaget innebär ändringar i 1–6 §§ och att det införs en ny paragraf, 8 §, i förordningen. Frågorna har behandlats i avsnitt 4.10.12. Ändringarna genomför artikel 12 och bilaga 2 till direktivet. 1 § Föreskrifterna i denna förordning meddelas för att genomföra och rådets direktiv /95/EG av om allmän produktsäkerhet när det gäller gemenskapssystemet för snabbt informationsutbyte i fråga om varor som för med sig en allvarlig risk. Med allvarlig risk avses i denna förordning en sådan allvarlig risk som, även om den inte har omedelbar verkan, kräver ett snabbt ingripande. Förordningen gäller om inte något annat är särskilt föreskrivet i fråga om sådant informationsutbyte. Ändringen innebär dels att hänvisningen till direktiv om allmän produktsäkerhet ändras till att avse det nya direktivet, dels en ändring av risknivån för informationsutbytet och en definition av begreppet allvarlig risk. Förutsättningen för att underrättelse enligt det nya direktivet skall ske är att varan för med sig en allvarlig risk. Med allvarlig risk menas enligt artikel 2 d alla allvarliga risker, även sådana som inte har omedelbar verkan, som kräver ett snabbt ingripande från offentliga myndigheter. Här föreligger en skillnad i förhållande till direktiv, som anger att underrättelse skall ske vid akut och allvarlig fara. Underrättelse enligt det nya direktivet skall alltså ske i även i fall som inte omfattades av underrättelse- skyldigheten enligt direktiv. 2 § Med varor avses i denna förordning andra varor än livsmedel som marknadsförs i näringsverksamhet och som är avsedda för konsumenter eller som under rimligen förutsebara förhållanden kan komma att användas av konsumenter. Ändringen innebär en anpassning till 2 § i den föreslagna nya produktsäkerhetslagen i fråga om vilka varor som lagen tillämpas på. Förordningen skall alltså även i fortsättningen tillämpas på samma varor som produktsäkerhetslagen, dock inte livsmedel och varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet. 3 § En myndighet som beslutar om åtgärder för att hindra, begränsa eller föreskriva särskilda villkor för marknadsföringen eller använd- ningen av en vara på den grunden att varan kan föra med sig en allvarlig risk för konsumenters hälsa och säkerhet vid normal eller förutsebar användning, skall genast underrätta om sitt beslut. Detsamma gäller när myndigheten har rekommenderat eller kommit överens med näringsidkaren att vidta sådana åtgärder eller åtgärderna har vidtagits av näringsidkaren på eget initiativ. Myndigheten skall genast underrätta om varje ändring eller upphävande av sådana åtgärder som avses i första stycket. Första stycket skall tillämpas även om åtgärderna avser en vara som marknadsförs bara i , om åtgärderna kan antas vara av intresse från produktsäkerhetssynpunkt för andra medlemsstater inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. Ändringarna i första och andra styckena är föranledda av artikel 12.1 första stycket i direktivet. Enligt det nya direktivet skall vidare kommissionen informeras inte bara när en tillsynsmyndighet vidtar åtgärder mot en vara, utan även när myndigheten rekommenderar eller kommer överens med tillverkare eller distributörer om att dessa skall vidta åtgärder mot varor. Kommissionen skall också informeras om tillverkare eller distributörer vidtar frivilliga åtgärder, liksom om en tillsyns- myndighet ändrar eller upphäver tidigare beslut om ingrepp. Ändringarna i tredje stycket är föranledda av artikel 12.1 andra stycket i direktivet. Om risken inte går utöver eller kan gå utöver medlemsstatens eget territorium skall enligt direktiv en underrättelse enligt RAPEX inte ske. Enligt det nya direktivet skall medlemsstaten i sådana situationer handla enligt förfarandet i artikel 11. Detta innebär att även åtgärder med anledning av lokala risker skall anmälas till kommissionen, om åtgärderna kan vara av intresse ur produktsäkerhetssynpunkt för andra medlemsstater. 4 § En sådan underrättelse som avses i 3 § skall innehålla 1.uppgifter som gör det möjligt att identifiera varan, 2.uppgifter om vilket slags fara det är fråga om och hur allvarlig den är, 3.information om resultaten av eventuella provningar eller analyser som är av betydelse för att bedöma risknivån, 4.uppgifter om vilken eller vilka åtgärder som har vidtagits eller beslutats, 5.information om leverantörskedjor och om distributionen av varan, särskilt om mottagarländer. Gäller en underrättelse enligt 3 § ett kemiskt ämne eller preparat skall underrättelsen innehålla en sammanfattning av eller hänvis- ningar till uppgifter om det berörda ämnet eller preparatet samt om kända och tillgängliga ersättningsprodukter, när sådana uppgifter finns tillgängliga. Underrättelsen skall också innehålla uppgifter om åtgärdens förväntade effekt på konsumenternas hälsa och säkerhet samt en riskbedömning som har genomförts enligt antingen artikel 10.4 i rådets förordning (EEG) nr 793/93 av om bedömning och kontroll av risker vid existerande ämnen eller artikel 3.2 i rådets direktiv /548/EEG av om tillnärmning av lagar och andra författningar om klassificering, förpackning och märkning av farliga ämnen, senast ändrad genom rådets förordning (EG) nr 87/2003. Ändringen i första stycket är föranledd av punkten 3 första stycket d i bilaga 2 till direktivet. Bestämmelsen i bilaga 2 om vilka uppgifter som en underrättelse till kommissionen skall innehålla överensstämmer i stort med motsvarande bestämmelse i bilagan till direktiv. I bilaga 2 punkten 3 första stycket d har dock lagts till att information skall lämnas om distributionen av varan, särskilt om mottagarländer. Andra stycket är nytt och föranleds av punkten 3 tredje stycket i bilaga 2 till direktivet. Där anges särskilt vilka uppgifter en underrättelse som avser kemiska ämnen eller preparat skall innehålla. 5 § skall genast och på ett så snabbt sätt som möjligt skriftligen underrätta om sådana beslut och åtgärder som avses i 3 §. Detsamma gäller motsvarande beslut som fattas av verket. Underrättelsen skall innehålla de uppgifter som anges i 4 §. En kopia av underrättelsen skall sändas till regeringen. är behörigt att ta emot motsvarande under- rättelser från kommissionen. Förslaget innebär ändringar i första stycket. Eftersom Konsument- ombudsmannen enligt förlaget till ny produktsäkerhetslag inte längre skall ha några beslutsbefogenheter har ordet Konsument- ombudsmannen mönstrats ut. Vidare har ordet beslut bytts ut mot ordet åtgärder, eftersom underrättelseskyldigheten enligt de föreslagna ändringarna i 3 § också avser frivilliga åtgärder. 6 § När har fått en sådan underrättelse från EG- kommissionen som anges i 5 § sista stycket skall verket i sin tur 1.genast vidarebefordra underrättelsen till den myndighet som enligt lag eller annan författning skall se till att regler om produktsäkerhet i fråga om den aktuella varan följs, 2.snarast underrätta kommissionen om -den aktuella varan har marknadsförts i , -de åtgärder som har vidtagits eller planeras i fråga om den aktuella varan och skälen till det, -en avvikande bedömning görs av risken eller andra omständigheter som ligger till grund för att några åtgärder inte planeras i fråga om den aktuella varan, liksom skälen till det, och -all relevant ytterligare information som har erhållits om den aktuella faran och resultatet av eventuella provningar eller analyser. Ändringarna är föranledda av punkten 6 i bilaga 2 till direktivet. 8 § Om har informerat om en allvarlig risk hos en vara innan åtgärder har vidtagits i fråga om den aktuella varan, skall verket informera kommissionen om bedömningen av risken kvarstår eller har ändrats. Paragrafen är ny och genomför punkten 4 i bilaga 2 till direktivet. Enligt artikel 12.1 tredje stycket får medlemsstaterna innan de beslutar att vidta åtgärder mot en vara som kan föra med sig en allvarlig risk vidarebefordra varje upplysning om förekomsten av en allvarlig risk. Om så har skett skall medlemsstaten enligt punkten 4 i bilaga 2 till direktivet informera kommissionen om huruvida den bekräftar eller ändrar dessa uppgifter. 6.28Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1995:868) med instruktion för Förslaget innebär ändringar i 8, 14 och 18 §§ i instruktion. Ändringarna innebär att hänvisningarna till produkt- säkerhetslagen tas bort i fråga om uppgifter. Detta är en följd av att enligt utredningens förslag inte längre skall ha några besluts- befogenheter eller andra uppgifter som har samband med den föreslagna nya produktsäkerhetslagen. Genomförande av EG:s direktiv om allmän Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare får i uppdrag att lämna förslag till hur och rådets direktiv /95/EG av om allmän produktsäkerhet skall genomföras i svensk rätt. Utredaren skall lägga fram förslag till de författnings- ändringar som bedöms nödvändiga och andra åtgärder som direktivet kan ge anledning till. Utredaren är fri att lämna de förslag i övrigt som utredningsarbetet kan föranleda. I finns inom olika områden speciallagstiftning om produktsäkerhet. Det finns bl.a. särskilda regler för livsmedel, läkemedel, kemikalier, fordon och elektrisk materiel. Det finns vidare lagstiftning för specifika varugrupper som har sin grund i EG:s produktdirektiv, exempelvis lagen (1992:1326) om personlig skyddsutrustning för privat bruk, lagen (1992:1327) om leksakers säkerhet och lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar. Produktsäkerhet i allmänhet regleras genom produktsäkerhetslagen (1988:1604), som skall tillämpas när det saknas speciallagstiftning. Vidare skall produktsäkerhetslagen tillämpas på specialreglerade varor och tjänster, i den mån speciallagstiftningen saknar motsvarande former av säkerhets- åtgärder. Rådets direktiv /59/EEG av om allmän produktsäkerhet genomfördes i genom i huvudsak vissa ändringar i produktsäkerhetslagen. och rådet antog direktiv /95/EG om allmän produktsäkerhet. Direktivet ersätter rådets direktiv /59/EEG om allmän produktsäkerhet. Det nya direktivet skall vara genomfört i medlemsstaterna . Detta föranleder en översyn av den svenska lagstiftningen på området. Produktsäkerhetslagen tillämpas på sådana varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet och på varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet. En förutsättning är dock att varan eller tjänsten i inte obetydlig omfattning utnyttjas eller kan komma att utnyttjas av konsumenter för enskilt bruk. Lagen har till ändamål att motverka att varor och tjänster orsakar skada på person eller egendom. För att uppnå detta kan en näringsidkare åläggas att lämna säkerhets- och varnings- information, förbjudas att sälja varor eller tjänster samt åläggas att återkalla varor och tjänster. En näringsidkare kan också förbjudas att exportera en farlig vara. Ett åläggande eller ett förbud enligt lagen får dock inte meddelas i den mån det i annan författning eller i beslut av myndighet har meddelats särskilda bestämmelser om varan eller tjänsten med samma ändamål som åläggandet eller förbudet skulle fylla. Beträffande åläggande om säkerhetsinformation krävs att näringsidkaren tillhandahåller en vara eller tjänst utan att lämna information som har särskild betydelse för att förebygga att varan eller tjänsten orsakar skada på person eller egendom. När det gäller övriga typer av ingripanden krävs att det föreligger särskild risk för skada på person eller egendom. utövar tillsyn enligt produktsäkerhetslagen. För specialreglerade varor och tjänster ligger dock tillsynsansvaret på den myndighet som anges i specialregleringen. Exempel på sådana tillsynsmyndigheter är , och Kemikalieinspektionen. Om eller någon annan tillsynsmyndighet finner att någon åtgärd behövs för att motverka att en vara eller tjänst orsakar skada på person eller egendom, bör förhandlingar inledas med det ansvariga företaget. Om ärendet är brådskande eller andra skäl talar emot det, behöver tillsynsmyndigheten inte Om det behövs ett åläggande eller förbud, skall tillsynsmyndigheten överlämna frågan till Konsumentombuds- mannen (KO). KO kan därefter ansöka om ett sådant åläggande eller förbud hos , som prövar frågan. Om det finns särskilda skäl, kan åläggande eller förbud meddelas av även för tiden till dess frågan slutligt har avgjorts. kan även förbjuda en näringsidkare att exportera en vara, om näringsidkaren tillhandhåller en vara som innebär en särskild risk för allvarlig skada på person. I fall som inte är av större vikt kan KO förelägga ett företag att lämna säkerhets- eller varningsinformation (informationsföreläggande), förbjuda företaget att fortsätta att sälja varan eller tjänsten (förbuds- föreläggande) eller ålägga företaget att återkalla en vara eller tjänst (återkallelseföreläggande). Ett sådant föreläggande måste emeller- tid godkännas av företaget för att bli gällande. Om föreläggandet blir godkänt av näringsidkaren, gäller det som ett åläggande eller förbud av . Ett åläggande eller förbud skall förenas med vite, om det inte är uppenbart onödigt. Näringsidkare är skyldiga att på anmaning av en tillsyns- myndighet avge yttrande och lämna de upplysningar som begärs samt tillhandahålla handlingar, varuprover och liknande som kan ha betydelse för utredningen. För att tillsynsmyndigheten skall kunna kontrollera att förbudet eller åläggandet följs, gäller denna skyldighet även efter det att ett förbud eller åläggande meddelats. Produktsäkerhetslagen trädde i kraft (prop. 1988/89:23, bet. 1988/89:LU13, rskr. 1988/89:61). reglerades allmänna produktsäkerhetsfrågor bl.a. i 3 och 4 §§ marknadsföringslag (1975:1418). Till grund för lagstiftnings- ärendet låg betänkande Produkt- säkerhetslag (SOU 1987:24). Produktsäkerhetslagen ändrades 1991 då det infördes en möjlighet för att förbjuda näringsidkare att exportera varor som medför särskilda risker för allvarliga personskador (prop. 1990/91:91, bet. 1990/91:LU31 rskr. 1990/91:271, SFS 1991:358). genomfördes rådets direktiv /259/EEG om allmän produktsäkerhet genom i huvudsak vissa ändringar i produkt- säkerhetslagen (prop. 1993/94:203, bet. 1993/94:UU23, rskr. 1993/94:367, SFS 1994:610). Regeringen gjorde då bedömningen att gällande lagstiftning i huvudsak uppfyllde direktivets krav och mot denna bakgrund föreslogs endast en mindre lagändring avseende möjligheterna att återkalla farliga produkter. Produkt- säkerhetsutredningen ansåg emellertid i sitt betänkande Produkt- säkerhetslagen och EG (SOU 1993:88) att mer omfattande ändringar i lagen var nödvändiga för att anpassa den svenska lagstiftningen till direktivet. Utredningen föreslog bl.a. att det skulle införas en definition av begreppet "säker vara". Som en del av genomförandet av direktivet beslutade regeringen även förordningen (1993:1322) om informationsutbyte inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i fråga om farliga konsumentvaror. Produktsäkerhetslagens tillämpningsområde utvidgades till att även omfatta varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet (prop. 1995/96:123 bet. 1995/96:LU21, rskr. 1995/96:211, SFS 1996:334). I den konsumentpolitiska kommitténs betänkande Starka konsumenter i en gränslös värld (SOU 2000:29) konstaterades att behovet av snabba ingripanden är särskilt stort inom produkt- säkerhetsområdet. Det påtalades också att dagens ordning med domstolsprocess är en resurskrävande procedur som kan tillgripas endast i begränsad omfattning. Därtill pekade kommittén på att det finns omotiverade skillnader mellan de befogenheter som respektive KO har enligt produktsäkerhetslagen och de befogenheter som andra tillsynsmyndigheter har enligt speciallagstiftning på produktsäkerhetsområdet. Kommittén ansåg att på detta område bör ges rätt att utfärda förbud eller ålägganden vid vite med möjlighet att överklaga till domstol (se s. 369–401). Kommittén lämnade i denna del inte några författningsförslag. I propositionen Handlingsplan för konsumentpolitiken 2001–2005 (prop. 2000/01:135) gjorde regeringen bedömningen att det finns skäl att närmare överväga KO:s befogenheter att snabbt kunna ingripa när det t.ex. gäller produkter som utgör en omedelbar fara för konsumenterna. Regeringen uttalade också att denna fråga kommer att övervägas i samband med den nu aktuella översynen av produktsäkerhets- lagstiftningen (se s. 78–81). Det kan vidare nämnas att frågan om huruvida beslutsbefogenheterna skulle ges till vederbörande tillsynsmyndighet eller till domstol också diskuterades i förarbetena till produktsäkerhetslagen (se prop. 1988/89 s. 63–64). Denna fråga var också föremål för regeringens bedömning i samband med genomförandet av rådets direktiv /259/EEG om allmän produktsäkerhet (se prop. 1993/94 s. 231–233). Det nya allmänna produktsäkerhetsdirektivet Syftet med det nya direktivet är att säkerställa att endast säkra produkter släpps ut på marknaden (artikel 1). Det omfattar alla produkter som är avsedda för konsumenter eller som kan komma att användas av konsumenter, under rimligt förutsebara förhåll- anden, och som tillhandahålls i kommersiell verksamhet oavsett om produkten är ny eller gammal. Vissa undantag görs dock för antikviteter och produkter som skall renoveras innan de tas i bruk, om konsumenten får information om förhållandet före köpet (artikel 1 och 2). Direktivet omfattar inte tjänster, men kommissionen skall enligt direktivet identifiera behov, möjligheter och prioriteringar för gemenskapsåtgärder i fråga om tjänsters säkerhet och överlämna en rapport till och rådet före tillsammans med lämpliga förslag på området (artikel 20). I direktivet definieras begreppen produkt, säker produkt, farlig produkt, allvarlig risk, tillverkare, distributör, återkallelse och tillbakadragning (artikel 2). Tillverkare åläggs enligt direktivet att endast släppa ut säkra produkter på marknaden. En produkt som uppfyller nationella standarder som överför s.k. europastandarder presumeras under vissa förhållanden vara säker (artikel 3). Kommissionen skall ge de europeiska standardiseringsorganen i uppdrag att utarbeta dessa standarder i enlighet med en procedur som motsvaras av den som finns i produktdirektiv som har utarbetas enligt den s.k. nya metoden, som infördes inom dåvarande EG (artikel 4). I förhållande till det tidigare produktsäkerhetsdirekivet har tillverkarna och distributörerna nu fått ett större informations- ansvar gentemot konsumenterna och myndigheterna. Dessutom åläggs företagen ett större ansvar att samarbeta med tillsyns- myndigheterna (artikel 5). Medlemsstaterna skall se till att tillverkare och distributörer iakttar skyldigheterna enligt direktivet så att endast säkra produkter släpps ut på marknaden. Medlems- staterna skall därför säkerställa att det finns regler om effektiva, proportionella och avskräckande påföljder om företagen inte följer de nationella reglerna. Tillsynsmyndigheterna skall ha befogen- heter att vidta nödvändiga åtgärder mot företagen, om de inte uppfyller kraven på att endast släppa ut säkra produkter på marknaden (artikel 6–8). Den s.k. försiktighetsprincipen har införts i direktivet (artikel 8.2). I direktivet anges de grundläggande allmänna kraven på medlemsstaternas marknadsövervakning (artikel 9). Informationsutbyte till följd av att en medlemsstat exempelvis begränsar utsläppandet av en produkt på marknaden skall även fortsättningsvis ske inom ramen för RAPEX, som är ett nätverk för snabbt informationsutbyte i händelse av allvarlig risk för konsumenternas hälsa och säkerhet. Kommissionen har också själv möjlighet att i vissa fall fatta beslut som innebär att medlems- staterna åläggs att inom vidta åtgärder mot farliga produkter. En produkt som varit föremål för ett sådant beslut skall enligt huvudregeln vara förbjuden att exportera från gemenskapen (artikel 11–12). Huvudregeln är att information som rör de risker som produkter medför för konsumenters hälsa och säkerhet skall vara tillgänglig för allmänheten (artikel 16). Behovet av en översyn av lagstiftningen Det nya allmänna produktsäkerhetsdirektivets struktur har påtagliga likheter med det tidigare produktsäkerhetsdirektivet (direktiv /59/EEG). Produktsäkerhetslagens systematik skiljer sig däremot på flera punkter från såväl det nya som det gamla direktivet. Det finns bl.a. mot den bakgrunden behov av att göra en utförlig analys av hur det nya direktivet skall genomföras i svensk rätt. I det följande anges exempel på frågor som behöver belysas närmare. Direktivet innehåller en generalklausul som föreskriver att endast säkra produkter får släppas ut på marknaden. I direktivet finns vidare definitioner av vissa grundläggande begrepp, bl.a. begreppen säker produkt och farlig produkt. Det anges också vad som särskilt skall beaktas vid bedömningen av om en produkt skall betraktas som säker. Bland annat föreskrivs att en produkt skall presumeras vara säker om den uppfyller sådana icke bindande nationella standarder som överför europastandarder. Produktsäkerhetslagens systematik och regelverk i detta avseende överensstämmer inte med direktivet. I direktivet ställs krav på samarbete mellan myndigheter och tillverkare och distributörer.