sou · GRB37d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Av dessa redovisningar framgår att antalet läkare som fick ersättning enligt lagen om läkarvårdsersättning, den s.k. natio- nella taxan uppgick 1 – Offentligt finansierad privat öppen vård 1994–2000 samt Privata läkare och sjukgymnaster i öppen vård med ersättning enligt nationell taxa 2001. Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen till 1 211. Antalet läkare som får ersättning enligt den nationella taxan varie- rar kraftigt över landet. Totalt antal läkare och antal per 1 000 invånare som fått ersättning enligt den nationella taxan 2001 Antal per 1 000 inv. Läkarna är framför allt etablerade i de största lands- tingen/regionerna. av samtliga taxeanslutna läkare är verksamma hos tre av huvudmännen (, och ). Ställt i relation till invånarantalet varierar utbudet av läkare mycket mellan olika delar av landet, från 0,03 läkare per SOU 2003:7 Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen 1 000 invånare () till 0,27 (). Det finns också ett antal läkare som har vårdavtal, men som har rätt att återgå till ersättning enligt den nationella taxan efter utgången av vårdavtalets giltighetstid. Av den förfrågan utred- ningen gjort till landstingen framgår att det rör sig om ca 580 sådana läkare, varav 232 st. i läns landsting. Av nedanstående tabell framgår åldersfördelningen bland de pri- vatpraktiserande läkarna. Procentuell andel privatpraktiserande läkare i olika ålders- grupper 41–50 år 51–60 år 61–67 år Som framgår av tabellen är de flesta privatpraktiserande läkarna . Det finns också ca 500 medlemmar i som är . Uppgift sak- nas emellertid om hur många av dessa som är yrkesverksamma. För att visa omfattningen av hela den offentligt finansierade privata öppna läkarvården redovisas nedan även uppgifter om verksamhet som bedrivs av läkare med vilka huvudmannen har tecknat vård- avtal. Det finns som tidigare nämnts en rörlighet mellan de olika ersättningsformerna. Efter vad utredningen erfarit har nästan alla enskilda läkare med vårdavtal gått från ersättning enligt den natio- nella taxan till ersättning enligt vårdavtal. Emellertid finns det bland vårdavtalen också sådan verksamhet som landstingen har lagt ut på entreprenad, t.ex. hela vårdcentraler. För läkare med ersätt- ning enligt vårdavtal redovisas i statistik- sammanställning antalet besök för samtliga avtal oberoende av hur Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen SOU 2003:7 många vårdgivare som omfattas av avtalet. (Denna redovisning gjordes t.o.m. .) Det totala antalet offentligt finansierade besök hos privata läkare uppgick till ca 6,6 miljoner. Dessa besök utgjorde en fjärdedel av drygt 25 miljoner läkarbesök . Antal besök hos läkare som fått ersättning enligt den nationella taxan uppgick till drygt 2,7 miljoner. Antal besök hos läkare som fått ersätt- ning enligt vårdavtal uppgick till drygt 3,9 miljoner. Antal offentligt finansierade besök hos privatläkare 1997– 2001 –8,7 –2,4 –18,0 –6,6 –1,2 –9,0 3 918 5501) 6 636 5771) –4,0 1)Varav ca 126 800 besök vid AB 2)Förändring exklusive AB 3)Uppgifter har ej insamlats Antal besök hos läkare som fått ersättning enligt den nationella taxan uppgick till ca 2,6 miljoner, en minskning med 4 pro- cent jämfört med föregående år. Totalt utbetalades till privata läkare. Av dessa uppgick den utbetalda ersättningen till läkare med ersättning enligt den nationella taxan till drygt 1,3 mil- jarder kronor. Den utbetalda ersättningen till läkare med ersättning enligt vårdavtal uppgick till ca . SOU 2003:7 Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen Utbetald ersättning (tkr) till privata läkare 1997–2001 –3,3 –16,0 –3,3 –4,7 2 814 780 1) 4 152 243 1) 1)Varav till AB 2)Förändring exklusive ersättning till AB 3)Uppgifter har ej insamlats Den utbetalda ersättningen till läkare med ersättning enligt den nationella taxan uppgick till . Det var en ökning med eller 9,2 pro- cent jämfört med föregående år. Det finns drygt 11 000 yrkesverksamma sjukgym- naster i landet (AMS – Den framtida personalförsörjningen inom vård och omsorg. Ura 2002:3). Knappt 1 600 arbetar med ersätt- ning enligt lagen om ersättning för sjukgymnastik, den s.k. natio- nella taxan. Av Landstingsförbundets statistiksammanställningar framgår att antalet sjukgymnaster som fått ersättning enligt den nationella taxan uppgick Liksom för läkarna varierar antalet sjukgymnaster som får ersätt- ning enligt den nationella taxan över landet. Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen Totalt antal sjukgymnaster och antal per 1 000 invånare som fått ersättning enligt den nationella taxan 2001 Antal per 1 000 inv. Av sjukgymnasterna är av samtliga taxeanslutna sjuk- gymnaster verksamma i samt i Västra Götalands- och . Antalet sjukgymnaster per 1 000 invånare är också högt i vissa landsting i norra . Detta är med stor sannolikhet en följd av den fria etableringsrätten som fanns inom vissa stödområden . Ställt i relation till invånarantalet varierar utbudet av sjukgymnaster från 0,05 sjuk- gymnaster per 1 000 invånare i till 0,29 i . Det finns också ett antal sjukgymnaster som har vårdavtal med , men som har rätt att återgå till ersättning enligt den SOU 2003:7 Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen nationella taxan efter utgången av vårdavtalets giltighet. Av den förfrågan utredningen gjort till landstingen framgår att det rör sig om ca 530 sådana sjukgymnaster, varav 313 st. i . Av nedanstående tabell framgår åldersfördelningen bland de pri- vatpraktiserande sjukgymnasterna. Procentuell andel privatpraktiserande sjukgymnaster i olika åldersgrupper 33–42 år 43–52 år 53–62 år Källa: Legitimerade Sjukgymnasters Riksförbunds medlemsregister Som framgår av tabellen är de privatpraktiserande sjukgymnasterna något yngre än de privatpraktiserande läkarna. De flesta sjukgym- nasterna återfinns i åldersgruppen . Av samma skäl som har redovisats när det gäller läkare, redovisas nedan även uppgifter om verksamhet som bedrivs av sjukgymnaster med vilka huvudmannen har tecknat vårdavtal. Enligt vad utredningen erfarit har i huvudsak samtliga enskilda sjukgymnaster med vårdavtal gått från ersättning enligt den natio- nella taxan till ersättning enligt vårdavtal. statistiksammanställning visar att det totala antalet besök hos offentligt finansierade privata sjukgym- naster uppgick till närmare 5,2 miljoner. Dessa besök utgjorde av närmare 9 miljoner besök hos sjukgym- naster . Antal besök hos sjukgymnaster som fått ersättning enligt den nationella taxan uppgick till drygt 3,8 miljoner . Antal besök hos sjukgymnaster som fått ersättning enligt vårdavtal uppgick till ca 1,3 miljoner. Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen Antal offentligt finansierade besök hos privata sjukgym- naster 1997–2001 –6,5 –8,4 –0,2 –4,6 1 325 0281) 5 160 7651) 0,12) –6,5 1)Varav ca 21 600 besök vid AB 2)Förändring exklusive AB 3)Uppgifter har ej insamlats Antal besök hos sjukgymnaster som fått ersättning enligt den nationella taxan uppgick till närmare 3,6 miljoner, en minskning med ca 250 000 besök eller jämfört med föregående år. Totalt utbetalades till privata sjukgymnaster. Av dessa uppgick den utbetalda ersätt- ningen till sjukgymnaster med ersättning enligt den nationella taxan till . Den utbetalda ersättningen till sjukgymnaster med ersättning enligt vårdavtal uppgick till ca . SOU 2003:7 Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen Utbetald ersättning (tkr) till privata sjukgymnaster 1997– 2001 –6,4 –3,7 1 173 0581) 5,82) 1)Varav ca till AB 2)Förändring exklusive ersättning till AB 3)Uppgifter har ej insamlats Den utbetalda ersättningen till sjukgymnaster med ersättning enligt den nationella taxan uppgick till , en ökning med eller jämfört med föregående år. Det fanns ca 7 600 yrkesverksamma tandläkare i . Av dessa var ca 4 300 offentligt verksamma och ca 3 300 privat- tandläkare. Som framgår av tabellen nedan har det har skett en successiv minskning av antalet tandläkare . Offentligt anställda respektive privata tandläkare 1999– 2001 Källa: Hälso- och sjukvårdsstatistisk årsbok 2001 samt Tandvården till (SOU 2002:53) Det är inte enbart antalet tandläkare som är av betydelse. I sam- manhanget bör nämnas att deltidsarbete är vanligt bland de offent- Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen ligt verksamma tandläkarna (tjänstetandläkare). Av Tjänstetand- läkarföreningens medlemsenkät framgår att arbetar deltid. I slutbetänkandet Tandvården till (SOU 2002:53) av utred- ningen Tandvårdsöversyn 2000, framgår att antalet tandläkare varierar över landet. Antal invånare per yrkesverksam tandläkare inom landsting och privat verksamhet fördelade efter län VG K F G U D BD C Z T N S E X I H Y W Tandläkartillgången är störst i de fyra län där tandläkarutbildning bedrivs. Antal invånare i landet per tandläkare varierar från ca 1 000 (AC) till nästan 1 600 i (W). Enligt utredningen 2000 kan god tandläkartillgång dock vara något missvisande. En ojämn spridning över länet medför ofta att tandläkartillgången i de större tätorterna är god på bekostnad av andra delar av länet. Av nedanstående tabell framgår tandläkarnas åldersfördelning. SOU 2003:7 Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen Procentuell andel tjänstetandläkare respektive privat- tandläkare i olika åldersgrupper Tjänstetandläkare, procentuell andel Privattandläkare, procentuell andel 31–40 år 41–50 år 51–60 år Källa: Tandläkarförbunds och Sveriges Privattandläkarförenings medlemsregister Som framgår av tabellen är privattandläkarkåren något äldre än tjänstetandläkarna. Det kan i och för sig vara naturligt att man arbetar inom folktandvården innan man öppnar en privat praktik. Som framgår av kapitel två kostade tandvårdsförsäkringen (inklusive administrationskostnader) . I utredningen 2000 redovisas försäkrings- ersättningen per invånare. Försäkringsersättning per invånare för- delade efter län AB Y SK G X W U VG C N D S I F K AC H Z BD E T Omfattningen av den offentligt finansierade privata vården samt tandvårdsförsäkringen Försäkringsersättningen per invånare varierar mellan och med ett genomsnittligt uttag på per invånare i landet. Högsta uttaget per invånare har (AB) medan (T) har det lägsta uttaget. Det fanns drygt 2 500 yrkesverksamma tandhygienister i (Sveriges Tandhygienistförenings medlemsregister). Av dessa var ca 1 600 anställda i landstingen och ca 900 egna företagare eller anställda i privat verksamhet. I likhet med situationen för tandläkare varierar antalet invånare per tandhygienist över landet. Antalet invånare per tandhygienist är högst i , och med drygt 5 000 invånare per tandhygienist. I , , samt är det drygt 4 000 invånare per tandhygienist medan det i och är 2 000 invånare per tandhygienist (Tandvårdsstödet. RFV Anser 2000:3). I motsats till tandläkarna har emellertid antalet tandhygienister ökat . Tandhygienisterna är också den yrkesgrupp som är yngst i tandvården. Av nedanstående tabell framgår tandhygienisternas åldersfördelning. Procentuell andel tandhygienister i olika åldersgrupper 35–44 år 45–54 år Källa: Sveriges Tandhygienistförenings medlemsregister Efter den lagändring som genomfördes kan tandhygienister vara anslutna till försäkringen på samma villkor som tandläkarna. Redovisningen om tandvårdsersättningen i före- gående avsnitt omfattar mot den bakgrunden även den ersättning som har utbetalats till tandhygienister. 5Bestämmelser om åldersgränser och etablering i I detta kapitel redovisas översiktligt systemen för offentligt finan- sierad privat öppenvård och tandvård i , och . Förutom de olika ländernas regler om etablering och åldersgrän- ser uppmärksammas andra möjligheter till styrning av den privata vården. Exempel på mekanismer som används är ersättningssystem och patientavgifter samt krav på remiss för vissa behandlingar. Offentligt finansierad privat öppenvård och tandvård I ansvarar de cirka 450 primärkommunerna för att finan- siera och tillhandahålla hälso- och sjukvård. Kommunerna har också ansvar för den tandvård som bedrivs i offentlig regi. Vid sidan av den offentligt drivna vården finns en privat hälso- och sjukvård och tandvård som subventioneras genom en allmän sjukförsäkring. Denna statliga försäkring administreras av Folk- pensionsanstalten (FPA), som också fastställer taxorna för de pri- vata vårdgivarna. Centrala förhandlingar och avtal mellan parterna används däremot inte som en metod för att bestämma villkoren för de privata vårdgivarna. Den privata vården är vanligast i storstäderna. Framför allt erbjuds läkar- och tandläkarvård, sjukgymnastik, laboratorie- och rötgen- undersökningar samt företagshälsovård. Cirka en tredjedel av läkarkåren är privatpraktiker. En stor andel av privatläkarna kombinerar emellertid en offentlig anställning med Bestämmelser om åldersgränser och etablering i en privat mottagning utanför den ordinarie arbetstiden. Vanligt förekommande specialistinriktningar är gynekologi, psykiatri och öronsjukdomar. Hälften av tandläkarna och sjukgymnasterna arbetar som privatpraktiker. Det står vem som helst fritt att som legitimerad yrkesutövare vara verksam som privatpraktiker. Den allmänna sjukförsäkringen ersätter läkar- eller tandläkarvård som utförts av en privatpraktise- rande yrkesutövare under förutsättning att denne är legitimerad och registrerad hos Rättsskyddscentralen för hälsovården. Av andra yrkesutövare än läkare och tandläkare krävs, att deras yrke finns med på en särskild förteckning. Detta för med sig att t.ex. tand- hygienister inte kan ansluta sig till försäkringen på egen hand utan måste samarbeta med en tandläkare. En privat s.k. serviceproducent som avser att bedriva hälso- och sjukvård behöver tillstånd från . Verksamheten skall i medicinskt avseende bedrivas på ett behörigt sätt och ta hänsyn till patientsäkerheten. Med serviceproducent menas en enskild eller ett bolag etc. som har en enhet som tillhandahåller hälso- och sjukvård. En självstän- dig yrkesutövare som på egen hand utövar sitt yrke räknas inte som serviceproducent. Det finns inga åldersgränser för rätt till offentlig ersättning. Ersättning till vårdgivare och patientavgifter Inom den privata vården råder fri prissättning. Den allmänna sjuk- försäkringen ersätter en del av patienternas kostnader för den pri- vata hälso- och sjukvården och tandvården. Endast kostnader för nödvändig hälso- och sjukvård, som har orsakats av sjukdom, gra- viditet eller förlossning, ersätts. Inte heller inom tandvården betalas ersättning för alla åtgärder. Exempelvis ersätts inte tandreglering och protetiska åtgärder. SOU 2003:7 Bestämmelser om åldersgränser och etablering i Ersättningen för tandvård har utvidgats stegvis. Fr.o.m. omfattas hela befolkningen. Fram till var personer födda eller senare berättigade till ersättning för tandvård och fr.o.m. alla som var födda eller . Kostnadsersättningen för läkar- och tandläkararvoden m.m. beräknas enligt särskilda taxor. Taxorna fastställs av FPA utifrån grunder som bestäms av Social- och hälsovårdsministeriet. När det gäller läkar- och tandläkararvoden ersätts av det belopp som anges i taxan. För övriga yrkesgrupper, som sjuk- gymnaster, ersätts av taxebeloppet. Vård och behand- ling som ges av sjukgymnast ersätts endast till den del kostnaderna överstiger en fast självriskandel (ca ). I praktiken innebär systemet (fri prissättning i kombination med fasta taxor) att av patienternas kostnader ersätts av det allmänna. För läkararvoden rör det sig om strax . Inom den privata vården betalar patienterna således själva. Försäkringsersättningen betalas ut till patienten och inte till vårdgivaren. Genom avtal med FPA kan privatpraktikern istället få ersättningen och patienten betalar då endast den resterande delen. Inom den offentliga vården finns ett högkostnadsskydd som innebär att en patient inte skall behöva betala mer än för sin vård. I beloppet ingår också tandvård. Någon motsvarighet finns inte för den privata vården. Inom den privata vården finns inget krav på remiss för att uppsöka en specialistläkare. För att få ersättning för magnetundersökningar och datortomografier utförda inom den privata sektorn behövs emellertid en remiss från en privatpraktiserande specialist. Vidare krävs remiss för att få ersättning för undersökning och behandling som utförs av en privatpraktiserande sjukgymnast. Huvudprincipen är att en patient remitteras vidare antingen inom det offentliga eller inom det privata sjukvårdssystemet. En patient som remitteras från den offentliga vården till den privata vården får inte ersättning från sjukförsäkringen. Ett undantag från denna regel är sjukgymnastik. Vård av privatpraktiserande sjuk- Bestämmelser om åldersgränser och etablering i gymnast ersätts alltid av försäkringen oavsett vem som utfärdat remissen. Offentligt finansierad privat öppenvård och tandvård I är det primärkommunerna och de statliga hälsoföretagen som i huvudsak ansvarar för hälso- och sjukvården. Fylkeskommu- nerna ansvarar för vissa delar av tandvården. Därutöver finns en statlig socialförsäkring (folketrygden) som ersätter kostnader för privat hälso- och sjukvård och, i viss mån, tandvård. Det utgår också ersättning till de privata vårdgivarna från kommunerna och de statliga hälsoföretagen. Villkoren för den privata vården förhandlas fram och fastställs i centrala avtal mellan parterna (t.ex. Staten medverkar i denna process genom sin förhandlingsorganisation. Det finns ett betydande inslag av privat vård inom såväl den öppna hälso- och sjukvården som tandvården. Husläkare, specialistläkare, sjukgymnaster, psykologer, tandläkare och kiropraktorer kan vara verksamma som privatpraktiker och erhålla offentlig ersättning i varierande utsträckning. En husläkarreform genomfördes och i stort sett samtliga husläkare är privatpraktiserande. Det finns också cirka 1 100 pri- vatpraktiserande specialistläkare inom den öppna vården. Dessa utgör av specialistläkarkåren. Ungefär hälften av samtliga sjukgymnaster är privatpraktiserande. De privata tandläkarna är mer än dubbelt så många som de offentligt anställda. Merparten av all tandvård till vuxna patienter ges av privata tandläkare. Det finns endast ett fåtal privata tand- hygienister och de samarbetar i allmänhet med en tandläkare. Orsaken är att tandhygienisterna inte på egen hand kan ansluta sig till försäkringen (folketrygden). Bestämmelser om åldersgränser och etablering i Den läkare eller sjukgymnast som vill arbeta med offentlig ersätt- ning måste ha avtal med kommunen eller de statliga hälsoföretagen. Allmänläkarna och sjukgymnasterna tecknar avtal med kommu- nerna och övriga läkarspecialister med de statliga hälsoföretagen. Samtliga avtal gäller tillsvidare och revideras . En förut- sättning för att ett avtal skall kunna sägas upp är att det finns saklig grund för detta. Om en kommun vill dra in en praktik förpliktar sig kommunen att täcka den förlust som ägaren gör. Nya och lediga etableringar som läkare skall ledigförklaras enligt en särskild ordning. När en praktik är ledig skall kommunen göra en bedömning av antalet läkartjänster i förhållande till det totala utbudet och av kommunen fastställd hälsoplan. Dessutom sker en nationell kontroll genom ett statligt råd, som skall ge sitt godkän- nande i samband med etablering av en ny läkarpraktik. På motsva- rande vis hanteras utlysning av tjänster som sjukgymnast. Storleken på den ersättning som ges när en specialistläkare över- låter sin praktik till en kollega regleras i det centrala avtalet mellan parterna. I husläkarsystemet avtalar läkarna fritt om priset på den praktik som överlåts. Det är emellertid kommunen som avgör vem som är mest kvalificerad att överta läkarpraktiken. I de fall då läkarna inte kan enas om ett pris, hänskjuts frågan till en särskild nämnd. De privatpraktiserande tandläkarna har rätt att fritt etablera sig och bl.a. utföra sådan tandvård som till viss del subventioneras av samhället. Rätten att driva praktik med offentlig finansiering upphör, enligt de centrala avtalen, när läkaren eller sjukgymnasten uppnått en ålder . Det är dock möjligt att fortsätta arbeta efter överenskommelse. Det finns också en fast övre åldersgräns för legitimationsinne- hav. I avsnitt 8.2 redovisas detta regelverk. Bestämmelser om åldersgränser och etablering i Ersättning till vårdgivarna och patientavgifter En del av kostnaderna för den privata vården ersätts av folke- trygden. Vilka ersättningar som skall ges inom ramen för den stat- liga socialförsäkringen anges i särskilda taxor. Dessa taxor för- handlas fram mellan parterna och fastställs av Helsedepartementet. Som tidigare framgått ger kommunerna och de statliga hälso- företagen också en viss ersättning till de privata vårdgivarna. Hus- läkarna får exempelvis en fast ersättning från kommunen som utgår ifrån hur många patienter de har på sin lista. Slutligen betalar de patienter som besöker en privatpraktiserande yrkesutövare själva en del av kostnaden för vården, en s.k. egenandel. fastställs ett tak som anger hur mycket en patient maxi- malt skall betala för sin vård . uppgick detta belopp till . Den patient som nått upp till taket får ett frikort och behöver inte betala några egenandelar . I detta högkostnadsskydd ingår vård hos läkare och psykolog, läkemedel samt sjukresor. En del patienter, som lider av vissa närmare angivna sjukdomar, har rätt till gratis sjukgymnastik. I övrigt betalar patienterna en egenandel också för den vård som ges av sjukgymnaster. Egen- andelens storlek beror på vilken typ av behandling det rör sig om. Däremot finns inget högkostnadsskydd. Inom den privata tandvården behandlas vuxna patienter som betalar merparten av sin tandvård själva. Det råder fri prissättning inom denna sektor. En viss subventionering förekommer inom ramen för socialförsäkringssystemet. Den del av kostnaden som samhället står för är dock liten och knuten till vissa diagnoser och några typer av behandlingar. Ett nytt högkostnadsskydd har föreslagits . Taket uppgår enligt förslaget till . I detta belopp skall ingå sjukgymnastik, ersättningsberättigad tandvård (med undantag för tandreglering), vistelse vid rehabiliteringsinsti- tution samt behandlingsresor till utlandet. För vård hos sjukgymnast krävs remiss från läkare. Remisskrav finns också för vård hos specialistläkare. Det är dock möjligt att Bestämmelser om åldersgränser och etablering i söka vård hos en specialistläkare utan remiss, men då utgår inte någon ersättning från folketrygden. Offentligt finansierad privat öppenvård och tandvård I har de 14 amtskommunerna, som motsvarar de svenska landstingen, ansvaret för merparten av hälso- och sjukvården. Pri- märkommunerna ansvarar för vissa delar av tandvården, t.ex. barn- och ungdomstandvård. Amtskommunerna har också ansvar för den privata öppna hälso- och sjukvården och tandvården som bedrivs inom ramen för en allmän sjukförsäkring. Sjukförsäkringen ingår i amternas åtaganden och finansieras av dem. Den är således inte någon statlig ange- lägenhet. Genom centrala avtal bestäms villkoren och taxorna för den pri- vata vården. I avtalen, som är relativt omfattande, kommer man överens om en önskvärd utveckling av vården. Avtalet med läkarna har kommit längst och tar bland annat upp frågor som kvalitets- utveckling, samarbetsformer och användning av IT i vården. All produktion av öppenvård som finansieras genom den allmänna sjukförsäkringen sköts av privatpraktiker. De yrkesgrupper som arbetar inom ramen för försäkringen är allmänpraktiserande läkare (husläkare), läkare som är specialister i öppenvård, tandläkare, sjukgymnaster, kiropraktorer, fotterapeuter och psykologer. Tand- hygienisterna har däremot inte möjlighet att ansluta sig till försäk- ringen.