sou · GRB314 · 2004-01-01 00:00:00 — Den del av premierna som inte behöver återbetalas till försäkringstagarna enligt avtalet utgör således försäkringsbolagets vinst. Försäkringsbolaget kan inom vissa ramar välja vilka tillgångar som premierna skall invest- eras i. Försäkringsbolaget kan använda de inbetalda premierna till att investera i riskfyllda tillgångar för att därigenom åstadkomma 6 Här avses endast s.k. systematisk risk. Sådan risk som inte går att diversifiera bort. Principer för ett moderniserat solvenssystem en hävstång för att öka avkastningen på eget kapital. Det omvända gäller naturligtvis också. Om inbetalda utgör en väsentlig del av bolagets tillgångar kan en negativ avvikelse i placeringarna snabbt radera ut eget kapital. Försäkringsbolagets ansvarighet är dock begränsad till det kapi- tal som är satsat i bolaget. Om kapitalkravet är okänsligt för finan- siell risk kan ägarna till ett försäkringsbolag öka sin förväntade avkastning genom att öka den finansiella risken i skuldtäcknings- tillgångarna. Det ligger normalt inte i försäkringstagarnas intresse, varför ett sådant agerande skall kräva extra riskkapital. Utredningen föreslår att tilläggsbeloppet för finansiell risk beräknas med ett stresstest. Skälen till det står huvudsakligen att finna i den praktiska tillämpningen. Ett stresstest, där enskilda variabler varieras inom föreskrivna intervall, är robust, enkelt, lätt att kommunicera och möjligt att verifiera. En motsvarande metod används i bl.a. och . Alternativa metoder innefattar sannolikhetsteoretiska beräkningar och simuleringsansatser, särskilt s.k. ALM-modeller. Av skäl som redogjorts för väljer utredningen att inte föreslå dessa metoder i regleringshänseende eftersom de inte uppfyller kraven på enkelhet, objektivitet och verifierbarhet. I beräkningen av tilläggsbelopp för finansiell risk behandlas den finansiella risken i skuldtäckningstillgångarna och de försäkrings- tekniska avsättningarna samt samvariationen dem emellan. En beräkning skall till att börja med beakta de händelser som orsakar en värdeförändring bland tillgångarna utan att det påverkar värdet av åtagandet. De två typer av risker som närmast kommer ifråga är kreditrisk och marknadsrisk. Beräkningen skall också ta hänsyn till hur väl skuldtäckningstillgångarna är matchade i förhållande till försäkringsåtagandena med avseende på de respektive beloppens förfallotidpunkter, storlek och valuta. Utgångspunkten för att bestämma graden av matchning är en teoretisk referensportfölj som är perfekt matchad med försäkringsåtagandena. Eftersom en sådan portfölj inte finns kommer värderingen av åtagandet i praktiken att bära finansiell risk. Matchningsrisken bestäms med ledning av hur värdet på tillgångar och åtaganden förändras om räntan (både den nominella och den reala) och valutakurser ändras. Genom att utföra ett stresstest som tar hänsyn till ovan nämnda faktorer avgörs om ett tilläggsbelopp för finansiell risk behövs. Stresstestet visar om skuldtäckningstillgångarna är tillräckligt stora – med hänsyn tagen till skuldtäckningstillgångarnas finansiella risk Principer för ett moderniserat solvenssystem och matchningsegenskaper i förhållande till försäkringsåtagandena – för att täcka summan av de försäkringstekniska avsättningarna, premieskillnadsbeloppet och tilläggsbeloppet för försäkringsrisk. Om så är fallet behövs inget tilläggsbelopp för finansiell risk. Om bolaget däremot inte klarar stresstestet måste bolaget antingen ändra sin placeringsstrategi (genom att minska placeringsrisken eller öka graden av matchning) eller öka skuldtäckningstillgångarna till den nivå där stresstestet . Principer för ett moderniserat solvenssystem 3.6.4Sammanfattning av hur säkerhetsmarginalen beräknas I nedanstående figur sammanfattas hur solvenssystemet är upp- byggt. Figur 3: Principskiss över ett försäkringsbolags balansräkning Skulder och eget kapital Uppfyller inte kraven för att ingå bland skuldtäckningstillgångarna. Eget kapital, upplåning och övriga Övriga kvalificerade tillgångar. att ingå bland skuldtäckningstillgångarna. Tilläggsbelopp för finansiell risk beräknad efter ett Skuldtäckningstillgångar efter hänsyn tagen till Tar hänsyn till finansiell risk i ST och FTA finansiell risk korrigerad för matchning. korrigerad för matchning mellan ST och FTA. Ska uppfylla samma krav som ST1. vid den nivå där stresstestet . Tilläggsbelopp för försäkringsrisk beräknad med Skuldtäckningstillgångar efter hänsyn tagen till försäkringsteknisk risk. - försäkringstagarna ha förmånsrätt till, Premieskillnadsbelopp definierat som skillnaden - vara registerförda tillgångar mellan åtagandena värderade med antaganden vid - vara verifierbart och objektivt värderade premieberäkning och åtagandena värderade med Ett stresstest utförs som tar hänsyn till Får dock vara minst noll. ränterisk och marknadsrisk bland ST1 och till ränterisk i FTA samt korrigeras för matchning mellan ST1 och FTA. och den finansiella risken inte minskas införs Försäkringstekniska avsättningar, dvs. ett tilläggsbelopp för finansiell risk och fler värderade med realistiska antaganden. tillgångar måste uppfylla de krav som ställs på För att förtydliga utredningens förslag till hur säkerhetsmarginalen skall beräknas sammanfattas processen i följande fem steg: I det första steget görs en värdering av försäkringsbolagets åta- ganden med antaganden som bedöms som realis- tiska. Värderingen utlöser försäkringstekniska avsättningar och utgör den nedre gränsen för stresstestet i steg fyra och fem. I det andra steget beräknas premieskillnadsbeloppet. Beräk- ningen sker genom en värdering av åtagandena för återstående Principer för ett moderniserat solvenssystem avtalstid med de antaganden som användes vid premieberäkningen. Skillnaden mellan detta belopp och värderingen med realistiska antaganden i det första steget utgör premieskillnadsbeloppet. Premieskillnadsbeloppet kan dock vara lägst noll. I det tredje steget beräknas tilläggsbeloppet för försäkringsrisk. Tilläggsbeloppet tar endast hänsyn till försäkringsrisken i port- följen av försäkringsavtal. I beräkningen skall samma antaganden – där så tillämpligt – nyttjas som vid premieberäkningen. Summan av värderingen med de antaganden som användes vid premie- beräkningen och detta belopp definierar hur mycket tillgångar som skall utgöra underlag för stresstestet. I det fjärde steget genomförs ett stresstest. Testet skall ta hänsyn till den finansiella risken i de försäkringstekniska avsättningarna beräknade i det första steget och den finansiella risken i de till- gångar som definierades i det tredje steget. Det skall dessutom beakta graden av matchning mellan dessa tillgångar och försäk- ringsåtagandena. Om stresstestet av är premieskillnads- beloppet och tilläggsbeloppet för försäkringsrisk tillräckligt och det behövs inget tilläggsbelopp för finansiell risk. Om inte, måste ett femte steg genomföras. I det eventuella femte steget genomförs ytterligare stresstest. För att klara testet måste bolaget ändra sin placeringsstrategi så att placeringsrisken minskar eller graden av matchning ökar, alternativt måste bolaget öka skuldtäckningstillgångarna. Om bolaget väljer det senare alternativet innebär det i praktiken att ett tilläggsbelopp för finansiell risk krävs. Eftersom det främsta skyddet för försäkringstagarna ligger i att de har förmånsrätt i bolagets skuldtäckningstillgångar måste dessa till- gångar uppfylla vissa krav. Sådana tillgångar klassificeras som kva- lificerade tillgångar och de som inte uppfyller dessa krav klassifice- ras som okvalificerade tillgångar. För att en tillgång skall klassificeras som kvalificerad och därmed vara tillgänglig för skuldtäckning skall tre grundkrav gälla. Kraven är att tillgången är ändamålsenlig att ställa som säkerhet, att ett tillförlitligt värde kan beräknas och att risken för värdeförändringar över tiden kan tillförlitligt beräknas. Eftersom dessa krav ställs på tillgångarna och ett ökat finansiellt risktagande återspeglas i säker- Principer för ett moderniserat solvenssystem hetsmarginalens storlek minskar behovet av placeringsrestriktioner. Denna lösning innebär att de nuvarande placeringsreglerna delvis har spelat ut sin roll och eventuellt bör mildras till förmån för en större frihet för bolagen att bedöma vilken placeringsstrategi de skall ha i förhållande till karaktären på deras åtaganden. Utredningens förslag bygger på att det väsentliga är att försäk- ringstagaren får säkerhet för att försäkringsbolaget uppfyller sina åtaganden. En sådan säkerhet kan uppnås genom att beloppet som skuldtäcks skall motsvara summan av försäkringstekniska avsätt- ningar och kravet på säkerhetsmarginal. Utredningen kommer att föreslå att tillgångar som är direkt sammankopplade med för- säkringsavtal tillåts att ingå i skuldtäckningstillgångarna (se av- snitt 3.7.2), bl.a. terminspremiefordringar och fordran på åter- försäkrare. Som en konsekvens skall försäkringstekniska avsätt- ningar utan avdrag för dessa poster användas vid beräkning av skuldtäckningsbeloppet. 3.7.1Kvalitativa krav på skuldtäckningstillgångar På hela försäkringsrörelsen ställs krav på tillfredsställande likviditet och kontroll över försäkringsrisker, placeringsrisker och rörelse- risker. För skuldtäckningstillgångarna gäller även diversifierings- och matchningsprincipen samt att de skall placeras så att bolaget har en tillfredsställande betalningsberedskap och begränsad risk för valutakursförlust.7 Utredningen anser att nuvarande bestämmelser bör kompletteras med ytterligare en övergripande regel om att endast tillgångar som är lämpliga som säkerhet för försäkringstagarna får användas för skuldtäckning. För skuldtäckningstillgångar skall därför krävas att värdet och risken för värdeförändringar över tiden kan beräknas tillförlitligt. Skälet till det är att förutsättningarna för riskhantering är sämre om risken som skall hanteras inte kan beräknas med någon grad av tillförlitlighet. Utredningen har övervägt om nuvarande krav på att fondpapper som används för skuldtäckning skall vara kortfristigt realiserbara bör utvidgas till att gälla generellt för enskilda skuldtäckningstill- gångar. Något skäl för en sådan utvidgning har emellertid inte kun- 7 För skuldtäckningstillgångar motsvarande avsättningar för villkorad återbäring och för fondförsäkring gäller inte uppräknade krav. För sådana tillgångar gäller i stället att de skall placeras på ett sätt som är lämpligt med hänsyn till åtagandets karaktär. Principer för ett moderniserat solvenssystem Det synes tillräckligt med nuvarande krav på att skuldtäckningstillgångarna sammantaget skall placeras så att betal- ningsberedskapen i förhållande till de totala åtagandena är tillfreds- ställande. Utredningen har inte för avsikt föreslå några större ändringar i de tillgångsslag som är tillåtna för skuldtäckning. Denna fråga kommer dock att diskuteras närmare i det kommande slutbetän- kandet. Redan här är det dock på sin plats att diskutera några frågor. Inom skadeförsäkring förekommer att flera premieperioder har avtalats inom avtalstiden. Sådana avtal gör att försäkringsbolaget får en fordran på framtida hos försäkringstagaren (termins- premiefordran). En sådan fordran får användas för skuldtäckning upp till ett belopp motsvarande avsättningen för försäkringsåta- gandet. En förutsättning är emellertid att den inte har förfallit till betalning och avsikten är att säga upp avtalet vid dröjsmål med betalningen. Terminspremiefordran får användas för skuldtäckning oavsett vilket rättssubjekt som svarar för fordran. Bestämmelsen om terminspremiefordringar infördes (se prop. 1997:/98:54 s. 20–23 och 43). hade sådana premie- fordringar avräknats vid beräkning av premiereserven (ej intjänad premie med nuvarande terminologi). När en sådan avräkning inte längre tilläts ökade de försäkringstekniska avsättningarna och där- med behovet av skuldtäckningstillgångar. Terminspremiefordringar tilläts därför som en skuldtäckningstillgång. I nuvarande reglering för livförsäkringsbolag avräknas däremot terminspremiefordran från värdet av försäkringsåtagandet. Ter- minspremiefordringar är därför inte tillåtna som skuldtäcknings- tillgång. En nackdel med en sådan redovisning av terminspremie- fordringarna och försäkringsåtagandet är att det för en utomstå- ende är svårt att bilda sig en uppfattning om bolagets verkliga ställ- ning eftersom fordringar i anledning av ingångna försäkringsavtal inte syns i redovisningen. I genomlysningssyfte anser därför utredningen att en redovisning liknande den som gäller för skade- försäkringsbolag även bör övervägas inom livförsäkring. Det skulle i så fall också innebära att terminspremiefordringar tillåts som skuldtäckningstillgång även för livförsäkringsrörelse. Principer för ett moderniserat solvenssystem Fordran på återförsäkrare på grund av avgiven återförsäkring bör också tillåtas som skuldtäckningstillgång. Ändringen innebär att underlaget för försäkringstagarnas förmånsrätt utvidgas. Gällande bestämmelser innebär att terminer, optioner och andra derivatinstrument inte får användas för skuldtäckning av garante- rade åtaganden. I Placeringspromemorian (Ds 1993:57 s. 91 ff) föreslogs att derivatinstrument eller kombinationer av derivatin- strument skulle få användas för skuldtäckning om den ekonomiska innebörden av instrumentet motsvarar den hos en tillgång som får användas för skuldtäckning. Regeringen var dock inte beredd att tillåta detta. Användandet av derivatinstrument ansågs vara alltför sofistikerat och misstag konstaterades kunna få allvarliga kon- sekvenser för såväl försäkringsbolag som försäkringstagare. Dessutom ifrågasattes om inte EG-rätten innebär att derivatin- strument endast får användas som hjälpmedel för att minska inve- steringsriskerna och underlätta en effektiv portföljförvaltning (se prop. 1994/95:184 s. 174). Användandet av derivatinstrument är en integrerad del i en effektiv kapitalförvaltning och bör tillåtas även som skuldtäck- ningstillgång. Det skulle förbättra möjligheterna att matcha skuld- täckningstillgångar mot försäkringsåtaganden. För att matcha ett åtagande som ger försäkringstagaren en garanterad avkastning och viss rätt till villkorad återbäring därutöver är det t.o.m. nödvändigt att använda derivatinstrument för att uppnå matchning (jfr Ds 1993:57 s. 93 med not 18). För skuldtäckning av avsättningar för villkorad återbäring är det dock redan tillåtet att använda derivatinstrument när så är lämpligt. Det kan också hävdas att försäkringstagarnas förmånsrätt stärks om derivat får användas i skuldtäckningen. Derivat möjliggör att bolagen bättre kan hantera sina risker. Om denna möjlighet inte står till buds för skuldtäckningstillgångarna riskerar dessa att bli mer riskfyllda än försäkringsbolagens fria tillgångar. Mot denna bakgrund anser utredningen att terminer, optioner och andra derivatinstrument skall räknas till sådana tillgångar som är kvalificerade som skuldtäckningstillgång. Principer för ett moderniserat solvenssystem Utredningen anser att begränsningarna för olika tillgångsslag bör tas bort. I stället skall kravet på säkerhetsmarginal kopplas till gra- den av finansiell risk. En sådan koppling gör att ett ökat finansiellt risktagande medför högre krav på säkerhetsmarginal. I nuvarande regler finns inte någon sådan koppling. Det gör att ett ökat finansiellt risktagande inte utlöser ytterligare kapitalkrav så länge som det håller sig inom de olika begränsningarna för tillgångsslag. Ett annat skäl att ta bort tillgångslimiterna är att de kan legi- timera risktagande. Limiterna kan felaktigt uppfattas som ett acceptabelt risktagande, oavsett den verkliga finansiella risken i ett försäkringsbolag. I ett avseende är dock placeringsregler fortfarande nödvändiga. Utredningen föreslår att beräkningen för tilläggsbeloppet för finansiell risk endast skall spegla s.k. systematisk risk, dvs. sådan risk som inte kan elimineras genom ett innehav av en väldiversifie- rad portfölj av tillgångar. För att undvika att skuldtäckningstill- gångarna utsätts för diversifierbar risk genom stora innehav av enskilda tillgångar överväger utredningen därför att föreslå kvantitativa begränsningar för enhandsengagemang. En alternativ metod är att låta tilläggsbeloppet för finansiell risk återspegla graden av diversifiering bland skuldtäckningstillgångarna. Vilken metod som är lämpligast är inte självklart. Kvantitativa begränsningar av enhandsengagemang är oftast enkla att förklara och går att bevaka på ett enkelt sätt. Om diversifieringsrisken ingår i tilläggsbeloppet för finansiell risk kan mätsvårigheter uppstå och det kan vara svårt att verifiera beräkningarna. Utredningen är inte beredd att ta ställning till frågan nu utan avser att återkomma till saken i slutbetänkandet. 3.7.4Skuldtäckningstillgångar som ägs av dotterbolag När genomförde den tredje generationens EG-direktiv utvidgades möjligheten för försäkringsbolag att ordna tillgångsför- valtningen så att skuldtäckningstillgångar får ägas och förvaltas av ett dotterbolag. Det ansågs vara förknippat med risk om ett försäk- ringsbolag i för stor utsträckning avhänder sig bestämmanderätten över tillgångsförvaltningen till dotterbolag (prop. 1994/95:184 s. 170). Det infördes därför krav på tillstånd Principer för ett moderniserat solvenssystem för försäkringsbolags ägande av dotterbolag som direkt eller indirekt har till uppgift att äga försäkringsbolagets skuldtäcknings- tillgångar (prop. 1994/95:184 s. 279). Tillståndskravet infördes genom en justering i den numera upphävda s.k. femprocentsregeln i 7 kap. 17 § FRL. Femprocentsregeln innebar att försäkringsbolag inte utan tillstånd fick äga en större andel av aktierna i ett enskilt företag än som motsvarar av det totala röstvärdet. Regeln upphävdes , eftersom den visat sig vara oförenlig med EG-rätten (prop. 1998/99:142). I det senare lagstiftningsärendet berördes emellertid inte regelns betydelse för försäkringsbolags ägande av dotterbolag som direkt eller indirekt har till uppgift att äga försäkringsbolagets skuld- täckningstillgångar. Utredningen anser att den bedömning regeringen gjorde när kravet på tillstånd infördes alltjämt är rele- vant. Ett försäkringsbolag bör inte utan till- stånd kunna ersätta ett direkt ägande av de egentliga skuldtäck- ningstillgångarna med ett indirekt ägande via ett dotterbolag. Dot- terbolag behöver inte vara helägda och har rätt att ta upp lån. I slutbetänkandet avser utredningen att ta upp frågan om skuldtäck- ningstillgångarna bör få ägas av någon annan än försäkringsbolaget. Utredningens preliminära uppfattning är att det i sådana fall åtmin- stone måste finnas garantier för att försäkringstagarnas förmånsrätt inte försämras. 3.8Närmare om värdering av försäkringsåtaganden Enligt förslaget till solvenssystem skall försäkringstekniska avsätt- ningar beräknas med realistiska antaganden. Hänsyn skall därmed inte tas till osäkerheten i använda beräkningselement eller andra osäkerheter i beräkningen av avsättningen (s.k. säkerhetstillägg). Som tidigare nämnts kommer osäkerheten i stället att beaktas vid fastställandet av kravet på säkerhetsmarginal. I linje med tanken att realistiska antaganden skall användas vid värderingen av försäkringsåtaganden ligger att de skall värderas med den riskfria räntan. En diskontering med riskfria räntan är rea- listisk i den meningen att den resulterar i det belopp bolaget lägst måste sätta av om det skall kunna infria sina åtaganden mot försäk- ringstagarna. Principer för ett moderniserat solvenssystem Realistisk värdering är inte detsamma som termen verkligt värde i redovisningssammanhang. Med att tillgångar skall värderas till verkligt värde avses i regel att tillgången skall värderas till ett tänkt försäljningsvärde, eventuellt efter avdrag för beräknade för- säljningskostnader. Detta förutsätter att åtagandena värderas med en riskjusterad ränta. Vidare bör beräkningarna ske prospektivt. Prospektiv metod är en nuvärdesberäkning av framtida förväntade in- och utbetalningar. Motsatsen kallas retrospektiv metod. En retrospektiv metod inne- bär att beräkningarna baseras på hur stor andel av inbetalda och eventuell kapitalavkastning som finns kvar sedan hänsyn tagits till riskpremier, verkliga kostnader och utbetalda försäkringsersätt- ningar. Den retrospektiva metoden säger normalt inget om värdet av bolagets förpliktelser till följd av befintliga försäkringsavtal. I aktuariell praxis tillämpas metoden för fondförsäkringsåtaganden med låg försäkringsrisk, dvs. för produkter med ett stort sparan- deinslag. Retrospektiv metod används också för att löpande eller i efterhand fördela uppkomna överskott enligt kontributionsprinci- pen. Försäkringstekniska avsättningar för ett försäkringsbestånd kan beräknas antingen individuellt för varje försäkringsavtal och sum- meras (individuell beräkning) eller gemensamt för gruppen (eller delgruppen) av försäkringsavtal (kollektiv beräkning). För beräk- ning av livförsäkringsavsättningar är huvudregeln individuell beräkning. Individuell beräkning är även huvudregeln inom skade- försäkring för avsättningar för sådana kända skador som inte är slutreglerade. Beräkningen av inträffade med ej rapporterade ska- dor, s.k. IBNR, är av nödvändighet kollektiv. En viktig förutsättning för att använda individuell beräkning är att det valda värderingsmåttet är additivt. Om värderingsmåttet inte är additivt, blir inte summan av avsättningarna för försäkrings- avtalen lika med avsättningarna för summan av försäkringsavtalen. En praktisk förutsättning för verifierbarheten är att avtalen värde- ras individuellt och att delarna summerar till helheten, eftersom delarna då kan granskas och verifieras var för sig. Vid en kollektiv värdering är det inte möjligt att verifiera avsättningsbehovet för de enskilda försäkringsavtalen. Huvudregeln bör därför vara att avsättningarna skall beräknas individuellt med ett värderingsmått som är additivt. Översyn av försäkringsbolagens placeringsregler m.m. Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall göra en översyn av de näringsrättsliga reglerna för försäkringsbolag som rör försäkringstekniska avsätt- ningar och placeringar av tillgångar som motsvarar sådana avsätt- ningar (skuldtäckningstillgångar). Översynen omfattar även reg- lerna för kapitalbasen i försäkringsbolag. Utredaren skall också se över regleringen för begränsning av risker som uppkommer genom upplåning, garantiförbindelser och liknande åtaganden samt vid återförsäkring. –undersöka metoder och principer för reglering och tillsyn av försäkringsbolagens avsättningar, placeringar och kapitalbas i andra jämförbara länder, –utvärdera sådana utländska regler, och motsvarande svenska regler, ur ett företags-, tillsyns- och försäkringstagar- perspektiv, –överväga behovet av ändringar i avsättnings-, placerings- och kapitalbasreglerna, –i mån av behov föreslå ändringar i fråga om indelning och värdering av försäkringstekniska avsättningar, –föreslå de ändringar som behövs i nuvarande begränsningar för skuldtäckningstillgångar, –i mån av behov föreslå särskilda justeringsregler för poster i kapitalbasen, –analysera behovet av och, om det finns ett behov, lämna förslag till riskspridningsregler för återförsäkringsaffärer, –mot bakgrund av en friare produktutveckling och större frihet vid placering av skuldtäckningstillgångar föreslå när- mare riktlinjer för tillsynen av försäkringsbolag. Riktlinjerna skall utformas med utgångspunkt i den allmänna stabilitets- principen och de rörelseregler som bygger på denna princip. tillsatte regeringen (dir. 1990:56). Syftet med arbete var att skapa mer rationella rörelseregler för försäkringsbolag och att åstad- komma ett regelsystem förenligt med EG-rätten. I två del- betänkanden, Försäkringsrörelse i förändring 1 och 2 (SOU 1991:89 och 1993:108), behandlade utredningen frågor som rörde gemen- skapsrätten på området med förtur. Det gällde särskilt förslag till nya soliditets- och placeringsregler. I sitt slutbetänkande,