sou · GRB3107 · 2004-01-01 00:00:00 — medföra lidande eller obehag för djuren skall också godkännas från etisk synpunkt av en djurförsöks- etisk nämnd innan aveln på- Denna lag träder i kraft den De ändringar som här föreslås har utformats i enlighet med de förslag till författnings- ändringar som utredningen har föreslagit i sitt delbetänkande, Etisk prövning av djurförsök (SOU 2002:86). förordning om ändring i djurskyddsförordningen (1988:539) Härigenom föreskrivs i fråga om djurskyddsförordningen (1988:539) att 28 29 §§ skall ha följande lydelse. Det är förbjudet att tillföra djur hormoner eller andra ämnen för att påverka djurets egenskaper i annat syfte än att förebygga, påvisa, bota eller lindra sjukdom eller sjukdomssymtom. Första stycket gäller inte om ämnen som omfattas av lagen användningen av ett försöksdjur (1985:295) om foder. har godkänts av en djurförsöks- inte ämnen som omfattas av för särskilt fall medge undantag lagen (1985:295) om foder. från första stycket. villkor för eller förbud mot att eller andra ämnen för att påverka meddela föreskrifter om undantag eller för särskilt fall medge undantag från första stycket av- seende andra djur än försöksdjur. med sådan inriktning att föreskrifter om förbud mot eller den kan medföra lidande för villkor för avel med sådan inrikt- djuren är förbjuden. ning att den kan påverka djurets Första stycket gäller inte avel med försöksdjur om aveln är med sådan inriktning att 1Senaste lydelse 1991:1455. 2Senaste lydelse 1992:29. den kan medföra lidande för djuret är förbjuden. Närmare föreskrifter om förbudet meddelas av . får meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot avel med sådan inriktning av den kan på- verka djurets naturliga beteende. får även meddela föreskrifter om villkor för eller förbud mot avel med sådan inriktning den kan medföra lidande eller obehag för försöksdjuret eller påverka för- söksdjurets naturliga beteende. Denna förordning träder i kraft den 1Utredningens uppdrag och arbete Regeringen beslutade om utredningens uppdrag genom kommittédirektiv (dir. 1999:103), bilaga 1. Enligt direktivet skall utredningen göra en översyn över förutsättningarna för den djurförsöksetiska prövningen. I upp- draget ingår bl.a. att analysera de etiska bedömningsgrunder som tillämpas, att överväga förbättringar av prövningen och att som en jämförelse kartlägga de etiska bedömningsgrunder som används vid djurförsöksetiska prövningar i andra länder. I uppdraget ingår också att särskilt belysa de etiska frågor som kan uppkomma i samband med användning av genetiskt modifierade djur och andra metoder inom bioteknologin som är av betydelse i sammanhanget, t.ex. kloning av djur. I sitt arbete skall utredningen utgå från den existerande djur- skyddslagstiftningen och det bakgrundsmaterial som finns i betänkandet (SOU 1998:75). Eventuella förslag till förbättringar skall göras inom ramen för det prövningssystem som tillämpas. Utredningen skall vidare samråda med berörda myndigheter och organisationer. Under utredningens arbete kom in med en skrivelse till den Djurförsöksetiska utredningen. I skrivelsen poängterade att ansök- ningarna till de djurförsöksetiska nämnderna om att få framställa och använda genetiskt modifierade djur har ökat kraftigt . Mot bakgrund av det ökande antalet ansökningar om att få framställa och använda genetiskt modifierade djur beslutade rege- ringen om ett tilläggsdirektiv till utredningen, (dir. 2001:80), bilaga 2. Enligt tilläggsdirektivet skall utredningen utöver sitt ursprung- liga uppdrag även beskriva verksamheten med framställning av Utredningens uppdrag och arbete genetiskt modifierade djur och om möjligt utreda i vilken om- fattning som genetiskt modifierade djur är utsatta för lidande. Utredningen skall vidare bedöma om nuvarande bestämmelser är tillräckliga för att säkerställa djurskyddet som forsk- ningens behov kan tillgodoses. Vid behov skall utredningen ge förslag till ändrade eller till nya bestämmelser på området. I uppdraget ingår att bedöma behovet av ytterligare statistiska upp- gifter om framställning och användning av genetiskt modifierade djur och att vid behov föreslå åtgärder för att minimera det lidande som genetiskt modifierade djur kan vara utsatta för. Med hänsyn till att tilläggsuppdraget i sin helhet gäller verksamhet med genteknik på djur har utredningen först redovisat de allmänna övervägandena om förutsättningarna för den djur- försöksetiska prövningen. Dessa delar i utredningsuppdraget har redovisats till regeringen genom delbetänkandet (SOU 2002:86). Delbetänkandet överlämnades till regeringen . De delar i utredningsuppdragen som rör genteknik och bio- teknik på djur redovisas i detta slutbetänkande. För att få en bild av den verksamhet med genetiskt modifierade djur som bedrivs i har utredningen i samarbete med genomfört en enkätundersökning. Enkät- undersökningen riktar sig till samtliga inrättningar i som enligt uppgifter från tillsynsmyndigheterna på området hade tillstånd för verksamhet med genetiskt modifierade djur. Enkätens utformning har diskuterats med utredningens diskus- sionsgrupp. Diskussionsgruppen består av personer med särskild kompetens inom området djurförsök. Gruppen har utredningen knutit till sig för att få synpunkter, råd och möjlighet att diskutera de frågor som utredningsuppdraget omfattar. Gruppen sattes samman i utred- ningsarbetets inledande skede och den består av representanter för , Djurskyddet (tidigare ), Förbundet , Föreningarna Djurens Vänners , Lunds uni- versitet, , , , , univer- sitet och . Utredningens uppdrag och arbete Utredningen har utöver diskussionerna avseende enkätens utformning haft särskilda möten med diskussionsgruppen för att diskutera bl.a.: Vad som ryms inom begreppet genteknik och bioteknologiska metoder på djur, hur genetiskt modifierade djur framställs, om det finns behov av särskilda bestämmelser för genetiskt modifierade djur eller för djur som utsätts för andra bio- teknologiska metoder, och eventuella förslag till bestämmelser. Diskussionsgruppen har även lämnat synpunkter på och diskuterat de deskriptiva delarna och förslagen i utredningens betänkande samt lämnat förslag på kontaktpersoner som har särskilda kunskaper om lidande och obehag hos djur. De personer som diskussionsgruppen har föreslagit har bjudits in till ett särskilt möte med utredningen för att diskutera lidande och obehag hos genetiskt modifierade djur. De har lämnat syn- punkter på det kapitel i utredningens betänkande som innehåller en redogörelse för hur genetiskt modifierade djur mår och även bidragit med synpunkter på utvärderingen av utredningens enkät- undersökning om verksamhet med genetiskt modifierade djur. Utredningen har haft kontakter med forskare som är aktiva inom verksamheter med genetiskt modifierade djur och andra när- liggande områden, t.ex. genetiker och forskare som arbetar med transplantationer mellan olika djurarter. Några av forskarna har under hand tagit del av utkast till delar av betänkandet för att granska och komma med synpunkter på materialet. Utredningen har deltagit i konferensen av djur – varför och hur? Konferensen arrangerades av i samarbete med ett antal andra myndigheter och organisationer. Sekreteraren har deltagit i planeringsarbetet inför konferensen. Utredningens sekreterare har deltagit i hearing , om innebörden av etiska hänsyn beträffande verksamhet med genetiskt modifierade djur i djur- skyddslagstiftningen respektive och därtill hörande förordningar. Sekreteraren har även deltagit i Centrala försöksdjursnämndens fortbildningsseminarium; Transgena djur ur djurskyddssyn- Utredningens uppdrag och arbete punkt, , i Kungliga Skogs- och lantbruks- sammankomst för att överlägga Tro och vetande om husdjurens välfärd, och i Djurskydds- forums seminarium om alternativa metoder till djurförsök. Sekreteraren har även gjort ett studiebesök på Karo- linska institutets centrum för framställning av genetiskt modi- fierade djur. Utredningen har under arbetet samrått med , , , Fiskeri- verket, , Kemikalieinspektionen, Livsmedels- verket, , , för regelgranskning samt . 2Gentekniska och biotekniska ingrepp på djur I utredningens uppdrag ingår bl.a. att särskilt belysa de etiska frågor som kan uppkomma i samband med användning av genetiskt modifierade djur och andra metoder inom bioteknologin som är av betydelse i sammanhanget, t.ex. kloning av djur. Men vad avses då med bioteknik och genteknik och vilka bioteknologiska metoder, förutom kloning, är av intresse i sammanhanget? Biotekniska metoder på djur är användning av celler, vävnader eller beståndsdelar av celler från djur i syfte att framställa eller förändra olika produkter. Det är svårt att avgränsa och ge en entydig definition av termen bioteknik. Av den utredning som tillsattes av regeringen för att utreda bioteknikens möjligheter och risker (dir. 1997:120) – den s.k. – definieras bioteknik som ett samlings- begrepp för användning av mikro-, cell- och molekylärbiologiska metoder för olika tekniska ändamål (SOU 2000:103 s. 14). Bioteknik kan också beskrivas som användning eller utveckling av tekniker som använder organismer eller delar av organismer för att producera eller förbättra varor eller tjänster eller som en syntes av biokemi, mikrobiologi och processteknologi i syfte att tekniskt utnyttja egenskaper hos mikroorganismer, cell- och vävnads- kulturer eller beståndsdelar av celler (se t.ex. prop. 1993/94:198, s. 14 och bet. 1989/90:JoU9, s. 8). Med enklare ord kan bioteknik sägas vara att genom olika tekniska metoder utnyttja mikroorganismer, växtceller, djurceller, människoceller eller beståndsdelar av celler för att framställa eller Gentekniska och bioteknologiska ingrepp på djur förändra olika produkter eller tjänster. När jag i det här be- tänkandet använder ordet bioteknik är det i denna betydelse jag använder termen. Med en sådan definition av bioteknik avses således med biotekniska metoder på djur användning av celler, vävnader eller beståndsdelar av celler från djur i syfte att framställa eller förändra olika produkter. Bioteknik tillämpas inom ett stort antal områden, bl.a. inom jordbruket, skogsbruket, livsmedelsframställningen, hälso- och sjukvården samt miljövården. Med bioteknik kan man framställa t.ex. livsmedel, läkemedel, vacciner, diagnostiska preparat och kemikalier. Bioteknik används också för forskningsändamål. Tek- niken kan också användas för att tillverka mycket känsliga mät- instrument (biosensorer), för att producera bioenergi, för att bryta ned avfall och miljöföroreningar, för att utvinna metaller och för att få fram härdigare växtsorter eller mer produktiva och friska djur (SOU 2000:103, s. 15–20). Bioteknik är faktiskt av relativt gammalt datum. Vi har använt oss av den, t.ex. vid framställning av filmjölk, ost, öl och vin. upptäckte man att det som fick produkterna att surna eller jäsa var levande organismer (svampar och bakterier). Enligt är förväntningarna på den moderna biotekniken mycket höga. Kommittén gör bedömningen att tek- niken har varit mest framgångsrik inom hälso- och sjuk- vården. Den fortsatta utvecklingen på det området väntas mer eller mindre innebära en revolution med nya och bättre möjligheter att diagnostisera, bota och förebygga flera olika sjukdomar. Det som tidigare ansågs som omöjligt är fullt möjligt och i vissa fall ren rutin. Med hjälp av bioteknik i kombination med andra tekniker såsom t.ex. immunteknik, cell- och vävnadsodlingsteknik och genteknik kan t.ex. gener flyttas mellan arter och organ transplanteras från en art till en annan. Djur kan klonas och nya vävnader kan tillverkas med s.k. stamceller från den egna kroppen. Gentekniska och bioteknologiska ingrepp på djur Genteknik är metoder för att undersöka eller ändra en organisms ärftliga material. Termen bioteknik är bredare än termen genteknik. Genteknik är endast en av många olika metoder som används inom biotekniken. Liksom begreppet bioteknik är termen genteknik inte helt entydig. Begreppet genteknik omfattar ett flertal olika cellulära och molekylära tekniker såsom t.ex. hybrid-DNA-teknik och cellfusionsteknik. Gemensamt för teknikerna är dock att de alla avser att åstadkomma förändringar i arvsanlagen hos en organism. En vanlig definition av begreppet är därför metoder för att undersöka eller ändra en organisms ärftliga material (se t.ex. prop. 1993/94:198, s. 14 och SOU 1992:82, s. 13). Med hjälp av genteknik kan man göra en mängd olika saker, bl.a. framställa DNA på konstgjord väg, mångfaldiga genetiskt material, isolera och analysera enskilda arvsanlag (gener), ändra deras genetiska kod, föra över gener från en individ, ras eller art till en annan, samt framställa olika ämnen och produkter som t.ex. proteiner, vaccin-, diagnos- och läkemedelskomponenter. Eftersom tekniken gör det möjligt att föra över enskilda gener från en organism till en annan kan en organism utrustas med en kombination av anlag – och därmed även egenskaper – som inte förekommer normalt i naturen. Detta innebär något nytt i jäm- förelse med tidigare tekniker för att förändra arvsmassan hos levande organismer. Gentekniken har många olika tillämpningsområden. Den an- vänds såväl inom forskningen som inom den biotekniska industrin och i viss mån även inom jordbruket och miljövården. I de båda senare sektorerna kan tekniken användas för att förbättra kvaliteten på växter och för att få fram nya, effektivare, billigare och från användnings- och miljösynpunkt säkrare produkter. Tekniken kan t.ex. användas för nedbrytning av oljespill och avfall samt för utvinning av metall ur slagghögar. Inom den medicinska forskningen har den visat sig vara ett användbart redskap. Tekniken används där för att analysera och studera normala livsprocesser och effekterna av olika genetiska förändringar hos människor, djur och växter samt som ett medel för att hitta orsaker till en rad olika sjukdomar. Gentekniska och bioteknologiska ingrepp på djur också som ett diagnostiskt redskap och för att finna och testa botemedel och vacciner. Tekniken har ökat möjligheterna att förbättra existerande mediciner och vacciner och att göra våra läkemedel effektivare, renare, mer individuellt anpassade och säkrare (SOU 2000:103, s. 13 och 15). Genteknik kan även användas för att identifiera personer i olika sammanhang, t.ex. i utredningar om brott. 2.3Användning av genteknik och bioteknik på djur Vad jag har kunnat fastställa finns i huvudsak följande biotekniska och gentekniska tillämpningar på djur. Användning av celler från levande eller döda djur i syfte att analysera cellerna, klona cellerna, framställa biologiska ämnen med cellerna eller att använda cellerna för diagnostiska eller terapeutiska ändamål. Mångfaldigande av djur. Användning av levande djur för att analysera geners samspel i en levande organism. Användning av celler, vävnader eller organ från djur för transplantationsändamål. Användning av levande djur för antikroppsframställning. Enligt min mening är samtliga tillämpningar av intresse om man vill få en helhetsbild av vad biotekniken och gentekniken faktiskt handlar om för djurens del. De olika tillämpningarna som finns listade här finns närmare beskrivna i kap. 3–5. Konsekvenserna för djuren varierar kraftigt mellan olika tillämp- ningar. De spänner över ett brett spektrum. Spektrumet innehåller allt från att t.ex. ta celler och/eller vävnader från redan avlivade djur till att föda upp djur som har fått sin genetiska konstitution förändrad. Förändringen kan t.ex. leda till att djuren insjuknar i allvarliga sjukdomar eller får sådana fysiologiska störningar eller defekter att de spontant aborteras eller dör i tidig ålder. Enligt min mening är därför vissa användningar av bioteknik och genteknik mer tankeväckande ur etisk synvinkel än andra användningar av teknikerna. Etiska aspekter av användning av bioteknik och gen- teknik tar jag upp i kap. 12. Gentekniska och bioteknologiska ingrepp på djur 2.4En kort introduktion till cellernas och genernas värld En organism är uppbyggd av olika typer av celler. Människans och de andra däggdjurens celler härrör från en enda gemensam stamcell; den befruktade äggcellen (zygot). Genom delning av denna cell så att den blir till 2, 4, 8, 16 celler osv. möjliggörs en flercellig organisms tillväxt. Den befruktade äggcellen kan ge upphov till en organisms samtliga olika celltyper, inklusive fosterhinna och moderkaka. Den är s.k. totipotent. Förmågan att ge upphov till samtliga celltyper behålls dock hos människan och de andra däggdjuren endast under de allra första celldelningarna i embryots utveckling (till dess att embryot består av ett knappt tiotal celler). Under den fasen kan varje enskild cell i embryot ge upphov till en fullständig individ. Efter perioden förlorar dock stamcellerna förmågan att bilda fosterhinna och moderkaka, vilket också leder till att varje enskild cell kan ge upphov till en egen individ. Under embryots fortsatta utveckling sker en begynnande specialisering av stam- cellerna. Vissa av stamcellerna behåller sin förmåga att utvecklas till olika celltyper. De är s.k. pluripotenta. Andra stamceller går vidare i mognadsprocessen och specialiserar sig mer och mer och utgör de skilda, specialiserade celltyper, t.ex. hudceller, nervceller, hjärnceller och leverceller, som organismens olika vävnader och organ byggs upp av. I princip finns en cellkärna i varje cell hos högre stående organismer som människor och de andra däggdjuren. I cellkärnan finns kromosomerna som i sin tur innehåller arvsanlagen (generna). Hela batteriet av gener som en organism förfogar över kallas genom. Varje levande cell förvaltar en för arten given uppsättning kromosomer och gener. Hos däggdjur uppträder kromosomerna i par. Människan har t.ex. ca 30 000 gener organiserade i 23 par kromosomer medan en organism som t.ex. en enkel bakterie kan ha ca 3 000 gener organiserad i en enda kromosom. Generna finns i princip i en identisk upplaga i organismens alla celler. Vad som skiljer olika celltyper från varandra är i huvudsak vilka gener i cellen som är aktiva. En kromosom består i huvudsak av en enda hel DNA-molekyl och en gen är endast ett litet avsnitt av denna molekyl. DNA-molekylen består av deoxiribonukleinsyra (DNA). Mole- kylen är uppbyggd av tusentals enheter (nukleotider). Gentekniska och bioteknologiska ingrepp på djur na är kopplade till varandra i två långa kedjor som binds samman med varandra med hjälp av vätebindningar så att det bildas en dubbelspiral. Det finns fyra olika typer av nukleotider som har olika kvävebaser; adenin (A), tymin (T), guanin (G) eller cytosin (C). Vätebindningar bildas endast mellan adenin och tymin samt mellan guanin och cytosin, vilket innebär att nukleotiderna alltid kopplas till varandra på ett i viss mån förutbestämt sätt, A–T och G–C. Två med vätebindningar sammanbundna nukleotider kallas för baspar. Gener är olika långa sekvenser i DNA-molekylens nukleotid- kedjor och de består av allt ifrån tusen till många tusen baser. Varje gen är en informationsenhet som fyller en bestämd uppgift och varje gen har sin bestämda plats (locus) i en kromosom. En gen kan förekomma i flera varianter (alleler). Ett exempel på när det finns flera varianter av en gen är arvsanlaget för ögonfärg hos människa som kan vara kodande för brun ögonfärg eller blå ögonfärg. Hos däggdjur finns två kopior av varje kromosom, med undan- tag för könscellerna som endast har en kopia av kromosomen. En individ har därför totalt sett plats för två varianter av en och samma gen, en i vardera kromosom. De olika varianterna av en gen kan antingen vara dominanta (t.ex. brun ögonfärg) eller recessiva (t.ex. blå ögonfärg). En organisms DNA kan sägas vara nyckeln till dess liv. DNA:t bildar nämligen en minnesbank med alla de data som behövs för att bygga upp, underhålla och serva organismen under hela dess levnad. Informationen består bl.a. i instruktioner för hur orga- nismen under sin levnad skall ersätta gamla och förbrukade celler med nya celler och hur de proteiner som organismen behöver för att fungera skall framställas. Enkelt uttryckt har alla levande varelser samma genetiska alfabet (genetiska kod). De har en gemensam struktur för hur basparen formeras. Det som skiljer olika organismer åt är i grunden endast basernas antal och i vilken ordning de finns i DNA-kedjorna. Eftersom det genetiska alfabetet är gemensamt kan den infor- mation som DNA innehåller föras över från en organism till en annan och tillgodogöras av den mottagande organismen. En bak- terie till vilken man överfört en gen från t.ex. en människa kan således uppfatta informationen i den överförda genen och börja utföra de procedurer som det mänskliga DNA:t innehåller instruk- tionerna för. Det gemensamma alfabetet är det som gör gentek- niken möjlig att använda. Gentekniska och bioteknologiska ingrepp på djur Överföringen av information från en generation celler till en annan sker normalt genom celldelning. Inför en celldelning startar en kopieringsprocess (duplikation eller replikation) som ger upphov till en identisk kopia av DNA-molekylen. DNA:t delas sedan så att ursprungscellen behåller hälften av DNA-mängden och den nya cellen får resten. Den nya cellen får på så sätt samma DNA-mängd och samma kromosomantal som ursprungscellen. Genom könscellerna (ägg och spermier) kan den genetiska infor- mationen hos en organism föras över till en ny generation. Köns- cellerna har till skillnad från övriga celler hos organismen, som tidigare nämnts, endast en kopia av en kromosom vardera. Det är först när könscellerna smälter samman som de jämna kromosom- paren uppstår. I ett kromosompar härrör således en kromosom från honans äggcell och den andra från hanens spermie. När den befruktade äggcellen delar sig följer de nybildade kromosomparen med till varje ny cell. När fortplantningen sker via könsceller sker således en omgruppering av arvsanlagen. Omgrupperingen sker mer eller mindre slumpmässigt och detta ger möjlighet till ett mycket stort antal nykombinationer av anlagspar. Antalet kom- binationsmöjligheter är så stort att sannolikheten för att två individer (som inte är enäggstvillingar) någonsin har varit eller kommer att bli exakt lika är praktiskt taget obefintlig. Nedärvningen av arvsanlag följer vissa lagar. Dessa lagar upp- täcktes av den österrikiska munken som formulerade de s.k. Mendelska lagarna som bildat grunden för vår ärftlighetsforskning. Exemplet med brun respektive blå ögon- färg är ett välkänt exempel som ofta används för att illustrera hur nedärvning av anlag fungerar. Dominanta anlag brukar betecknas med stor bokstav. I fallet med ögonfärg betecknas anlaget brun ögonfärg med stort B eftersom brun ögonfärg är dominant över blå ögonfärg. Det recessiva anlaget, i det här fallet blå ögonfärg, betecknas med litet b. En ärftligt betingad dominant egenskap överförs till hälften av avkommorna om anlagsbäraren har uppsättningen . Om en moder t.ex. har bruna ögon (Bb) och en fader blå (bb) kommer av barnen att få bruna ögon. Gentekniska och bioteknologiska ingrepp på djur Ett anlag kan vara fullständigt dominant så att de egenskaper som Bb ger upphov till inte kan skiljas från dem som BB ger upphov till. Ett anlag kan också vara ofullständigt dominant (ha s.k. nedsatt penetrens) så att de egenskaper som Bb ger upphov till kan skiljas från dem som BB ger upphov till, varvid Bb blir mer lik BB än bb. Den könliga fortplantningen med hanar och honor, spermier och äggceller finns inte hos de enklaste livsformerna. Bakterier t.ex. förökar sig helt enkelt genom delning. 3Användning av celler från levande eller döda djur Här är det fråga om att ta celler från levande eller döda djur och odla dem i cellkulturer. Celler från djur i cellkultur kan användas för att: studera och analysera genernas uppbyggnad och funktion, studera olika organismers normala livsprocesser och avvikelser från dem, framställa olika ämnen som kan användas för produktion av olika substanser, diagnostisera olika sjukdomar, och för