sou · GRB3112d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Reformen innebar bl.a. att folkbildningens organisationer inom ramen för av statsmakten fastlagda gränser själva hade att ta ansvar för statsbidragens fördelning, verksamhetens utformning och utvärdering av den.49 För detta ändamål inrättades också ett sär- skilt samarbetsorgan, nämligen , som består av företrädare för , Rörelsefolkhögskolornas intresseorganisation och . Det frivilliga folk- bildningsarbetets övergripande mål sades då också vara att: ge utrymme åt studier som växer fram ur deltagarnas egna intressen och behov, främja ett studiearbete som uppmuntrar till ställningstagande och beslutsfattande, förmedla kunskap och stimulera debatt om ideologier och livs- åskådningar samt att bredda kulturintresset och skapa förutsättningar för en folklig kultur.50 I propositionen förordade man att grundutbildningen av fritids- ledare också fortsättningsvis skulle ske vid landets folkhögskolor, vars arbetssätt ansågs passa särskilt bra för denna utbildning. I samband med folkbildningsproposition slogs det ock- så fast att staten skall ansvara för att det sker en fördjupad och från fristående utvärdering . 48Richardson, 131 f. 49Ibid., 132. Det femte och senaste tillfället folkbildningens målsättning och verksamhetsformer utreddes, var . Det skedde i form av en statlig offentlig utredning. Den ledde års folkbildningsproposition. I den fastslogs att: Folkbildningen är och skall vara fri och frivillig. Det fria och frivilliga folkbildningsarbetet öppnar möjlighet till kunskapssökande för var och en utifrån egen erfarenhet och längs egna vägar, utan att begränsas av krav på resultat och utan uteslutningsmekanismer. Detta är det som ger möjlighet till samtal, engagemang och ifrågasättande utan på för- hand givna ramar. Just därigenom fyller folkbildningen en roll som ingen annan kan göra, en roll som också bidrar till att upprätthålla demokratins vitalitet. Förutsättningen för att folkbildningen ska kunna vara fri och frivillig och fylla de funktioner som följer av detta, är att den kan styras av sin egen idé, sina egna mål, vara oberoende av politiska och ekonomiska maktgrupper och inte tvingas till kommers- ialisering eller anpassning till specifika samhälleliga krav för att hävda sin verksamhet. Dessa för folkbildningen värdefulla egenskaper är grunden för stödet från stat, landsting och kommuner. Av detta följer också att inte heller bidragsgivningens villkor skall styra folkbildningens inriktning eller att folkbildningen skall fogas in i det allmänna utbildningsväsendet. I samband med denna proposition infördes också en ny förordning om statsbidrag till folkbildningen.52 I enlighet med denna skall statens stöd till folkbildningen ha till syfte att: 1.främja en verksamhet som gör det möjligt för kvinnor och män att påverka sin livssituation och som skapar engagemang för att delta i samhällsutvecklingen, 2.stärka och utveckla demokratin, 3.bredda kulturintresset i samhället, öka delaktigheten i kulturlivet samt främja kulturupplevelser och eget skapande. Verksamhet som syftar till att utjämna utbildningsklyftor och höja utbildningsnivån i samhället skall prioriteras liksom verksamhet som riktar sig till utbildningsmässigt, socialt och kulturellt missgynnade personer. Personer med utländsk bakgrund, deltagare med funktions- hinder och arbetslösa utgör särskilt viktiga målgrupper för statens stöd.53 Någon mera djupgående förnyelse har det inte blivit med . Fördelning av bidraget sker i storts sett på samma grund som tidigare, dvs. i princip efter verksamhetsvolym, mätt i folkbildningsproposition 1997/98:115; citerad i , 2002, s. 5. 53Ibid., s. 6, 7. antal deltagarveckor resp. studietimmar.54 Detta gör att man kan ställa en rad kritiska frågor kring folkbildningens framtid. Är det möjligt att organisera fram ett större intresse för folkbildningens grundläggande ideal? Beror inte hela denna problematiken på att såväl folkbildningen som staten har förlorat i anseende och inflyt- ande? Folkbildningen omfattar, som har omtalats, flera olika verksamhetsgrenar. De verksamhetsgrenar som vi intresserat oss för är de folkbildningsaktiviteter som bedrivs av studieförbunden och folkhögskolorna; främst studiecirklar och långa kurser samt särskilda satsningar för arbetslösa. finns det tio studieförbund, som får del av det statliga folk- bildningsanslaget De tio studieförbunden är: 1.Arbetarnas Bildningsförbund () 2.Folkuniversitetet (FU) 3.Studieförbundet , tidigare () 4.Nykterhetsrörelsens Bildningsverksamhet (NBV) 7.Studiefrämjandet (Sfr) 8.Studieförbundet (Mbsk) 10.Tjänstemännens Bildningsverksamhet (TBV) Studieförbunden har i sin tur c:a 260 medlemsorganisationer. Den vanligaste och mest karakteristiska verksamheten för studieför- bunden är studiecirkeln.55 arrangeras det ca 330 000 studie- 54Bosse , Ett modernt svenskt par – om relationen mellan staten och folkhögs- kolan , s. 44. 55Studiecirkeln är en liten grupp människor, som , återkommande träffas och planmässigt bedriver studier eller utövar kulturverksamhet under ledning av godkänd ledare. Arbetet bygger på deltagarnas eget kunskapssökande utifrån upplevda behov och intressen (. Utbildningsstatistisk årsbok 2001: Tabeller. : [SCB], 2001, s. Arbetsformerna skall präglas av demokratiska värderingar där människors erfarenhetsutbyte och egna analyser sätts i förgrunden. Studierna förutsätter deltagarnas aktiva insats i planering och genomförande (SCB. Utbildnings- statistisk årsbok. : SCB, 2001, s. 220). cirklar.56 Antalet studiecirkeldeltagare57 uppgick till 2,8 miljoner.58 av dessa var kvinnor.59 Genomsnittsåldern på studiecirkeldeltagarna var 47,8 år.60 Deltagarna i åldrarna mellan 15 och 24 respektive 25 och 34 utgjorde av gruppen deltagare som helhet. Av deltagarna i dessa åldersgrupper var andelen kvinnor . I gruppen av deltag- are i åldern som helhet var det kvinnor. Studiecirklarna delas i den officiella statistiken in nio olika huvudämnesgrupper: 1) Beteendevetenskap, humaniora; 2) Estet- iska ämnen; 3) Företagsekonomi, handel och kontor; 4) Matematik och naturvetenskap; 5) Medicin, hälso- och sjukvård; 6) Samhälls- vetenskap, information; 7) Språk; 8) Teknik; samt 9) Övriga cirklar.61 Av det totala antalet studiecirklar var i estetiska ämnen; i samhällsvetenskap och information; och i beteendevetenskap och humaniora.62 Ser man lite närmre på relationen mellan ålder, kön och studie- cirkelsinnehåll, finner man att den tidigare uppmärksammade stora skillnaden mellan 15–24-åriga respektive 25–34-åriga kvinnor och mäns deltagande i studiecirklar till viss del förmodligen kan för- med rockcirklarnas popularitet bland de yngre unga vuxna männen och med körsångscirklarnas popularitet bland de äldre, unga vuxna kvinnorna. Den andra stora verksamhetsgrenen för studieförbunden är kulturprogram. Man genomför även annan gruppverksamhet. Då dessa verksamheter endast berörs i förbigående i den aktuella undersökningen går vi inte närmare in på dem här. Sammanfattningsvis kan man säga att studiecirklar inom det estetiska området är vanligast och att det framförallt verkar vara de som har att göra antingen med rock- eller körmusik, som drar till sig unga vuxna deltagare, män i det ena fallet och kvinnor i det andra. 56SCB, Utbildningsstatistisk årsbok: Tabeller. Tabell 19.1 Studiecirklar fördelade över huvud- ämnesgrupp och studieförbund . Antal cirklar, deltagare och studietimmar, s. 370–371. 57Personer som deltar i flera studiecirklar räknas som deltagare i varje studiecirkel (SCB. : SCB, 2001, s. 220). Utbildningsstatistisk årsbok: Tabeller, s. 371. 60Alvar , Studiecirkeldeltagare 2000? Rapport från en studie av deltagare i studie- förbundens cirkelverksamhet , : , 2002., Tabell 3, s. 8. Utbildningsstatistisk årsbok, s. 222. Antalet folkhögskolor uppgick till 147 st.63 De har två grupper av huvudmän: 1) landsting/regioner eller 2) folkrörelser, stödföreningar och övriga organisationer. Folkhögskolorna bedriv- er folkbildning och vuxenutbildning. Verksamheten bedrivs dels i långa kurser, dels i korta kurser. Man genomför även studiecirklar, särskilda utbildningsinsatser, uppdragsutbildning samt kultur- program.64 De långa kursernas längd varierar till ett par, . De består dels av allmänna kurser, dvs. organiserad studieverk- samhet, som innehåller ett brett urval ämnen och som kan ge allmän behörighet till högskolestudier65, och dels av särskilda kurs- er, där en större del ägnas åt det ämnesområde man valt, t.ex. musik, mediekunskap, konsthantverk, teater, språk, turism, frisk- vård, miljö, etc.66 En del av de särskilda kurserna är dessutom yrkesinriktade och syftar till arbete som sådant som: fritidsledare, journalist, kantor, behandlingsassistent och dramapedagog.67 så var det totalt 240 501 deltagare i folkhögskolornas kurser, studiecirklar och uppdragsutbildningar.68 av dessa var kvinnor. Andelen invandrare 69uppgick till 2,9 procent.70 De långa kurserna hade sammanlagt 57 530 deltagare, vilket utgjorde av det totala antalet deltagare i folkhög- skolornas kurser, studiecirklar, osv. var i sin tur kvinnor. Andelen invandrare bland deltagarna i de långa kurserna Fördelningen av deltagarna i folkhögskolans långa kurser över olika typer av kurser framgår av nedanstående tabell: Utbildningsstatistisk årsbok 2001, 139. 64Särskild utbildningsinsats definieras som utbildningsplatser anordnade med de extra medel som beviljar (SCB) Utbildningsstatistisk årsbok 2001: Tabeller, s. 204. Utbildningsstatistisk årsbok 2001: Tabeller, Tabell 13.1 Deltagare i folkhögskolekurser våren och efter kurstyp, s. 208–209. 69Med invandrare avses här kursdeltagare som har utländskt medborgarskap eller är födda utomlands (SCB. 2001: Tabeller, s. 206. 70Ibid., s. 209. Fördelning av antalet deltagare i folkhögskolornas långa kurser över olika typer av långa kurser år 200071 1 829 () 4 411 () 7 009 () av de studerande i de långa kurserna, inklusive särskild utbildningsinsats, var under 25 år.72 Bland dem som deltog i långa särskilda kurser var andelen under till och med ännu större, närmare bestämt . Som jämförelse kan också nämnas att andelen under i komvux bara var . Andelen korttidsutbildade73, bland dem som deltog i folkhög- skolans långa utbildningar, var drygt 57 procent.74 Motsvarande siffra för dem som deltog i de långa särskilda kurserna var . De långa allmänna kurserna i folkhögskolan delas i statistiken in i elva olika kategorier, nämligen: 1) Allmän, bred ämnesinriktning; 2) Allmän, dominerad av basämnen; 3) Beteendekunskap och humaniora; 4) Estetiska ämnen; 5) Företagsekonomi, handel och kontor; 6) Matematik och naturvetenskap; 7) Medicin, hälso- och sjukvård; 8) Samhällsvetenskap; 9) Språk; 10) Teknik; samt 11) Övriga ämnen. Fördelningen av deltagarna i dessa kurser över kurser och kön framgår av nedanstående tabell: 71Tabellen baserar sig på uppgifter från: SCB. Utbildningsstatistisk årsbok 2001: Tabeller. : SCB, 2001, Tabell 3.1, s. 208–9. Utbildningsstatistisk årsbok 2001, s. 144. 73De som hade en tidigare högsta utbildning motsvarande högst 2-årig gymnasieutbildning (ibid.). Fördelning av deltagarna i folkhögskolornas långa allmänna kurser över typ av kurs/inriktning år 200075 Typ av kurs/inriktning Allmän, bred ämnesinriktning Allmän, dominerad av basämnen Företagsekonomi, handel och kontor Medicin, hälso- och sjukvård Summa antal deltagare i långa Bland kursdeltagarna på de långa allmänna utbildningarna läste en klar majoritet () kurser med allmän bred ämnesinrikt- ning. av deltagarna i långa allmänna kurser läste en kurs med allmän inriktning. De långa särskilda kurserna delas, liksom de långa allmänna kurs- erna, i statistiken också in i ett antal olika typer av kurser. Fördel- ningen av deltagarna över olika typer av långa särskilda kurser framgår av nedanstående tabell: 75 Uppgifterna i tabellen är hämtade från: SCB. Utbildningsstatistisk årsbok 2001: Tabeller, Tabell 13.4 Deltagare i statsbidragsberättigade folkhögskolekurser våren och – 2000 efter kurstyp och inriktning, s. 218–223. Fördelning av deltagarna i folkhögskolornas långa särskilda kurser över typ av kurs/inriktning Typ av kurs/inriktning Företagsekonomi, handel och kontor Medicin, hälso- och sjukvård Summa antal deltagare långa De tre populäraste typerna av kurser/inriktningarna bland de långa särskilda kurserna är, som framgår av tabellen ovan, i fallande ordning: 1) Estetiska ämnen; 2) Beteendekunskap och humaniora; och: 3) Samhällsvetenskap. av de studerande i långa sär- skilda kurser läser någon av dessa typer av kurser/inriktningar. Estetiska ämnen, som är den populäraste enskilda typen inbegrep av de studerande på långa särskilda kurser. Motsvarande siffror för de två andra av de populäraste kurserna var 28 respektive . Som vi har sett så sker något nytt i och med framväxten av industrisamhället. Individen frisätts från bind- ningar till kungen och kyrkan. Istället skapas det nya gemenskaper som nationen, klassen, det politiska partiet, könet och familjen. I det nya samhälle, som håller på att bryta fram, är vi på väg mot en andra frisättning av individen. Individen frisätts inte från traditionella gemenskapers bindningar men från industrisamhällets ersättningsgemenskaper. Vad kommer detta att betyda för folk- Innebär det att den folkbildning som utvecklats kommer att ersättas med nya former och nytt innehåll?76 Tydligt är att folkbildningen startade långt innan utbildnings- väsendet fick sin nuvarande utformning och framför allt innan det fanns någon vuxenutbildning och arbetsmarknadsutbildning att tala om. Från att tidigare i princip ha varit ensamma om att tillhanda- hålla studievägar för vuxna har folkbildningsarbete mer och mer kommit att framstå som ett komplement och delvis ett alternativ till vuxen-, arbetsmarknads- och personalutbildningen. Folkbildningen har allt mer kommit att ses som en del av vuxen- var vuxenutbildning i första hand riktad mot att komplettera brister i grundutbildning och byggde på elementära kunskaper, handlar det allt mer om att ge vuxna tillgång till högre utbildning. Vuxenutbildningen har i allt högra grad fått till uppgift att höja samhällets totala utbildningsnivå och medverka till anpassning till arbetslivet. På så sätt har vuxenutbildningen kommit att representera den moderna samhällsutvecklingen på allt flera områden.77 De ideal, som en gång förverkligades genom studieförbund och folkhögskolor, har spridit sig och blivit en integrerad del av det moderna samhället. Genom att göra kunskap tillgänglig för alla har man påskyndat den strukturella individualiseringsprocess som fört till att vi befinner oss i ett senmodernt samhälle. Tiden för de klassiska folkrörelserna är förbi, föreningslivet avtar, liksom ung- domars intresse för politik och demokrati. Statens stora intresse för vuxenutbildning efter andra världs- kriget hänger naturligtvis samman med att utbildning alltid har varit kopplad till politisk styrning. Vuxenutbildningen har varit med om att förmedla de normer och värderingar som varit grund- läggande för det nordiska välfärdssamhället. Det paradoxala är, att i när det moderna samhällsprojektet ifrågasätts, blir vuxen- utbildningen allt viktigare. i och Kompe- tensreformen i är bara ett par exempel på detta. Frågan är om den politiska makten är på väg att hitta andra pedagogiska institutioner och metoder för att upprätthålla sin legitimitet?78 Under individens andra frisättning är det som om allt det som berör människans grundvillkor åter kommer i fokus. Allt det som knyts till subjektet blir viktigt, däribland livslångt lärande och 76Hans Hauge, Livet og litteratur i risikonsamfundet, s. 6 ff. 77Bosse , , , Mellom flere stoler, s. 10. 78Ibid., s. 13. Innanför dessa områden framträder nya individuella läroprocesser, där identitet, mening och kunskap skapas på ett annat sätt . söker politiker och andra maktinstitutioner att legitimera sin verksamhet genom olika former av identitetspolitik. Individ- ualiseringen kommer tydligt till uttryck i den europeiska samhälls- utvecklingen. På flera nivåer inom EU talas det om att införa ett bredare medborgarskapsbegrepp. kan man fråga sig hur engagerade människorna är för en ny europeisk kulturhistoria. Vem är beredd att dö för ? Här uppstår det ett påtagligt legitimitetsproblem för EU. I diskussionen om folkbildningens verksamhet gör man ofta en distinktion mellan bildning och utbildning. Utbildningsbegreppet anses ofta vara avgränsat och målstyrt, något som t.ex. ger yrkes- kvalifikationer. På så sätt medverkar utbildningen bl.a. till att det rekryteras nödvändig arbetskraft till olika samhällsfunktioner. Här förmedlas ett bestämt och ofta väl avgränsat kunskapsstoff. Fast- ställda mål och läroplaner reglerar kunskapens förmedling. Läraren är arbetsgivare och eleven är arbetstagare i en fast struktur där arbetssättet blir bestämt av det uppsatta målet. Efter avslutat utbildning mäter man hur långt eleven har nått i förhållande till en fastlagd nivå. Bedömning av kunskap blir då lätt ett medel för styr- ning och kontroll.79 Inom de diskussioner som förts kring folkbildningens bildnings- ideal har man kunnat urskilja tre olika bildningsideal: ett präglat av den nyhumanistiska personlighetstanken, ett medborgerligt och slutligen ett polytekniskt bildningsideal. Medan folkbildningen i form av studieförbundens verksamhet främst verkar ha präglats och alltjämt präglas av de två första idealen, så har folkhögskolorna i tillägg till dessa ideal redan från början också rymt ett polytekniskt bildningsideal. I takt med att man utvidgat verksamheten med regelrätta inslag av yrkesutbildning i form av friskvårds- och journalistlinjerna och utbildningarna fritidsledare, behandlings- och församlingsassistenter har måhända detta ideal kommit att få ett allt större utrymme på bekostnad av de andra. Speciallinjerna med estetisk inriktning, som visserligen inte ger en direkt yrkesutbildning, men som likväl bär en tydlig prägel av målinriktade förberedelser för fortsatta studier och arbete inom olika konstnärliga områden, kan kanske också ses som ett uttryck 79 och , Gestaltande utvärdering, s. 8. för att det polytekniska bildningsidealet fått allt större inflytande inom folkbildningen. Det direkt högskoleförberedande studiearbe- tet inom folkhögskolorna tycks också ha ökat i omfattning och betydelse , vilket kanske är ytterligare ett tecken på att det polytekniska bildningsidealet breder ut sig och det kanske på bekostnad av de andra bildningsidealen. Det som är tydligt är dock att staten har kommit att få ett allt större inflytande över folkbildningen och undan för undan kommit att utnyttja den som ett kompletterande alternativ till de studie- möjligheter som erbjuds inom vuxenutbildningen, arbetsmarknads- utbildningen och inom personalutbildningen. När det gäller den tidigare forskningen kommer vi i första hand att fokusera på den forskning som bedrivits inom området folkbild- ning och vuxenundervisning. Vi inleder med några historiska jämförelser och fortsätter därefter med att närma diskutera folk- bildningsforskningen. Avslutningsvis belyses de studier som gjordes i statens förra utvärdering av folkbildningen, SUFO 96. I tidigare beskrivningar av samhällsutvecklingen har vi kunnat konstatera att folkbildning och vuxenundervisning haft en stark ställning i det moderna samhället. Behovet av forskning inom fältet har vuxit i takt med att vuxenutbildningen sedan blivit allt mer omfattande. I länder där denna utveckling kom tidigt, t.ex. i där man utbildade professionella lärare och instruktörer blev vuxenpeda- gogik ett specialområde för vetenskaplig forskning. Den ameri- kanska forskningen har varit inriktad mot psykologiska aspekter och nära knutet till praxisfältets behov för att förbättra vuxen- utbildningen.80 I har såväl folkbildningsforskningen som den vuxen- pedagogiska forskningen kännetecknats av ett sam- hällsvetenskapligt, främst sociologiskt perspektiv. Utifrån sådana perspektiv har det varit frågan om att studera samhällsmässiga och 80 , , , Mellom flere stoler, s. 15. strukturella faktorer som påverkar vuxenutbildningen, t.ex. rekryt- ering, organisering och innehåll. Det har varit mindre fokus på individuella faktorer. En sådan inriktning på forskningen stämmer väl överens med folkbildningens nationellt folklig tradition där sociala faktorer och samhällsbyggande har stått i centrum. Trots att det funnits en nära relation mellan praxis och forskning inom området har en pågående samhällsförändring varit svår att belysa. Frågan är vad det beror på? Svaret kan helt enkelt vara att man fokuserat på kollektiva fenomen och helt enkelt inte lagt märke till den tilltagande individualiseringsprocessen.81 Nordisk folkbildningsforskning har först de senaste årtionderna blivit ett eget forskningsområde.82 En orsak till att det tagit att etablera forskningen beror på att det bland folkbildare funnits en kritisk inställning till akademisk kunskapsbildning. Univers- itetet har ansetts företräda elitistiska kunskapsideal. Det har även funnits en kritik mot en överbetoning av teoretiska kunskaper på bekostnad av praktiska kunskaper.. Detta har inneburit att de forskningsinstitutioner som etablerats i flera fall placerat sig mellan det akademiska och folkbildingen. I såväl som har det uppstått s.k. mellaninstitu- tioner. I befann sig NVI, Norsk Voksenpedagogisk fosknings- institutt mellan staten, folkbildningen och univers- iteten. Denna mellanposition innebar att man varken fick legitim- itet hos folkbildningens institutioner eller inom den akademiska världen. De anställda och deras forskning hamnade i ett ingen- mansland, vilket kom att få en negativ påverka på såväl personal som verksamhet.83 I startades ett , med namnet Nornesalen. Även här var det frågan om en mellaninstitution som skulle ta tillvara både folkbildnings- och forskningsintressen. På liknande sätt som i hamnade man mellan olika aktörer. Universitet och forsk- ningsråd hade svårt att bedöma forskningens kvalité och värde medan folkbildningens representanter hade svårt att skapa rela- tioner till akademiskt utbildade forskare. Efter en tids interna 81Se bl.a. Per och , Vuxenpedagogik i och , Program for vaksenpedagogisk forskning og dokumentajon. 82En bra översikt över folkbildningsforskningen 1980–1998 finns i rapport, Folkbildningsforskning – en kunskapsöversikt. 83Bergstedt, , , , , , Mellom flere stoler. konflikter bland personal och styrelse beslutade kulturministern att dra in fortsatta anslag till institutet.84 I var forskningen om folkbildning till en början nära knuten till folkrörelseforskningen. Folkbildning har ju varit en del av folkrörelsernas utveckling. En stor del av forsk- ningen bedrevs till en början som utvecklingsprojekt. Ett exempel på detta är de s.k. PUST- och PUFF-rapporterna, ett utvecklings- projekt inom studieförbund och folkhögskolor som under sjuttio- och åttiotalet organiserades av Skolöverstyrelsen.85 Möjligen var det folkbildningens nära relationen till staten som var grund till att man i valde att bygga upp verksamheten utifrån ett etablerat universitet. , nationellt program för folkbildningsforskning, etablerades och bedriver fortsatt sin verksamhet. har stimulerat forskningen om folkbildning runt om i genom att i första hand vara ett nätverk för aktiva forskare och doktorander. Däremot har man inte lyckats med att växa som institution, såväl ekonomi som personal är i stort sett det samma som . Större delen av folkbildningsforskningen har ägt rum inom peda- gogikämnet. I har vuxenpedagogiken betraktats som en disciplin inom pedagogiken med vuxenutbildning inklusive folk- bildning som forskningsområde. Tre av de nordiska länderna har professurer i vuxenpedagogik. fick sin första professur 1946, 1969 och 1982.86 Härefter har inte fått några flera professurer i vuxenpedagogik; den enda som finns inkluderar, även folkbildning. Orsakerna till detta finns både innanför och utanför universitet- et. Nationella och folkliga företeelser värderas inte längre som lika viktiga.