sou · GRB3113 · 2004-01-01 00:00:00 — De intervjuade uppger samstämmigt att det inte går att internrekrytera beroende på att vd- rollen är så ansvarstyngd att den inte kan kombineras med operativa uppgifter såsom att vara marknadsansvarig eller nätchef. Kostnaderna bedöms generellt till ca på årsbasis, vilket enligt de flesta intervjuade skulle innebära att elhandeln blev olönsam och måste avyttras. Vad gäller styrelsen bedömer de intervjuade att ett eventuellt förbud mot gemensamma styrelsefunktioner inte är lika problematiskt från verksamhetssynpunkt. Kostnaderna i denna del bedöms som måttliga. I de övriga två intervjuerna gör företrädarna för små energikoncerner som redan har separerat sina ledningsfunktioner i allt väsentligt en motsatt bedömning. De uppger att det går bra och är lämpligt att kombinera vd-sysslan med operativa uppgifter. Kostnaderna bedöms här som rimliga och affärsmässigt motiverade. Det underlag som tagits fram ger inte möjlighet att med precision uppskatta vilka kostnaderna skulle bli för företagen om ett förbud infördes mot gemensamma ledningsfunktioner. I rapporten framhålls dock att det inte är troligt att externrekryteringar skulle behövas i en sådan omfattning som de intervjuade gör gällande. Det kan antas att det i många fall finns kompetenta personer som kan vara vd vid sidan av sina operativa uppgifter. Däremot kan självfallet inte uteslutas att det också finns en rad mindre koncerner där internrekrytering inte är en möjlig Åtskillnad mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet eller lämplig lösning. Dessa skulle sannolikt drabbas av ökade kostnader som en följd av ett förbud. I rapporten understryks att de små koncernerna med färre än 10 000 nätkunder i regel bedömt det som mest affärsmässigt att ha gemensamma ledningsfunktioner. De koncerner i samma storleksklass som gjort motsatt bedömning är få. Utredarna drar därför slutsatsen att ett förbud mot gemensamma ledningsfunktioner skulle snabba på strukturomvandlingen i riktning mot större koncerner, särskilt bland företag som bedriver elhandel och elproduktion. 4.3Utredningens bedömning och förslag Förslag: Åtskillnaden mellan nätverksamhet samt produktion av och handel med el tydliggörs genom en ny regel med innebörd att en styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare i ett nätföretag inte får vara styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare i en juridisk person som bedriver produktion av eller handel med el. För att genomföra det nya elmarknadsdirektivets artikel 15 måste en ny reglering införas i ellagen med bäring på de vertikalt integrerade företagen på elmarknaden, dvs. de koncerner som bedriver såväl nätverksamhet som elhandel och/eller produktion av el. Direktivets minimiregler föreskriver, vad gäller åtskillnad i beslutsfattande, att de personer som ansvarar för lokal- och regionnätsföretagens ledning inte får vara involverade i den dagliga driften i elhandels eller produktionsföretag. Direktivet föreskriver särskilt att dessa personer skall kunna agera självständigt och att det skall finnas faktisk beslutanderätt när det gäller de tillgångar som behövs för att trygga drift, underhåll samt utbyggnad av näten. Förbudet avser således vissa personer i ansvarig ställning inom företagen. Med ett företags ledning avses de personer som har ett reellt beslutsfattande inom företaget. För svenskt vidkommande torde detta i första hand innebära ett företags styrelse och dess verkställande direktör samt firmatecknare. I många fall sammanfaller firmateckningsrätten med uppgiften som styrelseledamot eller verkställande direktör, men en firmatecknare kan också vara en annan person utanför en sådan personkrets. Åtskillnad mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet Kraven på åtskillnad bör för det första innebära ett förbud mot att de som sitter i ett nätföretags styrelse också sitter i styrelsen i ett närstående elhandels- eller produktionsföretag eller att någon av styrelsemedlemmarna har operativa uppgifter i sådana företag, dvs. är verkställande direktör eller firmatecknare för ett sådant företag. För det andra innebär det att den som är verkställande direktör eller firmatecknare i ett nätföretag inte får ha samma funktion i närstående produktions- eller försäljningsföretag eller sitta i ett sådant företags styrelse. I direktivet ges en möjlighet att göra undantag från kraven på åtskillnad för sådana företag som har mindre än 100 000 anslutna kunder. Majoriteten av landets vertikalt integrerade nätföretag har färre än 100 000 anslutna nätkunder. Det finns endast fyra koncerner som har så många eller fler anslutna kunder. Med hänsyn till de ekonomiska konsekvenser ett förbud mot gemensamma ledningsfunktioner kan få för de mindre företagen på marknaden uppstår frågan om bör utnyttja möjligheten till undantag. Det bör i detta sammanhang understrykas att en regel som innebär separation av ledningsfunktionerna i en koncerns elnäts- respektive elhandelsverksamhet inte bör leda till ett fullt kostnadspåslag i elhandeln, motsvarande totalkostnaderna för en ny vd. Med en korrekt fördelning av dagens ledningskostnader bör de tillkommande ledningskostnaderna belasta såväl elnäts- som elhandelsverksamheterna. Eventuella krav på nya ledningsfunktioner bör således leda till kostnadsökningar inom båda verksamheterna. Enligt de intervjusvar som redovisats i den refererade undersökningen skulle ökade ledningskostnader leda till nedläggning av elhandeln. En skärpt åtskillnad mellan nätverksamheten och elhandeln borde emellertid inte medföra att de nya ledningskostnaderna ensidigt belastar elhandelsverksamheten. De kostnader för en ny vd som diskuterats ovan, ca , skall sättas i relation till företagens omsättning och nuvarande kostnader. Av årsredovisningarna för för sex stycken vertikalt integrerade elhandelsbolag i koncerner med mellan 3 000 och 10 000 nätkunder framgår följande. Elhandelsföretagen hade en nettoomsättning i intervallet . Elhandelsföretagens rörelsekostnader låg i samma intervall. Kostnaderna i form av löner och andra ersättningar till styrelse och vd varierade mellan noll och . Åtskillnad mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet De senare observationerna, att kostnaderna för vd och styrelse i några fall är försumbara eller lika med noll, antyder att handelsverksamhetens ledningskostnader i dessa fall bärs av annan verksamhet, förmodligen elnätsverksamhet. I sådana fall, där handelsverksamheten tycks vara subventionerad av annan verksamhet, skulle resultatet av en skärpt åtskillnad kunna bli att de tillkommande kostnaderna helt belastar handelsverksamheten. Det är i så fall följden av att en korssubventionering sker . De här redovisade observationerna av förmodad korssubventionering gäller ett par av sex granskade koncerner. Utredningen har inte haft tid att genomföra en mer heltäckande undersökning, som omfattar ett större antal företag. Vi avser dock att genomföra en sådan undersökning i vår andra utredningsetapp. Kravet på åtskillnad mellan konkurrensutsatt verksamhet och sådan verksamhet som bedrivs i monopol är mycket betydelsefullt för marknadens funktionssätt eftersom det är viktigt att nätföretagen kan agera neutralt gentemot alla aktörer på den konkurrensutsatta marknaden. Risken för korssubventionering och otillbörligt informationsutbyte kan öka om samma personer tillåts leda de båda verksamhetsgrenarna inom en och samma koncern och kan detta leda till en minskad konkurrens på elmarknaden. Ett undantag från bestämmelsen om åtskillnad skulle därför i förlängningen kunna innebära att konkurrensförutsättningarna på marknaden inte skulle vara desamma för samtliga företag. Dessutom bör även elanvändare som är anslutna till ett litet nätföretags nät ha samma berättigade krav till åtskillnad mellan verksamheterna som de elanvändare som är anslutna till nät som innehas av större företag. Den merkostnad som en åtskillnad av företagens ledningar enligt elmarknadsdirektivets bestämmelser skulle kunna orsaka, är i förhållande till omsättning och rörelsekostnader hos berörda företag liten. Hos majoriteten av de berörda företagen torde den eventuella merkostnad en lämpligt organiserad egen företagsledning kan komma att utgöra vara av underordnad betydelse jämfört med riskkostnaden i elhandelsverksamheten.1 En kostnadsökning av denna storlek bör inte i sig medföra strukturomvandlingar som negativt påverkar konkurrensen på den svenska elmarknaden. I vissa fall kan dock, som beskrivits ovan, en 1 Riskkostnaderna i elhandelsverksamhet redovisas bland annat i SOU 2002:7 Konkurrensen på elmarknaden, s 119. Åtskillnad mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet otillåten korssubventionering leda till mera kännbart ökade ledningskostnader i elhandelsverksamheten. Med hänsyn till vad som anförts ovan bör undantags- bestämmelsen inte utnyttjas. Utredningen vill också framhålla vad som framkommit i intervjuerna med företrädare för små energikoncerner som redan separerat sina ledningsfunktioner, nämligen att det går bra och är lämpligt att kombinera vd-sysslan med operativa uppgifter. Kostnaderna för ledningsåtskillnaden bedöms där som rimliga. Det skall i sammanhanget också påpekas att det inte är tvingande att utse en verkställande direktör i privata aktiebolag och mindre ekonomiska föreningar. I många fall torde det således vara möjligt att knyta ledningsfunktionen till en operativ funktion eller till exempelvis styrelsens ordförande. 4.4Åtskillnad mellan fjärrvärmeverksamhet och elhandel Mellan fjärrvärmeverksamhet och elhandel finns en särskild konkurrenssituation. Elvärme och fjärrvärme är på utbytbara. På kort sikt är dock utbytbarheten normalt låg, eftersom den utrustning som kunden måste ha för att tillgodogöra sig el- respektive fjärrvärme inte är densamma. Fjärrvärmekunderna saknar därför konkurrerande värmeleverantörer. Fjärrvärmedistributionen bedrivs därför, liksom elnätsverksamhet, som ett naturligt monopol. Om elhandel och fjärrvärmeverksamhet bedrivs inom ett horisontellt integrerat energiföretag, eller inom en koncern med gemensam ledning, finns därför samma risk för korssubventionering och konkurrenssnedvridning som i de vertikalt integrerade koncernerna med både elnätsverksamhet och elhandel. Detta problem betonades vid behandling av en skärpning av kravet på åtskillnad mellan elnätsverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet. Vid den förnyade prövningen av frågan borde särskilt frågan om kongruens i regelverken för å ena sidan nätföretag och företag som bedriver produktion av och handel med el och å andra sidan fjärrvärmeföretag och elhandelsföretag uppmärksammas. Utredningen har, i enlighet med sina direktiv, samrått med i fråga om skärpning av kraven på åtskillnad Åtskillnad mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet mellan nätverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet. Utredningen har därvid uppfattat att avser att föreslå att produktion av och handel med el samt fjärrvärmeverksamhet inte skall få bedrivas i samma juridiska person, såvida inte produktionen av och handeln med el avser el som är att hänföra till ett eget kraftvärmeverk och som säljs till marknadsmässigt pris. avser också att föreslå att en majoritet av styrelseledamöterna i ett fjärrvärmeföretag inte får vara styrelseledamöter i ett företag som bedriver handel med el samt att en verkställande direktör i ett fjärrvärmeföretag inte får vara verkställande direktör i ett företag som bedriver produktion av eller handel med el. Från förbudet mot gemensamma lednings- och styrelsefunktioner föreslås att ett undantag görs för verksamhet som inte är skyldig att separeras från fjärrvärmeverksamheten, dvs. är hänförlig till produktion av och handel med el från ett kraftvärmeverk. avser vidare att lämna sina förslag i frågan som de här behandlade förslagen överlämnas. Därmed torde den av begärda prövningen bli fullständigt redovisad. 5Europaparlamentets och rådets förordning 2003/1228/EG om villkor för tillträde till nät för gränsöverskridande elhandel Förordningen innehåller regler om en kompensationsmekanism mellan systemansvariga för gränsöverskridande elhandel, principer för bestämmande av nationella nättariffer och upplysningar om sammanlänkningskapacitet samt principer och riktlinjer för tilldelning av tillgänglig kapacitet på sammanlänkningsförbindelser. Förordningen innehåller också regler om undantag för nya sammanlänkningar, tillhandahållande av information till kommissionen samt påföljder och bemyndiganden till kommissionen att utfärda riktlinjer. Förordningens innehåll är uppdelat i en ingress, 15 artiklar och en bilaga med riktlinjer. Artiklarna är i huvudsak utformade som principiella bestämmelser vilka skall utfyllas med detaljerade regler i form av riktlinjer framlagda av kommissionen. En EG-förordning är bindande i sin helhet och direkt tillämplig i varje medlemsstat. Det innebär att en sådan rättsakt varken skall eller får inkorporeras eller transformeras till nationell rätt för att bli gällande. Några särskilda åtgärder för att införliva förordningen i den svenska rättsordningen behöver och får alltså inte vidtas av . Förordningen föreskriver i artikel 11 att den inte påverkar medlemsstaternas rätt att behålla eller införa åtgärder som innehåller mer detaljerade bestämmelser än de som anges i förordningen och i de riktlinjer som kommissionen utfärdar. Det är därför endast då svensk rätt kan anses strida mot förordningen och då förordningen föreskriver en skyldighet eller möjlighet att vidta lagstiftningsåtgärder på det nationella planet som ändringar i den svenska lagstiftningen bedöms vara nödvändiga. och rådets förordning 2003/1228/EG I ingressen återfinns vad som närmast kan sägas vara motiven till förordningen. Förordningens ingress har viss betydelse vid tolkningen av bestämmelserna i dess artiklar och i riktlinjerna. Det huvudsakliga syftet med förordningen anges här vara att upprätta en harmoniserad ram för gränsöverskridande elhandel eftersom detta inte i tillräcklig utsträckning kan uppnås av medlemsstaterna. I denna ram inbegrips bland annat de grundläggande principerna för tariffsystem och tilldelning av kapacitet i syfte att garantera effektivt tillträde till överföringssystem för gränsöverskridande handel. Vidare anges att en fungerande konkurrens på den inre marknaden förutsätter avgifter för användningen av nät som inkluderar de sammanlänkande ledningarna i överföringssystemet. Artikeln anger förordningens syfte och tillämpningsområde. Syftet är att fastställa rättvisa regler för gränsöverskridande elhandel, och därmed stärka konkurrensen på den inre marknaden för el. Tillämpningsområdet omfattar upprättandet av en kompensationsmekanism för gränsöverskridande flöden av el och införandet av harmoniserade principer för avgifter för gränsöverskridande överföring och för tilldelning av tillgänglig kapacitet för sammanlänkningar mellan de nationella överförings- systemen. Utöver de i artikeln särskilt angivna definitionerna skall de definitioner som omfattas av artikel 2 i direktiv /54/EG om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om upphävande av direktiv /92/EG tillämpas (elmarknadsdirektivet). I artikeln ges särskilda definitioner av bland annat begreppet och rådets förordning 2003/1228/EG överföringsledning som passerar eller sträcker sig över en gräns mellan två medlemsstater och som kopplar samman medlemsstaternas nationella överföringssystem. Definitionen av sammanlänkning omfattar därmed enbart utlandsförbindelser som förbinder det svenska stamnätet med överföringssystem i en annan medlemsstat. Utlandsförbindelser vilka förbinder regionala nät med andra medlemsstaters överföringssystem omfattas inte. Exempel på sådana är förbindelserna mellan och samt mellan och . Vidare anges att med tillsynsmyndigheter menas de tillsynsmyndigheter som avses i artikel 23.1 i elmarknadsdirektivet. Så som anges i avsnitt 3.4.1 föreslås () och bli de svenska myndigheter som utför uppgifter som tillkommer tillsynsmyndigheterna enligt elmarknadsdirektivet. Med gränsöverskridande flöde avses ett fysiskt elföde i en medlemsstats överföringsnät som uppkommer genom påverkan av producent och/eller konsumentverksamhet utanför medlemsstaten i fråga på dess överföringsnät. I denna definition anges att om två eller flera medlemsstaters överföringsnät helt eller delvis ingår i en enda kontrollenhet får tillsynsmyndigheterna i de berörda medlemsstaterna besluta, beträffande de kompensationsmekanismer som stadgas i förordningen, att hela kontrollenheten skall anses ingå i en av de berörda medlemsstaternas överföringsnät för att inte flöden inom kontrollenheter skall anses som gränsöverskridande flöden och ge anledning till kompensationsbetalning. Det svenska överföringssystemet ingår i sin helhet i en och samma kontrollenhet. Något beslut enligt denna bestämmelse i definitionen är således inte aktuellt. Artikel 3 föreskriver huvudprinciperna för den kompensationsmekanism mellan de systemansvariga för överföringssystemen som etableras genom förordningen. är systemansvarig för det svenska överföringssystemet i elmarknadsdirektivets mening. och rådets förordning 2003/1228/EG Tarifferna för överföring av el bör inte fastställas utifrån avståndet mellan producenten och konsumenten av elen. I praktiken sammanfaller inte det fysiska flödet av el med det kontraktsmässiga förhållande som råder mellan säljaren och köparen: om en elproducent i norra säljer el till en konsument i södra betyder inte det att de elektroner som produceras i norra faktiskt förflyttas från norr till söder. Snarare handlar det om ändring av elbalansen i riktning mot syd. Handel med el ger dock upphov till fysiska flöden inom och mellan överföringssystem. I praktiken innebär detta att en viss energimängd tillförs den exporterande medlemsstatens överföringssystem som samma energimängd tas ut från den importerande medlemsstatens överföringssystem. I ett där elsystemen är sammankopplade påverkar elexporten inte bara näten i de exporterande och importerande länderna. Varje överföring kan ge upphov till elflöden även i länder där det inte tillförs el eller tas ut el från deras elsystem. Detta kan vara fallet när det rör sig om transaktioner mellan två länder som inte gränsar till varandra, dvs. när "direktvägen" till konsumenten måste gå via överföringssystemet i ett tredje land. Beroende på de fysikaliska lagar som bestämmer hur elen "uppträder" i nätet, kan exportöverföringar också ofta ge upphov till fysiska flöden i länder som inte ingår i elens teoretiska direktväg. Sådana elflöden kallas ofta loop-flows eller parallel-flows. På en avreglerad, konkurrensutsatt marknad måste system- ansvariga kompenseras för de kostnader som uppstår vid sådana elflöden. Annars skulle användarna av detta nät vara tvungna att stå för kostnaderna, trots det faktum att elflödena helt och hållet uppkommit beroende på marknadsaktörer som befinner sig i andra överföringssystemområden. Mot bakgrund av detta innehåller förordningen en kompensationsmekanism som baseras på följande tre delar: 1.systemansvariga skall kompenseras för kostnader som uppkommer beroende på att gränsöverskridande flöden går via deras nät. 2.regler för att fastställa de kostnader som uppkommer beroende på överföringar. Även om kompensation för sådana kostnader är nödvändig, måste man se till att denna motsvarar de faktiska kostnaderna. De kostnader som uppkommer vid sådana och rådets förordning 2003/1228/EG gränsöverskridande elflöden måste fastställas noggrant så att man undviker omotiverade vinster och orimliga överföringskostnader. För att systemet verkligen skall återspegla kostnaderna skall de fördelar som uppkommer tack vare överföringarna också tas med i beräkningen, till exempel i de fall gränsöverskridande elflöden bidrar till en allmän stabilisering av ett nationellt nät. 3.lämpliga metoder för att finansiera kompensationen. I detta sammanhang måste man beakta att överföringar orsakas av export och import av el. Bortsett från extremfall är det ännu inte tekniskt möjligt att fastställa om och i vilken utsträckning exportörer/importörer ger upphov till överföringar. Därför innehåller förordningen ingen mekanism varigenom enskilda exportörer eller importörer hålls direkt ansvariga för överföringsflöden. I stället fastställs att systemansvariga för överföringssystem från vilka överföringarna utgår och/eller de systemansvariga för överföringssystem där flödena slutar skall betala kompensation. Kommissionen skall med regelbundna mellanrum fatta beslut om dessa kompensationer. Den svenska lagstiftningen på området innehåller inte någon egentlig reglering av ekonomisk kompensation mellan systemansvariga utöver den som nämns i avsnitt 5.3.4 nedan. Såsom anges i avsnitt 2.3.4 är systemansvarig för det svenska överföringsnätet. är medlem i Operators (ETSO). Medlemmarna i ETSO tillämpar en frivillig kompensationsmekanism. Ellagens reglering syftar i första hand till att möjliggöra att hänsyn kan tas till kostnader med anledning av detta frivilliga samarbete vid bestämmandet av stamnätstariffen. I artikel 4 anges principerna för hur nättariffer skall utformas. Tarifferna skall medge insyn, beakta behovet av nätsäkerhet och spegla de faktiska kostnaderna i den utsträckning som dessa kostnader motsvaras av dem som effektiva och strukturellt jämförbara nätoperatörer har samt tillämpas på ett icke- diskriminerande sätt. Tarifferna får inte vara avståndsrelaterade. och rådets förordning 2003/1228/EG SOU 2003:113 Nivån på nätavgifter bestäms av flera faktorer, exempelvis hur det nationella tariffsystemet är uppbyggt, principerna för kostnadsberäkning och givetvis särskiljande drag i de nationella näten. En viktig del i uppbyggnaden av nationella tariffsystem när det rör sig om gränsöverskridande elhandel är hur stor del av tariffen som läggs på produktion respektive hur stor del som läggs på förbrukning. Förordningen föreskriver därför att nätkostnaderna huvudsakligen skall täckas genom avgifter på förbrukningen. En mindre del av de totala kostnader som nätanvändarna skall betala kan tas ut som avgifter på produktionen. På så vis kan platsindikerande signaler ingå i tariffsystemet, vilket gör det möjligt att indikera vilka områden som är mest – eller minst – lämpade för nya produktionsanläggningar beroende tex. på lokala skillnader när det gäller nätförluster och överbelastningar på nätet. I förordningen fastställs att nättarifferna skall vara utformade så att de innehåller dessa platsindikerande signaler. I förordningen fastställs vidare att de betalningar och intäkter som uppkommer genom kompenseringsmekanismen för överföringar skall beaktas när avgifterna fastställs. Under förutsättning att nättarifferna innehåller lämpliga och effektiva platsindikerande signaler skall avgifter som tas ut av producenter och konsumenter för tillträde till nät tillämpas oberoende av elens destinations- respektive ursprungsländer på det sätt som dessa anges i det bakomliggande handelsavtalet. Detta får inte påverka de avgifter för export och import som uppkommer från den hantering av överkapacitet som avses i artikel 6. Någon särskild avgift för enskild deklarerad eltransit får inte tas ut. Den svenska ellagstiftningens bestämmelser om nättariffer återfinns i ellagens kapitel 4. Enligt huvudregeln skall nättariffer vara utformade så, att nätkoncessionshavarens samlade intäkter från nätverksamheten är skäliga i förhållande till dels de objektiva förutsättningarna att bedriva nätverksamheten, dels nätkoncessionshavarens sätt att bedriva nätverksamheten. Nättariffer skall vara utformade på Ellagen innehåller vidare särskilda regler för nättariffer för en ledning med en spänning om (stamledning). Vid skälighetsbedömningen av dessa tariffer skall de och rådets förordning 2003/1228/EG nätkoncessionshavaren har att utföra och hans sätt att utföra prestationen bedömas samlat för nätkoncessionshavarens samtliga ledningar i landet med undantag för utlandsförbindelserna.