sou · GRB3108d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Något annat som är karaktäristiskt för denna grupp är att de har begränsade kontakter med svenskfödda. Detta är som nämnts tidigare en bild som finns även i annan forskning.125 Invandrarna själva uppfattar inte att de har lika rättigheter och möjligheter, åtminstone inte i realiteten, mångfalden tas inte till- vara och det existerar ingen ömsesidig respekt eller tolerans. De värderingar man har respekteras inte heller med någon automatik. Exempelvis upplevde de intervjuade muslimerna en stor misstro från svenskar de mötte. Många uppfattar det således som om de befinner sig i underordning och har svårt att gå in i en dialog på lika villkor. De intervjuade vill också ha rätten att själva definiera sina behov och erfarenheter. De vill att deras upplevelser tas på allvar och respekteras. Det är en ömsesidig respekt som man vill ha men som man upplever att man inte erhåller i mötet med olika myndigheter eller i mötet med studieförbunden. Förutsättningarna för den jämlika dialogen tycks helt saknas. Vad de som skulle kunna kategoriseras som socialt exkluderade eftersträvade är möten, inom folkbild- ningen, på lika villkor. Detta menar vi kan bara tolkas som att de flesta av de intervjuade invandrarna upplever att det handlar om ett asymmetriskt maktförhållande på många av folkbildningen skapade mötesplatser. När de intervjuade invandrarna diskuterade kring integration tycks de lägga ungefär samma innebörd i begreppet som regeringen gör. Det handlar först och främst om strukturell integration, dvs. att ha tillgång till arbete, bostad, utbildning, sjukvård etc. och att man tar aktiv del i samhällslivet. Det handlar också om vad man skulle kunna kalla social integration vilket innebär sociala relationer och nätverk mellan svenskar och immigranter på individnivå. Här är det fråga om tolerans och erkännande av skillnader mellan män- niskor och grupper. En av de studerade studiecirklarna, menar vi, är speciell utifrån ett mötesplatsperspektiv och det är den s.k. religionsdialogcirkeln. Där tycks råda en ömsesidig respekt för varandra och varandras tro. Man har här en gemenskap i sin religiösa tro och en tolerans inför människor med andra värderingar och tänkande. Det fanns också i 125 Se exempelvis , 2002. denna cirkel en öppenhet inför det främmande och obekanta. Man ville veta och man ville mötas. Denna cirkel är ett mycket bra exempel på hur folkbildningen genom att verka som mötesplats kan bli en del i en integrationsprocess, åtminstone om man avser en social integration. Genom kontakterna i studiecirkeln ökar förstå- elsen mellan de deltagande. En viss spridningseffekt finns också, enligt deltagarna. Förutsättningarna i denna grupp måste dock bedömas som ovan- ligt goda. Det handlar om välutbildade deltagare som på olika sätt redan är delaktiga inom de flesta samhällsområden. Det är personer som på olika sätt är aktiva. De är också en form av etniska ledare då de är personer som olika myndigheter och organisationer vänder sig till för att ge och få information. Vid olika studiedagar, kamp- anjdagar etc. är det också dessa personer som anlitas. Om man vill vara ironisk kan man säga att det rör sig om personer som inte behöver folkbildningen som stöd i en integrationsprocess. Person- ligen har studiecirkeln medfört en större förståelse för varandras religioner men förmodligen inte direkt påverkat den strukturella integrationen. Ett något annorlunda sätt att uttrycka det är det som gjordes av ett av de forskningsprojekt som var kopplat till SUFO 96. talar om värdet av att möta människor med andra erfarenheter än de egna. När cirkeln kan erbjuda det tycks den bidra till att vidga den enskilde deltagarens livshorisont och tillföra nya perspektiv på till- varon.126 Detta har man tolkat som ett bestående värde för demokratin. En viss tvekan till den egna tolkningen finns dock. Man säger vidare: Studiecirklarnas förhållande till demokratin är, mot den här bak- grunden, att de bidrar till deltagarnas åsiktsbildning och individuella handlingsförmåga men, som vi tidigare påpekat, att det kan finnas frågetecken kring studiecirkelns funktion som en insats för kollektiv och samordnad handling i samhällsförändrande syfte. Vi delar denna skepticism. De positiva effekterna man kunde se i religionsdialogcirkeln blev inte tydliga i den andra integrerade cirk- eln, anti-diskrimineringscirkeln, som vi studerat. Denna var mer av en aktivitetscirkel, dvs. var mer inriktad på aktiviteter utåt och 126Andersson, Laginder, , 1996, s. 232. 127Andersson, Laginder, , 1996, s. 237. processen i själva cirkeln ägnades ingen tid. Bland deltagarna i denna cirkel fanns en aversion gentemot både samhällets offentliga representanter och Studiefrämjandets ombud. Exempelvis såg man samhällets integrationspolitik som en assimilationspolitik. Denna studiecirkel kan tas som ännu ett exempel på ett dilemma med mötesplatsperspektivet eller idealet och då handlar det framförallt om problemet med den demokratiska dialogen. och cirkeln arbetade nämligen utifrån premisserna att integrationsproblemet inte hade sin grund i invandrarnas kultur, tradition etc. utan problemet var rasismen och diskrimineringen och de sociala praktiker som marginaliserade etniska minoriteter. De argumenterade för att det istället var dessa som skulle vara fokus för integrationsarbetet och utgångspunkten för invandrarnas mobilisering. upplevde att de inte fick något erkännande vare sig från studieförbundet eller från andra institutioner för detta sätt att resonera och förklara problemen. De menade att studieförbundet och även andra organisationer redan hade bestämt vad som var problemet och hur det skulle lösas. De var inte öppna för eller villiga att lyssna till andra perspektiv. Man skulle kunna säga att dialogen brutit samman. Makt och vem som har rätten att definiera problemet och lös- ningarna är således viktiga dimensioner i tanken om mötesplatser, menar vi. Om det är så att ena parten i mötet, i detta fall folk- bildningen och dess representanter, redan definierat problemet och på så sätt bestämt rollerna i mötet, är frågan hur jämlikt mötet kan bli. Då är möjligheterna till förutsättningslösa möten begränsade. En del av de intervjuade menade att så var fallet. Problemet, och hindret för integration, var invandrarna och deras kultur och tradi- tion. Lösningen på problemet var att skapa arenor för möten mellan invandrare och majoritetsföreträdare. Under dessa möten skulle invandrardeltagarna lära sig svenska värderingar och svenskt sätt att tänka och handla. Fanns det sedan andra sätt att definiera problemen och finna lösningar var det svårt att ha en öppen dialog om detta, enligt de intervjuade. Vi menar att en mycket viktig funktion för folkbildningen är att fungera som mötesplatser, men den är svår att få att fungera i praktiken. Talar man om mötesplatser i samband med invandrar- deltagare tycks det också automatiskt förknippas med integration utan att detta närmare preciseras. Frågan vi ställer är varför mötes- platserna alltid skall fylla en annan eller vidare funktion för grupp- en invandrare? I tre av de cirklar vi studerade deltog endast invandrare. Från studieförbundens sida och från flera av de deltagande menar man att de aktuella cirklarna kan ses som ett led i en integrations- process. Det är dock något som man kan ställa sig tveksam till uti- från resultaten i vår studie åtminstone om man här avser en mer strukturellt inriktad integration. Vad man kan säga är att de segre- gerade cirklarna strukturer vardagen för deltagarna. För flera av deltagarna var studiecirkeln det enda regelbundet återkommande momentet i deras vardag. I någon mening gav det deras vardag en innebörd. Detta var speciellt fallet i NBV:s studiecirkel. Man kan tolka det så att den segregerade verksamheten hjälper deltagarna att stärka identiteten. Cirklarna har delvis haft ett sådant innehåll som gjort att man diskuterat exempelvis den egna relig- ionen. Dessa cirklar har varit till stor hjälp för deltagarna att klara en tuff situation. Gruppen har givit trygghet, gemenskap och sam- manhållning som på ett sätt kan tolkas som en situation som stärker gränserna gentemot de Andra utanför gruppen. Den vi-och- dom-situation som man uppfattar i vardagen förstärks i gemen- skapen i cirkeln. Om detta sedan gör den enskilde mer för en större gemenskap i det svenska samhället har vi inte funnit belägg för i vår studie. Studiecirkeln kan i och för sig ses som en mötesplats men endast med deltagare från den egna etniska eller religiösa gruppen. Vi menar att en integration i ett samhälle förut- sätter åtminstone ett minimum av kontakt mellan olika grupper. Talet om att den segregerade cirkeln kan ses som ett led i en integrationsprocess betraktar vi till största delen som retorik. Det finns inget i vår studie som talar för att det skulle förhålla sig på det sättet. Som vi diskuterat har vi svårt att se att folkbild- ningen genom att fungera som mötesplatser skulle kunna lösa strukturella problem såsom arbetslöshet, bostadssegregation etc. Det är väl heller knappast troligt att man ser en studiecirkel med enbart svenskfödda deltagare som ett led i en integrationsprocess. Om man tar NBV:s studiecirkel som exempel har den pågått och kvinnorna deltog även innan det i en annan studiecirkelverksamhet. För dessa kvinnor är det svårt att se att cirkeln haft någon betydelse ur ett integrationsperspektiv med reger- ingens förståelse av begreppet. Kvinnorna har mått bra av att träffas och umgås i studiecirkeln men det är mycket tveksamt om det haft någon betydelse för en integrationsprocess. Kvinnornas kontakter med svenskar och det svenska samhället är i princip obefintliga. I denna studiecirkels innehåll finns inte heller något som är ämnat att stärka kvinnornas identitet på något speciellt sätt som är fallet i en del av de andra cirklarna. De deltar i studiecirkeln p.g.a. sin roll som invandrarkvinnor. Denna identitet stärks säkerligen genom deltagandet men det är en identitet som i mångt och mycket är förknippad med marginalisering och social exkludering. I de studiecirklar som drevs av ABF och muslimska kultur- föreningen handlade det mer om att stärka självkänslan och den muslimska identiteten. Detta kan kanske bli den plattform utifrån vilken man kan gå vidare och utveckla sina kontakter med det svenska samhället. Likaså den chilenska fören- ingen har ambitioner att deras verksamhet tillsammans med SV ska stärka deltagarnas känsla av tillhörighet och identitet. Man vill skapa en känsla av solidaritet med omvärlden. På så sätt ser man det också som ett integrationsarbete. Båda dessa cirklar vill i förläng- ningen göra något för det omgivande samhället. Vilka än intentionerna är med dessa studiecirklar och hur man än talar om dem som ett led i en integrationsprocess har vi svårt att finna att det förhåller sig så om vi med integration avser förhåll- anden på en strukturell nivå. Vi menar att det inte heller kan vara folkbildningens roll att verka på den nivån. En alternativ tolkning är att gränserna gentemot de Andra, dvs. svenskfödda personer, snarare förstärks i de segregerade studiecirklarna. Studiecirklarna är positiva för de enskilda deltagarna utifrån ett socialt perspektiv men tycks inte främja den strukturella integrationen för kollektiv- et. Liknande resultat återfinns i tidigare forskning.128 Trots detta är cirklarna viktiga och värdefulla för den enskilde. Kanske är de den enda möjligheten att i organiserad form träffas och diskutera sin situation. Vad det i förlängningen leder till kan vi inte förutsäga. Folkbildningen är bra på att skapa mötesplatser för människor där de kan träffas under fria former och utveckla sina egna och gruppens intressen. Denna möjlighet gäller alla, men i invandrar- deltagarnas fall skall dessa mötesplatser fylla ytterligare en funktion nämligen främja integrationen. Frågan man kan ställa sig är varför och hur detta ska bli möjligt. Vad är det som gör att denna integra- tionsaspekt inte påtalas för alla, dvs. även för svenskfödda, på samma sätt? En tänkbar tolkning är att integration i detta samman- hang mer handlar om anpassning till det svenska, att mötes- platserna kan användas till att förmedla svenska tankar och värder- ingar. Vad som dock inte går att bortse från är att folkbildningen 128 , , , 1996. också har en mer normativ roll som innebär att man ska föra vidare de demokratiska värderingarna. I fyra av de fem studiecirklarna var deltagarna rekryterade utifrån att de var bosatta i det område där invandrarföreningen eller studieförbundet bedrev verksamhet. Dessa cirklar, åtminstone tre av dem, var också avsedda att på ett eller annat sätt förbättra situa- tionen i bostadsområdet. Det handlar här om fyra s.k. utsatta bostadsområden. Tre av dem är förorter medan en är mer centralt belägen. Det är områden med en hög andel invandrare eller ut- tryckt på ett annat sätt; svensk-glesa områden129. De svenskar som bor i området uppfattas inte som den normale som en intervjuad uttryckte det. Det är oftast svenskar med stora sociala problem i form av exempelvis missbruk eller kriminalitet. Det finns en intressant skillnad mellan de invandrardeltagare som deltog i de integrerade cirklarna och de som deltog i de segre- gerade. I de förstnämnda cirklarna deltog invandrare som var väl etablerade i det svenska samhället. De var företrädesvis akademiker och de hade en fast förankring på den svenska arbetsmarknaden. De hade ett intresse mer allmänt för olika former av vad de kallade integrationsfrågor och en vilja att försöka göra någonting för personer som hade det svårt på olika sätt i det svenska samhället. De ville i första hand stötta personer som tillhör den egna etniska gruppen, men ambitionen fanns att arbeta för invandrarkollektivet som sådant. De flesta var överens om att invandrarna i allmänhet hade en mycket svår situation i . De hade också ett intresse för sitt eget bostadsområde. Man tyckte om området och ville att förhållandena där skulle vara så bra som möjligt. Detta var dock inte det primära motivet för att delta i studiecirkeln utan innehållet eller ämnet var viktigare. De deltog för att de hade ett genuint intresse för det som diskuterades i cirkeln. I båda cirklarna hade ämnesinnehållet en koppling till invandra- res situation i samhället på olika sätt. I det ena fallet handlade det om en antidiskrimineringscirkel där man arbetade aktivt för att stötta människor som på olika sätt utsatts för diskriminerande handlingar. Deltagarna i denna cirkel menade att genom att undan- 129 , 2001. röja diskriminering kan invandrares situation på arbetsmarkanden förbättras. Den andra cirkeln var inriktad på religionsdialog. Där menade man att genom att öka förståelsen för varandras utgångs- lägen vad gäller religion och tradition ökar man möjligheten till ett integrerat samhälle. I dessa cirklar var således intresset för integra- tion som företeelse stort. Det är dock intressant att notera att ämnet var så betydelsefullt i dessa cirklar och det som var den driv- ande kraften. Generellt kan man säga att invandrardeltagarna var kritiska till statsmakternas insatser när det gäller integrationssträvandena. Stat- en borde kunna göra mer för att förbättra villkoren för invandrare i , menade man. Det var en uppfattning som delades av de intervjuade svenskfödda deltagarna. Det var inte bara statsmakterna de var kritiska till utan också hur integrationspolitiken tillämpades inom olika samhällsområden. Mycket fungerade dåligt på grund av människors attityder och fördomar gentemot invandrare. Det finns en lagstiftning eller policy men den fungerar inte i realiteten, var den allmänna uppfattningen. Denna åsikt finns även diskuterad i Integrationsrapporten från 2002.130 I de segregerade cirklarna deltog invandrare som i hög grad stod utanför det svenska samhället.131 Det var personer som kan betrakt- as som socialt exkluderade. Här var de flesta arbetslösa eller stude- rade svenska och deras situation kan betraktas som segregerad på flera olika områden. De hade i hög grad samma inställning själva. De såg sig som invandrare exkluderade från det svenska samhälls- livet. När det gäller deltagandet i de studerade cirklarna kom initia- tivet i två av dem från invandrarna själva eller från deras förening. Detta gällde de cirklar som drevs tillsammans med SV och ABF. Det fanns ett behov som de ville få tillgodosett och därför startades studiecirkeln. Det var behov som delvis var relaterade till deras situation i det bostadsområde de bodde i. Genom studiecirkeln kan gruppen och individen få sina särbehov tillfredställda. Man skulle kunna likna detta med den situation som förelåg från början med de stora folkrörelserna. Här fanns ett sorts ideal om att drivkraften skulle komma inifrån gruppen själv.132 130Integrationsverket, 2002. 131Ett undantag utgjordes av medlemmarna i den chilenska kulturföreningen där flera exem- pelvis hade arbete. 132Andersson, Laginder, , 1996, s. 171. I en sådan tolkning likställer man invandrarföreningarna med exempelvis . Om man gör det faller ett sådant resonemang som vissa forskare för när man menar att det inte finns några politiska grupper som arbetar för att förbättra de socialt exkluderade invandrarnas situation.133 Man borde istället kunna betrakta invandrarföreningarnas verksamhet som ett empowerment- arbete, som en potentiell maktfaktor i samhället som arbetar för den egna gruppens behov som exempelvis arbetarrörelsen gjort. Det mångfaldiga samhället ser annorlunda ut än samhället gjorde , därför är det kanske också naturligt att männi- skor formerar sig utifrån andra kriterier . Problemet med detta resonemang är att den verksamhet vi talar om drivs i studieförbundens regi. De olika studieförbunden har sin ideologi och sina värderingar som man vill nå ut med. Det är inte säkert att det är värderingar som helt och fullt delas av invandrar- föreningarna. Flera av de intervjuade var inte heller medvetna om att det fanns ett studieförbund bakom cirkeln. De såg den som en naturlig del i invandrarföreningens verksamhet. Frågan vi ställer oss är; vilken funktion fyller studieförbunden här? Ett sätt att tolka det är att studieförbunden endast blir transportörer av statens pengar, en i mångas tycken oväsentlig mellanhand. Vi menar dock inte att det inte handlar om folkbildning, för det gör i högsta grad. Det handlar om en folkbildning för att stärka den egna gruppen och också i viss mån det område man bor i. På detta sätt har folkbild- ningen alltid arbetat, dvs. genom att stärka olika gruppers särart, att mobilisera den egna gruppen för att få en bättre livssituation. På det sättet skiljer sig inte samarbetet mellan studieförbunden och invandrarföreningarna från tidigare sätt att arbeta inom folkbild- ningen. Nackdelen med att arbeta utifrån särarter är att det i detta sammanhang kan försvåra ett mobiliserande av hela invandrar- kollektivet eller den panetniska solidariteten. Det finns bland flera av de intervjuade en sådan ambition men studieförbundens sam- arbete med olika etniska föreningar blir här ett hinder eller kan leda till splittring. Splittringen blir synlig både inom invandrarkollek- tivet och i förhållande till de svenskfödda. Denna situation upplevs som ett problem såväl inom studieförbunden som inom invandrar- föreningarna. 133 Se exempelvis , 2002. Det egna området är naturligtvis viktigt för de boende. Här har man sin familj och sina vänner. Bostadsområdet upplevs som ett samhälle i samhället, och i viss mån som övergivit av de officiella myndigheterna. Man måste själv verka för att förbättra situationen för de boende i bostadsområdet. Intresset för det egna bostads- området ansågs i den förra SUFO-utvärderingen vara lågt bland invandrardeltagarna och högre bland svenskfödda deltagare. Denna tendens kan vi inte se i vår studie. I tidigare forskning sägs att Betydelsen för lokalsamhället kan sökas i den gemenskap, stöd och växande som kommer ur verksamheten.134 Detta är ett påstående som vi menar fortfarande äger sin giltighet. Man vill ge den egna gruppen en trygghet och en möjlighet att navigera i en tuff värld. Det tycks finnas tankar om att gruppen är hotad på olika sätt och för att bättre klara sin situation behöver man gemenskapen och det stöd man kan få där. Staten eller kommunen kan inte längre hjälpa gruppen att få en bättre situation. Man måste ta saken i egna händer. Den offentliga nedrustningen av välfärden har inneburit att både studieförbund och invandrarfören- ingar upplever att man tagit över delar av ansvaret. Exempelvis har nedrustningen, enligt de intervjuade, inom skolans ram lett till att studieförbund och invandrarföreningar tillsammans driver verksam- het såsom läxläsning och fritidsaktiviteter. I de segregerade studie- cirklarna finns det egna bostadsområdet och villkoren där alltid närvarande. Det är den kontext vari behov och önskemål uppstår. Cirkeln med svensk ledare har också deltagare som kan betraktas som socialt exkluderade. Här är dock relationen till cirkeln annor- lunda. Den skiljer sig vad gäller både cirkelns uppkomst och dess innehåll. Cirkeln startade inte utifrån ett behov som kvinnorna hade, åtminstone inte om man utgår från cirklarnas innehåll, utan mer som ett humanitärt projekt från NBV:s sida. Innehållet fokus- erar inte heller på något specifikt behov från kvinnornas sida. Det är en matlagningscirkel och dessa kvinnor, husmödrar , kan redan laga mat. Denna cirkel är inte heller som de andra två kopplad till något speciellt bostadsområde. Här bygger gemenskapen snarare på att alla deltagare kommer från samma land. Det man kan samlas kring är de gemensamma erfarenheter man har från hemlandet och från sin tid i . Dessa kvinnor var vana 134 , , , 1996, s. 155. Utsatt folkbildning SOU 2003:108 studiecirkeldeltagare då de deltagit under i NBV:s verksamhet. Den folkbildande verksamhet som finns i de svårt utsatta bostadsområdena har till syfte antingen att stärka olika grupper eller att stärka lokalsamhället som sådant eller kanske både ock. Det är en verksamhet som betyder mycket för de enskilda person- erna som deltar, men frågan är vilken roll den spelar sett ur ett vidare samhällsperspektiv. Kan det vara så att folkbildningsverk- samheten snarare konserverar den situation som råder i dessa områden? Bygger man helt enkelt upp murar som blir än mer svår- forcerade för dem som vill ta sig in eller dem som vill ta sig ut? Eller är det kanske så att verksamheten i de utsatta områdena kan ses som en grund för ett politiskt arbete bland invandrarförening- arna, ett avstamp ifrån vilket man kan föra kampen för den egna gruppens rättigheter vidare? I så fall skulle det finnas stora likheter med tidigare folkbildning och de stora folkrörelserna. Det finns dock en skillnad här och det är den problematiska frågan om representation. Arbetarna hade sitt eget studieförbund, nykteristerna sitt etc. Invandrarna saknar ett eget studieförbund och det kanske inte heller är en bra lösning. Som vi påtalat ett flertal gånger tidigare är inte invandrargruppen en homogen grupp, men var nykteristerna det? Vad man har gemensamt är att man invandrat (de flesta av dem) till och de specifika problem som är förknippade med att inte dela ursprung, tradition och exempelvis hemspråk med majoritetsbefolkningen. Vad invandrar- gruppen saknar, och som medlemmarna i folkrörelserna oftast hade, är gemensamma värderingar, intressen och övertygelser.135 Invandrarkollektivet kan inte heller betraktas om en makt- faktor i samhället som exempelvis arbetarrörelsen gjorde. Relationen mellan invandrarföreningarna och studieförbunden är i vissa fall komplex och ibland problemfylld. Detta har delvis tidigare berörts. I vissa fall är invandrarföreningarna medlemsorganisationer i studieförbunden och ibland inte. Vi uppfattar att det i det senare fallet blir komplicerat. Svårigheterna kan delvis förklaras med att studieförbunden i dessa fall oftast saknar en tydlig praxis i sam- arbetet med invandrarföreningarna. Det kan finnas en policy men 135 , 2001.