sou · GRB399d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Om meddelarfrihet råder på ett område utan att det lett till allvarliga konsekvenser är det ett starkt skäl för att inte inskränka meddelarfriheten. Ett sätt att försöka få en uppfattning om den nuvarande omfatt- ningen av meddelarfriheten inneburit några problem är att studera de ärenden JO och JK bedömt och där uppgifterna omfattats av meddelarfrihet. Ärendena har initierats genom att någon upplevt att uppgiftslämnande varit ett problem. Av de fall vi redogjort för ovan gäller tre stycken uppgifter som omfattas av upphandlings- sekretess och två vardera gäller förundersökningssekretess respek- tive försvarssekretess.20 De övriga gäller uppgifter som omfattas av sekretess vid tillsyn, sekretess i ärenden om arbetarskydd, brott- målssekretess och utrikessekretess.21 Samtliga aktuella sekretessbestämmelser fanns med redan när sekretesslagen infördes. Urvalet av vilka tystnadsplikter som skulle bryta meddelarfriheten gjordes med utgångspunkt från de kriterier som diskuterades ovan.22 Att övriga tystnadsplikter inte skulle bryta meddelarfriheten är således också en följd av den bedömningen. 197 kap. 1 och 4 §§, 12 kap. 5 § och 9 kap. 2 § sekretesslagen 206 kap. 2 §, 5 kap. 1 §, 9 kap. 17 § och 2 kap. 2 § sekretesslagen 218 kap. 7 §, 7 kap. 8 §, 9 kap. 16 § och 2 kap. 1 § sekretesslagen 22Ds Ju 1977:11/Del 1 s. 188 och prop. 1979/80:2 Del A s. 366 Vi kommer nedan att diskutera frågor kring meddelarfrihet och sekretess i ärenden om arbetarskydd, i samband med förundersök- ning respektive i ärenden om upphandling. Vi kommer också att diskutera meddelarfriheten i förhållande till tystnadsplikten enligt lagen om allmän kameraövervakning samt inom enskild socialtjänst och verksamhet enligt LSS. Det är en följd av att frågorna på olika sätt tagits upp under utredningsarbetet. Vi anser inte att det kommit fram några skäl för att göra en generell genomgång för att bedöma om meddelarfriheten i något fall bör inskränkas ytterligare. Eftersom inskränkningar i meddelar- friheten skall göras mycket restriktivt, finns det inga skäl att göra en sådan översyn utan att det framkommit allvarliga problem med den nuvarande regleringen. Vi kommer dock att föreslå språkliga och redaktionella ändringar av 16 kap. 1 § sekretesslagen för att den skall bli lättare att förstå. 17.2.2Meddelarfrihet för uppgifter i ärenden om arbetarskydd Bedömning: Det har inte kommit fram tillräckliga skäl för att inskränka meddelarfriheten i ärenden om arbetarskydd. Sekretess gäller hos en myndighet som har till särskild uppgift att verka för arbetarskydd. Den myndighet som i första hand avses är . Sekretess gäller i ärenden enligt lagstiftningen om arbetsskadeförsäkring, arbetsmiljö eller reglering av arbetstid eller annars i ärende om arbetarskydd. De uppgifter som kan om- fattas av sekretess är uppgifter om enskilds hälsotillstånd eller andra personliga förhållanden. För sekretess krävs att det kan antas att den enskilde lider men om uppgiften röjs.23 Syftet med bestämmelsen var att få ett skydd för enskildas yrkes- sjukdomar och andra personliga förhållanden som kunde finnas hos myndigheter som handlägger frågor om arbetarskydd. Skyddet gäller inte bara uppgifter om arbetstagare utan även om arbetsgivaren.24 Sekretess till skydd för arbetsgivarens affärs- och driftsförhållanden finns i 8 kap. 2 § sekretesslagen. Under den remissbehandling som föregick sekretesslagen framkom vissa synpunkter på att tystnadsplikt enligt 7 kap. 8 § sekretess- 237 kap. 8 § sekretesslagen 1979/80:2 Del A s. 192 f. lagen borde bryta meddelarfriheten. Som skäl angavs bl.a. att det var svårt att förstå varför personliga uppgifter av t.ex. medicinsk karaktär skulle behandlas annorlunda inom arbetarskyddet än inom hälso- och sjukvården där meddelarfriheten föreslogs vara begränsad. Regeringen konstaterade dock att tillräckliga skäl för att begränsa meddelarfriheten inte ansågs föreligga.25 I avsnitt 16.6.1 har vi redogjort för ett beslut av JO beträffande förhållandet mellan meddelarfriheten och sekretessen i ärenden om arbetarskydd.26 En yrkesinspektör uttalade sig inför media om en autistisk pojkes boendeförhållanden i ett kommunalt korttidshem. Inspektören hade fått uppgifterna i samband med en inspektion av korttidshemmet. ordförande anmälde det inträffade till JO. JO konstaterade att sekretess enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen inte överfördes till yrkesinspektören, eftersom denne omfattas av en primär sekretessregel (7 kap. 8 § sekretesslagen). Tystnadsplikt enligt 7 kap. 8 § sekretesslagen bryter inte meddelarfriheten. JO angav att problemet borde beaktas inom ramen för vårt arbete. Vi delar JO:s uppfattning om att sekretessen enligt 7 kap. 8 § sekretesslagen omfattar även personer som, utan att vara arbets- givare eller arbetstagare, vistas på en plats som är föremål för in- spektion. Trots att denna situation inte diskuteras i förarbetena är lagtextens ordalydelse klar. Vidare framgår av JO:s beslut att såväl som dåvarande Arbetarskyddsstyrelsen delade denna uppfattning. I beslutet diskuterar JO om utgången i det aktuella fallet bör leda till att meddelarfriheten begränsas för uppgifter som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 8 § sekretesslagen. JO framhåller i sitt beslut att syftet med 7 kap. 8 § sekretesslagen var att åstadkomma ett skydd för uppgifter om arbetstagares och arbetsgivares person- liga förhållanden. Frågan om skydd för känsliga uppgifter om andra personer som vistas inom en inspekterad verksamhet var inte före- mål för överväganden. JO konstaterar att det inte kan vara ovanligt att arbetsmiljöinspektioner äger rum vid sjukhus och i andra verk- samheter där det kan finnas uppgifter om enskilda som omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 och 4 §§ sekretesslagen. JO menar att det bör leda till överväganden om att begränsa meddelarfriheten för uppgifter om tredje man som en tjänsteman får del av i samband med ett arbetsmiljöärende. 26JO 2002/03 s. 486 Konstruktionen att meddelarfriheten är begränsad endast beträf- fande uppgifter om tredje man finns i samband med bestämmel- serna om sekretess i tillsynsverksamhet27. Motivet för att meddelar- friheten bör vika i dessa fall är att insynsintresset framstår som ganska svagt som det kan vara fråga om klart ömtåliga uppgifter.28 Vi har övervägt om meddelarfriheten på motsvarande sätt bör brytas för uppgifter om tredje man som en tjänsteman får del av i samband med en arbetsmiljöinspektion. För en inskränkning av meddelarfriheten talar att det vid inspektion av olika vårdinrätt- ningar kan komma fram mycket känsliga uppgifter om enskildas personliga förhållanden. Å andra sidan kan uppgifterna om tredje man vid inspektion av andra verksamheter vara förhållandevis harmlösa eller helt triviala. För att inte inskränka meddelarfriheten i onödan skulle inskränk- ningen kunna konstrueras så att meddelarfrihet inte gäller om upp- giften omfattas av sekretess enligt 7 kap. 1 eller 4 §§ sekretesslagen i den inspekterade verksamheten. Den konstruktionen har dock vissa brister. Meddelarfrihet kommer fortfarande att gälla för uppgifter om tredje man som kommer fram i arbetsmiljöärenden angående enskild hälso- och sjukvård eller socialtjänst. Vidare finns det ytter- ligare bestämmelser om sekretess i verksamhet som liknar hälso- och sjukvård eller socialtjänst och som också bryter meddelarfriheten. En uppräkning av vilka bestämmelser som bör bryta arbetsmiljö- inspektörers meddelarfrihet skulle därför kunna bli lång och svåröverskådlig utan att det för den skull finns garantier för att den är heltäckande. Vid en bedömning av om en tystnadsplikt skall bryta meddelar- friheten måste hänsyn också tas till insynsintresset. Enligt vår uppfattning går det inte att säga att insynsintresset för de aktuella uppgifterna är svagt. De inspekterade verksamheternas patienter, kunder, klienter etc. kan vara en viktig del av arbetsmiljön. Ett annat sätt att lösa det problem JO uppmärksammat berör inte direkt reglerna om meddelarfrihet. Ordalydelsen av 7 kap. 8 § sekretesslagen kan ändras så att det klart framgår att sekretessen endast gäller uppgifter om arbetstagare och arbetsgivare, alltså inte tredje man. En sådan innebörd skulle tydligare återge diskussionerna i förarbetena till bestämmelsen. Om bestämmelsen får en sådan mera inskränkt betydelse innebär det att eventuella sekretessbestämmelser 8 kap. 6 och 7 §§ sekretesslagen 1979/80:2 Del A s. 375 f. till skydd för tredje man gäller även i ärenden om arbetarskydd på grund av bestämmelser om överföring av sekretess29. Denna över- förda sekretess omfattar dock endast uppgifter från andra myndig- heter. Vid inspektion av enskilt bedriven sjukvård eller socialtjänst skulle det då inte gälla någon sekretess alls, alltså inte ens med rakt skaderekvisit, för uppgifter om patienter och vårdtagare. För att kunna bedöma om denna ändring är önskvärd måste samma avväg- ning ske mellan insynsintresset och behovet av skydd för uppgifter om tredje man. Precis som diskuterats ovan är insynsintresset stort eftersom patienter, kunder etc. är en väsentlig del av arbetsmiljön. kan det vid inspektion av vissa typer av arbetsplatser vara fråga om mycket känsliga uppgifter om tredje man. Sammantaget anser vi att insynsintresset när det gäller verksamhet som rör arbetarskydd är stort. Det kan även gälla uppgifter som rör tredje man. Mot bakgrund av diskussionen i avsnitt 17.1 krävs det därmed mycket starka skäl för att inskränka meddelarfriheten. Det nu aktuella enskilda fallet är enligt vår bedömning inte tillräck- ligt för att motivera den rättighetsinskränkning som en begräns- ning av meddelarfriheten innebär. Beredningen på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området har bl.a. i uppdrag att överväga frågor som rör meddelarfriheten.30 Beredningen kan därmed övervaka utvecklingen när det gäller meddelarfriheten och sekretess i ärenden om arbetarskydd. 17.2.3Meddelarfrihet för uppgifter som omfattas av förundersökningssekretess Bedömning: Det har inte kommit fram skäl för att inskränka med- delarfriheten ytterligare när det gäller uppgifter som omfattas av förundersökningssekretess. Under vårt arbete med tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten har frågan väckts om att se över om meddelarfriheten för uppgifter som omfattas av förundersökningssekretess bör inskränkas. Ett argument som framförts är att uppgifter från polisen som publice- rats i massmedia medverkat till att skyddet för hotade förhörs- personer röjts. har diskussionen också gällt frågan om 2913 kap. 1 § sekretesslagen uppgiftslämnande från polisen till massmedia under mycket upp- märksammade förundersökningar. Frågan om att förundersökningssekretessen skulle undantas från meddelarfrihet i större utsträckning än vad som gäller , disku- terades i förarbetena till sekretesslagen. Förslaget till sekretesslag innebar att meddelarfriheten på området reglerades i princip enligt gällande rätt. Under remissbehandlingen godtogs förslaget i regel även om vissa ytterligare undantag diskuterades. Departements- chefen konstaterade att han inte var beredd att förorda några nya inskränkningar i meddelarfriheten på området.31 Av de två avgöranden vi funnit som behandlar förundersöknings- sekretessen framgår inte innehållet i de aktuella uppgifterna.32 Det är därför svårt att dra några slutsatser om vilka skador uppgifts- lämnandet kan ha lett till. JK har dock inte i något av besluten uttalat sig på ett sätt som antyder att meddelarfrihet i de aktuella fallen innebär ett problem. Det framstår i och för sig som möjligt att publicering av vissa uppgifter ur en förundersökning under olyckliga omständigheter kan innebära risker för förhörspersoner. Polisen bedriver dock en verksamhet som ofta innefattar mycket ingripande åtgärder mot enskilda. Behovet av insyn och offentlig kontroll är således stort. För att meddelarfriheten skall kunna inskränkas på detta område måste det finnas ett tydligt övervägande skyddsbehov. Syftet med meddelarfriheten är att öppna möjligheter för en kritisk granskning av myndigheters verksamhet trots att vissa upp- gifter i verksamheten omfattas av sekretess. En myndighet som sysslar med myndighetsutövning av stor betydelse för medborgarna skall inte kunna avvärja insyn i sin verksamhet med hjälp av sekretess- regler som syftar till att skydda de enskilda som berörs av myndig- hetens verksamhet. Detta resonemang gör sig med styrka gällande för polisen som i sin verksamhet kan vidta åtgärder som är mycket ingripande för enskilda individer. Syftet med meddelarfriheten är dock inte att få till stånd ett omfattande flöde av hemliga uppgifter från den offentliga förvaltningen till massmedierna.33 Vi gör bedömningen att det inte framkommit skäl för att inskränka meddelarfriheten ytterligare när det gäller upp- gifter som omfattas av förundersökningssekretess. 32JK beslut , dnr 242-85-30, och , dnr 33Ds Ju 1977:11/Del 1 s. 173 17.2.4Meddelarfrihet för uppgifter i ärenden om upphandling Bedömning: Det har inte kommit fram några skäl för att inskränka meddelarfriheten när det gäller uppgifter i ärenden om upphandling. I samband med vår översyn av 16 kap. 1 § sekretesslagen har frågan kommit upp om meddelarfriheten bör inskränkas när det gäller uppgifter som omfattas av sekretess i ärenden om upphandling.34 Bestämmelsen om sekretess i ärenden om upphandling fanns med i sekretesslagen redan från början. Ställningstagandet till att med- delarfriheten inte skall inskränkas gjordes således i samband med att sekretesslagen infördes.35 Uppgifter i ärenden om upphandling har varit aktuella i tre av de ärenden som vi gått igenom.36 Verksamhet som rör upphandling är av stort intresse ur offentlighetssynpunkt, bl.a. eftersom det rör viktiga frågor om användning av skattemedel och den offentliga verk- samhetens organisation. Enligt vår uppfattning har det inte kommit fram några sådana starka skäl som skulle krävas för att överväga inskränkningar av meddelarfriheten när det gäller uppgifter i ärenden om upphandling. 17.2.5Meddelarfrihet för bilder från allmän kameraövervakning Bedömning: Det har inte kommit fram tillräckliga skäl för att inskränka meddelarfriheten för bilder från allmän kameraövervak- ning. Lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning innehåller bestäm- melser om användning av övervakningsutrustning. I lagen finns bl.a. bestämmelser om när kameraövervakning kräver tillstånd och när sådan övervakning får ske utan tillstånd men efter anmälan. Läns- styrelsen har tillsyn över att allmän kameraövervakning av platser dit allmänheten har tillträde bedrivs i enlighet med lagen. Den som tar befattning med en uppgift som har inhämtats genom allmän kameraövervakning får inte obehörigen röja eller använda vad han eller hon på det sättet fått veta om någon enskilds personliga för- 346 kap. 2 § sekretesslagen 1979/80:2 Del A s. 366, Ds Ju 1977:11 Del 1 s. 188 36JO 1994/95 s. 543, JK beslut , dnr , och , dnr 349-94-30 hållanden.37 Denna tystnadsplikt är inte med i 16 kap. 1 § sekretess- lagen. Att med stöd av meddelarfriheten lämna sådana uppgifter för publicering är således inte straffbart. I det allmännas verksamhet finns en bestämmelse som motsvarar tystnadsplikten enligt lagen om allmän kameraövervakning.38 Sekre- tess gäller för sådan uppgift om enskilds personliga förhållanden som har inhämtats genom allmän kameraövervakning. Sekretessen gäller dock endast om det kan antas att den som uppgiften rör eller någon närstående lider men om uppgiften röjs. Även denna tystnads- plikt viker för meddelarfriheten. Justitiekanslern har haft anledning att ta ställning till frågan om meddelarfrihet i samband med att bilder från allmän kameraövervakning lämnats för publicering.39 publicerade en tidning bilder på en känd fotbollsspelare både i sin pappersupplaga och på sin hemsida. Bilderna kom från en övervak- ningskamera i en bar. polisanmälde ägaren till baren, som också hade tillståndet att använda övervakningskamera, för brott mot villkor i tillståndet. Justitiekanslern utgick i sin bedömning från att bildmaterialet överlämnats till tidningen av någon som företrädde barens ägare. Han konstaterade att bilderna som lämnats till tidningen för publi- cering omfattas av tryckfrihetsförordningens regler om meddelar- frihet. Därför får ett ingripande från det allmännas sida mot utläm- naren av bilderna inte förekomma. Justitiekanslern har diskuterat frågan om meddelarfrihet för bilder från övervakningskameror ytterligare i en PM till Justitiedeparte- mentet.40 Han anger där att kameraövervakning är en ur integritets- synpunkt känslig åtgärd och att det är viktigt att tystnadsplikten är effektiv för att kameraövervakning skall kunna användas när det verkligen behövs. Mot den bakgrunden anser Justitiekanslern att det finns anledning att överväga om tystnadsplikten enligt lagen om all- män kameraövervakning bör ges företräde framför meddelarfriheten. Publiceringen av bilderna har vidare givit upphov till en viss debatt i massmedia och frågor i . Eftersom det ingår i vårt upp- drag att se över bestämmelserna om vilka tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten, anser vi att det är lämpligt att vi tar ställning till 3725 § lagen (1998:150) om allmän kameraövervakning 387 kap. 32 § sekretesslagen 40PM angående uppgifter för en stående beredning med uppgift bl.a. att följa den mediala och tekniska utvecklingen på tryck- och yttrandefrihetsområdet, dnr Ju 2003/2080 frågan om meddelarfrihet i förhållande till den tystnadsplikt som finns i lagen om allmän kameraövervakning. Tystnadsplikter som gäller för enskilda bryter endast i ett fåtal fall meddelarfriheten. Det gäller bl.a. tystnadsplikt för advokater, i enskild hälso- och sjukvård, i enskild familjerådgivning och i enskilt bedriven post- och televerksamhet. Frågan om att bryta igenom meddelarfriheten för enskilda diskuterades i departementsprome- som föregick sekretesslagen.41 Där konstaterades att lag- stiftaren bör iaktta stor restriktivitet när det gäller detta. I och för sig finns det normalt inte något insynsintresse i enskild verksamhet. Av regeringsformen följer dock att rättighetsinskränkningar aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. Det innebär att en återhållsam inställning bör tas i frågan. Lagen om allmän kameraövervakning har utvärderats.42 fanns totalt i landet 6078 tillstånd till kamera- övervakning och 3219 anmälningar om allmän kameraövervakning. Utredningen drar slutsatsen att användningen av allmän kamera- övervakning har ökat men att alla tillstånd och anmälningar inte motsvaras av faktiska övervakningsåtgärder, eftersom tillstånd och anmälningar inte alltid gallras ur länsstyrelsernas register när över- vakningen upphör.43 Utredningen har vidare försökt belysa allmän- hetens inställning till allmän kameraövervakning på allmänna platser. Sammanfattningsvis konstateras att en klar majoritet av befolkningen förefaller vara positiv eller i vart fall inte ha något att invända mot kameraövervakning på många platser dit allmänheten har tillträde.44 Utredningen konstaterar att lagen om allmän kameraövervakning i huvudsak är en väl fungerande lagstiftning och att den ger ett tillfredsställande skydd för enskildas integritet vid allmän kamera- övervakning.45 Vi delar Justitiekanslerns uppfattning att kameraövervakning är en ur integritetssynpunkt känslig åtgärd. Som vi redan konstaterat anser vi dock att stor restriktivitet bör iakttas beträffande vilka tystnadsplikter som skall bryta meddelarfriheten. När det gäller den nu aktuella tystnadsplikten enligt lagen om allmän kameraöver- vakning finns det ytterligare faktorer att beakta. 41Ds Ju 1977:11/Del 1 s. Lagen om allmän kameraövervakning innehåller i sig flera åt- gärder för att minska riskerna för den personliga integriteten av allmän kameraövervakning, t.ex. tillståndsplikt, anmälningsskyldig- het och regler om tillsyn. Lagen har utvärderats och bedömts ge ett tillfredsställande skydd för enskildas integritet vid allmän kameraövervakning. Kameraövervakning av det aktuella slaget används dessutom i kommersiella lokaler, t.ex. butiker, restauranger och barer. Det bör rimligen innebära en viss självsanerande effekt på så sätt att en butik eller bar förlorar kunder om det blir känt att bilder från över- vakningskameran kan publiceras i tidningen. Det förefaller således osannolikt att det inträffade skulle leda till en omfattande publi- cering av bilder från övervakningskameror. En annan omständighet som talar mot att meddelarfriheten för bilder från övervakningskameror skulle leda till omfattande publi- ceringsskador är den debatt som uppstått i media på grund av den nu aktuella publiceringen.46 Där har framhållits att publiceringen av bilderna från barens kamera riskerar att undergräva tilltron till och opinionen för meddelarfriheten. Detta ger fog för slutsatsen att massmedierna själva har ett intresse av att motverka denna typ av publicering. Tystnadsplikten enligt lagen om allmän kameraövervakning gäller i enskild verksamhet. Den som använder sin meddelarfrihet trots tystnadsplikten är skyddad mot efterforskning av myndigheter, t.ex. åklagarmyndigheten, och begår inte något brott när tystnadsplikten bryts. Men meddelaren är inte skyddad mot efterforskning av sin arbetsgivare eller sina arbetskamrater. Han eller hon är inte heller skyddad mot eventuella repressalier eller disciplinåtgärder från arbets- givarens sida. Innehållet i privatanställdas meddelarfrihet har diskuterats vid flera tillfällen.47 Men med den nuvarande ordningen är det enligt vår uppfattning rimligt att anta att risken för repressalier från arbets- givare eller arbetskamrater har en större avhållande effekt för en potentiell meddelare än risken att eventuellt dömas för brott mot tystnadsplikten. En annan aspekt är att en inskränkning av meddelarfriheten för bilder från allmän kameraövervakning rimligen måste innebära att både tystnadsplikten enligt lagen om allmän kameraövervakning och enligt sekretesslagen skall anses bryta meddelarfriheten. DN ledaren vakande öga SOU 1990:12 och Ds 2001:9 17.1 har vi redogjort för vilka kriterier som bör ligga till grund vid bedömningen av om en tystnadsplikt skall bryta meddelarfriheten eller inte. I detta sammanhang kan konstateras att insynsintresset är stort när det är myndigheter som använder allmän kameraöver- vakning just för att det är fråga om en integritetskänslig åtgärd. Att inskränka meddelarfriheten är en mycket ingripande åtgärd som bör användas endast om det finns starka skäl. Ovan har vi konstaterat att lagen om allmän kameraövervakning i sig själv inne- håller mekanismer till skydd för den personliga integriteten. Vidare finns det självreglerande faktorer hos kommersiella innehavare av kameraövervakade lokaler, deras anställda och medierna, som med styrka talar mot att det finns risk för omfattande publicitetsskador på grund av publicering av bilder från övervakningskameror. Sammanfattningsvis anser vi således inte att det på grund av det nu aktuella fallet kommit fram tillräckligt starka skäl för att låta tystnadsplikten i lagen om allmän kameraövervakning bryta med- delarfriheten. Skulle bilder från övervakningskameror i stor utsträck- ning börja publiceras kan det finnas skäl att överväga frågan på nytt. Beredningen på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området har bl.a. i uppdrag att överväga frågor som rör meddelarfriheten.48 Beredningen bör därmed kunna övervaka denna fråga. 17.2.6Meddelarfrihet för uppgifter inom enskild socialtjänst Bedömning: Vi bör inte inom ramen för detta arbete föreslå för- ändringar av meddelarfriheten för anställda i enskild verksamhet inom eller LSS. Under vårt arbete har vi diskuterat om det finns något skäl för den skillnad när det gäller meddelarfriheten som finns mellan å ena sidan enskild hälso- och sjukvård och å andra sidan enskild verksamhet enligt socialtjänstlagen och lagen om stöd och service till vissa funk- tionshindrade (LSS).