sou · GRB383d1 · 2004-01-01 00:00:00 — grund av beslut enligt smitt- grund av beslut enligt smitt- skyddslagen (2003:000)9, 3 § lagen livsmedelslagen (1971:511) eller medelslagen (1971:511) eller före- skrifter som har meddelats med stöd av livsmedelslagen, och Utbildningsbidrag under sjukdom får inte lämnas för tid då doktoranden studerar utomlands. 8Senaste lydelse 2001:261. 9Lagens beteckning enligt lagrådsremissen. Bara om det finns särskilda skäl får en doktorand som har helt bidrag undervisa vid högskolan eller utföra något annat arbete som omfattar av full arbetstid. Utöver vad som följer av denna förordning får en doktorand som har utbildningsbidrag inte ägna sig åt någon verksamhet som kan fördröja studierna. Denna förordning träder i kraft . förordning om ändring i förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1996:1100) om aktivitetsstöd att 8 § skall ha följande lydelse. Aktivitetsstöd lämnas även vid frånvaro från aktiviteter, om från- varon beror på 1.sjukdom, med undantag för karensdagen enligt 9 §, sedan deltagaren anmält sjukdomen till den allmänna ; bestämmelserna i 3 kap. 7, 8 och 14 §§ lagen (1962:381) om allmän försäkring skall gälla vid denna frånvaro, 2.tillfällig vård av barn i samma omfattning som deltagaren har rätt till tillfällig föräldrapenning enligt 4 kap. 10–12 §§ lagen om allmän försäkring, 3.kortvarig ledighet för enskild angelägenhet av vikt, 4.ett tillfälligt uppehåll i upphandlad arbetsmarknadsutbildning eller annan utbildning inom ramen för ett arbetsmarknadspolitiskt program, om uppehållet är en följd av att utbildningsanordnaren gör ett uppehåll i sin verksamhet, dock högst under tio ersättnings- dagar juni–augusti, 5.ett tillfälligt uppehåll i insatser inom ramen för aktivitets- garantin, dock under sammanlagt högst , under förutsättning att uppehållet bedöms lämpligt utifrån den enskildes individuella handlingsplan, att den som tar emot stödet varit inskriven som arbetssökande vid den offentliga arbetsförmedlingen och att han eller hon under uppehållet är beredd att efter överenskommelse i hand- lingsplanen ta aktiv del av arbetsförmedlingens service i fråga om platsförmedling, 6.vård av närstående i samma omfattning som han eller hon har rätt till ersättning enligt 4, 6 och 10 §§ lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård, 10 Senaste lydelse 2001:203. 7. hinder i aktiviteten på 7. hinder i aktiviteten på grund av beslut enligt smitt- grund av beslut enligt smitt- skyddslagen (1988:1472) eller livs- skyddslagen (2003:000)11, medelslagen (1971:511) eller före- lagen (2004:000) om extraordinära skrifter som har meddelats med stöd av livsmedelslagen, medelslagen (1971:511) eller före- skrifter som har meddelats med stöd av livsmedelslagen, 8. något annat uppehåll i aktiviteten enligt föreskrifter som () meddelar. Denna förordning träder i kraft . 11 Lagens beteckning enligt lagrådsremissen. förordning om ändring i förordningen (2002:744) om rekryteringsbidrag till vuxenstuderande Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (2002:744) om rekryteringsbidrag till vuxenstuderande att 31 § skall ha följande lydelse. Vad som föreskrivs i denna Vad som föreskrivs i denna bidrag för tid då den studerande bidrag för tid då den studerande på grund av sjukdom är helt på grund av sjukdom är helt studier skall gälla även för tid då studier skall gälla även för tid då den studerande är att anse som den studerande är att anse som smittbärare och är helt oförmögen smittbärare och är helt oförmögen att bedriva sina studier på grund att bedriva sina studier på grund av beslut enligt smittskydds- av beslut enligt smittskydds- lagen (1988:1472) eller livs- lagen (2003:000)12, medelslagen (1971:511) eller före- (2004:000) om extraordinära smitt- skrifter som har meddelats med stöd av sistnämnda lag. lagen (1971:511) eller före- skrifter som har meddelats med stöd av sistnämnda lag. Denna förordning träder i kraft . 12 Lagens beteckning enligt lagrådsremissen 1.1Allmän bakgrund till utredningsuppdraget har smittskyddslagstiftningen vid flera till- fällen setts över och genomgått genomgripande förändringar. På grundval av betänkandet (SOU 1966:50) Smittskyddslagstiftning och regeringens prop. 1968:36 antog sålunda en grundläggande lag om smittskyddet, smittskyddslagen (1968:231). tillsattes en utredning för att på nytt se över lagstiftningen på området. I betänkandet SOU (1985:37) Om smittskydd föreslog denna utredning bl.a. en ny smittskyddslag. På grundval av detta betänkande och efter förslag i prop. 1988/89:5 antog den gällande smittskyddslagen (1988:1472). tillsattes ytterligare en utredning, . Denna kommitté fick i uppdrag att utvärdera det svenska smittskyddet med tonvikt på smittskyddslagen och övriga författningar som hör till smittskyddet. lade kommittén fram betänkandet (SOU 1999:51) Smittskydd, samhälle och individ. Betänkandet innehåller bl.a. förslag till en ny smittskyddslag. Sedan 1999 års betänkande remissbehandlats har ytterligare utredning på området kommit till stånd. Sålunda har på reger- ingens uppdrag avgett en rapport angående vissa definitionsfrågor (S1999/4118/HS). Vidare har en promemoria upprättats inom om bl.a. stödpersoner (S1999/4118/FH). Även dessa utredningar har remissbehandlats. Mot den nu angivna bakgrunden beslöt regeringen att inhämta Lagrådets yttrande över ett antal lagförslag, bl.a. ett förslag till ny smittskyddslag. Enligt lagförslagen skall de nya bestämmelserna träda i kraft . I yttrande har Lagrådet beträffande den föreslagna smittskyddslagen inte haft några invändningar mot lagens uppläggning och systematik. Lag- rådets synpunkter rör i övrigt väsentligen frågor om den nya lagens utformning i mer detaljbetonade hänseenden. Det kan antas att regeringen i proposition till lägger fram lagförslag som i huvudsak överensstämmer med de granskade för- slagen. beslöt regeringen att den nu aktuella utredningen skulle komma till stånd. Utredningsuppgiften är enligt regeringens beslut att kartlägga och analysera behovet av sådana extraordinära smittskyddsåtgärder som förhindrar att en spridning av en allvarlig smitta hos människor leder till en svår påfrestning på samhället i fred. Med smittskyddsåtgärder avses enligt beslutet åtgärder som riktar sig till människor. Utredaren skall enligt direktiven bl.a. föreslå åtgärder med utgångspunkt i den genomförda analysen och uppmärksammade brister, överväga och föreslå förändringar i lagstiftningen, noggrant beakta de rättssäkerhetsfrågor som uppkommer under utredningen samt inhämta upplysningar om rättsliga regleringar av motsvarande åtgärder och planerade förändringar i dessa i de övriga nordiska länderna samt i något annat europeiskt land. Direktiven bifogas som bilaga 1. Vid kontakter med företrädare för ett antal myndigheter har utredningen inhämtat upplysningar och synpunkter av betydelse för utredningsarbetet. Sålunda har vid sammanträden med Social- styrelsen, () och Smittskyddsläkaren i diskuterats bl.a. frågor om ökade möjligheter att av smittskyddsskäl vidta tvångsåtgärder mot enskilda och medicinska frågor rörande vissa smittsamma sjukdomar. Vid kontakter med () har verkets tillämpning av gällande regler om ersättning till smittbärare tagits upp till diskussion liksom frågor om vilka ändringar i ersättningsreglerna som kan behövas om det införs ökade möjligheter till tvångsåtgärder mot enskilda. Kammarkollegiet, och har lämnat uppgifter bl.a. om tillämpningen av smittskyddsregler inom deras respektive områden. Vid besök hos Krisberedskaps- myndigheten har utredningen inhämtat upplysningar angående myndighetens arbete med att samordna och inrikta samhällets säkerhetsarbete rörande skyddet mot NBC-stridsmedel (NBC står för nukleära/radioaktiva, biologiska och kemiska). Dessutom har utredningen med diskuterat frågor rörande kostnader för vissa extraordinära smittskyddsåtgärder. Genom skriftväxling och muntliga kontakter med de övriga nordiska ländernas har utredningen inhämtat upplysningar angående den rättsliga regleringen av smittskyddet i dessa länder. På motsvarande sätt har uppgifter inhämtats angående den holländska lagstiftningen på området. 2.1Smittskyddslagen (1988:1472) Smittskyddslagens syfte är att skydda befolkningen mot smitt- samma sjukdomar. Lagen omfattar i princip alla smittsamma sjuk- domar men de materiella reglerna i lagen avser endast vissa smitt- samma sjukdomar. Sjukdomarna indelas i samhällsfarliga och övriga smittsamma sjukdomar, 3 §. För de samhällsfarliga och vissa av de övriga smittsamma sjukdomarna föreligger anmälningsplikt. Riks- dagen bestämmer i lag vilka sjukdomar som skall anses samhällsfar- liga medan regeringen beslutar om vilka övriga smittsamma sjuk- domar som skall ingå bland de anmälningspliktiga sjukdomarna. Bland de samhällsfarliga sjukdomarna som f.n. är 28 till antalet ingår bl.a. difteri, fläckfeber, gula febern, polio, SARS, tuberkulos, virala hemorragiska febrar, återfallsfeber, kolera, mjältbrand, pest, rabies och infektion av HIV (humant immunbristvirus). Regeringen kan enligt 4 § under vissa förutsättningar föreskriva att en ny sjukdom eller en sjukdom vars verkningar inte var kända tidigare, skall omfattas av bestämmelserna om samhällsfarliga sjuk- domar. Ett sådant beslut skall underställas . Regeringen har tillämpat denna bestämmelse , nämli- gen innevarande år beträffande sjukdomen svår akut respi- ratorisk sjukdom (SARS). har sedermera efter förslag i prop. 2002/03:131 bestämt att SARS skall ingå bland de samhälls- farliga sjukdomarna. I 5–9 §§ finns allmänna bestämmelser om ansvar och åligganden. Enligt 5 § ansvarar för att behövliga smittskyddsåtgär- der vidtas inom landstingsområdet om inte annat följer av 9–11 §§. Dessa lagrum anger uppgifter som åvilar kommunerna och enskilda läkare. I 6 § stadgas att det för varje landsting skall finnas en smitt- skyddsläkare som utses av den nämnd som utövar ledningen av hälso- och sjukvården. I frågor som inte gäller beslut rörande enskilda skall smittskyddsläkaren verka under nämnden. I 7 § görs en uppräkning av de allmänna uppgifter som smittskyddsläkaren skall sköta. Bland annat skall smittskyddsläkaren planera, organi- sera och leda smittskyddet, verka för samordning och likformighet av smittskyddet, fortlöpande följa smittskyddsläget i och verka för att förebyggande åtgärder vidtas. Smittskyddsläkaren har även myndighetsutövande uppgifter, bl.a. att fatta beslut rörande tvångsåtgärder. Lagen föreskriver också skyldighet för smittskyddsläkaren och andra som är verksamma på smittskydds- området att samarbeta och lämna uppgifter till varandra (12 §). Kommunerna svarar enligt 9 § för att smittskyddsåtgärder vidtas mot djur, livsmedel, vattentäkter, avloppsvatten, ventilationsan- läggningar och andra objekt som sprider eller misstänks sprida smittsamma sjukdomar. Uppgifterna har lagts direkt på den nämnd som fullgör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet. Bestämmelser om åligganden för kommunen som har till syfte att förebygga och förhindra bl.a. uppkomst och spridning av smitta finns även i annan lagstiftning, t.ex. livsmedelslagen (1971:511) och . Den enskildes rättigheter och skyldigheter En person som har anledning att anta att han har smittats av en samhällsfarlig sjukdom är enligt 13 § skyldig att utan dröjsmål söka läkare samt att låta läkaren göra de undersökningar och ta de prover som behövs. Detsamma gäller om en person som smittats av en samhällsfarlig sjukdom uppger att han varit i kontakt med någon annan person på sådant sätt att smitta kunnat överföras. Enligt förarbetena kan det föreligga anledning att anta att man smittats t.ex. då symtom som är typiska för sjukdomen visar sig, då man befunnit sig i en situation där risken att smittas är stor, då någon lämnar ett trovärdigt påstående att smitta kan ha överförts eller då en läkare på medicinska grunder bedömer att någon har anledning att anta detta och underrättar personen om detta. Den undersökte är enligt samma lagrum också skyldig att följa de förhållningsregler som läkaren har meddelat honom. Förhåll- ningsreglerna kan enligt 17 § prövas av smittskyddsläkaren på den undersöktes begäran. Smittskyddsläkarens beslut rörande förhåll- ningsregler kan överklagas hos allmän förvaltningsdomstol (52 §). Av 14 § framgår att den som smittats av en samhällsfarlig sjukdom även är skyldig att medverka till smittspårning och lämna upplysningar om varifrån smitta kan ha kommit och vart den kan ha förts vidare. I lagen finns också föreskrifter om gratis undersökning, vård eller behandling och läkemedel som behövs från smittskyddssyn- punkt vid samhällsfarlig sjukdom (63 §). Åligganden för läkare och smittskyddsläkare I 10 § föreskrivs en allmän skyldighet för varje läkare att vara upp- märksam på förekomsten av samhällsfarliga och andra anmälnings- pliktiga sjukdomar och att vidta de åtgärder som skäligen kan krä- vas. Läkaren är vidare under vissa förutsättningar skyldig att under- söka den som har anledning att anta att han smittats av en sam- hällsfarlig sjukdom. Vid konstaterad smitta föreligger även skyl- dighet att behandla. Enligt 15 § skall den behandlande läkaren ta de prover som behövs och informera den undersökte om sjukdomens art och smittsamhet. Han skall vidare meddela de förhållningsregler som patienten skall iaktta för att undvika smittspridning och så långt det är möjligt se till att förhållningsreglerna följs, 16 §. Om läkaren har anledning att anta att förhållningsreglerna inte kommer att föl- jas skall han enligt 25 § skyndsamt underrätta smittskyddsläkaren. Till den behandlande läkarens skyldigheter vid samhällsfarlig sjukdom hör vidare att bedriva smittspårning, 18 §. Om läkaren därvid finner anledning anta att en person smittats av sjukdomen i fråga, skall läkaren på lämpligt sätt underrätta denne om skyldig- heten att söka läkare. Om den misstänkt smittade inte kan förmås att utan dröjsmål inställa sig för undersökning skall enligt 26 § smittskyddsläkaren underrättas. De personinriktade tvångsåtgärder som medges enligt smitt- skyddslagen är tvångsundersökning, tillfälligt omhändertagande och tvångsisolering. Enligt 36 § får smittskyddsläkaren besluta om tvångsundersök- ning av någon som enligt 13 § är skyldig att låta sig undersökas men som inte utan dröjsmål gör detta. Ett beslut om tvångsunder- sökning kan inte överklagas. Om det kan antas att en person är smittad av någon av vissa särskilt angivna samhällsfarliga sjukdomar får smittskyddsläkaren enligt 37 § under närmare angivna förut- sättningar besluta att vederbörande tillfälligt skall tas om hand på sjukhus under . Beslutet om tillfälligt omhänder- tagande får överklagas hos länsrätten. Som en yttersta åtgärd för att förhindra smittspridning av sam- hällsfarlig sjukdom kan tvångsisolering tillgripas. Beslut om tvångsisolering kan enligt 38 § fattas dels om den smittade inte fri- villigt medverkar till de åtgärder som behövs för att förhindra smittspridning, dels om det finns grundad anledning anta att den smittade inte följer meddelade förhållningsregler och underlåten- heten innebär uppenbar risk för smittspridning. Länsrätten beslutar om tvångsisolering på ansökan av smittskyddsläkaren. Isoleringen skall ske på sjukhus som drivs av ett landsting. Den får pågå men kan förlängas med högst åt gången genom beslut av länsrätten. Någon yttersta tidsgräns för den sam- manlagda isoleringen finns inte. Om länsrättens beslut om tvångs- isolering inte kan avvaktas utan fara skall smittskyddsläkaren enligt 39 § meddela beslut om tvångsisolering. Beslutet skall då omedel- bart underställas länsrättens prövning. När det inte längre finns skäl för isolering skall smittskyddsläkaren ofördröjligen besluta att tvångsisoleringen skall upphöra. Smittskyddsläkaren skall vidare ofördröjligen pröva frågan om isoleringens upphörande när den isolerade begär det (42 §). Om begäran inte bifalls kan beslutet överklagas hos länsrätten (52 §). Den som är tvångsisolerad får ges tillstånd att vistas utanför sjukhusets område (49 §). Tillståndet får förenas med villkor. Den kommunala nämnden svarar som tidigare nämnts för att åtgärder vidtas mot objekt som sprider eller misstänks sprida smitt- samma sjukdomar. I 33–35 § finns regler om kommunens möjlig- heter till tvångsåtgärder. Bland annat har nämnden befogenhet att meddela de förelägganden och förbud som behövs för att hindra spridning av en samhällsfarlig sjukdom. Nämnden kan vidare i vissa fall låta förstöra föremål av personlig natur och låta avliva säll- skapsdjur. Särskilda ersättningsregler gäller för dessa fall. Biträde av polis m.m. För att säkerställa att vissa åtgärder som är nödvändiga skall kunna genomföras finns enligt 62 § möjlighet att begära biträde av polis. Polishjälp kan begäras bl.a. för tvångsundersökning, för inställelse till sjukhus i samband med tillfälligt omhändertagande eller tvångsisolering, för den kommunala nämndens tillträde till lokaler och för tillsyn. Tillsynen över smittskyddet utövas av och omfattar all verksamhet som bedrivs av myndigheter och andra som har ålagts ett ansvar enligt smittskyddslagen (65 §). Regeringen eller myndighet som regeringen överlåtit denna upp- gift till får enligt 69 § meddela föreskrifter om frågor inom smitt- skyddet som inte gäller vaccination. Smittskyddsförordningen (1989:301) I en bilaga till smittskyddsförordningen anges de sjukdomar som skall anmälas enligt föreskrifter i smittskyddslagen. Härutöver finns i för- ordningen bl.a. kompletterande bestämmelser om anmälan och om anmälningsskyldigheten samt om smittspårningen. Förordningen innehåller även ett bemyndigande till Socialstyrel- sen att meddela föreskrifter inom smittskydd. 2.2Förslaget till ny smittskyddslag lade fram betänkandet Smittskydd, samhälle och individ (SOU 1999:51). Sedan betänkan- det remissbehandlats redovisade i en särskild rap- port en utredning angående vissa anknytande smittskyddsfrågor. Sedan även denna rapport remissbehandlats och på grundval av viss ytterligare utredning beslöt regeringen att till Lagrådet remittera ett antal lagförslag, bl.a. ett förslag till ny smitt- skyddslag. Enligt de remitterade förslagen skall de nya bestäm- melserna träda i kraft . Lagrådet har yttrat sig över Gällande ordning SOU 2003:83 förslagen och har därvid inte haft något att invända mot huvudlinjerna i förslaget till ny smittskyddslag. Förslaget till ny smittskyddslag, som i åtskilliga hänseenden ansluter till gällande smittskyddslag, innebär i huvudsak följande. Den nya lagen skall till skillnad mot den gällande endast reglera smittskyddsåtgärder som riktar sig till människor. Det objekt- inriktade smittskyddet skall i sin helhet regleras i annan lag- stiftning. Bestämmelserna i lagen skall omfatta alla sjukdomar som kan överföras till eller mellan människor och som kan innebära ett inte ringa hot mot människors hälsa. Begreppet samhällsfarliga sjukdomar ersätts med allmänfarliga sjukdomar. Båda begreppen avser sådana sjukdomar som kan föranleda tvångsåtgärder. För att en sjukdom skall betecknas allmänfarlig sjukdom krävs enligt en uttrycklig definition i 1 kap. 3 § att den kan vara livshotande, inne- bära långvarig sjukdom eller svårt lidande eller medföra andra all- varliga konsekvenser. Härutöver krävs att den kan överföras till andra människor och att man genom åtgärder som riktas till den smittade kan förebygga smittspridning. De allmänfarliga sjukdomarna liksom vissa andra smittsamma sjukdomar skall anmälas till smittskyddsläkaren och (). Dessa sjukdomar benämns anmälningspliktiga sjukdomar. Vidare skall vissa sjukdomar göras till föremål för smittspårning; de betecknas i den nya lagen som smittspårnings- pliktiga sjukdomar. Hit avses höra, förutom de allmänfarliga sjuk- domarna, bl.a. vissa sjukdomar som sprids via livsmedel såsom t.ex. botulism. Enligt 9 kap. 4 § bemyndigas regeringen att meddela föreskrifter om vilka andra sjukdomar än allmänfarliga som skall vara anmälningspliktiga och smittspårningspliktiga. Beträffande smittspårningen ger paragrafen också en möjlighet till subdelega- tion till . I den nya lagen tydliggörs ansvaret för smittskyddet. Socialsty- relsen ansvarar enligt 1 kap. 7 § för samordning av smittskyddet på nationell nivå och skall ta de initiativ som krävs för att upprätthålla ett effektivt smittskydd medan SMI enligt samma lagrum som expertmyndighet skall följa och analysera det epidemiologiska läget nationellt och internationellt och föreslå åtgärder för att landets smittskydd skall fungera effektivt. skall enligt förslaget, 1 kap. 8 §, även fortsättnings- vis ha ansvaret för att behövliga smittskyddsåtgärder vidtas inom landstingsområdet. Undantag skall liksom gälla för åtgärder som riktar sig mot objekt och djur. I likhet med nuvarande regler- ing skall det enligt 1 kap. 9 § i varje landsting finnas en smitt- skyddsläkare som skall ansvara för smittskyddet inom det område där han eller hon verkar. Av den föreslagna paragrafen framgår vidare att smittskyddsläkaren skall kunna delegera uppgifter som denne har enligt lagen till en erfaren läkare vid en smittskyddsenhet eller vid en infektionsklinik. Också i den nya lagen föreskrivs samverkan mellan myndigheter, läkare och annan sjukvårdspersonal för att förebygga och begränsa utbrott eller spridning av smittsamma sjukdomar (1 kap. 10 §). Den enskilde har liksom vissa lagfästa skyldigheter. I 2 kap. 1 § slås fast att var och en genom uppmärksamhet och rimliga för- siktighetsåtgärder skall medverka till att förhindra spridning av smittsamma sjukdomar. Enligt 2 § samma kapitel är vidare den som vet eller har anledning misstänka att han eller hon bär på en smitt- sam sjukdom skyldig att vidta de åtgärder som krävs för att skydda andra mot smittrisk. Den som vet att han eller hon bär på en all- mänfarlig sjukdom är även skyldig att lämna information om smit- tan till andra människor som han eller hon kommer i sådan kontakt med att beaktansvärd risk för smittoöverföring kan uppkomma. Den som vet eller har anledning att misstänka att han eller hon bär på en allmänfarlig sjukdom eller en annan smittspårningspliktig sjukdom är dessutom enligt 3 kap. 1 § skyldig att utan dröjsmål söka läkare för undersökning. Om en patient som misstänks bära på en allmänfarlig sjukdom inte samtycker till undersökning och provtagning skall liksom detta anmälas till smittskydds- läkaren. Enligt 3 kap. 4 § skall vidare en patient som konstaterats eller misstänks vara smittad av en allmänfarlig eller smittspår- ningspliktig sjukdom lämna de upplysningar som han eller hon förmår om vem eller vad som kan ha överfört smittan och om andra personer som kan ha smittats. Den behandlande läkaren är enligt 4 kap 1 § skyldig att ge den som bär på eller misstänks bära på en smittsam sjukdom som omfattas av bestämmelserna i smittskyddslagen individuellt utfor- made medicinska och praktiska råd om hur han eller hon skall und- vika att utsätta andra för smittrisk. Om det är fråga om en allmän- farlig sjukdom skall den behandlande läkaren enligt 4 kap. 2 § besluta om individuellt utformade förhållningsregler som får avse ett eller flera av de moment som anges i paragrafen såsom t.ex. inskränkningar när det gäller arbete, skolgång eller annan verksam- het, förbud mot att donera blod och organ samt skyldighet att iaktta skärpta hygienrutiner. Liksom skall läkaren så långt möjligt se till att förhållningsreglerna följs. Smittskyddsläkaren kan enligt 4 kap. 3 § på eget initiativ eller på begäran av patienten ändra förhållningsreglerna. Smittskyddsläkarens beslut om förhållnings- regler får överklagas till länsrätten. Vid kännedom eller misstanke om att patienten inte iakttar förhållningsreglerna skall enligt 4 § samma kapitel den behandlande läkaren anmäla detta till smitt- skyddsläkaren. Sådan anmälan kan enligt förslaget dock underlåtas om läkaren bedömer att han kan själv se till att patienten får det stöd som behövs för att ändra sitt beteende.