sou · GRB324 · 2004-01-01 00:00:00 — Dessutom gör den uttröttning av nackmusklerna som lång matchtid leder till att de slag som träffar får större skadeeffekter på hjärnan. Det är naturligtvis svårt att sätta en fix maxgräns för hur lång en match skall få vara. Den verksamhet där matchlängden kanske framför allt ställs på sin spets är den professionella boxningen. Matchlängden varierar där beroende på deltagarnas erfarenhet och matchens dignitet mellan (4 x .) (12 x 3 min.). En amatörboxningsmatch får enligt gällande regler pågå maximalt . Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter Som framhållits i avsnitt 5.3 är det viktigt att de som deltar i aktuella aktiviteter är färdigväxta. Framför allt är nackmusklerna viktiga när det gäller motståndskraften mot slag eller sparkar mot huvudet. Starka och färdigutvecklade nackmuskler ökar möjlig- heten att ta smällar utan att huvudet kastas hit och dit och hjärnan kommer i rotation. Det bör därför alltid finnas en i reglerna bestämd lägsta ålder för när deltagare får syssla med idrotter där det ingår slag eller sparkar riktade mot huvudet. Åldersgränsen bör inte vara generellt fastställd utan kunna anpassas beroende på de olika idrotternas karaktär och risker. Amatörboxningen har utretts ur skadesynpunkt . I samband med arbetet med lagen om förbud mot professionell boxning utreddes också ett generellt förbud mot all boxning. genomfördes en utredning om amatörbox- ningens skadeverkningar. I utredningens betänkande Svensk amatörboxning och skadeverkningarna (SOU 1982:22) diskutera- des om amatörboxningen var så farlig för utövarna att den borde förbjudas. Det går naturligtvis inte att påstå att det inte finns risk för hjärnskador hos den som ägnar sig åt amatörboxning. Den medicinska forskning som gjorts när det gäller amatörboxning är inte entydig i fråga om riskerna för bestående hjärnskador. Vissa rapporter talar om förändringar i hjärnan medan andra forskare kommit fram till att riskerna inte är särskilt mycket större än i andra idrotter. När det gäller risken för hjärnskador visar t.ex. en svensk undersökning av amatörboxare, som framgår i avsnitt 5.2.3, på lättare neurologisk påverkan avseende finmotorik samt lättare EEG förändringar. Sammantaget kan emellertid sägas att forskningsresultaten inte utesluter att även det våld som förekommer inom amatörbox- ningen i vissa fall kan leda till långvariga eller bestående men. Jag anser emellertid att riskerna med amatörboxning är av sådan art och omfattning att de kan anses som acceptabla ur samhälls- synpunkt. Amatörboxningen har också i stor utsträckning följt de Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter krav på säkerhet som uppställts av läkare och utredningar om riskerna med boxning. Med de regelförändringar inom amatör- boxningen som genomförts under finns det enligt min mening inte någon anledning att ifrågasätta amatörboxningen. När det gäller att utforma regler för matcher, omhändertagande, karantän och tillsyn av utövarna efter en knockout kan amatörboxningen snarare betraktas som ett föredöme och som en mall för övriga kampidrotter med liknande inslag som boxningen. Särskilt om professionell boxning Jag menar att det finns goda skäl att anta att det ur såväl sportslig som social synpunkt skulle vara till fördel för svenska professio- nella boxare om de kunde utöva sin verksamhet i . Om professionell boxning tilläts i skulle det enligt gå att bygga upp ett system för att öka säkerheten för boxarna och för att kontrollera att de blev väl behandlade av promotorer och arrangörer. Det enda kvarstående starka argumentet som kan användas för ett fortsatt förbud mot professionell boxning i är enligt min bedömning de medicinska skadeverkningarna. I kapitel 5 har redovisats de risker för skador, framför allt på hjärnan som en professionell boxare löper genom sin boxning. Jag menar att evenemang med boxning, oavsett om boxningen kallas professionell eller inte, bör få arrangeras om säkerheten för boxarna är på en acceptabel nivå. Vad som framför allt talar emot att tillåta boxning i den form som professionell boxning normalt bedrivs är ett antal fakto- rer vilka leder till större skaderisker än i amatörboxningen. Det gäller huvudsakligen utrustningen och matchernas längd Handskarnas utformning är viktig när det gäller att skydda utöva- ren. Som framgår av avsnitt 2.2.2 finns det detaljerade bestäm- melser om vikt och utformning av handskarna inom amatör- boxningen. Inom den professionella boxningen finns inom EBU bestämmelser om handskarnas vikt men inte detaljerade bestäm- Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter melser om fördelning av vikten. Detta gör att professionella boxares handskar riskerar att vara mindre stötabsorberande än amatörboxningens. Amatörhandskarnas utformning bör vara en utgångspunkt för vilken typ av handskar som skall krävas vid bedömningen av en ansökan om att få anordna en offentlig till- ställning med boxning. När det gäller det huvudskydd som amatörboxare har, till skillnad från professionella boxare, skyddar det inte boxarens hjärna för skador vid träffar. Däremot utgör den ett visst skydd vid fall mot golvet och skyddar dessutom ögonbrynen och ögonen. Inom den professionella boxningen kan matcherna pågå (12 ronder x 3 min.). De kortaste professionella match- erna går i 4 x . Inom amatörboxningen är den längsta tillåtna matchen 4 x . Inom amatörboxningen finns som nämnts bestämmelser om handskar och matchlängd. Dessa bestämmelser utgör en acceptabel säkerhetsnivå. Jag anser därför, framför allt mot bak- grund av de medicinska riskerna, att dessa bestämmelser bör vara vägledande för bedömningen av om offentliga tillställningar med boxning skall få tillstånd. Förslag: En anordnare eller en för idrotten ansvarig organisa- tion skall kunna befrias från skyldigheten att söka tillstånd enligt 2 kap. 4 § ordningslagen (1993:1617) om idrottens regler och säkerhetsbestämmelser är sådana att deltagarnas säkerhet kan anses som godtagbar. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer skall kunna meddela föreskrifter om vilka anordnare eller organisationer som inte skall behöva ansöka om tillstånd. I 2 kap. 4 § ordningslagen anges att en anordnare kan befrias från skyldigheten att söka tillstånd för tillställning av visst slag. Detta när det kan ske utan fara för ordning och säkerhet och för trafiken. Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter Undantag gäller för tillställningar som planeras att äga rum på offentlig plats. En liknande bestämmelse bör vara tillämplig även när det handlar om kampidrottsarrangemang. En ordning där samtliga aktuella idrotter, utan undantag, är underkastade krav på tillstånd varje gång de avser att anordna en tävling leder till stor byråkrati och stora kostnader både för idrotterna och för det allmänna. Enligt min bedömning kan det handla om ett stort antal arrangemang som skulle kräva ett tillståndsbeslut för att få arrangeras. Eftersom det framför allt är idrotternas regelverk och tillämp- ningen av dessa som prövas skulle den föreslagna ordningen i många fall närmast leda till att samma prövning görs vid upprepade tillfällen. Det behövs därför ett system där idrotter vars regelverk och tillämpning är väl kända och kan accepteras ur säkerhets- synpunkt inte varje gång skall behöva söka tillstånd. En tänkbar lösning är att det i närmare föreskrifter, som utfärdas med stöd av ordningslagen, skall kunna finnas en förteckning på idrotter som undantas från tillståndskravet enligt 2 kap. 4 § ordningslagen trots att de innehåller slag eller sparkar riktade mot deltagares huvud. I föregående avsnitt har föreslagits att polismyndigheten skall fatta beslut om tillstånd. Det är då naturligt att det ankommer på att efter bemyndigande från regeringen meddela föreskrifter om tillstånd till kampidrottsevenemang. En sådan förteckning som här föreslås bör kunna tas in i föreskrifter och allmänna råd. Förteckningen bör tas fram före ett ikraftträdande av de föreslagna ändringarna. En förutsättning för att undantag skall kunna komma i fråga är att den aktuella idrottens regelverk är sådant att säkerheten för deltagarna ligger på en godtagbar nivå. Sådana undantag bör natur- ligen vara förbehållna idrotter vars organisation har god kontroll på att arrangemangen genomförs enligt de bestämmelser som organisationen har antagit och som presenterats för den myndighet som skall pröva frågan om undantag. Ett sådant undantag skall kunna ges till en organisation efter att den har gett in en redovisning av sina regler och de bestämmelser som gäller för omhändertagande av den som blivit utslagen. Undantaget skall vara kopplat till den organisation som sanktio- nerar evenemang inom den aktuella idrotten och inte till namnet på idrotten. I annat fall finns det en risk för att andra verksamheter använder sig av ett namn som finns på listan fast innehållet i idrotten inte är likadant. Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter Ansökan för att komma bland dem som skall vara på förteck- ningen skall göras av den sanktionerande organisationen. Undan- taget gäller endast för idrottsarrangemang som är sanktionerade av den som givit in ansökan om att få undantag från tillståndskravet. För att möjliggöra ett system med undantag grundade på att säkerheten för deltagarna kan anses som acceptabel bör det göras ett tillägg med detta innehåll i 2 kap. 4 § ordningslagen. Förslag: Det bör inrättas en referensgrupp på nationell nivå som kan ge sakkunniga råd till i samband med framtagandet av föreskrifter och vara behjälplig vid prövningen av ansökningar om tillstånd. Vid prövningen såväl av om en idrott skall ges ett generellt undantag från kravet på tillstånd som vid prövningen av ett enstaka evenemang kommer ett antal svåra frågor att aktualiseras. Frågor som kräver kompetens på områden som inte ligger inom polisens normala arbetsfält. Man kan därför förutse att Polisen vid sin prövning kan behöva inhämta kunskaper om innehållet i de idrotter som skall prövas, de säkerhetsregler som dessa har samt också vilka medicinska risker som följer med utövandet av idrotten. Det finns som framgår av avsnitt 3.1.4 enligt 2 kap. 9 § ordningslagen möjlighet för Polisen vid prövningen av en ansökan om tillstånd till offentlig tillställning anlita en särskild sakkunnig på anordnarens bekostnad. Den reglering som här föreslås är av sådan karaktär att man kan tänka sig att Polisen ibland kan vara i behov av sådan hjälp. Det finns därför anledning att inrätta en referensgrupp bestående av personer med medicinsk-, juridisk- och annan nödvändig kompetens som kan rådfråga vid framtagandet av föreskrifter och som kan vara behjälplig vid prövningen av ansökningar om tillstånd. Referensgruppen kan yttra sig över i vilken mån den bedömer att det sätt som idrotten bedrivs garanterar en godtagbar säkerhet och om tillståndsansökan bör beviljas. Det skall alltid ankomma på polismyndigheten att slutligt avgöra om tillstånd skall beviljas. Referensgruppen bör endast ha en rådgivande uppgift och skall inte ha myndighets ställning. Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter 6.6Påföljder vid arrangemang utan tillstånd eller i strid mot givet tillstånd 6.6.1Vem skall träffas av straffansvar? Förslag: Straffansvar för anordnande av ett tillståndspliktigt kampidrottsevenemang utan tillstånd eller i strid mot meddelat villkor eller förbud bör endast drabba arrangören. Straffansvar för deltagare bör inte komma i fråga p.g.a. att arrangemanget anordnats i strid med tillståndsbestämmelserna. Ansvar för deltagare kan dock komma i fråga om hans eller hennes age- rande strider mot annan författning, t.ex. mot 3 kap. brotts- balken. Enligt lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning kan ett flertal olika aktörer i samband med en professionell boxnings- match dömas. Den som deltar i tränings-, uppvisnings- eller tävlingsmatch i professionell boxning döms till böter eller fängelse . Detsamma gäller den som anordnar eller ekonomiskt understödjer matchen eller upplåter lokal, den som i egenskap av manager ingår avtal om match eller främjar tillkomsten av sådant avtal och den som tjänstgör som domare eller sekond. Med den lösning som föreslås med krav på tillstånd blir situationen annorlunda än vid ett totalförbud mot idrotten som sådan. Det brott som begås är att en match eller gala arrangeras utan tillstånd eller i strid mot villkor eller förbud. Bestämmelser som kan tillämpas finns redan i 2 kap. 29 § ordningslagen där det anges att anordnare av offentliga tillställningar döms om han eller hon uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot kravet på tillstånd eller anmälan eller mot villkor eller förbud som meddelats enligt 2 kap. 4 § ordningslagen. Det kan naturligtvis ibland råda osäkerhet om vem som skall ställas till svars som anordnare. I Ordningslagen, kommentarer och praxis, m.fl. sid. 173 f. diskuteras detta problem. Där anförs följande. Som anordnare kan självfallet flera personer uppträda. Vem eller vilka som skall anses som anordnare får avgöras efter en bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet. Dock torde den som på ett påtagligt sätt har inflytande över verksamhetens bedrivande och utformning regelmässigt vara att betrakta som anordnare. Sålunda bör som anordnare kunna betraktas även någon annan än den som har uppgetts som anordnare i tillståndsärendet. Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter I 23 kap. 4 § anges att ansvar som är föreskrivet för brott för vilket fängelse är föreskrivet skall gälla inte bara för den som utfört gärningen utan även annan som främjat den med råd och dåd. Detta torde när det gäller kampidrottsevenemang kunna tänkas vara t.ex. den som finansierar en gala, hyr ut lokal eller verkar som promotor. Eftersom denna bestämmelse är tillämplig vid brott mot 2 kap. 4 § ordningslagen torde det sällan uppstå problem med att urskilja vilka personer som kan göras ansvariga för överträdelser av de förslagna bestämmelserna. De som deltar i matcherna eller uppvisningarna däremot begår inte något brott mot ordningslagen. Straffansvar enligt denna lag kan därför heller inte komma i fråga för någon form av träning inför ett sådant evenemang. Däremot kan naturligtvis gärningar som begås under såväl täv- lingar, träningar som träningsmatcher vara att bedöma som brott enligt om våldet i den aktuella verksamheten går utöver vad som går att samtycka till enligt . Förslag: Den som anordnar ett tillståndspliktigt kampidrotts- evenemang utan tillstånd eller bryter mot villkor som meddelats eller mot förbud mot arrangemanget döms till böter eller fängelse . Enligt lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning döms den som bryter mot lagen till böter eller fängelse . Samma straffskala gäller enligt 29 § ordningslagen (1993:1617) för den som i egenskap av anordnare bryter mot kravet på tillstånd eller anmälan för en offentlig tillställning eller som bryter mot villkor eller förbud som meddelats med anledning av ansökan om tillstånd. I ordningslagen finns bestämmelser om påföljder för den som bryter mot lagens bestämmelser när det gäller allmänna samman- komster och offentliga tillställningar. I 2 kap. 29 § anges att den som uppsåtligen eller av oaktsamhet bryter mot kravet på tillstånd eller anmälan till en offentlig tillställning eller mot villkor eller förbud som meddelats för tillställningen döms till böter eller fängelse . Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter Samma straffskala gäller således för överträdelse av lagen om förbud mot professionell boxning och i ordningslagens bestäm- melser om tillstånd till offentliga tillställningar. Enligt mitt förslag skall regleringen av kampidrottsevenemang ske genom ordnings- lagens bestämmelser om offentliga tillställningar. Jag menar att det inte finns skäl att ha en särskild straffskala för just kampidrotts- evenemang utan den som gäller för offentliga tillställningar bör användas även när det gäller kampidrottsevenemangen. 6.6.3Förverkande av av brott mot tillståndskravet Förslag: Om någon anordnat ett tillståndspliktigt kampidrotts- evenemang utan tillstånd eller i strid mot meddelat villkor eller förbud får det som uppburits i avgifter eller annan ersättning för att närvara vid tillställningen förklaras förverkat efter vad som kan anses skäligt. Enligt 4 § lagen om förbud mot professionell boxning skall utbyte av brott mot den lagen förklaras förverkat om det inte är uppenbart obilligt. I 2 kap. 31 § ordningslagen (1993:1617) finns bestämmelser om förverkande av avgifter och andra ersättningar som erlagts för att bevista en allmän sammankomst eller en offentlig tillställning hos den som gjort sig skyldig till överträdelse som avses i 2 kap. 29 § samma lag. I 2 kap. 29 § anges i punkt 1. Avgifterna och ersätt- ningarna får förklaras förverkade efter vad som kan anses skäligt. Samma bestämmelser om förverkande bör gälla för offentliga tillställningar med kampidrotter som när det gäller andra offentliga tillställningar. Förslag: Det särskilda kravet på tillstånd för professionell brott- ning i 2 kap. 4 § andra stycket ordningslagen tas bort. Enligt dagens bestämmelser i ordningslagen är offentliga tillställ- ningar med professionell brottning underkastade krav på tillstånd även om de inte äger rum på offentlig plats. Vad som avses med regleringen är oklart. Reglering av professionell boxning och andra kampidrotter Tillståndskravet gällde också enligt allmänna ordnings- stadga. Det förklaras inte närmare vad som avses med professionell brottning men det får antas att det som då var aktuellt närmast handlade om s.k. wrestling eller catch-as-catch-can. I denna verk- samhet möts två eller flera personer i uppvisningsmatcher där ut- gången är avgjord på förhand. Den typen av matcher innehåller ofta både grepp och slag riktade mot huvudet. Det finns enligt min mening inte längre någon anledning att särbehandla denna företeelse utan den föreslagna regleringen bör också omfatta professionell brottning i fall reglerna för tillställ- ningen föranleder det. 7Offentligt stöd till idrottslig verksamhet prövar, enligt lagen (1995:361) om överläm- nande av förvaltningsuppgifter till , frågor om fördelning av statsbidrag till idrottsverksamhet i enlighet med vad regeringen bestämmer. Regeringen har meddelat sådana bestämmelser i förordningen (1999:1177) om statsbidrag till idrottsverksamhet. I förordningens 2 § anges att med idrottsverksamhet avses prestationsinriktad tävlingsidrott samt hälsoinriktad bredd- och motionsidrott i vilken ingår ett centralt moment av fysisk aktivitet. Med barn och ungdomar avses enligt 3 § personer . Statsbidraget skall stödja verksamhet som bidrar till att utveckla barns och ungdomars intresse och benägenhet för motion och idrott samt deras möjligheter att utöva inflytande över och ta ansvar för sitt idrottande, gör det möjligt för alla människor att utöva idrott och motion, syftar till att ge kvinnor och män lika förutsättningar att delta i idrottsverksamhet, främjar integration och god etik, och bidrar till att väcka ett livslångt intresse för motion och därmed främjar en god hälsa hos alla människor. En förutsättning för att en organisation skall få ta del av statligt stöd enligt denna förordning är att organisationen är ansluten till . Även kan få stöd för att möjliggöra förberedelser inför och deltagande i inter- Offentligt stöd till idrottslig verksamhet Kommuner kan få statsbidrag för att skapa bättre möjligheter för elitsatsande ungdomar att kombinera sin idrottsutövning med utbildning vid riksrekryterande idrotts- gymnasier. prövar ansökningar om bidrag enligt för- ordningen och dess beslut får inte överklagas. Enligt Riksidrottsförbundets stadgar gäller följande vid prövning av ett förbunds ansökan om inträde 1.Förbundet skall administrera idrott. 2.Förbundet skall vara en ideell förening. 3.Förbundets verksamhet skall stå i samklang med den av stäm- man beslutade verksamhetsidén. 4.Förbundet får inte bedriva/administrera idrottslig verksamhet som är nära besläktad med verksamhet inom till Riksidrotts- förbundet redan anslutet specialförbund. Förbundet bör ha minst 50 medlemsföreningar med minst 3 000 medlemmar och finnas representerat inom minst 10 distrikt. Stödets utformning och omfattning Statens stöd till idrotten fördelas av ändamål: Bidrag till lokal barn- och ungdomsverksamhet. Bidrag till centrala idrottsorganisationer. Insatser mot dopning. Forskning och utveckling m.m. Bidrag till specialidrott inom gymnasieskolan. Insatser för idrottsledare. utbetalades totalt till idrotten från statsanslaget och från AB . Den lokala barn- och ung- domsverksamheten inom idrotten erhöll och specialidrottsförbunden 247 miljoner av dessa medel. Resterande medel gick bl.a. till OS-deltagande, antidopningsarbete, m.m. Offentligt stöd till idrottslig verksamhet som är medlemmar i har 67 medlemsförbund. Nedanstående för- bund omfattas direkt av utredningen. Från Riksidrottsförbundets årsredovisning för har följande uppgifter hämtats om med- lemsantal och statliga bidrag: Därutöver fick dessa förbund statligt lokalt aktivitetsstöd baserat på drygt 300 000 sammankomster . Vid sidan av dessa idrotter får också en wushustil som utövas av fyra föreningar samt ett antal ju-jutsuföreningar (se avsnitt 2.9) genom sitt medlemskap i del av stat- liga bidrag via . Föreningar som bedriver idrottsverksamhet för barn- och ung- domar kan i vissa fall få statligt stöd även om de står utanför . Både Allmänna arvsfonden och Ungdoms- styrelsen kan lämna stöd till sådan verksamhet. Stöd från Allmänna arvsfonden lämnas i huvudsak i form av tidsbegränsade projekt- bidrag. I regleringsbrevet för anges bl.a. följande som verksamhetsmål. Målet är, att genom fördelning av statsbidrag till ungdomsorganisationerna, främja barns och ungdomars demo- kratiska fostran, främja jämställdhet mellan könen, främja jäm- likhet mellan olika ungdomsgrupper, ge barn och ungdomar en meningsfull fritid samt engagera fler ungdomar i föreningslivet. Grundbidrag kan sökas av ungdomsorganisationer som genom sina lokalavdelningar bedriver riksomfattande verksamhet. För att beviljas grundbidrag skall organisationen vara en öppen samman- Offentligt stöd till idrottslig verksamhet slutning i vilken medlemskap är frivilligt. Den skall vara själv- ständig, demokratiskt uppbyggd och ha minst 3 000 medlemmar i åldrarna 7–. Dessa skall utgöra av organi- sationens totala medlemsantal. Organisationen måste också vara rikstäckande, vilket i detta fall betyder att den skall ha verksamma lokalavdelningar i minst hälften av landstingen. De organisationer som fick bidrag representerar ett stort antal sektorer och områden. Bland dem som fick bidrag finns politiska ungdomsorganisationer, invandrarorganisationer, nykterhetsorganisationer, handikapporganisationer och religiösa organisationer. Vid sidan av dessa finns också förbund och orga- nisationer som scoutorganisationer, och Röda korsets ungdomsförbund. Utöver grundbidrag kan ett särskilt bidrag sökas av nya nationella ungdomsorganisationer under uppbyggnad eller som på grund av sin organisatoriska karaktär inte kan få statsbidrag enligt ovan. Några renodlade idrottsorganisationer finns inte bland de ungdomsorganisationer som erhåller stöd från . Bland organisationerna finns emellertid en organisation – Aktiv Ungdom – som kan sägas vara en paraplyorganisation för ett antal organisationer med olika inriktningar. Bland medlemsorganisa- tionerna i Aktiv Ungdom finns ett antal föreningar som sysslar med kampidrotter. Exempelvis är en del föreningar som utövar kickboxning, jiujitsu, kobudo och wing tsun anslutna till Aktiv Ungdom. Dessa organisationer kan på så sätt få del av det statsbidrag som lämnas av . Något som de inte skulle få annars eftersom de inte själva är stora nog att uppfylla villkoren för stöd från . Vid sidan av fördelningen av statsbidraget har , i likhet med , fördelat medel från överskottet av AB Svenska Spels värdeautomatspel.