sou · GRB391d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Även inom detta område finns det viktiga likheter, men också intressanta skill- nader, mellan de nordiska länderna, där forskningen och utveck- lingsarbetet om kultur och hälsa varit intensiv i bl.a. . Även kontakter med andra länder som arbetat framgångsrikt med vissa områden bör fördjupas, inom ramen för internationella organisationer eller genom direkta kontakter mellan svenska myn- digheter och dessa länder. Det gäller bl.a. arbete med kontakter över generationsgränser i , och andra länder och som uppmärksammats av (se kapitel 7). 3.6Konsekvenser av våra förslag De åtgärder som föreslås i detta slutbetänkande är främst inriktade på att förbättra förutsättningarna för den utveckling som vi vill se på . Det handlar bl.a. om insatser för att starta processer av olika slag samt för att initiera och förstärka forskningen inom olika områden. Vi anger dock i några fall även att regelverk och användningen av statliga styrmedel bör ses över eller förändras. Sammantaget innebär detta att vi inte föreslår nya åtaganden för någon aktör eller så omfattande statliga insatser att dessa inte kan inom ramen för de prioriteringar som regeringen kontinuer- ligt måste göra inom ramen för sina budgetar. Vi är dock medvetna om att bl.a. de förslag vi presenterar om ett nationellt projekt för äldre i arbetslivet, en försöksverksamhet för service i hemmet och ökad tillgänglighet i boendet kan kräva mer ingående bedömningar av konsekvenser och resursbehov innan de genomförs. 4Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster 4.1Varför behöver ålderstrappan rivas? SENIOR 2005 bedömer: Med flexiblare livsloppsmönster kan utbildning, arbete, samhälls- engagemang och fritid bli parallella spår i alla åldrar och inte bara aktiviteter förknippade med vissa åldrar. Flexiblare livslopps- mönster kan bidra till en frigörelse från roller och begränsningar som utgår från uppdelningen av livsloppet i avgränsade fack. Den frigörelsen behöver inte begränsas kring pensions- åldern och därefter. Större möjligheter till karriär och vidare- utbildning skulle också kunna underlätta för män- niskor att ägna mer tid åt bl.a. sina barn när man är i 30- och 40-årsåldern. 4.1.1Traditionella livsfaser bryts upp En vanlig indelning av livsloppet i samhällsvetenskaplig forskning är att se skolgång, arbete och livet efter pensioneringen som tre separata fack. Uppdelningen bygger på den plats som en person har i förhållande till förvärvslivet vid olika åldrar. har flera olika regleringar institutionaliserat och kro- nologiserat livsloppet. Därmed skulle, enligt vissa forskare, livs- loppen ha blivit alltmer lika och förutsägbara (2002). Den tyske sociologen hävdar att livsloppet kan betraktas som en social institution där den kronologiska åldern är central. Kronologisk ålder är det som skiljer ett stadium från ett annat, t.ex. den välbekanta uppdelningen i för utbildning (man går i skola från 6 ålder till 18 ), för arbete, och för pensionärsliv (). Speciellt om en livsfas börjar associeras med vissa problem eller krav så blir livsfasen Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster institutionaliserad genom lagstiftning. Skolålder och pensionsålder är två exempel på detta. Andra forskare har hävdat att levnadsloppen blivit mer flexibla och åldersmässigt differentierade, åtminstone under . Tredelningen blir mer och mer upplöst och samhället allt mer åldersirrelevant (2002). Man arbetar ett tag efter skolan, sedan vidareutbildar man sig, sedan arbetar man igen osv., och övergången till pensionärstillvaron blir alltmer differentierad. Utvecklingen av det moderna konsumtionssamhället har också inneburit en ökad individualisering av livsloppet. Medan målet tidigare var att skapa ett stabilt jag blir det allt viktigare att hålla olika möjligheter öppna och undvika fastlåsningar vid en viss identitet. Istället för att använda fotoalbumet som bild av livsloppet har forskare liknat identiteten vid ett videokassettband som kontinuerligt kan raderas och spelas in på nytt (2002). Den mer glättiga bild av pensionärslivet som vi uppmärksam- made i kapitel 2 kan ses som ett uttryck för denna förändring. Efter 60 öppnas ett fönster för många människor att göra sådant som de tidigare inte hade tid eller råd att göra, t.ex. att göra längre resor eller studera på nytt, sysselsättningar som tidigare främst ansågs höra till yngre åldrar. För andra handlar det kanske mer om att återhämta sig från ett tungt arbetsliv och tungt dubbel- arbete i förvärvslivet och hemmet. Men som vi också kunde kon- statera så har dessa nya livsmöjligheter under åldrandet till stor del kommit att förverkligas vid sidan av det övriga samhällslivet. Andelen personer som t.ex. fortsätter förvärvsarbeta under åtmin- stone en del av sin tid eller ha politiska förtroendeuppdrag efter 60 är liten. Denna utveckling står i kontrast mot de möjligheter under tredje åldern som flera forskare och debattörer utvecklat. Den engelske historikern hävdade att den tredje ålderns möjligheter att förverkliga individuella önskemål också innebär en skyldighet för äldre människor att engagera sig (Laslett 1989). Laslett, själv när boken gavs ut, skri- ver om hur de äldre som har tid och kraft att delta i samhällslivet kan göra det på olika sätt: genom studier, genom att utöva gamla hantverk som kräver mycket tid, genom sociala insatser i lokal- samhället och engagemang i samhällslivet i stort. Men för att detta ska bli möjligt krävs en positiv förväntan från samhället att de äldre ska kunna och vilja bidra och inte en förväntan på att de ska lämna plats och dra sig undan till avgränsade områden. Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster liknande tankegångar lyfts fram (1999). I har den kände psykologen hävdat att det expertkunnande eller den visdom som många äldre människor utvecklat när det gäller livets komplexitet och svårigheter bättre bör tas till vara i t.ex. arbetslivet och politiken (Baltes 2002). Baltes har t.ex. argu- menterat för fler äldre personer i det tyska parlamentet, där per- soner som är bara utgör ett par procent, för sam- hällets bästa och inte främst för de äldres egen skull. Men det är inte bara åldrandet som livsfas som är i stöpsleven. Även ungdomstiden förändras. har i en uppfölj- ning av den statliga ungdomspolitiken pekat på att ungdomstiden kommit att bli allt längre under (Ungdoms- styrelsen 2003). Barndomen har förkortats något genom att barn blir fysiskt vuxna tidigare och genom att nya massmedier ger barn en större kunskap om omvärlden än vad barn i motsvarande ålder hade för bara . har ungdomstiden fått en sorts förlängning i en period av ung vuxenålder med ut- bildning och en första etablering i arbetsliv och på bostadsmarknad, men före familjebildning och barnafödande. Från att knappast ha existerat före efterkrigstiden har denna livsfas kommit att utsträckas från 20 till 20 . Utvecklingen har därmed skett som den yngre pen- sionärstiden formats i . Det kan därför förefalla som om det traditionella livsloppsmönstret håller på att brytas upp med två frihetsperioder före och efter tiden i arbetslivet och den tid då man är beroende av hjälp och stöd från andra. Det kan också verka som om människor aktivt skapar dessa spelrum för självförverk- ligande och personlig utveckling under livsloppet. Men spelrum- men finns bara inom de ramar som samhället sätter. Ungdoms- styrelsen konstaterar att viktiga orsaker till att tiden som ung vuxen blir längre är att personer i 25 får allt svårare att få fasta jobb och hitta ekonomiskt överkomliga bostäder i de delar av landet som många av dem flyttat till för studier och arbete. Vi kan konstatera att tiden som ung pensionär på motsvarande sätt har skjutits nedåt i åldrarna till följd av att många som fyllt inte känner sig sedda och efterfrågade i arbetslivet. Eftersom dessa frihetsperioder formas inom de ramar som samhället sätter finns det också stora skillnader mellan människor när det gäller ekonomiska möjligheter att förverkliga sig själva. Inte minst omkring och efter pensioneringen finns det också be- tydande skillnader i hälsa mellan socioekonomiska grupper. Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster 4.1.2En nyckelfråga i äldrepolitiken De avgörande besluten om liv och livslopp måste människor själva fatta. Som diskussionen ovan visar påverkas dessa beslut ofta av de förutsättningar som politiker och andra beslutsfattare ger, direkt eller indirekt. Att fördjupa kunskaperna om hur detta samspel går till, och hur det skulle kunna ske på ett sätt som bättre tillgodoser både individuella och samhälleliga intressen, är en viktig del av arbetet med att stärka kunskapsunderlaget inför politiska beslut om hur de utmaningar som följer med en åldrande befolkning ska mötas. Vi hävdar att politiska åtgärder behöver inriktas mot att möjlig- göra nya och flexiblare former för livsloppsmönster utan ytterligare åldersuppdelningar i samhället. Istället för att ytterligare stycka upp livsloppet i kronologiskt avgränsade block måste det i högre grad vara möjligt att varva arbete, utbildning, samhällsengagemang, familjeliv och fri tid från den tidiga ungdomstiden och fram till att det är möjligt på grund av sjukdom eller sviktande funk- tionsförmåga. Tillsammans med kontakter över generationsgränser kan ett sådant öppnare förhållningssätt till livsloppet minska olika former av negativ särbehandling av människor över vissa ålders- streck. Särskilt vill vi peka på behov av insatser som gäller arbets- livet och de demokratiska beslutsprocesserna. Även kulturlivet och den sociala ekonomin erbjuder intressanta möjligheter i detta sammanhang. Det finns flera skäl som talar för att flexiblare livsloppsmönster är en nyckelfråga i den framtida äldrepolitiken. Med flexiblare livs- loppsmönster i 60- och 70-årsåldern kan de gemensamma behoven av äldre personers kunskaper och erfarenheter i arbetsliv och sam- hällsliv förenas med människors egna prioriteringar, där många lägger allt större vikt vid den egna fritiden. Flexiblare livslopps- mönster, med längre anknytning till arbetslivet, kan också påverka synen på äldres roll i samhällslivet efter pensioneringen. Över- huvudtaget kan flexiblare livsloppsmönster luckra upp åldersstreck mer kraftfullt och varaktigt än några enstaka insatser inom olika områden. Den ekonomiska samarbetsorganisationen har också lyft fram flexiblare livsloppsmönster som en nyckelfråga för ett aktivt åldrande (1998 och 2000). efterlyser nya möjlig- heter för människor att använda sin tid på ett mer flexibelt sätt för lärande, arbete, fritid och omsorg. Hinder för detta är bl.a. Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster bristande hälsa, bristande tillgänglighet, bristande flexibilitet på arbetsplatser t.ex. för att få tid till barn eller anhöriga som be- höver vård och politiska beslut som inte följt med den demo- grafiska utvecklingen. De lösningar som skisserar omfattar bl.a. en starkare betoning på långsiktigt förebyggande insatser, större uppmärksamhet på kritiska övergångar under livsloppet och en tydlig koppling mellan livsinkomst och pensionsbelopp. Medan åldrandets effekter kan ses hos äldre människor är det hos yngre personer som policyförändringar för ett aktivt åldrande kan komma att få ett verkligt genomslag, konstaterar . Mer varierade livslopp, med större möjligheter till engagemang inom olika områden , kan ses som ett svar på de demo- grafiska och hälsomässiga förändringar som har skett och förväntas ske . Med flexiblare livsloppsmönster kan dessa förändringar bidra till en frigörelse från roller och begränsningar som utgår från uppdelningen av livsloppet i avgränsade fack. Den frigörelsen behöver inte begränsas kring pensions- åldern och därefter. Tvärtom kan möjligheter att överblicka och disponera då ens kunskaper och erfarenheter behövs minska trycket på att arbetsliv, familjeliv och andra aktiviteter måste kombineras tidigare i livet. Större möjligheter till karriär och vidareutbildning skulle kunna underlätta för människor att bl.a. ägna mer tid åt sina barn när man är i 30- och 40-årsåldern. har i jämförelse med många andra en betydande fördel när det gäller att forma flexiblare livslopps- mönster. Det nya pensionssystemet understödjer på flera sätt sådana insatser. Det ger möjligheter till flexibla kombinationer av förvärvsarbete och pensionering, men också ekonomiska incita- ment för förvärvsarbete högt upp . En diskussion om ändrade livsloppsmönster i 60- och 70-årsåldern behöver inte heller över- skuggas av hot om minskade pensionsnivåer. Även förvärvsarbete efter bidrar till att höja pensionen. De senaste årens diskussioner och information om det nya pen- sionssystemet kan ha skapat en större medvetenhet om att dagens livsloppsmönster kan behöva förnyas. I den Eurobarometer som genomfördes i EU:s medlemsländer svarade cirka 80 pro- cent av de tillfrågade svenskarna från ja på frågan om de tror att människor måste gå i pension senare än (i SOU 2002:29 bilagedel A och 1999). Denna andel var mer än dubbelt så stor som den genomsnittliga andelen i Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster samtliga EU-länder, som låg på . Andelen som trodde att välfärdsstaten skulle fortsätta växa och att de som gått i pension kommer att få det bättre var också lägst i . av de tillfrågade svenskarna trodde detta, jämfört med ett genomsnitt på i hela EU. Dessa siffror säger dock inget om den egna viljan och de egna drivkrafterna. 4.1.3Hur kan livsloppsmönster förnyas? Det är viktigt att betona att livsloppsmönster verkligen kan ändras, även på ganska . skedde två stora livs- loppsförnyelser i och flera andra länder: männens pen- sionsålder sjönk och blev mer enhetlig och kvinnor började för- värvsarbeta i stor skala. Den amerikanska sociologen har uppmärksammat hur sådana innovationer av livslopp går till (Giele 1998). Hon har studerat övergången i och västra från ett livslopp där kvinnor förväntades dra sig ur arbetslivet när de gift sig (etablerat i en bredare medelklass ) till en ny norm för kvinnor baserad på mer om- fattande utbildning, karriärmöjligheter och mindre familjer. Ana- lysen bygger på demografiska data och stora mängder nedtecknade och detaljerade livsberättelser. Giele hävdar att förändringen började på allvar först när den definierades som en förnyelse istället för att vara ett undantag från den dominerande . Det krävdes också att förnyelsen kunde ses som en anpassning till flera omständigheter: kvinnornas egna behov, samhälleliga och ekonomiska realiteter och behovet av deras arbetskraft. Så länge som hustrurs och mödrars yrkesarbete sågs som en fråga om deras egna val- och utvecklingsmöjligheter hände inte mycket. Enligt Giele har dessutom kulturella faktorer av- görande betydelse för om livsloppsförnyelser verkligen får genom- slag. Detsamma gäller tidpunkten för när en person kommer i kon- takt med det nya. För kvinnor som blev pionjärer i arbetslivet var tonåren och de tidiga vuxenåren avgörande. Förnyelser av livsloppsmönster medför även svårigheter och risker. Det kan finnas förhållanden som motverkar eller kompli- cerar sådana förändringar och därför gör dem svårare för enskilda människor. Förändringarna kan också påverka olika grupper på olika sätt och leda till problem både för enskilda människor och för Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster En viktig lärdom av de studier om åldrande och genus respektive åldrande och etnicitet som vi refererade i kapitel 2 är att det behövs särskild kunskap om de utsatta livslopp som kan präglas av knappa ekonomiska omständigheter eller utanförskap (se avsnitt 4.3). När det gäller förändringar som berör pensioneringen är effekter på hälsoutvecklingen särskilt intressanta. Den positiva hälsoutveck- lingen bland äldre under är ett starkt skäl att diskutera möjligheterna till nya former av livsloppsmönster i 60- och 70-årsåldern. Den positiva utvecklingen har dock ägt rum sam- tidigt som människor i större utsträckning lämnat arbetslivet . Som framgår av avsnitt 2.2 utgör pensioneringen för många en temporär avlastning som leder till att den subjektiva hälsoupp- levelsen ökar. Detta stärker argumenten för flexiblare livslopps- mönster, som gör det möjligt att kombinera arbete och fritid. Sam- tidigt pekar resultaten på vikten av att åtgärder som främjar äldres deltagande i arbetslivet utformas så att de inte påverkar hälso- utvecklingen negativt. En sådan negativ utveckling skulle även kunna leda till ökade vård- och omsorgskostnader. Effekterna på hälsoutvecklingen måste följas noga, bl.a. med beaktande av skillnader mellan kvinnor och män och grupper med olika eko- nomiska förhållanden. I kapitel 2 refereras resultat som tyder på att upplevelsen av sammanhang och mening under åldrandet underlättas av att den enskilde individen har möjlighet att vara aktiv inom flera livs- områden . Resultaten kommer från en studie som visar att livsloppsmönstren är starkt betingade av bl.a. klass och kön. Det är viktigt att insatser genomförs och följs upp på ett sätt som tar stor hänsyn till detta. Det är också viktigt att flexiblare livs- loppsmönster frigör oss från dagens invanda och åldersbestämda roller, men utan att skapa en ny kravkultur när det gäller aktivitet i hög ålder. Ett av frågetecknen i prognoser över hälsoutvecklingen hos de generationer som snart går i pension är vad mångfalden av roller och ansvar betyder för kvinnors hälsa. Den livsloppsförnyelse som innebär att kvinnor i större utsträckning än tidigare förvärvsarbetar har inte gått i takt med ett mer delat ansvar för hemarbete och barn mellan kvinnor och män. Större möjligheter att vara aktiv och del- aktig på flera områden kräver också en omprövning av hur ansvaret inom dessa områden är fördelat. En uppenbar risk med flexiblare livslopp under 60- och 70-årsåldern är att många Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster kvinnor pressas att lägga ytterligare ansvar till det ansvar de har för anhörigvård och kanske även passning av barnbarn och annan hjälp till släktingar, vänner och grannar. Att det finns skillnader i den tid som används för sysslor i hem- met bland män och kvinnor i alla åldrar framgår av SCB:s tids- användningsstudie som gjordes åren 2000/2001 (SCB 2003f). Svarsandelen var visserligen relativt liten bland personer , men i samtliga studerade grupper ägnar kvinnor mer tid än män åt hemarbete. visar tidsanvändningsstudien att såväl män som kvinnor i åldern 65 har mer fri tid än personer , även sedan tid för personliga behov räknats bort. Det handlar om mellan 7,5 och , något mer för män. Detta är mer än för barnlösa personer i åldern 45 och nästan dubbelt så mycket som för småbarnsföräldrar. En betydande brist i detta sammanhang är dock att det inte går att säga något bestämt om tiden för omsorg om äldre anhöriga utifrån resultaten. Ett viktigt syfte bakom tidsanvändningsstudien är att få underlag för bedömningen av skillnader mellan kvinnors och mäns tids- användning. Den tid som används för barnomsorg analyseras in- gående av SCB. Genomsnittlig tid för aktiviteter i timmar och minuter, *** Betyder att skattningen inte är signifikant skild från 0. Källa: SCB 2003f. Även om livsloppsförnyelser kan slå igenom relativt snabbt så måste den här typen av förändringar tillåtas ta tid. Ytterst berör de människors förväntningar på livet och samhället. Kvinnors del- tagande i arbetslivet ökade snabbt genom att generationer som var i 20- och 30-årsåldern kom i kontakt med nya idéer och normer. Kanske är det personer som är eller i början av Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster 50-årsåldern som på allvar kan vilja sträva efter och förverkliga flexibla livslopp även i 60- och 70-årsåldern? Bland dem som är äldre kan det finnas sådana pionjärer som beskriver. Många som närmar sig pensioneringen har dock under decen- nier ställt in sig på en viss tillvaro sedan man lämnat arbetslivet. Konjunkturvariationer kan utgöra hinder för livsloppsförnyelser. höjdes det röster för att äldre personer solidariskt skulle lämna sina arbeten till förmån för yngre personer som var utan arbete. I flera andra länder genomfördes också olika åtgärder för att åstadkomma sådana generationsväxlingar. Erfarenheterna från dessa länder visar att en minskning av antalet äldre personer i arbetskraften inte verkar ha motsvarats av några positiva effekter på sysselsättningen bland ung- domar (Wadensjö & 2000). Under konjunkturuppgången kom den demografiska utvecklingen alltmer i fokus och frågan om äldres deltagande i arbetslivet började ses ur nya perspektiv, såväl i som i andra länder. För en seriös diskussion om flexibla livslopp måste dessa perspektiv hållas vid liv genom nya konjunktursvängningar. Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster 4.2Öka människors vilja och möjligheter att förvärvsarbeta fram till pensioneringen och därefter SENIOR 2005 föreslår: 11.Regeringen bör etablera ett femårigt nationellt projekt med syfte att stärka de äldres (50+) ställning i arbetslivet och öka arbetskraftsdeltagandet bland personer som är . 12.Regeringen bör främja ytterligare forskning för att kunna möta de frågor som kommer att bli aktuella på den framtida arbetsmarknaden med en åldrande arbetskraft och genera- tionsskiften. 13.Regeringen bör ta initiativ till forskning om effekter på arbetskraftsutbudet om fler ges möjlighet till deltidslösningar i samband med pensioneringen. 15.Utveckla mått och metoder för att beskriva och följa för- ändringar av arbetskraftsdeltagandet för personer som är fem- och äldre. 16.Vi uppmanar parterna på arbetsmarknaden att granska och överväga förändringar av pensionsavtalen så att dessa avtal ger större möjligheter till flexibilitet vid utträdet från arbetslivet, inte motverkar rörlighet på arbetsmarknaden och ger ekono- miskt utbyte för den som vill arbeta efter . 17.Förbättra informationen om det förväntade sammanlagda pensionsutfallet från både det allmänna pensionssystemet och tjänstepensionssystemen till enskilda individer. 18.Regeringen bör ta initiativ till att utveckla nya system för studiefinansiering för vuxna. 19.Regeringen bör beakta värdet av validering för den del av be- folkningen som är och som vill skaffa sig ny yrkeskompetens i de förslag om hur validering ska genom- föras och organiseras som regeringen har för avsikt att lägga fram. 20.Regeringen bör ge i uppdrag att sammanställa fakta om äldres företagande och utifrån internationella exempel be- döma värdet av riktade insatser för äldre. Riv ålderstrappan och forma flexiblare livsloppsmönster Varför är området angeläget i äldrepolitiken? En utgångspunkt för beredningen är att individen, arbetsgivaren och samhället har ett gemensamt intresse av att fler äldre är aktiva i arbetslivet. Stora delar av arbetsmarknaden står inför en generationsväxling. av personalen inom vissa yrkesområden för- väntas gå i pension fram enligt Arbetsmarknadsstyrel- sens bedömning. Äldreavgångarna kommer att vara störst inom gymnasie och , inom offentlig förvaltning och inom vård och omsorg. Generationsväxlingen kan leda till allvarliga kom- petensförluster om inte generationsväxlingen planeras på ett sätt så att erfarenheter och kunskaper kan föras vidare från dem som läm- nar till dem som träder in i arbetslivet. För många individer betyder arbetet sociala kontakter och gemenskap, medan arbetet för andra främst är en inkomstkälla. Att kunna påverka pensioneringsprocessen har stor betydelse för livs- kvaliteten och möjligheten att leva ett rikt liv efter pensioneringen. För många kan pensioneringen innebära att man går från en obalans med för mycket, tungt och tidspressat arbete till en obalans med för lite struktur och för lite att göra. För många ger arbetet en möjlighet att använda sina kunskaper, ingå i en social arbetsgemen- skap, vara del i ett större sammanhang och kunna följa utveck- lingen, få struktur på tillvaron och ha en sysselsättning (1999).