sou · GRB386 · 2004-01-01 00:00:00 — Det enda som framkommit är att det som gäller för mink i många avseenden skulle kunna föras över på iller. Som framgått stadgas det i 4 § djurskyddslagen att djur skall ges möjlighet att bete sig naturligt. Av ovanstående analys av denna paragraf följer att det finns ett absolut krav om att djur skall ges möjlighet att bete sig naturligt. Den nuvarande lagstiftningen med- ger inte en avvägning mellan djurskyddsbehovet och ekonomiska faktorer, trots att det var avsikten vid lagens tillkomst och som i praxis sker för andra djur. Med naturliga beteendet avses det biolo- giska beteendebehovet. Detta kan enligt vissa forskare inte anges på ett positivt sätt. I stället är det så att om de biologiska beteendebe- hoven inte är uppfyllda så uppvisar djuren sjukdomstecken eller också utvecklar djuren stressymptom såsom exempelvis ett stereo- typt beteende. Det finns dock enligt uppgift även forskare som som anser att avgörande för om ett beteendebehov skall betraktas som biologiskt är i vilken utsträckning djuret är berett att arbeta för att tillfredställa behovet. Ett problem med den utgångspunkten skulle vara att djuret först måste ges möjlighet att lära känna berikningen för att det skall vara möjligt att mäta hur hårt djuret är berett att arbeta. En fråga är om simning är ett biologiskt beteendebehov. Detta är en avgörande fråga för minknäringen, eftersom den anfört att det inte skulle vara möjligt att tillgodose ett sådant behov. Sammanfattningsvis följer av rapporterna bara att simning kan vara ett biologiskt beteendebehov. SVS anför i sina rapporter att det inte är visat att mink behöver vatten i större mängder för att vistas i eller sysselsätta sig med. Det är inte heller visat att inte behöver vatten för att uppleva god välfärd i fångenskap eller att bete sig naturligt. EU:s rapport drog den slutsatsen att minkar under experimentella förhållanden uttryckt ett starkt önskemål om att få simma. Slutsatsen var att den vanliga minkburen inte tillgodo- ser viktiga behov. Denna slutsats modifierades av forskargruppen till att brist på simvatten kan vara ett möjligt välfärdsproblem. anser – med hänsyn till den kunskap som finns – att ett system som tillgodoser minkars behov av sim- och badvatten bör utvecklas. Det framgår enligt verket av EU:s rapport att under experimentella förhållanden är beredd att arbeta hårt för att få tillgång till vatten. Verket anför att man i EU:s rapport pekar på vikten av att ett system utvecklas som tillgodoser detta behov hos . Enligt uppgift från har det efter EU:s rapport uppstått en enighet bland forskare om att simning inte skulle vara ett biologiskt beteendebehov. Denna slutsats har bekräftats av det i , som anfört att till- gången till simvatten kan vara en möjlig miljöberikning bland flera. har om detta anfört att ytterligare forskning krävs, men att ingenting mer är bevisat än att tillgången till badvatten är en mycket kraftfull miljöberikning. Per har instämt i detta. Sammantaget har det i de bakomliggande rapporterna förelegat en osäkerhet om har ett biologiskt beteendebehov av att simma. I EU:s rapport pekas på att under experimen- tella förhållanden uttryckt ett starkt önskemål om att få simma. Enligt uppgift från är simning inte ett biologiskt beteendebehov. Denna slutsats har bekräftats av det i . och anser att det inte är bevisat att simning skulle vara ett biologiskt beteendebehov, men betonar att det är en kraftig miljöberikning. Därutöver finns det dock en enighet om att utövar ett stereotypt beteende i burmiljön, vilket i sin tur skulle indikera att inte har möjlighet att fullt ut utöva ett naturligt beteende. Redan SVS fann att minkhållningen inte fullt ut uppfyllde djur- skyddslagens krav på naturligt beteende. SVS:s rapport fann att de försök som är relevanta för svenska förhållanden visar att utövar stereotypier av sin aktiva tid eller av dygnet. Detta förhållande skulle troligtvis betyda att burmiljön inte ger tillräcklig stimulans och/eller att djuren inte i tillräcklig grad kan bete sig naturligt. skulle däremot mycket sällan utöva destruktiva beteenden. I EU:s rapport anges att stereotypt beteende är vanligt på mink- farmer och 31–av honorna i en studie uppvisat sådant beteen- de. Även i den rapporten pekas burmiljön ut som ett viktigt skäl för beteendet. Därutöver nämns även genetiska faktorer, tidiga erfarenheter och hunger. I forskarnas kritik av anges att stereotypier ibland kan förekomma bland minkar, men att förekomsten kan minskas genom förändrad utfodring. Det anges även att man i EU-rappor- ten valt att fokusera på studier om stereotypier. Från SLU:s sida har också anförts att det inte är känt om svenska minkar med dagens utfodring utför stereotypier i lika hög grad som de utländska studierna visar. anser att det befintliga forskningsmaterialet visar att mink i många undersökningar uppvisar en hög grad av stereo- typier och onormala beteenden. Det skulle indikera att djurskydds- lagen inte är uppfylld vad avser djurmiljö och möjlighet att bete sig naturligt. Det stereotypa beteendet som indikator har dock också vissa brister. Enligt uppgift utövar i princip alla djur någon form av stereotypt beteende för att bemästra stress. Det skulle också vara svårt att uppnå en djurhållning där inte något djur uppvisar stereotypier. En mer nyanserad målsättning är därför att sträva efter en acceptabel andel stereotypt beteende. Som fram- kommit anses att utövar stereotypa beteenden i alltför hög grad. I det sammanhanget kan dock också hänvisas till andra djurs stereotypa beteende. Spruijt vid i utförde en studie över välfärd jämfört med andra husdjur. Hans slutsats var att det ur ett djur- skyddsperspektiv var mer angeläget att förbättra välfärden för suggor och burhöns än för minkar. Andel tid med stereotypt beteende varierade för suggorna mellan 1–och för minkarna mellan 1–. Enligt uppgift från förekommer dock det stereotypa beteendet hos minkar endast , när sitter ensam i sin bur. Detta är något som inte framkommer i de genomgångna rapporterna. Uppgiften bekräftas av minknäringen och SVA. Vidare stödjs den också av undersökningar från pälsdjurs- näringens kvalitétssäkringsprogram i , i en undersökning av 272 000 minkar, skulle stereotypifekvensen ligga på promillenivå, jämför vidare kapitel 3. Enligt det danska djur- etiska rådets rapport skulle det stereotypa beteendet i huvudsak förekomma , jämför även om detta kapitel 3. Sammantaget finns det i de bakomliggande rapporterna en enighet om att minkarna uppvisar ett stereotypt beteende i alltför hög utsträckning. Det stereotypa beteendet skulle i huvudsak förekomma då djuret sitter ensam i bur och ibland utfodras restriktivt. I rapporterna förklaras den nuvarande burmiljön och utfodringsrutiner utgöra det huvudsakliga skälet för det stereotypa beteendet. Det som orsakar det stereotypa beteendet anses inte vara begränsade ytan i sig utan att burmiljön inte erbjuder tillräcklig stimulans. Detta skulle indikera att 4 § djurskyddslagen för minkar inte är uppfylld. I och för sig kan det vara så att även andra djur har en hög andel av stereotypt beteende. Detta är av intresse ur ett jämförande perspektiv. Ur ett strikt juridiskt djurskyddsperspektiv skulle det dock sakna betydelse, eftersom det för bedömningen om 4 § är uppfylld för minkar saknar betydelse om detta även skulle kunna gälla andra djurnäringar. Det finns åtgärder som minskar det stereotypa beteendet, såsom ändrade utfodringsrutiner, selektion i avelsledet och miljöberikning av burar. Om dessa åtgärder är tillräckliga för att begränsa det stereotypa beteendet till en acceptabel nivå är fortfarande oklart. Forskning pågår internationellt. Underlaget för chinchillorna är mindre omfattande än vad det är för minkarna. Det betyder att de slutsatser man kan dra är osäkrare än vad som gäller för minkarna. Det underlag som behandlar chinchillornas välfärd är inlednings- vis EU:s rapport och rekommendationer. Av EU:s rapport kan utläsas att det skulle vara uppenbart att chinchillan har välfärdsproblem. Särskilt är tillgången till sandbad och en ökad bur- höjd önskvärt. Andra möjliga problem skulle kunna vara att det saknas miljöberikning och bolådor i burarna samt att honorna bär en plastkrage. Det skulle vara möjligt att reducera problemen med miljöberikning, men det är oklart hur effektiva förändringarna kan vara. Det är chinchillans stereotypa och rädda beteende som skulle tyda på välfärdsproblem. Andra tecken skulle vara reproduk- tionsstörningar och hög dödlighet bland ungarna. I rekommendationer lämnas som bakgrundsbeskrivning att chin- chillan har välutvecklade bakben, som möjliggör att djuret kan förflytta sig med hög fart och att det kan göra stående hopp, som är mer än en meter höga och . De vilda chinchillorna levde ursprungligen i kolonier bestående av 100-tals djur. är dock arten så sällsynt att chinchillorna lever i familjer bestående av ett vuxet par och deras avkommor. Chinchillan bygger inte bo inför födseln av ungarna. Chinchillans aggressiva beteende består bl.a. av att hoppa och urinera. I rekommendationerna anges som allmänna krav att djur skall ha utrymme för normalt rörelsebeteende. De djur som hoppar eller ställer sig upp på bakbenen skall ha utrymme att göra så utom när det befinner sig i ett område som är särskilt avsett för att sova. Djuren skall ha möjlighet att utöva ett beteende som bibehåller den sociala strukturen mellan dem om det ingår i deras normala beteende- mönster. Sammantaget följer det av underlaget att även chinchillans stereotypa beteende skulle kunna indikera brister. Därmed är det möjligt att vad som ovan anförts beträffande minkar även kan överföras på chinchillan. Det förhållande att den utövar ett stereotypt beteende skulle indikera att burmiljön inte ger chin- chillan möjlighet att bete sig naturligt. Bristerna i burmiljön är mer konkret beskrivna för chinchillan än för minkarna. En brist skulle vara att chinchillan inte ges möjlighet att utöva en natur- lig rörelse, att hoppa högt. En annan brist skulle tillgång till sandbad i alltför begränsad utsträckning kunna vara. Slutligen skulle burmiljön inte vara tillräckligt stimulerande och inte ge möjlighet för familjehållning. Dessa brister skulle kunna utgöra skäl för att anse att chinchillanäringen strider mot 4 § djur- skyddslagen. Vad gäller iller är som ovan angetts bakgrundsmaterialet än mindre än vad som finns för chinchillan. Det enda som framkommit är att det finns stora likheter med , vilket skulle motivera att iller kunde hållas på samma sätt som . En skillnad skulle dock vara att iller inte söker föda i vatten. Utredningens utgångspunkt är att det saknas såväl skäl som möjlighet för oss att bedöma om iller- hållningen kan anpassas till djurskyddslagen. Inledningsvis har det bara framkommit att det finns en minkfarm i som utöver mink även håller iller för skinnändamål. Det är därför uppenbart att illerhållningen inte kan betraktas som en näring i , utan får betraktas som en bisyssla. Därutöver är det så att det saknas före- skrifter för att hålla iller. Det betyder att utredningen saknar möjlig- het att bedöma om denna enstaka djurhållning är förenlig med djurskyddslagen. Utredningen kommer därför framöver inte att behandla illerhållningen utan överlämnar detta enstaka djurärende till ansvariga myndigheter. 3 Minknäringen i andra länder I detta kapitel skall minknäringen i andra länder i beskrivas. 3.1 behandlar förhållandena i och 3.2 förhållandena i . 3.3 utgör en sammanfattning och en analys av förhållandena i dessa två länder jämfört med . I 3.4 beskrivs situationen i . I 3.5 lämnas en översiktlig beskrivning av päls- djursnäringens situation i övriga . Inledningsvis kan världsproduktionen av minkskinn beskrivas i följande tabell: Minknäringen i andra länder är alltså i särklass största skinnproducent. Det produceras 12 miljoner minkskinn i , vilket motsvarar av världsproduktionen och av den skandina- viska. Vidare produceras rävskinn och chinchillaskinn, dock i liten utsträckning, det är fråga om en årsproduktion om ca 30 000 räv- skinn och ungefär lika många chinchillaskinn. Produktionen av kanin och iller är än mindre. I den danska motsvarigheten till djurskyddslag, bekendtgörelse af dyrevärnslov, anges att djur skall behandlas väl och så långt som möjligt skyddas mot bl.a. smärta och lidande. Vidare skall hänsyn tas till bl.a. deras beteendemässiga behov. Innebörden är alltså att det inte som i finns ett absolut krav om att djurens beteende- mässiga behov skall tillgodoses utan att det är tillräckligt att hänsyn tas till dem, jämför 2.2.1 Det som är särskilt är vidare att det i lagens 25 § anges att det skall finnas ett djuretiskt råd. Justitieministern skall tillsätta ett råd, som från etisk synvinkel skall följa utvecklingen inom djurskyddet. Rådet skall på ministerns begäran uttala sig om särskilda frågor vid lagstiftning om djurskydd. Det skall bestå av en ordförande och 10 medlemmar. Det är Justitieministern som tillsätter personerna. Två medlemmar skall komma från djurskyddsorganisationer och två från lantbruksorganisationer. Det har lämnat en rapport om sin syn på pälsdjursproduktionen. Rapporten skall vara ett underlag för framtida lagförslag. Nedan följer en redogörelse av innehållet i rapporten. Minknäringen i andra länder 3.1.2Det djuretiska rådets rapport om pälsdjursproduktion Som bakgrund anges att människor sedan tidernas begynnelse klätt sig i päls. Från början var päls det enda material som effektivt kunde skydda människan från kyla. finns det dock alternativa sätt att skydda sig. Pälsen används därutöver som utsmyckning eller för att signalera tillhörighet till en viss social klass. Päls produceras på olika sätt. Det kan dels vara fråga om att använda biprodukten skinn från de köttproducerande djuren såsom exempelvis lamm. Detta bruk uppfattas typiskt sett inte som ett särskilt djuretiskt problem. Vidare kan pälsar komma från vilda djur. Slutligen föds djur såsom mink, räv och chinchilla upp med enbart syfte att producera skinn. Bruket av päls har kritiserats , från början var den djur- etiska frågan det berättigande i att jaga djur för skinnets skull, men sedan har även uppfödningen av mink m.m. inkluderats i den kritiken. har 1989 uttalat att rävproduktionen i sin nuvarande form är etiskt oacceptabel, eftersom adekvata burmiljöer saknas. Rapporten behandlar endast mink och räv. i hålls på samma sätt som minkarna i , jämför avsnitt 2.1.2. Det anförs att undersökningar visar att mink i fångenskap vilar av tiden, oftast i lyan. Av den resterande av tiden används för att dricka och äta och för socialt umgänge om det finns en burkamrat. Om stereotypier anförs i överensstämmelse med vad som även framkommit i andra rapporter, jämför avsnitt 2.3, att detta är ett onormalt beteende och att det anses vara ett tecken på att miljön inte är tillfredställande, vilket kan leda till allvarliga välfärdsproblem. Stereotypier skulle vara okänt hos vilda minkar och sällan förekom- mande hos minkar i miljöberikade miljöer såsom exempelvis i djur- parker. Det är huvudsakligen som stereotypier utövas och då så mycket som av den vakna tiden. Ca hälften av stereotypiproblemen skulle föreligga hos avelshonorna då de utfodras restriktivt. Slutsatsen är samma som i andra rapporter, som redovisats i tidigare kapitel, att före- komsten av stereotypier tyder på att förhållandena i omgivning inte är tillfredställande. Det anförs vidare att forskarna Minknäringen i andra länder nu tycks vara eniga om att inte har ett essentiellt behov av badvatten i sig. Däremot skulle vara i stort behov av syssel- sättning och att den kan lida på grund av bristande stimulans. Bad- vatten ger en bland flera möjligheter till sysselsättning. Rådet slår inledningsvis fast att uppfattningen bland forskare om välfärd är delad trots att det finns en enighet om det vetenskapliga underlaget. Det är vidare så att det i rådet finns olika uppfattningar i frågan. Synpunkterna skulle kunna delas i två huvudgrupper. Den ena gruppen menar att pälsdjursnäringen kan jämställas med övrig hus- djursuppfödning. För denna föreligger ingen principiell skillnad mellan att föda upp djur för köttets eller pälsens skull, avgörande är i stället om det är möjligt att hålla djuren på ett acceptabelt sätt så att deras behov tillgodoses. Päls skulle då inte vara ett särskilt lyx- föremål, eftersom vi omger oss med en mängd produkter som vi inte behöver. Exempelvis skulle det vara vanskligt att betrakta päls som ett större lyxföremål än kött, eftersom det finns ersättnings- produkter för båda. Om man vidare drar in miljöhänsyn i debatten skulle man kunna argumentera för att päls är mer miljövänligt än syntetiska alternativ och kött, eftersom de sistnämnda ger en större miljöbelastning. Denna grupp hänvisar till att många forskare menar att välfärden för minkar är acceptabel, och att den inte är sämre än för andra djur. Rådet anser i och för sig att det faktum att även förhållandena för andra djur kan vara dåliga, inte är ett skäl för att pälsdjur skall leva under dåliga förhållanden. Den vill dock fram- hålla att det – jämfört med annan djurnäring – finns tre positiva välfärdsaspekter inom pälsdjursnäringen. 1.Djuren lämnas fysiskt intakta, det förekommer exempelvis ingen kastrering 2.Djuren pressas inte reproduktionsmässigt 3.Djuren utsätts inte för transporter till slakterier utan avlivas på farmen. För andra medlemmar i rådet är det dock så att skinnproduktionen skiljer sig från annan djurnäring. Päls skulle vara ett lyxföremål, det skulle inte vara berättigat att använda djur för det ändamålet. Det som väcker anstöt är inte det förhållande att ursprungsfolk skulle Minknäringen i andra länder välja att använda päls, eftersom det materialet i den situationen kan vara det mest lättillgängliga. Det oacceptabla skulle ligga i att använda päls endast för utsmyckning eller som statussymbol. Djur massproduceras för att tillfredställa ett behov av status och pynt, trots att detta behov kan tillgodoses på en mängd andra sätt. Rådet har försökt spalta upp den etiska diskussionen på följande sätt. En första principiell fråga är om man överhuvudtaget accepterar en djurproduktion. Därefter får man diskutera under vilka villkor man kan acceptera produktionen. Här kommer frågan om djurens välfärd in. För några är dock syftet med produktionen avgörande. Bakom diskussionen om pälsdjursproduktionen ligger alltså en principiell fråga om för vilket ändamål det är accepterat att hålla djur. Denna fråga har tidigare diskuterats för försöksdjur. Rådet har vidare övervägt om uppmärksamheten kring pälspro- duktionen skulle ha ett samband med att mink och räv har likhet med våra kramdjur samt det förhållande att filmindustrin skapat en romantiserad bild av rovdjur. Rådet tar avstånd från en sådan roman- tisering. Sammanfattningsvis finns det tre olika ståndpunkter inom rådet. 1.Syftet med produktionen, skinn, skiljer sig ur etisk synvinkel inte från syftet med annan djurhållning. Skinnproduktionen är därför som annan djurhållning acceptabel om den i tillräcklig grad är anpassad efter djurens behov. 2.Syftet skiljer sig från annan djurhållning, eftersom päls i högre grad är ett lyxföremål. Näringen är därför bara acceptabel om som kompensation djurens välfärd är bättre än andra djurs välfärd. 3.Syftet med produktionen, skinn, är ur etisk synvinkel oaccepta- belt. Skinnproduktionen bör därför avvecklas. Vidare anger rådet att det finns välfärdsproblem i produktionen. De nuvarande bursystemen tillgodoser inte i tillräcklig utsträck- ning djurens behov. Rådet är enig om att om näringen skall få Minknäringen i andra länder fortsätta måste det ställas krav om förbättringar. Det är dock oklart om det är möjligt att i tillräcklig grad förbättra förhållandena inom rävproduktionen. Vad gäller minkarna anser några medlemmar att det kan vara möjligt att förbättra förhållandena i tillräcklig utsträck- ning, men att det är oklart hur som krävs. Några medlem- mar i rådet vill att produktionen avvecklas. Rådet anför också att skinnproduktionen skiljer sig från annan djurproduktion genom att det internationellt öppnats en möjlighet att införa ett förbud av politiska skäl. skulle dock efterfrågan på päls knappast upphöra vid ett förbud. Det skulle innebära att produktionen inte skulle upphöra, i stället skulle den flytta till länder utom räckhåll för lagstiftning efter rekommendationer. En sådan produktion skulle i än mindre grad tillgodose djurens behov. Denna utveckling är enligt rådet inte i sig ett argument för att behålla näringen i . Däremot finner rådet med hänsyn till att den danska pälsdjursnäringen är en av världens största producenter att det bästa alternativet till en nedläggning är att den danska näringen blir en förebild genom att förbättra förhållandena för djuren. Förekomsten av stereotypier är tecknet på välfärdsproblem hos minkar. Eftersom detta tecken inte finns i samma utsträckning hos minkar i djurparker går det att anta att minkar skulle kunna hållas på ett försvarbart sätt. Frågan är dock om detta är möjligt att för- ena med en lönsam produktion. Ett problem är att producenterna vill hålla minkarna i nätburar utan alltför mycket inredning för att undvika parasitangrepp och andra skador på pälsen. Detta begränsar möjligheten för nya system, som bättre värnar om djurets välfärd. På kan det därför vara nödvändigt med ett nytänkande. En svårighet är vidare att forskningen om minkar och rävar är förhållandevis ny, varför det är svårt att peka ut konkreta för- bättringsåtgärder. Det ställer sig bakom rekommendationer. Därutöver menar rådet att det finns många möjligheter att förbättra förhållandena för djuren utan att produk- tionen väsentligt skulle fördyras. Det menar att pälsdjursbranschen måste spela en viktig roll i utvecklingen. Branschen har redan demonstrerat sin vilja genom att finansiera forskning om välfärd. Eftersom behovet om ökad välfärd är så viktigt, anser rådet det är Minknäringen i andra länder rimligt att ställa ytterligare krav på branschen. Den bör inte bara finansiera forskningsprojekt utan skall dessutom ta initiativ till relevanta handlingsplaner för att förbättra välfärden. Det danska samhället måste ta på sig ett medansvar för att finansiera välfärds- projekt om man från politiskt håll vill behålla pälsdjursnäringen i . Förhållandena bör utvärderas . Rådet finner det vidare vara ändamålsmässigt att i samband med ny lagstiftning på pälsdjurens område formulera mål i stället för specifika krav, för att möjliggöra en utveckling. Ett exempel på att det är olämpligt att formulera specifika krav som inte tar hänsyn till utvecklingen är att rekommendationer anger arealkrav i antal djur/kvadrat- meter. Den genomsnittliga ökar dock i storlek med flera gram , varför det är bättre med angivelser kilogram/kvadrat- meter. Burmiljön innebär att rörelsefriheten inskränkes. Detta kan leda till underutvecklad benstruktur på samma sätt som gäller för burhöns. är ett rovdjur som sover den , men som i gengäld i det fria har mycket intensiva aktiva perioder med bl.a. jakt efter föda. Det är därför viktigt att se till att den får möj- lighet att röra sig under dessa aktiva perioder. Burarna måste miljö- berikas. Detta förutsätter en ökad areal. Det är vidare viktigt att man effektivt utnyttjar tillgången till befintlig areal, genom att exempelvis sätta de dräktiga honorna i varannan bur, med en tom bur mellan dessa burar, eftersom de blir stressade av att bo för tätt. Vidare kan man låta honan och valpen ha tillgång till två burar. Detta bör vara enkelt att göra, eftersom det honan är dräktig och har valpar finns ett överskott av burar. Burarna ut- nyttjas först fullt ut när valparna fyllt och de placeras parvis i varsin bur. Vilken miljöberikning som fungerar bäst är fortfarande under utveckling. Det står dock redan nu klart att uppskattar hyllor samt lösa föremål. Vidare är tillgång till halm en viktig faktor som minskar det stereotypa beteendet, efter- som kan sysselsätta sig med det.