sou · GRB318d2 · 2004-01-01 00:00:00 — UD hade således, poängterade , inte haft något att invända mot tilldelning i stort av dylika pass, både i och och under trycket av omständigheterna är det förklarligt att beskickningarna begagnade sig av därmed öppnade möjligheter: Men i varje fall är det ytterst beklagligt att man därvid ej åtminstone inskred mot medlemmar av staben i beskickningens s.k. humanitära avdelning (Wallenbergsbyrån), vilka lät sig bestickas att för dyra pengar åstadkomma utlämnandet av en hel rad dylika pass åt personer, som saknade varje förbindelse med vårt land, men ägde tillräckliga medel. Sådana fall kommo positivt till min kännedom och jag besvor mina överordnade att inskrida, men därav blev ingenting. Av naturliga skäl har jag härom ingenting nämnt i min bok, lika litet som om talrika missgrepp, som ställde vår beskickning i dålig dager hos den presum- tiva och sedermera faktiska segraren. Därom skulle i verkligheten en hel bok ha kunnat skrivas (: 12). Återigen återkom således uppgiften att personer vid avdelning vid legationen skulle ha sålt svenska pass. syn på Budapest-beskickningens verksamhet framkom också i ett brev av till brodern och utri- kesministern : Det [...] vore [nog] nyttigt, om beskickningens i hela ämbetsförsel under stadens belägring blefve föremål för undersök- ningar. [] Jag vill framhålla, att det sagts så mycket obehagligt om beskickningen i B., att det, om också sent, nog vore skäl att såvida möjligt undersöka, hur den skött sina plikter (R 20 Eu/53, 8/7-1947). Av detta brev att döma hade det alltså inte skett någon genom- gripande utredning som ett resultat av brev 1945. Dock tycks det alltså, vi det här laget, ha varit en ganska spridd uppfattning att beskickningen i hade agerat på ett olämp- ligt sätt (det har sagts så mycket obehagligt). Verksamheten vid hade sammanfattningsvis bedrivits på ett i flera avseenden exceptionellt sätt. Det kan inte uteslutas att verksamhetens spe- ciella art och utformning i sig bidrog till att göra nyheten om försvinnande och död mindre osannolik. 10.3Plundringen av den svenska legationen talar i sitt brev till om missgrepp, som ställde vår beskickning i dålig dager hos den [] faktiska segra- ren. Med den faktiske segraren avsåg röda armé och vi kommer härvid in på nästa exceptionella omstän- dighet som möjligtvis kan ha bringat ytterligare trovärdighet till bilden av som död, nämligen de upprepade sov- jetiska plundringarna av den svenska legationen i i feb- ruari 1945. De sovjetiska trupperna erövrade Pest-sidan . Buda-sidan föll slutligt . Då de sovjetiska trupperna ryckte in i staden möttes de av tusentals människor som uppgav sig vara innehavare av olika typer av svenska skyddsdokument och minst ett tiotal svenska legationer. Det rådde, enligt , infla- tion på svenska skyddsdokument och skyddspass i staden. Orsa- kerna till detta var, enligt , att humanitära avdelningen vid svenska legationen (under ) och svenska Röda korset utfärdat ett så stort antal skyddshandlingar att somliga oundvikli- gen hamnade hos icke lämpliga personer (P 2 EuI, 2/5-1945: 6 []). En stor mängd förfalskade svenska dokument fanns i om- lopp och åtskilliga pilkorsare hade försett sig med svenska skydds- handlingar från arresterade och avrättade judar: Härtill kom dels att icke judiska ungerska medborgare erhållit skydds- papper dels ock att så gott som samtliga judar med svenska proviso- riska pass eller skyddspass etablerade sig som svenska medborgare, prydde sina hus med svenska flaggor, själva buro blågula armbindlar samt öppet kallade sig för svenskar. Allt detta gjorde att det svenska namnet kom i vanrykte, att svenska dokument i allmänhet förklarades vara falska eller ogiltiga, och att all intervention för verkligt svenska intressen totalt omöjliggjordes (P 2 EuI, 2/5-1945:6-7 []). skrev i ett brev av till : när ryssarna kom in i var det knappast att undra över att de inte visste vad som var en svensk beskickning eller ej, då på vartannat hus i vajade en svensk fana av gult bomullstyg, blå satinfleur, ja vad som helst (, 1996: 28). trängde sovjetiska soldater in i den svenska be- skickningens huvudbyggnad som , enligt , utplundrades från vind till källare (P 2 EuI, 2/5- 1945). Detta skedde trots att byggnaden var försedd med svenska flaggor och skyltar som på ryska angav att det var den svenska be- skickningsbyggnaden och att fullgjorde skyddsmaktsupp- drag åt . Den sovjetiska bristen på respekt för den svenska diplomatiska immuniteten drabbade emellertid inte enbart byggnader och lösöre. Också de svenska diplomaterna vederfors en behandling som knappast stod i överensstämmelse med gängse internationellt iakt- tagna diplomatiska normer. Legationschefen skriver om sina försök att utverka skydd åt legationsbyggnaden samt utverka sovjetiska identitetsdokument: Vi lyckades komma i förbindelse med flera dylika kommandos, under- kastades timslånga förhör men allt förgäves: Något ryskt skyddsdo- kument bekommo vi ej. När jag genom tolken lät framhålla att rys- sarna hade den största anledning att åtminstone villfara den svenske representantens härutinnan alldenstund förestode de ryska intressena i , svarades att representanten för ett land som genom sina järnmalmsleveranser till bidragit till krigets för- längning hade snarare anledning att förhålla sig tyst (R 20 Eu, 29/9- 1947). Också mottogs med största misstänksamhet och likgiltig- het vid det sovjetiska militära kommandot. anhållan om skydd åt svenska legationen avslogs under motiveringen, att man inte kunde veta vem jag var, då man redan i stadens utkanter påträffat tusentals "svenskar" med svenska legitimationshandlingar av allehanda slag (P 2 EuI, 2/5-1945: 1 []). hänvisades istället till den sovjetiske stadskommendanten och befälhavaren för alla sovjetiska trupper i , general . Denne var dock ovillig att ge skydd åt svenska legatio- nen med motiveringen att de sovjetiska fronttrupperna hade fri härjningsrätt i Buda (P 2 EuI, 2/5-1945: 2 []). Därtill för- klarade Tjernisov att han inte längre tillät den svenska legationen att i företräda några främmande stater. skriver i sin rapport att han gång på gång försökte utverka sovjetiskt skydd för medlemmarna av den svenska legationen, för legationsbyggnaden och för svenska företag såsom STAB och SKF: I samtliga fall hade dessa försök ett rent negativt resultat eller i bästa fall ett löfte, som sedan aldrig infriades. Istället riktades från rysk sida grava anklagelser mot beskickningen, att beskickningen bedrivit spio- nageverksamhet, att beskickningen utställt skyddspapper för ungerska icke judiska medborgare, att beskickningen icke hade kontroll över den humanitära verksamheten vid beskickningen och Svenska Röda Korset, samt att beskickningen icke tillräckligt aktivt tillvaratagit Sov- jetunionens intressen i . Ett flertal av beskickningens icke svenska anställda arresterades och förhördes ingående angående beskickningens och de svenska herrarnas arbete, våra privatförhållan- den m.m. Särskilt utpekades och jag såsom tyska spion- chefer, då ryssarna hade svårt att förstå arten av arbetet vid den huma- nitära avdelningen och B-avdelningen (P 2 EuI, 2/5-1945: 6 []). De svenska diplomaterna hade svårt att tolka det sovjetiska ageran- det. I sin rapport från händelserna i konstaterade och följande: Huruvida de öden, som drabbat den svenska beskickningen och dess medlemmar efter erövringen av stå i samband med det de ryska trupperna lämnade generella tillståndet till plundring av staden eller om de borde tillskrivas av den högsta ryska militärledningen givna direktiv, torde ej med bestämdhet kunna sägas (P 2 Eu, 2/5-1945). Man noterade också att ryska militärer av alla grader riktade be- skyllningar mot svenska beskickningen och mot den svenska nationen för visad bristande neutralitet (P 2 Eu, 2/5-1945). Vilka var motiven för det sovjetiska agerandet? Hur skall vi förklara det sovjetiska agerandet mot den svenska legationen? satte uppenbarligen plundringen i samband med missgrepp, som ställt den svenska beskickningen i dålig dager hos den [] faktiska segraren. Vilka missgrepp egentligen avsåg framgår dock inte helt klart av brevet till Det förefaller rimligt att han härvid främst syftade på de medlemmar av staben i beskickningens s.k. humanitära avdelning (Wallenbergsbyrån), vilka lät sig bestickas att för dyra pengar åstadkomma utlämnandet av en hel rad dylika pass åt personer, som saknade varje förbindelse med vårt land, men ägde tillräckliga medel. Vilken grund hade för att se ett samband med den påstådda försäljningen av skyddsdokument och det sovjetiska age- randet mot den svenska beskickningen vet vi dock inte. Det förtjänar att anmärkas att man från sovjetisk sida kanske aldrig hade något uttalat motiv med att plundra legationsbyggna- den. Det behöver inte ha funnits någon klar order från militärled- ningen att just den svenska beskickningen skulle plundras. I ett brittiskt underrättelsedokument av gav en holländsk officer följande skildring av den sovjetiska inmarschen i : Russians did not behave normally at . They looted and drank everything and made no discrimination between allied and Germans. No discipline seemed to exist and soldiers were openly insubordinate to their officers. From one tenth to one half of young women of were raped by Russians including Dutch and French girls. One officer I saw shot in leg by Russians for trying to intervene while Russian soldier was raping a woman. (HS4/103, 58340). Den sovjetiska militärens agerande i präglades således av brist på disciplin och fullständig hänsynslöshet mot civilbefolk- ningen. Det kan följaktligen inte uteslutas att plundringen av den svenska legationen skedde i hastigheten på initiativ av de soldater som under striderna råkat hamna i denna del av Buda. Det sovje- tiska militärkommandot hade givit trupperna fri härjningsrätt i denna del av den ungerska huvudstaden och möjligtvis gjorde sol- daterna ingen åtskillnad mellan den svenska legationsbyggnaden och andra hus i området. Därtill fanns det uppenbarligen, som ovan nämnts, ett flertal byggnader i staden som försetts med insignier. En uppfattning om den sovjetiska synen på den svenska legatio- nen och dess verksamhet får man dock i det särskilda meddelande (spetssoobsjtjenie) av från biträdande chefen för vid andra ukrainska fronten överste till che- fen vid samma enhet generallöjtnant . Häri uppgavs att den svenska legationen och svenska Röda kor- set i komprometterat sig genom att ta personer i sitt beskydd som inte hade någon som helst anknytning till . Däribland återfanns, enligt Muchortov, medlemmar ur fascistiska rörelsen i , ett antal medarbetare och agenter som tillhörde den tyska underrättelsetjänsten och andra kontrarevolutionära element. Här nämndes också att man gripit och , förhört (vars egentliga namn var ) som arbetat vid den svenska legationens B-av- delning. Dessvärre saknas följande sida i Muchortovs särskilda medde- lande, där man möjligtvis, efter förhörsuppgifter från , hade kunnat hitta uppgifter också om, och från . I det särskilda meddelandet återgavs därefter en rad uppgifter från olika källor och agenter (deras namn har målats över), som givit uppgifter till den sovjetiska underrättelsetjänsten. Vidare upp- gavs att den svenska legationen och Röda korset sålt svenska med- borgarskap för mellan 2 000 och 20 000 pengö. hade man utfärdat minst 20 000 skyddsdoku- ment av olika modeller. Ett antal namngivna personer (bland annat medar- betare ) vid svenska legationens passavdelning skulle ha sysselsatt sig med försäljning av svenska pass. Också kanslisten och skulle ha ägnat sig åt detta. En agent hade uppgivit att svenska Röda korset, efter , då pilkorsarna grep makten, hade utfärdat runt 10 000 pass, som utdelades också till andra än judar. En rad personer som arbetat för namngavs. Dessa uppgavs vara fascister. Den svenska legationsledningens fientliga hållning gentemot framkom tydligt, enligt Muchortov, , då en icke namngiven källa hade vänt sig till för att överlämna medicin, kläder och mat till sovjetiska krigsfångar i . skulle, enligt källan, konsekvent ha motarbetat detta fastän han företrädde intressen i . Han skulle också ha uppgivit allt detta syftar till intet. Sovjetmakten avrättar de soldater som återvänder från fångenskap och därför är alla ansträngningar i den här riktningen förgäves (Dokumentsamling, A10). Militärattachén skulle efter ett besök hos de sov- jetiska krigsfångarna ha uppgivit jag har varit i lägret hos de där svinen. (representant för STAB) och (attaché vid beskickningens B-avdelning) uppgavs vara de mest sovjetfientligt inställda vid legationen. uppgavs ha beklagat sig över att den sovjetiska krigsmakten be- handlat dem nedlåtande och respektlöst. På grundval av dessa upp- gifter, skrev Muchortov, kommer vi att vidta åtgärder för att hemligt föra bort de personer som är intressanta för oss, som innehar skyddsdokument utfärdade av svenska legationen (Dokumentsamling, A10). Vid bedömningen och analysen av Muchortovs särskilda medde- lande är det av största vikt att hålla i minnet att detta dokument inte kan ses som någon objektiv källa rörande förhållandena vid den svenska legationen i och dess verksamhet. Själva syftet med verksamheten vid Smersj var, såsom namnet anger (Smert' sjpionam, död åt spionerna), att internera och döda spioner. Framgång inom denna verksamhet mättes i termer av hur många spioner man fångat. Dess personal var tränade att se spioner över- allt. Ett dokument av denna typ skall främst tjäna som en illustra- tion till hur de sovjetiska myndigheterna såg på den svenska Buda- pest-legationens verksamhet. Muchortovs slutsats var att den svenska legationen och det svenska Röda korset, istället för att skydda intres- sen, tagit fiender till och det ungerska folket under sitt beskydd. Som ovan nämnts hade sovjetiska företrädare inför anklagat den svenska beskickningen för att den icke tillräck- ligt aktivt [hade] tillvaratagit intressen i (P 2 EuI, 2/5-1945: 6 []). Det är intressant att notera att nära nog exakt samma anklagelse också riktades mot den svenska beskick- ningen i vid den sovjetiska inmarschen . Då en sovjetisk general beordrat sina underlydande soldater att beslagta två av den svenska Bukarest-legationens bilar, försökte Reuterswärd hindra detta med hänvisning till att under kri- get verkat som skyddsmakt åt : Härpå svarade han hånfullt: det är just ett snyggt sätt varpå Ni till- varatagit de ryska intressena; våra diplomater bekymrade Ni er inte om utan lät dem svälta och lida allehanda umbäranden. Jag [Reuterswärd] protesterade mot detta uttalande (P 19 Eru 27/8-1945). Reuterswärd uppger vidare att han av en sovjetisk major fick höra nästan ordagrant samma uttalande om beskickningens sätt att hand- hava skyddet av de ryska intressena som generalen gjort. mig betänksam, då därav syntes framgå, att en bestämd paroll hade utsänts bland militären från högre rysk ort (P 19 Eru 27/8-1945). Den typ av anklagelser som framfördes i Muchortovs särskilda meddelande kan alltså mycket väl ha utgjort ett närmast rutinartat svar, helt i enlighet med gängse standardförfaranden inom organi- sationen Smersj, på en instruktion som utfärdats från den sovjetiska ledningen att identifiera och oskadliggöra fientliga spioner. Icke desto mindre är det märkligt att de ganska detaljerade ankla- gelserna i Muchortovs promemoria uppvisar påtagliga likheter med de påståenden om försäljning av skyddspass som framfördes i Bauers brev och i brev till . själv förhördes av sovjetiska säkerhetstjänsten och det är fullt möjligt att han i samband härmed kan ha givit uppgifter om beskickningens verksamhet. Det finns dock skäl att hålla för troligt att uppgifterna främst stammade från andra källor. En sådan kan ha varit ryssen . I sitt brev till av skrev Reuterswärd: Så ville jag också nämna en annan sak. Av personer, som kommit hit höra vi talas om en greve , som skulle intaga en ställning som förmedlare mellan ryska kommendanturen och de utländska diplomaterna i . Vem är han? Är han svensk? Han nämnes ej i förteckningen över personer hörande till svenska beskickningen, vil- ken UD. telegraferat hit (R 18/, 14/3-1945). I brevet av förklarade följande: Vad slutligen greve angår, så är han ryskfödd belgisk undersåte och vi ha numera, dessbättre ingenting med honom att göra då han antagit tjänst hos den ryska kommendanturen. Han var tidigt anställd hos mig, därefter hos vår beskickning men vi ha haft föga glädje av honom, ja för den betydande hjälp jag givit honom ha vi haft motsat- sen till tack (P 57, 28/3-1945). hade bifallit en begäran från att överta skyddet av sovjetiska intressen i (B 1 Ab/A-Sovjet- unionen). sköttes handläggningen av de sovjetiska intressena av den reguljära personalen vid beskickningen. Som ovan nämnts i Muchortovs särskilda meddelande hade legatio- nens militärattaché företagit besök i läger för sovje- tiska krigsfångar (denna uppgift bekräftas också av telegram från Budapest-beskickningen till UD [HP 39 D, 4/9-1944]). Mot bak- grund av att antalet krigsfångar från konsekvent ökade upprättades en särskild rysk avdelning vid legationen där ett antal tjänstemän med kunskaper i ryska språket anställdes. Deras namn var Tolstoj-Kutuzov, och (HP 39 D, 24, 28/11, 1/12-1944, P 2 EuI, 17/3-1954). Kort efter Pests erövring hade Tolstoj-Kutuzov uppsökt den sovjetiske generalen , försedd med en av minister utfärdad fullmakt att verka som representant för svenska legationen, och försökt utverka skydd för legations- byggnaden.1 Tolstoj-Kutuzov hade emellertid häktats av de sovje- tiska militära myndigheterna och, enligt , blivit förhörd om beskickningens och alla dess anställdas arbete, privatförhållanden osv. Man riktade anklagelser mot beskickningen för tysk spionage- verksamhet, och särskilt nämndes och [] såsom miss- tänkta (P 2 EuI. 2/5-1945: 2 []). Vad som egentligen sades under förhöret (eller förhören) med Tolstoj-Kutuzov vet vi inte. Ryska myndigheter vägrar ännu att lämna ut den akt som har upprättats över Tolstoj-Kutuzov, under förevändning att det häri inte finns några uppgifter som har någon anknytning till (UD II: 52, 2001: 54). Klart är under alla förhållanden att dåvarande kabinettssekreterare i ett brev av konstaterade att Tolstoj-Kutuzov sannolikt var rysk agent (2 EuI, 2/4-1955). I en promemoria av framhöll vidare att det är uteslutet att sovjetiska myndigheter skulle ha låtit Tolstoj- Kutuzov lämna (han bosatte sig sedermera på ) av annat skäl än att han lovat arbeta som östagent (2 EuI, 27/5- 1955). Det är också en märklig omständighet att Tolstoj-Kutuzov kort efter förhören blev chef för den sovjetiska stadskommendan- 1 Det kan anses anmärkningsvärt att överlämnade fullmakten att representera legationen till ryssen och inte till t.ex. förste sekreterare eller . Emellertid kan rent geografiska hänsyn ha bidragit till beslut. skriver i ett brev till Rudokph att Tolstoj-Kutuzov förestod ett ungerskt sjukhus där sårade sovjetiska krigsfångar vårdades. Sjukhuset var beläget i Pests utkanter och enär T. möjligen skulle bli den som först kom i kontakt med ryssarna, erhöll han fullmakt av (i samråd med Anger) att å beskickningens vägnar uppta förhandlingar med ryssarna, särskilt då beträffande legationen och dess medlemmars trygghet (arkiv, 1:5). turens utlänningsbyrå vars uppgift var att tillvarata främmande staters intressen. Det finns i Bukarest-legationens arkiv två korta promemorior som behandlar greve . Den ena (PM ang. medlem- marna å Svenska beskickningen i ) är upprättat av lega- tionssekreteraren , och det andra är en handskriven promemoria av Reuterswärd upprättad . ger följande version av ett samtal med Stockholms- tidningens korrespondent i , : Beträffande greve var denne anställd å Svenska Beskickningen, sedan när, kan icke ange. , som icke var upptagen i diplomatlistan, kommer sannolikt från . I varje fall är han icke ungrare, vilket kunnat konstatera vid samtal med honom. Minister lär ha givit greve fullmakt att företräda beskickningen i Pest, ministern och övriga beskickningsmedlemmar befunno sig i Buda. bekräftade att framställningar till ryska kommendanturen från utländska legationer, som funnos kvar i gingo genom greve . (P 57, 11/3-1945). Anjous promemoria behandlar också uppgifter från en som var direktör för i : [Smit] bekräftar att enligt vad han hört greve varit anställd å Svenska Beskickningen. Han påstår att greve fungerat som sovjet- rysk spion (P 57, 11/3-1945). I Reuterswärds promemoria konstaterades att , när Buda avskars från Pest, gav fullmakt att representera svenska ministern i Pest. När ryssarna intog Pest blev han först arresterad för att därefter friges och tjänstgöra som mellanhand mellan den ryska kommendanturen och de utländska diplomaterna i (P 57, 11/3-1945). Detta visar sammanfattningsvis att Tolstoj- Kutuzov ådrog sig den svenska utrikesförvaltningens uppmärk- samhet redan på detta stadium. Huruvida dessa uppgifter delgavs är inte bekant. Det mesta talar dock för att de, liksom uppgifterna från och , har förblivit liggande i Bukarest-legationens dossier ända fram till våra dagar. Att Reuterswärd skulle ha vidarebefordrat upp- gifter om att Tolstoj-Kutuzov var sovjetisk agent via telegram en clair som granskades av den sovjetiska militärcensuren var otänk- bart av ovan redovisade skäl. Vad beträffar hade denne inför Budapest-be- skickningens personal uppgivit sig vara från . emellertid inte sant. egentliga namn var , och han var bördig från . Gross- heim-Krisko greps vid den sovjetiska inmarschen i av Smersj och underställdes flera förhör. I Muchortovs särskilda med- delande framgår att han förhördes . Eftersom en sida saknas i Muchortovs skrift vet vi inte vad Grossheim-Krisko sade härvid. Den svensk-ryska arbetsgruppen har emellertid fått ut sovjetiska protokoll från förhör som hållits med Grossheim-Krisko , respektive . Av dessa förhör fram- går klart att de uppgifter som återfinns i Muchortovs särskilda meddelande rörande den svenska legationens verksamhet (skydd åt fascister och fiender mot , samt försäljning av pass i stor skala) åtminstone delvis tycks härstamma från Grossheim- Krisko. Identiska anklagelser förekommer nämligen i dessa förhör (Dokumentsamling , A14). Grossheim-Krisko spärrades dock, i motsats till Tolstoj- Kutuzov, in i Lubjanka, dömdes till fängelse, och internera- des sedermera i . Han släpptes 1952. Vad som hände med den tredje ryskspråkige tjänstemannen vid Budapest-beskickningen, , är inte känt. Det kan i detta sammanhang vara värt att nämna att ytterligare en av de lokalanställda vid den svenska beskickningen i sedermera kom att utpekas som spion. I en promemoria viktig berättelse (som upprättades som bilaga till redogörelse inför UD för händelserna i Berättelse: – av ) skriven av hustru uppges att chaufför slo- vaken av samtliga tjänstemän [vid beskickningen] ansågs vara en mycket skum figur, vilken länge tjänat som spion (P 2 Eu, 20/6-1945, : 8). Devényi skulle också ha organiserat en plundring av svenska beskickningsbyggnaden på Gyopár utca varvid inlämnade depositioner skulle ha fraktats bort (: 8). Det framgår dock inte för vems räkning Devenyi skulle ha spionerat. I en promemoria av angående mottagna depositioner vid beskickningen i konstaterade att full anarki torde i övrigt ha varit rådande på beskickningen , vilket enligt uppgift bl.a. hade tagit sig uttryck i att tjänstepersonalen – ministerns chaufför, vaktmästaren och portvakten med familjer – liv- ligt deltagit i den slutliga utplundringen av beskickningshuset (P 2 Eu, 20/10-1945). Uppgifter från Tolstoj-Kutuzov och Grossheim-Krisko låg således troligtvis till grund för flera av de anklagelser som framfördes i Muchortovs promemoria. Huruvida det finns ett samband mellan dessa uppgifter och de sovjetiska militärmyndigheternas agerande mot legationspersonalen (inklusive ) går dock inte att med bestämdhet säga. Debatten om den svenska legationens verksamhet Debatten om verksamheten vid svenska legationen i och dess konsekvenser har fortsatt ända in .