sou · GRB318d1 · 2004-01-01 00:00:00 — avslutade sin rapport från mötet med Vetrov enligt följande: Emellertid har jag fortsättningsvis icke förmärkt någon ovänlig håll- ning från andra håll, och det hela är för mig tämligen oförklarligt. Jag kommer icke att i brådrasket återgå till de nämnda herrarna (1 Er, 23/12-1944). Det står alltså klart att hade upplevt mötet med Vetrov som obehagligt. Hans slutsats att icke i brådrasket återgå till de nämnda herrarna är intressant mot bakgrund av de tidigare så ljusa skildringarna av möten med företrädare för den sovjetiska stats- apparaten. rapport ger dock inte hela sanningen. I sin opublicerade dagbok ger förste sekreteraren vid Moskva-beskick- ningen följande skildring av hur reagerade på det negativa bemötandet från de sovjetiska företrä- darna: 18/12 [1944]. var hos Vetrov kl. 5, som hade varit demonstra- tivt likgiltig, till den grad att t.o.m. S. märkte det och var mycket ned- stämd och pessimistisk. 19/12 Ministern alltjämt lika down. Han tar åter råd och hör på vad vi ha att säga honom, vilket är en högst remarkabel förändring. Av starka reaktion efter mötena med Dekanozov och Vetrov att döma, förefaller han ha drabbats av en akut inre konflikt mellan (upplevda) krav på snabba förbättringar i relationerna, och den påfrestande politiska miljön i det stalintida . Att den annars så energiske och självsäkre efter mötet med Vetrov drabbats av en känsla av besvikelse och pessi- mism indikeras dels genom observation att tar råd och hör på vad vi har att säga honom, vilket är en högst remarkabel förändring, dels genom att han därefter återkommer till mötet i två brev till , i ett handbrev av till von diplomatiska relationer till 1943–45 Post och i en officiell skrivelse av , alltså , till utrikesminister : Det är också värt att anteckna – även om detta från hori- sont kan synas egendomligt – att och var artig och mild i tonen. Som jag tidigare inberättat, hände det en gång , att jag plötsligt av herrar Vetrov och Sysojev mottogs med isande kyla, för att icke säga ren ohövlighet. De hade säkert fått en vink om att låta märka, att man ej vore nöjd med hållning. Dess bättre försvann denna attityd lika fort som den kommit (P 40 R, 18/8-1945). kom nästa allvarliga bakslag för i dennes strävanden att åstadkomma en god atmosfär i de svensk- sovjetiska förbindelserna. UD telegraferade att Kollontaj meddelat finansminister , att beslutat förkasta det förslag till handels- och kreditavtal som den presenterat . Kollontaj hade därtill konstate- rat att hela avtalsfrågan borde vila tills vidare (HP 64 A, 16/1- 1945). För del bör detta ha varit en stor besvikelse. hade han orienterat sig hos svenska företag såsom Elektriska svetsningsaktiebolaget (ESAB), , LM och Verkstad, rörande leveranskapacitet och inställning till handel med . hade han också rapporterat om positiva signaler från sovjetisk sida rörande utökad handel mellan och (HP 64 A, 4/8, 10/8, 26/8, 4/10-1944). Också i hade man märkt det sovjetiska intresset för utökade handelsförbindelser. Sohlman sammanträdde med Sovjet- unionens handelsrepresentant i , . Nikitin, (HP 64 A, 21/9-1944), och rapporterade han att legationsrådet vid den sovjetiska beskickningen i , , sagt att det skulle vara av stor betydelse för de båda ländernas framtida poli- tiska förbindelser, om man utan dröjsmål kunde komma till en uppgörelse på det handelspolitiska området (HP 64 Er, 23/9- 1944). Sammanbrottet i förhandlingarna sågs med oro i . ställde utrikesminister frågan till Kollontaj om det vore någon politisk anledning till att handels- diplomatiska relationer till 1943–45 avtalsförhandlingarna icke kommit till stånd mellan och . Kollontaj uppgav att hon hade skrivit till Dekano- zov i saken, och denne hade svarat henne med en hänvisning till att om han sagt, att det icke vore fråga om politiska skäl, så menade han också detta (HP 64 Er, 20/2-1945). Läget i vid tiden för arrestering Motgångarna tog sig hos uttryck i att han började undvika direktkontakt med tjänstemän vid det sovjetiska utrikeskommissariatet. Denna tendens var synner- ligen påtaglig fram . skrev , angående ett konsulärt ärende (rörande visering åt en legationsanställd), att ministern vågar inte ens gå upp och göra en démarche i saken, och note- rade att S. har inte varit på NKID på en månad, men han säger sig förbereda ett besök hos Dekanozov för att tala om avresa, där svar icke heller avhörts. I ett handbrev till av noterade Söder- blom att han dröjt och tvekat att uppsöka [Dekanozov], eftersom han ej ville framprovocera något nytt samtal i detta brännbara ämne [frågan om baltiska flyktingar i ] (P 40 R, 2/2-1945). Denna obenägenhet till direktkontakt märks till och med . skrev att han sedan sin återkomst till [1945] varit aktsam, när det gällt att inleda samtal med högtstående represen- tanter för . Min varsamhet härvidlag har varit betingad av en önskan att undvika, att det ena ordet skulle giva det andra och att samtalet skulle komma in på frågan om de baltiska flyktingarna i . Jag har föredragit att upprepa oryggliga ståndpunkt i denna fråga genom fru (HP 1 Er, 15/4-1946). kom alltså medvetet att undvika kontakt med högt- stående representanter för . Strävan tycks i stället ha varit att hålla kontakterna på så låg nivå som möjligt inom utri- keskommissariatet. Vid ett av de tre samtal som inalles diplomatiska relationer till 1943–45 hade med utrikeskommissarie i (), sade att han varit synnerligen tillfredsställd med [sitt] samarbete med herrar och och har i övrigt förhandlat med Dekanozov och Losovski samt olika avdelningschefer. Jag har icke känt något behov av att taga Eder dyrbara tid i anspråk (HP 1 Er, 6/6-1946). Han noterade också att Molotov vid detta möte ej [gjorde] någon min av avbryta samtalet, men jag tyckte mig ha tagit hans tid länge nog i anspråk och drog mig undan (HP 1 Er, 6/6-1946). Kontakterna med vice utrikeskommissarierna och (som alltså utgjorde en mellannivå) hade emellertid också varit tämligen sparsamma alltsedan december 1944 till för- mån för den lägsta nivån (de nya cheferna vid den femte europé- iska [skandinaviska] avdelningen vid NKID och ). I en officiell skrivelse till utrikesminister av skrev att han ej kände behov av att dagligdags besvära vare sig eller , då [han] kände sig synnerligen tillfreds med [sitt] samarbete med (HP 1 Er, 15/4-1946). föredrog således, efter det tillspetsade samtalet med Dekanozov, att upprätthålla kontakterna med värd- landets utrikesförvaltning på så låg nivå som möjligt. 1945 förefaller emellertid ovilja till kontakt med sovjetiska diplomater överhuvudtaget (både på låg och hög nivå) ha varit akut. Dessa sammanfaller på ett synnerligen olyckligt sätt med upptakten till ärendet .