sou · GRB3129d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Det finns tyvärr en omfattande begreppsförvirring på området, vilket gör definitions- och avgränsningsfrågan svår för digital publi- cering. Material som hanteras av datorer och publiceras på Internet och andra nätverk kallas ibland digitalt och ibland elektroniskt. Den allmänna uppfattningen är att språkbruket är på väg att övergå från att använda elektroniskt till att istället använda digitalt, men har inte ansett det möjligt att genomgående använda begreppet digitalt eftersom elektroniskt finns i ett antal författningar och etablerade begrepp och uttryck som exempelvis elektronisk publicering och PL:s dokument för elektronisk återgivning. Nästa problem är att etablerade samlingsbegrepp för alla typer av publicerad information saknas. I PL definieras vilken publicerad information som ska vara leveranspliktig med hjälp av begreppet dokument, som då egentligen inte avser själva informationen utan informationsbäraren (en närliggande definitionsmodell finns i YGL, som definierar begreppet teknisk upptagning på ett liknande Samla in – Pliktlagen Begreppet dokument används sedan för att definiera de olika leveranspliktiga materialslagen. PL:s definition är dock inte kon- gruent med den populära betydelsen av begreppet dokument, som exempelvis ofta används för att beteckna datafiler. Ett annat be- grepp är resurs, som började användas inom biblioteksvärlden och kan användas både för tryckt och digitalt material. Eftersom dokument alltså betecknar informationsbäraren, vilket inte är relevant för digitalt material eftersom det oftast inte är fixerat vid en informationsbärare som kan hanteras som ett enskilt fysiskt föremål, har istället valt att tala om digitalt publicerat material som samlingsbegrepp. Detta omfattar enligt ut- redningens uppfattning all publicering som inte sker i tryckt eller uppenbart icke-digital form (exempelvis VHS-kassetter och ljud- band). Digitalt publicerad information inkluderar även allmänt till- gängliga databaser, vilket är ytterligare ett svårdefinierat begrepp. har valt att i enlighet med YGL definiera en data- bas som en samling av information lagrad för automatiserad behand- ling. Det digitalt publicerade materialet kan sedan delas in i två underkategorier, nämligen fixerat digitalt material och distansöver- fört digitalt material. Fixerat digitalt material är bundet till en informationsbärare, och omfattas redan av leveransplikt eftersom det ingår i det som i nuvarande PL kallas dokument för elektronisk återgivning. Det som måste införas i PL är alltså distansöverfört digitalt material. Med detta begrepp avses i enlighet med EG- direktivet om upphovsrätt information som har tillgängliggjorts för allmänheten genom överföring via Internet eller andra nätverk. För att denna ska omfattas av PL krävs en ny paragraf i PL. 3.4.5Tidigare utredningar (, SOU 1998:111) såg tre sätt att samla in distansöverfört digitalt material: 1.Leveransplikt (material som uppfyller PL:s kriterier är leverans- pliktigt och framställarna åläggs att leverera det i fixerad form eller via filöverföring till KB) 2.Rekvisitionsrätt (KB måste kräva in det material de vill ha för att det ska omfattas av leveransplikt, i övrigt som ovan) Samla in – Pliktlagen 3.Robotinsamling (KB sköter hela processen och samlar in så mycket som möjligt så ofta som möjligt, leverantörerna blandas inte in) Leveransplikt uteslöts p.g.a. att antalet leverantörer skulle bli oöverblickbart eftersom det dels finns ett större antal potentiella leverantörer, dels inte finns någon instans motsvarande tryckeri- erna som allt material måste passera. Leveransplikt ansågs också svårt eftersom man ansåg att det leveranspliktiga materialet inte skulle gå att skilja från icke leveranspliktigt material. Problemet låg i att hitta hållbara kriterier eftersom det inte finns några exemplar och därmed ingen upplaga, och heller ingen motsvarighet till om tryckbeteckning och utgivningsbevis. Rekvisitionsrätt uteslöts för att det skulle vara för resurs- krävande för de mottagande institutionerna. I övrigt gällde samma invändningar som för leveransplikt. Alternativet rekvisitionsrätt föreslogs emellertid gälla för databaser, som skulle levereras av den som gjort sammanställningen tillgänglig för allmänheten i analogi med lagen (1998:112) om elektroniska anslagstavlor. Eftersom inga urvalsmetoder ansågs möjliga och man dessutom såg fördelar i ett slumpmässigt urval återstod endast robotinsam- ling som insamlingsmetod för det distansöverförda digitala materialet, som föreslogs ske med projektet som före- bild. Syftet skulle vara fullständighet men bara vid fyra tillfällen vilket skulle skapa ett urval. Prioriterat material (exempelvis dagstidningar och material från andra professionella utgivare) skulle emellertid samlas in oftare. Lösenord skulle få krävas in vid behov. Förslaget fick kritik från flera håll, framför allt av integritetsskäl (av hänsyn till den kommande PuL) och upphovs- rättsliga skäl. 3.4.6Erfarenheter av dagens system gäller att material som rör svenska förhållanden (PL 4 §) och har spritts till allmänheten (PL 3 §) omfattas av leveransplikt – för- utom det distansöverförda digitala materialet. Visst tryckt material, exempelvis reklam, affärstryck av olika slag, almanackor, och framför allt lokalt och regionalt organisations- och föreningstryck, Samla in – Pliktlagen sparas och organiseras systematiskt men katalogiseras inte. Systemet syftar till fullständigt bevarande. Leveransplikten ligger hos tryckerierna för tryckt material, och huvudsakligen hos produ- centerna för ljud- och bildmaterial. Erfarenheter av robotinsamling via projektet Den insamling av distansöverfört digitalt material som har skett sedan förslag har gjorts via robotinsamling i KB:s projekt , som har pågått . Projektet har bevarat en stor del av den svenska digitala publiceringen på Internet, men är också befattat med ett antal problem: Det finns ingen leveransplikt, varför hela ansvaret för att insamling och bevarande sker ligger hos KB KB har inte rätt att kräva in lösenord eller hävande av andra åtkomstspärrar, varför åtkomstskyddat material inte samlas in alls oavsett om det är tillgängligt för allmänheten eller ej (åt- komstspärren kan vara något så enkelt som att användaren måste registrera sig som medlem) Tekniska skäl gör att visst material som kräver åtgärder från användaren eller innehåller vissa filtyper (Flash, Java, streamade filer) inte kan samlas in alls via robotsökning Dagstidningar och annat material som uppdateras frekvent måste samlas in betydligt oftare än resterande material Inga databaser alls samlas in (utom de RA/arkiven har att be- vara) Upphovsrättsorganisationer och producenter/leverantörer Vad som framkommit vid kontakter med KLYS, samt framgår av avsnitt 3.3.2.5. har vidare särskilt framfört an- gående e-böcker att förlagen hyser en oro för missbruk av digitalt levererat material. Om tillgången till e-boken däremot kan be- gränsas såsom KB har löst tillhandahållandet av material från e-boksproducenten eLib – dvs. att boken endast finns tillgänglig på en dator på pliktleveransbiblioteket för en användare åt gången med kopieringsskydd m.m. – är en leverans av e-böcker ingen Samla in – Pliktlagen Däremot skulle det bidra till en ökad administration för förlagen. Under förutsättning att förlagen endast behöver distribuera e-boken till ett pliktleveransbibliotek (KB) och att vidare distribution till övriga sex pliktleveransbibliotek ombesörjs av KB, kan även den ytterligare arbetsbördan för förlagen be- gränsas. Tidningsutgivarna () ställer sig mycket positiva till plikt- leveranssystemet och menar att det bara handlar om att hitta rätt former för hur det ska fungera. För TU är det emellertid viktigt att material som redan är leveranspliktigt i annan form undantas från ny leverans i digital form (rör exempelvis databaserna , och Affärsdata, vars material redan levereras i tryckt form). Förutsatt att tillhandahållandet går att reglera så att det blir för- enligt med URL ser TU inga problem med att digitalt material till- handahålls på samma sätt som det tryckta (på KB och övriga pliktmottagande bibliotek). TU menar vidare att PuL inte är ett problem vid tillgängliggörande av material från medieföretag, efter- som datainspektionens attityd är att det som publicerats i ett medium även vid ny publicering omfattas av det särskilda grund- lagsskydd som journalistiskt material har. Det problem som kan finnas rör den exemplarframställning som måste ske för bevarande – för att KB ska få rätt att framställa exemplar krävs avtal, eftersom detta inte tillåts i URL. Detta problem går emellertid enligt bedömning att lösa utan ändringar i URL (se avsnitt 3.6.3.2). Frågan om insamling och bevarande av digitalt material har för- utom i arbetsgruppen för pliktfrågor i första hand tagits upp i utredningens enkät. Sammanfattningsvis kan sägas att det finns en stor enighet om att material inte får undslippa leveransplikt för att det byter publiceringsform – samma regler ska gälla för digitalt material som för tryckt och annat material. Följande har fram- kommit: Enigheten är stor om att det är viktigt att det digitala materialet sparas och att bevarandet och insamlingen av digitalt material måste regleras i lag. Några få uttalar sig om leveransmetoden – påpekar att det är positivt att robottekniken ger ett Samla in – Pliktlagen slumpat urval, medan PRV förordar det danska systemet med anmälningsplikt för producenten. Enigheten är också stor om att det är bra att projektet finns. Samtliga ser med oro på att bevarandet av digitalt material inte är löst, de flesta med motiveringen att det skapar luckor i kulturarvet för framtida generationer genom att materialet försvinner, vilket också försvårar för forskningen. och samt , i (HHS) och Hög- skolan på (HGO) anser att det digitala materialet bör behandlas likadant som det tryckta och lagregleras. (MdH) och föreslår att material från myndigheter, organisationer och lärosäten prioriteras. och anser att frågan kräver en egen utredning. Som exempel på kriterier för urval nämns det som inte bevaras i tryckt form, långsiktig lagring av forskningspublikationer, det som sänds ut via Internet, originalitet/spridning/folkbildning, allt allmänt tillgängligt med svensk mottagare eller avsändare samt tillgänglighet och forskningsbarhet. Några har också nämnt andra faktorer kring insamlingen, exempelvis att det kan bygga på infor- mation och frivillighet, att man kan skicka till KB på begäran och att standarder för skanning, lagring osv. måste tas fram. Som intressenter i att digitalt material bevaras nämner de flesta en bred allmänhet, forskare och studerande. Vidare nämns biblio- teken och ABM-institutionerna. Vad gäller samarbetet mellan dessa intressenter önskar () och Riks- antikvarieämbetet (RAÄ) att KB och RA ska fungera som kun- skapscentrum och utforma en struktur, medan RA själva menar att KB bör fastställa strukturen. () önskar en Bibsam-struktur, samt att parallella organisationer för tryckt och digitalt material inte bör byggas upp. stads- och läns- bibliotek har en liknande mening, och påpekar rationaliteten med större anläggningar. Vad gäller tillgängligheten är enigheten påtaglig kring att materialet bör vara tillgängligt på Internet. De allra flesta vill se det tillgängliggjort gratis och fritt för alla. LHS önskar en särskild portal, PHS vill att det ska ingå i Libris och VR vill ha en nationell databas. UU, () och Röda Korsets Hög- skola föreslår samma modell som för det tryckta materialet (alltså i de pliktmottagande lärosätenas lokaler), men UU lägger till att det ska tillgängliggöras så fritt upphovsrätten tillåter. GU vill se ett tillgängliggörande med stor respekt för upphovsrätt och integritet. Samla in – Pliktlagen () och SB önskar att materialet tillgäng- liggörs även utanför KB. var bland de första länderna i världen att möjliggöra plikt- leverans av digitalt material och har haft det . I infördes digital leveransplikt 1998 då en ny pliktlag antogs, och i finns ett lagförslag som förväntas träda i kraft . har en ny lag som föreskriver plikt- leverans av digitalt material, och i infördes möjlig- heten med en ny lag . Även i finns en ny lag som föreskriver digital leveransplikt . Ett nytt system med målet att nå större fullständighet än E-pliktut- redningens förslag vore att föredra. Digitalt publicerat material som överförs till allmänheten bör därför bli leveranspliktigt, precis som om det hade publicerats i tryckt form, på en cd-skiva eller sänts ut via TV eller radio. För att detta ska vara möjligt måste distans- överfört material införas som ny kategori i 2 § PL, eftersom alla de nuvarande materialkategorierna förutsätter att informationen har fixerats permanent på en informationsbärare, vilket är en av de stora skillnaderna mellan det distansöverförda digitala materialet och annat material. För att de grundläggande kriterierna för leveransplikt, 3 och 4 §§ PL, ska kunna gälla även för digitalt material krävs det att tillägg görs. Utredningen föreslår därför en ny formulering av 3 § PL samt en ny 3a § där publicering av material på Internet jämställs med till- gängliggörande för allmänheten. Enligt utredningens mening ska materialet anses tillgängliggjort även om det är åtkomstskyddat, om enda villkoret är att användaren måste skaffa sig användar-ID eller liknande. Vidare krävs ändringar i 4 § PL angående vad som är svenskt, samt ett antal övriga ändringar angående leveransvillkoren för digitalt material. Exakta leveransvillkor, leveransteknik och leveranssätt föreslås överenskommas med KB. Samla in – Pliktlagen Den kanske svåraste avgränsningsfrågan är vilka typer av digitalt material som bör samlas in så fullständigt som möjligt. E-pliktut- redningens grundläggande analys och ställningstagande bör fort- farande vara giltiga: material som är avsett att nå i princip alla med- borgare och som är framställt av professionella utgivare och produ- center som har svensk utgivningsadress bör prioriteras högst. Av det följer att alla professionella upphovsmän eller deras rättighets- innehavare bör åläggas leveransplikt för material som publiceras digitalt. 3.5Material som blandar text, bild, ljud och film Pliktleveranssystemets syfte är att bevara information som har nått den svenska allmänheten. Från början skedde detta i princip bara genom olika typer av skrifter, men i takt med att nya kanaler har tillkommit har systemet fått byggas ut och förändras. Dagens system bygger på en ordning där ett antal olika materialslag har gjorts leveranspliktiga, och beroende på deras innehåll ska de sedan levereras antingen till KB (tryckt material) eller SLBA (ljud- och bildmaterial). Så länge det handlar om böcker eller tidningar å ena sidan och VHS-kassetter eller TV-program å andra sidan är detta ganska oproblematiskt, men när text, bild, ljud och film börjar blandas blir det svårare. Detta är fallet både för kombinerat material och dokument för elektronisk återgivning, två materialslag som omfattas av leveransplikt men till olika institutioner bero- ende på det huvudsakliga innehållet. Med kombinerat material menas enligt 16 § PL material, som inne- håller dels en eller flera skrifter, dels ett eller flera dokument som utgörs av film, videogram, fonogram eller dokument för elektro- nisk återgivning enligt 14 § PL. och andra dokument som kan ingå i kombinerat material avses endast sådana som var för sig har medfört eller skulle medföra skyldighet att lämna plikt- exemplar (se vidare 17 § PL). Denna bestämmelse tillkom 1979 (då Samla in – Pliktlagen stipulerades två exemplar, vilket utvidgades till sju exemplar 1993). Tanken med kombinerat material är att det handlar om delar som tillsammans utgör en helhet, och som därför bör bevaras samman- hållet. Ett typexempel på kombinerat material är en lärobok, exempelvis i matematik, med tillhörande räkneexempel på cd. Från början handlade det huvudsakligen om att kombinera böcker med ljudband eller filmer, även då primärt inom läromedelsområdet. Till kombinerat material hänförs emellertid inte exempelvis en barnbok till vilken det även har producerats en cd med sånger, vilket medför att boken pliktlevereras till KB och cd-skivan till SLBA. Hur det kombinerade materialet ska fördelas mellan de olika bevaran- deinstitutionerna regleras inte av PL, och eftersom varje produkt- paket är unikt måste det avgöras från fall till fall var det ska sparas. Dokument för elektronisk återgivning En annan kategori är det som i PL kallas dokument för elektronisk återgivning. Detta definieras som dokument som i fixerad form lagrar text, ljud eller bild och vars innehåll kan återges endast med hjälp av elektroniskt hjälpmedel (PL 2 §) och kan som framgår ovan även ingå i kombinerat material. Dokument för elektronisk återgivning har tidigare framför allt rört sig om ljudband, VHS- kassetter och cd-skivor med musik, och var då huvudsakligen leveranspliktigt till SLBA, men har alltmer övergått till att handla om cd- och dvd-skivor som blandar både text, bild, ljud och film. Medieföretaget nämner som exempel en produktion om svensk fotbolls historia, som förutom mängder av text och tabeller även innehåller ljud- och filminslag. KB nämner som exempel på cd (numera dvd), som pliktlevereras till SLBA trots att den huvudsakligen består av text eftersom den även innehåller ljud- och filmklipp. Detta material minskar emellertid hos både KB och SLBA, sannolikt på grund av att materialet istället publiceras på Internet. Samla in – Pliktlagen 3.5.3Mediekonvergens och ägarkoncentration – det blandade materialet ökar i omfattning finns alltså visst ljud- och bildmaterial hos KB, och visst tryckt material hos SLBA. Det blandade materialet är emellertid något som kommer att öka kraftigt i omfattning, framför allt p.g.a. den digitala tekniken och förändringar inom mediebranschen. Det finns två tydliga trender inom medievärlden, nämligen mediekonvergens och ägarkoncentration. Mediekonvergensen innebär att tidigare åtskilda publiceringsformer som böcker och tidningar å ena sidan och radio/TV, musik och film å andra sidan i allt högre grad börjar utnyttja digital teknik och digitala medier. Som exempel kan nämnas att alla typer av svenska nyhetsmedier använder sig av Internet. Med ägarkoncentration avses att allt färre äger allt fler medier. Detta brukar vanligtvis nämnas som ett konkurrens- och/eller mångfaldsproblem, men det har även konsekvenser för produktio- nen. Som ett exempel kan nämnas medieföretaget , som består av TV-produktionsbolag, filmproduktionsbolag, bokförlag, dvd-produktioner, spel och webbproduktioner. Produktionen sker ofta i koncept, där en idé förs ut i flera olika kompletterande kanaler (exempelvis kan en barninriktad idé göras som TV-pro- gram, bok, dataspel och webbsida). Vad gäller filmer, framför allt de som riktar sig till barn, kommer allt större delar av intäkterna från kringförsäljning av spel, cd-skivor och leksaker. När inte bara produktionsteknikerna utan även medierna/- kanalerna och leverantörerna/producenterna börjar smälta samman blir det alltså allt lättare och allt vanligare att text, bild, ljud och film blandas – antingen i en och samma produkt, eller i olika pro- dukter som hör ihop. Forskaren som vill studera mark- nadsföringen av Sagan om får det besvärligt, efter- som det materialet inte bevaras sammanhållet. 3.5.4Digitalt material som blandar text, bild, ljud och film Text, bild, ljud och film blandas ofta vid digital publicering på Internet och andra nätverk, och detta blir allt vanligare i takt med att bredbandsnäten byggs ut, överföringshastigheterna ökar och komprimeringsteknikerna blir bättre. Samla in – Pliktlagen webbplats förutom en hel del textbaserat material även möjlighet att titta på de senaste nyhetssändningarna, och på SR:s webbplats kan man både läsa om programmen, lyssna på alla deras kanaler i realtid och även välja särskilda sändningar. På finns både webb-TV och webb-radio. Vad gäller leveransvillkoren har det från producenthåll uttryckts önskemål om att en mottagare är att föredra för det distansöver- förda digitala materialet – om fler ska ha tillgång till materialet får det ordnas av den mottagande institutionen. Detta är en fullt rimlig synpunkt – såväl tekniskt och praktiskt som juridiskt vore det lättare om alla leverantörer hade en enda instans att leverera till, som sedan hade till uppgift att tillgodose tillgängliggörandet av materialet för de som enligt gällande lagstiftning har rätt till detta. Precis som en cd, dvd eller webbsida kan även databaser innehålla flera olika typer av material. föreslår att leverans- plikt ska införas för databaser, och här kommer samma proble- matik vid uppdelningen som nämnts ovan gällande kombinerat material och dokument för elektronisk återgivning att uppstå. Vad ska anses vara det huvudsakliga innehållet, och var ska de bevaras? 3.5.5Gränsdragning mellan KB och SLBA Som framgår av det föregående blir gränsdragningen mellan KB och SLBA alltmer flytande. Den tekniska utvecklingen går snabbt, men ingen vet hur snabbt eller vad som kommer att vara nästa steg. Oavsett vilka förslag till fortsatt uppdelning av material som läggs kommer dessa snabbt att bli föråldrade. Bevarandet av det svenska kulturarvet står inför ett avgörande vägval, men eftersom det inte ligger inom utredningens uppdrag att föreslå några organisatoriska förändringar får istället ett annat förslag ges: En särskild utredning bör tillsättas, med uppdrag att utreda frågan om hur be- varandet av tryckt material samt ljud- och bildmaterial ska organi- seras framöver. För ett vidare resonemang kring detta, se kap. 10. Samla in – Pliktlagen 3.6Lagen om pliktexemplar av dokument – bedömningar och förslag Bedömningar: Pliktlagen vad gäller tryckt skrift bör bibehållas i sina huvuddrag. bör ges i uppdrag att närmare utreda om det är såväl juridiskt som politiskt möjligt att vidare överlåta de pliktexemplar som lämnats till lärosäten som inte har ett bevarandeuppdrag. Utredningen ska avse möjligheten att överlåta dessa pliktexemplar till exempelvis läns- eller folkbibliotek. KB bör vidare ges i uppdrag att utreda förutsättningarna för att övergå till leverans av digitala förlagor av dagstidningar istället för den mikrofilmning KB utför . Förslag: Vissa förtydliganden och anpassningar till rådande för- hållanden vad gäller tryckt skrift införs i pliktlagen. tillägg görs i 4 § av svensk utgivningsadress samt vänder sig till en svensk publik att upplagor eller tryckningar upp till 79 exemplar inte längre ska vara leveranspliktiga att upplagor eller tryckningar i antal om 80 till 199 exemplar ska levereras i två exemplar, ett till vardera Kungl. att upplagor eller tryckningar i antal om 200 eller fler exem- plar ska levereras i sju exemplar enligt nuvarande lag Med undantag från ovanstående ska för affischer gälla att upplagor under 10 exemplar inte blir leveranspliktiga att upplagor i antal om minst 10 exemplar eller flera ska levereras i två exemplar, ett till vardera KB och Lunds uni- versitetsbibliotek Lagstiftningen anpassas för den växande digitala publiceringen och följande ändringar införs i PL: Leveransplikt införs för distansöverfört material som gjorts tillgängligt för allmänheten här i landet enligt samma huvud- Samla in – Pliktlagen sakliga kriterier som för övrigt material. Leveransen ska ske till Kungl. Lagen anpassas till EG-direktivet som rör hur något görs tillgängligt för allmänheten så att överföring av verk till all- mänheten omfattas genom att lagen kompletteras med en ny 3a §. Projektet föreslås fortsätta som med de begrän- sade tillgänglighetsregler som följer av förordningen (2002:287) om behandling av personuppgifter i Kungl. Vidare bör skyldighet för KB att bevara digitalt material infö- ras i PF, och KB bör åläggas att placera en fullständig kopia på annan ort av säkerhetsskäl (motsvarande reservexemplaret för det tryckta materialet). Lagändringarna bör träda i kraft .