sou · GRB392 · 2004-01-01 00:00:00 — med socialbidrag och då säger de ´vad fan ska jag gå och jobba, en till och ändå inte få mer pengar. (En lärare i ett projekt för socialbidragstagare i ) Hur kan på ett bättre sätt hjälpa ungdomar ? Socialtjänstemännen, liksom övriga tjänstemän vi intervjuat tycker att det är mycket allvarligt att ungdomar hamnar utanför skola och arbetsmarknad. Det har inte framkommit så många synpunkter på hur arbetssätt borde förändras. Det enda som borde åtgärdas enligt de intervjuade tjänstemännen vore att samma sorts klienter hamnar hos samma tjänstemän och att unga social- bidragstagare borde aktiveras mer än vad som är fallet . Det sämsta som kan hända är att ungdomarna går hemma och bara kvitterar ut pengar: Det sätter så stora problem i rotation när man går hemma och inte hittar meningsfullhet i tillvaron, inte får moroten till att gå vidare att inte känna sig sporrad att ta nästa steg utan att det ska komma som någon trollkonst inifrån. (En lärare i ett projekt för socialbidragstagare) Enligt några tjänstemän borde också arbeta annorlunda eftersom deras klienter ser annorlunda ut än för sedan: Jag tror att i och med att många människor hamnar i kläm mellan arbetsförmedlingen och socialförvaltningen så krävs det att utbildningen inte helt fokuserar på omhändertagandet och på problemlösning. Vi har en stor grupp socialbidragstagare som har det största hindret att de inte har något jobb. Man skulle kunna lägga om en del av utbildningen på socialhögskolor så att man jobbade med karriärsplaneringar eventuellt eller annan typ av motiverande verksamhet, att det fanns med som en liten bit så att man kan ha ett alternativ till sin yrkesroll. 4.9Samverkan kring unga utanför Våra intervjuer ger många olika exempel på levnadsöden runt om i landet. Det finns vissa gemensamma förklaringar som vi grupperat beskrivningarna utifrån. Vi har också försökt relatera ungdomarnas berättelser till förändringar i det omgivande samhället. haltar dessa jämförelser med de generella trenderna mer än annars eftersom det är en mycket speciell grupp av unga människor vi har intervjuat. Vi tycker ändå att dessa jämförelser kastar ett visst ljus över dessa ungdomars. Vi har även försökt ta till oss, och redovisa, de olika tjänstemännens uppfattningar och idéer eftersom de som dagligdags arbetar med de unga utanför borde ha en god uppfattning om vad man kan göra åt problemet. Erfarenheterna från våra intervjuer visar dock att det finns tydliga brister i samhällets bemötande av de unga utanför och att detta återspeglas i tjänstemännens uppfattning av problemet. Tjänstemännen arbetar utifrån sina direktiv, med sina professionella kunskaper och med sitt ansvarsområde. Eftersom det inte finns någon som har ett övergripande ansvar för de unga utanför saknas personer med praktisk erfarenhet av arbete med hela den målgrupp som vi undersökt. Vi har intervjuat dem som arbetar inom skolans individuella program, och arbetsförmedlingen för att se hur de samverkar kring de unga utanför. Gymnasieskolan har ett ansvar att erbjuda alla unga en gymnasieplats och med anledning av detta ansvar har undersökt vilka rutiner gymnasieskolorna använder sig av för att hålla reda på situationen i kommunen. menar att kommunerna har relativt god kontroll på övergångarna mellan grund- och gymnasie- skolan. De har dock svårt att redovisa några samlade bilder av vilken sysselsättning ungdomar i åldern 16–som inte går i gymnasieskolan har, eftersom de saknar ett fungerande informationssystem och för att ansvaret för att tillhandahålla sådan information inte finns tydligt nedtecknat i lagstiftningen. En annan kritik som framför är att olika kommuner tolkar regelsystemet olika vilket innebär att de erbjuder utbildning på gymnasiet på olika sätt, vissa kommuner erbjuder det kontinuerligt och upprepar erbjudandet till alla dem utanför under , andra gör så endast i samband med övergången från eller vid avbrott i gymnasieskolan. Vissa kommuner saknar rutiner för de elever som får sin utbildning i en fristående skola, på ett behandlingshem eller avbryter studier vid skolor i andra kommuner än hemkommunen (2002a). menade på grundval av undersökning att de bestämmelser om kommunalt uppföljningsansvar som tidigare fanns i skollagen, före införandet av det individuella programmet 1992, var bättre och därför borde återinföras. I de tidigare bestämmelserna angavs ett antal åtgärder som kommunen var skyldig att erbjuda de ungdomar som inte hade fast anställning eller studerade i gymnasiet och att kommunen hade en skyldighet att hålla sig underrättade om hur ungdomarna var sysselsatta (SOU 2002:120). Tjänstemännen i de olika kommunerna vi varit i kontakt med saknar en samlad bild av vad de ungdomar som inte går i skolan eller arbetar har för sysselsättning. Uppgifterna om vad de ungdomar gör som inte går i skolan eller arbetar finns istället utspridda hos olika tjänstemän inom olika myndigheter. vet t.ex. hur många ungdomar som skulle ha sökt till gymnasiet och hur många som kommit in. Assistenter till rektorer och studievägledare på skolorna vet oftast varför enskilda ungdomar inte kommit till utbildningar eller varför de hoppat av. vet de t o m vad ungdomarna gör någon tid efter att de har hoppat av skolan. Det finns ingen samlad statistik hos skolpersonalen men varje fall registreras och dokumenteras och kan vid behov räknas om till siffror. Arbetsförmedlingen, och polisen har självklart också uppgifter om vilka deras klienter är. Varför finns det då ingen samlad statistik tillgänglig? Framförallt handlar det om att sammanställningen tar att genomföra. Detta saknas det resurser till. En studie- och yrkesvägledare från berättar att han var en av dem som samlade in siffror till när de gjorde sin undersökning om det kommunala uppföljningsansvaret . Han säger att det tog att gå igenom olika arkiv men att det var mycket givande. Studie- och yrkesvägledaren menar också att om han hade haft mer tid skulle han ha tagit fram vilka dessa ungdomar är, t.ex. vad gäller kön, etnisk och social bakgrund. De vi intervjuat tycker även att det är svårt att avgöra vem som skulle ansvara för att en sådan statistik tas fram. Det saknas resurser för Knappt någon av de intervjuade tjänstemännen anser att detta är hans eller hennes arbetsuppgift. På frågan Hur skulle Ni vilja organisera ett uppföljnings- ansvar? visade det sig att flera av de intervjuade tjänstemännen inte riktigt visste vad det kommunala uppföljningsansvaret innebar i sin helhet och därför hade de svårt att svara på frågan. När vi förklarade vad det innebär svarade tjänstemännen olika. En del tyckte att skolan skulle organisera det kommunala uppföljnings- ansvaret, andra arbetsförmedlingen och några . Alla tjänstemän vi intervjuat instämmer i att ett bättre samarbete mellan olika delar av kommunen hade underlättat ett kommunalt uppföljningsansvar och att en kartläggning av ungdomar är viktig. Hur ett bra samarbete borde se ut råder det delade uppfattningar om. Dock anser de flesta att skola, socialtjänst, kommun och arbetsförmedling är de myndigheter som borde samarbeta eftersom de har kunskaper om de aktuella ungdomarna. Några av de intervjuade tjänstemännen har utvecklat vissa rutiner för att samarbetet skall fungera bättre. En praktik- förmedlare i vill se ett bättre samarbete med rekry- teringsservicen på arbetsförmedlingen: Det skulle vara sådana här givna kanaler. Att man samordnar allt på något sätt. Vi träffar ju ungdomar mer, vi vet lite mer om dem. På arbetsförmedlingen kommer de bort i mängden, det blir ju inte den där personliga kontakten på samma sätt. En arbetsförmedlare i arbetar just nu i en ungdoms- grupp där arbetsförmedlingen och kommunen samverkar. Försäk- ringskassan var med i planeringsstadiet men backade då projektet inte fick EU-pengar. Arbetsförmedlaren berättar om samarbetet: Vi har koncentrerat oss på att hjälpa ungdomar som har varit inskrivna på arbetsförmedlingen oavsett var man bor i den här staden Då träffas man på en aktivitet som varar under en och en halv dag. Här försöker man med hjälp av strukturerade övningar komma fram till hur man ska ta sig vidare, man försöker hitta sina egna resurser och tillgångar och sätter dem på pränt hur man ska kunna använda detSedan skall det då resultera i en handlingsplan och så ska vi då jobba utifrån den här handlingsplanen och att vi försöker bli rätt så konkreta ´vad vill man jobba med, vilka arbetsuppgifter, vilka företag kan man tänka sig´ och så får man ta kontakt med de här företagen och så kan vi stötta upp med hjälp av vissa stöd. Arbetsförmedlaren berättar vidare att arbetsförmedlingen även samarbetar en del med men att detta samarbete inte riktigt fungerar på grund av sekretess som är ett hinder: försöker vi ta fram ett samtycke där man försöker häva den sekretessen just för tiden man är i projektet, att vi kan utbyta informationde klienter är ju aktuella som kunder både här och på kommunen och ibland blir det lite dubbelplaneringar. Andra hinder i ett bättre samarbete är att olika myndigheter har olika utgångspunkter även om målet är detsamma, dvs. att alla ungdomar skall bli självförsörjande berättar arbetsförmedlaren, men också att tjänstemän har olika direktiv från sin arbetsgivare. I samarbetar kommunen med arbetsförmedlingen. En arbetsförmedlare är utsedd som kontaktman för kommunen. På så sätt delar både arbetsförmedlingen och kommunen på uppföljningsansvaret. Detta har visat sig vara ett bra samarbete berättar en arbetsförmedlare: kallade vi in alla ungdomar som slutat skolan gruppvis och berättade om vad det finns för möjligheter om de inte får jobb. Och sedan är det ju ett väldigt tätt samarbete med anvisning till ungdomspraktik eller till UngdomsgarantinVi pratade några ord med var och en om hur läget var och de som inte hade jobb gav vi tider så att vi träffade dem enskilt sedan och så gjorde man upp en handlingsplan då. Då brukar ungdomskonsulenterna vara medJag förmodar att vi gör något sådant igen. Några av de intervjuade tjänstemännen anser att det hade behövts en speciellt tillsatt person som har det samlade kommunala upp- följningsansvaret i kommunerna. På så sätt skulle den informella samverkan formaliseras. Då kunde olika myndigheter även vända sig till denna person och få råd. En socialtjänsteman i berättar: Möjligtvis skulle det behövas en samordnare som såg till att det fungerade. Om det skulle vara så att någon hamnade mellan stolarna så att någon kan avgöra var de skall tillhöra. En studie- och yrkesvägledare från efterfrågar en motpart till antagningsnämnden. Hon tycker att det skulle vara bra med en central utskrivningsnämnd som håller koll på hur många som skrivs ut och vad de skrivs ut till, det vore ganska enkelt, och de skulle även informera dessa om vad de kan göra Vem som skall ha ansvaret för att ungdomar inte skall hamna utanför råder det delade meningar om. Några tjänstemän anser att staten och kommunerna borde ha ett delat ansvar medan andra anser att detta enbart är kommunernas uppgift. I en undersökning kring unga utanför i i åldern 16–som inte bedriver gymnasiestudier presenteras några förslag till organisation och rutiner för en framtida uppföljning av ungdomar (2003). Förslaget är att det startas en uppföljningsgrupp under avdelningen för Arbete och försörjning. Uppföljnings- gruppen kan ha hand om gymnasieskolornas rapporteringar om vilka ungdomar som avbryter sina gymnasiestudier men också gymnasieintagningens rapportering om vilka ungdomar som inte påbörjar sina gymnasiestudier. Sedan gör uppföljningsgruppen utredningar om varje ungdom i samråd med denne. Uppföljningsgruppen skall hitta individuella lösningar och ansvara för att den unge personen erbjuds deltagande i passande verksamhet. Utredningen föreslår även en bättre och fördjupad samverkan mellan olika förvaltningar och arbetsförmedlingen. 5 Överväganden och förslag 5.2.1 Vi föreslår att varje kommun ska ha en lagstadgad skyldighet att skapa en organisation som ansvarar för att aktivt söka upp och ge stöd till alla unga utanför . Stödet ska syfta till att ge kompetens för vidare studier och arbete. Vi föreslår att de medel som används inom AMS anslag till KUP fördelas till kommunerna. Vi föreslår också att berörda myndigheter ska vara skyldiga att aktivt samverka. En statlig myndighet föreslås ansvara för uppföljning och metodutveckling samt föra nationell statistik. 5.2.2 Det behövs en fortsatt pedagogisk utveckling av såväl grund- som gymnasieskolan. Möjligheten till individuellt anpassad undervisning måste behållas och utvecklas vidare. Gymnasieskolan föreslås få större möjligheter att upphandla tjänster från andra aktörer såsom studieförbund och folkhögskolor. För att öka antalet lärlingsplatser föreslår vi att en särskild förhandlare utses som ska arbeta för att arbetsmarknadens parter träffar avtal även inom icke traditionella lärlingsområden. Vi föreslår även att ett portfoliosystem för validering av informellt lärande i exempelvis föreningsliv och internationellt ungdomsutbyte inrättas. 5.2.3 Alla myndiga personer måste kunna söka arbete med arbetsförmedlingens fulla stöd och ett personligt bemötande. Ungdomsgarantin för 20–25-åringar görs om så att alla deltagare garanteras en individuell handlingsplan , arbetsförmedlingen ges ökade möjligheter att skriva avtal med externa aktörer, medlen föreslås anvisas i egen anslagspost. Den särskilda folkhögskolesatsningen (SAGA) för deltagare i Aktivitetsgarantin föreslår vi ska omfatta även långtidsarbetslösa unga . Vissa arbetsmarknads- utbildningar ska kunna erbjudas 18-åringar liksom möjligheten till anställningsstöd. 5.2.4 Vi föreslår en snabbt genomförbar försöksverksamhet i ca tio kommuner för att utveckla arbetsmetoder och ta tillvara svenska och utländska erfarenheter i så kallade Navigatorcentra. Detta utvecklingsprojekt kan genomföras som en utvidgning av den satsning som görs av med medel från allmänna arvsfonden. Vi föreslår också att de erfarenheter som finns inom berörda organisationer för funktionshindrade tas till vara i försöken med Navigatorcentra. 5.1Hur omfattande är problemet med unga utanför? Vi har använt oss av uppgifter från inkomstregister som en indikator på antalet unga utanför. Vi har dessutom intervjuat unga som befunnit sig i denna situation samt personer inom olika myndigheter som arbetar med denna grupp unga människor. I utredningens direktiv liksom i flera tidigare arbeten, bl.a. och välfärden (Ds 2002:30), användes intervjuundersökningen för att göra preliminära beräkningar av gruppens storlek och dess förändring . visar att antalet unga personer som inte studerar, arbetar, aktivt söker arbete eller har någon annan känd sysselsättning vuxit markant . Våra analyser kan inte bekräfta denna bild av en kraftig ökning av antalet unga utanför. Bland 16–19-åringarna kan vi tvärtom se att antalet personer utanför minskade och först därefter kan vi se ett relativt kraftigt ökande antal 16–19-åringar utanför. Våra vidare analyser av denna grupp tyder dock på att deras problem är av mer övergående natur. Många återgår utanförskap till studier under påföljande år. Bland 20–24-åringarna tycks problemen vara mer bestående. Många av dem som är utanför är det även året därpå och en stor del av dem utanför fortsätter att vara utanför ett tredje år. Denna grupp, 20–24-åringar som varit utanför , har särskilt betydande svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden. Antalet 20–24-åringar som befunnit sig utanför ökade och har minskat men antalet är fortfarande inte nere på samma nivå som 1990. I våra statistiska analyser har vi letat efter gemensamma drag bland dem utanför. Dessa analyser visar att vissa grupper har betydande överrisker att hamna utanför och att de har en mängd gemensamma problem. Vi har kunnat konstatera att gruppen som är utanför har betydligt större risker än andra jämförbara grupper att vårdas för missbruk, psykiatriska problem och självmordsförsök. Den intervjuundersökning som genomförts inom ramen för utredningen ger en bild av hur några av de som lever utanför upplever sin situation, hur de hamnat där och om de själva ser några utvägar. Sammantaget ger utredningens resultat en bild av samhällets miss- lyckande när det gäller etableringen av en relativt stor grupp människor. Vi har beräknat antalet personer utanför i åldrarna 16–till ca 27 000 stycken . Vi har inte kunnat göra några mer exakta antalsskattningar av antalet personer som befunnit sig i denna grupp men en uppskattning säger att antalet legat relativt stabilt kring 25 000–30 000 personer . Dessa unga människor har av en rad olika anledningar inte kunnat etablera sig inom de ordinarie system som samhället har att erbjuda. Vår uppfattning är dock inte att de huvudsakliga bristerna finns i varken de ungas eller samhällets ambitioner utan att de unga ofta fått ett omfattande stöd från samhället och att de verkligen försöker själva. De åtgärder vi föreslår har främst att göra med samhällets förmåga att se situationen utifrån dessa ungdomars synvinkel och att använda sig av ett mer långsiktigt och framåtsyftande perspektiv. Vi föreslår även en sorts kvalitets- säkringssystem för att garantera att inga unga hamnar mellan olika aktörers ansvarsområden och för att avläsa resultaten av satsningarna på lite . Vi har också vissa förslag som utmynnar i en vidgad syn på utbildningen för dessa unga människor samt förslag om en försöksverksamhet för att bland annat stimulera kunskapsutveckling inom området. Unga utanför utgör ett samhällsproblem som är värt att ta på allvar. Vi menar att det utöver den grupp ungdomar som har en så privilegierad situation att de kan välja mellan olika sysselsättningsalternativ, göra långa resor och som kanske får ett omfattande stöd från föräldrarna, finns en betydligt mindre grupp unga människor som befinner sig utanför av helt andra skäl: De som vi mött i våra intervjuer beskriver sina vardagliga problem och våra statistiska analyser visar att denna grupp har tydliga överrisker för olika typer av allvarliga problem såväl på kort som på lång sikt. Det tar för dem att etablera sig i samhället. Utan att genomföra några egentliga beräkningar kan vi konstatera att dessa unga människor själva får utstå de viktigaste konsekvenserna av sitt utanförskap men att även samhället har mycket att vinna på att finna en plats för dem. Samhället har säkerligen redan lagt en avsevärd resurs för att försöka etablera dessa personer, men det har inte lyckats. Den enda lösningen som vi kan se är att lägga ännu större resurser på att etablera de unga utanför. Det kommer att kosta men det lönar sig säkert , även rent samhälls- ekonomiskt. Vad har den 30–35-åring som under stora delar av befunnit sig utanför för framtid? Vad har han eller hon kostat i personligt lidande och hur mycket har han eller hon kostat i enbart försörjningsstöd? Vi påstår inte att det finns någon enkel eller billig lösning på problemet med unga utanför. Vi säger tvärtom att det här är ett komplicerat och svåråtgärdat problem men att samhället har allt att tjäna på att anstränga sig ytterligare för att försöka finna olika åtgärder för att minska antalet unga som befinner sig utanför. 5.2.1En uppsökande organisation med ett ungdomsperspektiv Utredningens resultat ger stöd till en fortsatt utveckling av samhällets generella välfärdspolitik. Våra analyser visar att de sociala skillnaderna spelar in för att förklara utanförskapet bland unga människor. Resultaten ger stöd till en fortsatt utveckling av samhällets stöd till utsatta grupper. Integrationspolitik, socialpolitik, utbildningspolitik och arbetsmarknadspolitik riktad till ungdomar är de områden som ligger närmast till hands men även andra typer av ungdomspolitik är viktiga. Vi ser dock även att samhället saknar ett tydligt ungdomsperspektiv i bemötandet av de unga utanför. Det är väsentligt att den samlade ungdomspolitiken utvecklas så att den mer utgår från de ungas synvinkel. Många av de unga utanför som vi intervjuat känner att deras sätt att se på saker och ting aldrig riktigt kommer fram när de hanteras av flera olika tjänstemän med olika professionell bakgrund och avgränsade ansvarsområden. Arbetsförmedlingen förmedlar arbeten till dem som är jobbklara, betalar försörjningsstöd till dem som är aktiva och skolan utbildar dem som vill och kan tillgodogöra sig utbildningen. Problemet för de unga människor som vi mött är kanske främst att de inte är jobbklara och detta kan bero på en mängd olika omständigheter, men ofta har de inte läst färdigt gymnasiet och det är väldigt svårt att motivera dem för vidare studier. Skälen till att de inte gått igenom gymnasiet varierar och detta är en viktig anledning att fortsatt utveckla den generella välfärdspolitiken. Men ser vi att just dessa unga människor behöver ett extra stöd för att komma ur sin situation. Det behövs någon person som kan sätta sig in i den enskilde unge människans livssituation och hjälpa honom eller henne vidare till en mer etablerad position. Ett sådant stöd bör vara långsiktigt och personligt. Vi kan inte föreslå någon enskild politisk reform som i ett slag skulle lösa problemet med unga utanför. Den politiska utmaningen är att skapa en organisation som gör att man som ung utanför får så individuellt stöd som möjligt av rätt instans med relevant kompetens och arbetsmetoder med sikte på en framtida etablering på arbetsmarknaden. Eftersom gymnasiet inte är obligatoriskt måste alla, åtminstone , ha rätt att med arbetsförmedlingens fulla stöd söka arbete. Det är nödvändigt med ett fortsatt arbete inom för att hitta former för ett ändamålsenligt individuellt stöd till unga som söker arbete. Arbetsmetoderna bör utvecklas i takt med arbetsmarknadens förändringar och arbetsgivarnas syn på utbildning. Det bör dock främst vara en angelägenhet att se till så att alla kan finna en lämplig sysselsättning. Vi menar att det kommunala uppföljningsansvaret som tidigare återfanns i skollagen borde återinföras, förtydligas och utökas så att varje kommun inom ramen för detta ansvar bildar en organisation som har till uppgift att söka upp och noga utreda varje person som är och som inte studerar, arbetar eller har någon annan känd sysselsättning. Vi har i vårt utredningsarbete märkt att det råder en stor brist på denna typ av verksamhet. I vissa kommuner finns det ungdomsförmedlingar eller liknande som i huvudsak arbetar med de ungdomar som anvisas dit av arbetsförmedlingen, i andra kommuner görs kartläggningar av dem som inte går i gymnasieskolan (se t.ex. 2003). Vi har dock inte kommit i kontakt med någon kommun där kartläggningsarbetet och verksamheten systematiskt samordnas för att stödja de personer som man lyckats kartlägga. Vi föreslår att kommunerna skall ha ansvar att inrätta en uppsökande organisation som aktivt söker upp och stödjer varje individ upp till som inte har någon känd sysselsättning. Organisationen skall bistå dessa individer med förslag på stöd och utvecklingsinsatser som ger kompetens för vidare studier och arbete. Organisationen skall förena ett övergripande uppföljnings- ansvar med det generella ansvaret att erbjuda gymnasieutbildning. Vi föreslår även att det skall finnas skyldigheter för berörda myndigheter att aktivt medverka i denna samverkan. Detta kan t.ex. ske med hjälp av tydliga uppdrag i respektive regleringsbrev. Det stöd som denna organisation erbjuder skall vara skräddarsytt för varje individ. Det kan innehålla guidning och stöd för att i första hand reda ut vad den unge personen själv eftersträvar och hur han eller hon kan nå dit. Om detta mål, efter noggrant övervägande och med stöd av anställda inom organisationen, inte bedöms som uppnåeligt skall i andra hand alternativen för just denna person utredas. Det är viktigt att utredningen sker utifrån varje individs utgångspunkter och att man tar hänsyn till och eftersträvar en mycket seriös bedömning av just hans eller hennes situation. Erfarenheterna visar att det första steget är mycket viktigt för fortsatt framgång i arbetet med unga utanför.