sou · GRB3119 · 2004-01-01 00:00:00 — Av betydelse var också att sådana föreskrifter var straffsanktionerade. Det förekom i andra sammanhang att kommunerna fattade beslut om straffsanktionerade regler. I samtliga dessa fall hade föreskrivits att kommunens beslut skulle underställas en statlig myndighet. Enligt departementschefens mening borde man när det gällde LTF undvika att använda underställningsinstitutet med hänsyn till mängden beslut och den tidsåtgång som förfarandet krävde. Därtill kom att underställning medförde en onödigt ingripande detaljkontroll av kommunernas verksamhet. Överprövning av detaljbesluten borde alltså ske i form av förvaltningsbesvär. Härigenom kom enhetliga besvärsregler att gälla oavsett om ett beslut fattades av en länsstyrelse, ett kommunalt organ eller en polismyndighet. Departementschefen (chefen för departementet) hade i det sistnämnda avseendet samrått med chefen för . Förslaget innebar således att konkreta lokala trafikföreskrifter skulle överklagas genom förvaltningsbesvär. Inga betänkligheter förelåg mot möjligheterna för en statlig myndighet att överklaga men tiden för överklagande begränsades . Reglerna om trafiknämnd skulle enligt förslaget tas in i en särskild lag om trafiknämnd. Inrättandet av de kommunala trafiknämnderna innebar att beslutsbefogenheterna flyttades från den existerande trafiknämnden med polisiär ledning till en trafiknämnd. beslutade om handläggning av lokala trafikföreskrifter i enlighet med förslagen i propositionen. Beslutet innebar att den statliga trafiknämnden skulle avskaffas och dess beslutanderätt i fråga om LTF flyttas över till kommunen. Kommunen fick själv besluta om en särskild trafiknämnd skulle inrättas eller om uppgifterna skulle ligga på någon redan befintlig nämnd. Om sådant beslut inte fattades skulle kommunstyrelsen vara trafiknämnd. Polisens beslutanderätt begränsades i samband härmed till de fall då kommunens beslut inte kan avvaktas utan olägenhet. Lagen om trafiknämnd har namnändrats till lagen (1978:234) om nämnder för vissa trafikfrågor (SFS 1991:1675). Ändringen hänger samman med antagandet av den nuvarande kommunallagen Bakgrund och gällande rätt (1991:900), KL. I samband med detta infördes en fri nämnd- organisation. arbetsuppgifter kan numera handhas av andra nämnder eller fördelas på flera nämnder. 2.3.1Överklagande av beslut enligt TrF När det gäller beslut enligt TrF finns bestämmelserna om överklagande i 15 kap. i förordningen. Huvudsakligen gäller att beslut av en statlig myndighet om LTF får överklagas. Vidare varierar instansen för överklagande och den bestäms av vilken statlig myndighet som har fattat beslutet. Här finns också bestämmelser om att vissa beslut inte får överklagas. Enligt 15 kap. 1 § TrF gäller följande. Beslut av en polismyndighet får överklagas hos . Detsamma gäller beslut av en myndighet som har hand om väg- och gatuhållningen. beslut får överklagas hos . Verkets beslut i ett sådant överklagat ärende får dock inte överklagas. Beslut av och som första instans får överklagas hos regeringen. De statliga väghållningsmyndigheterna får överklaga en polismyndighets eller länsstyrelses beslut i fråga om LTF och undantag från sådana föreskrifter. I 15 kap. 2 § TrF anges vilka beslut som inte får överklagas. Det gäller beslut enligt 10 kap. 2 § andra stycket tredje meningen (15 kap. 2 § första stycket 1). Här avses kommunens beslut i frågor om tillstånd att parkera enligt LTF med särskilda bestämmelser för att underlätta för dem som bor i ett visst område att parkera inom detta område (boendeparkering). Överklagbara är inte heller beslut enligt 13 kap. 3 § första stycket om generella undantag från LTF om parkering inom en kommun (15 kap. 2 § 2). I kap. 15 2 § andra stycket TrF finns en upplysning om att bestämmelser om överklagande av vissa beslut enligt förordningen finns i lagen (1978:234) om nämnder för vissa trafikfrågor. Överklagandemöjligheterna i övrigt gäller kommunala trafiknämndsbeslut enligt TrF och finns i lagen (1978:234) om nämnder för vissa trafikfrågor (trafiknämndslagen). Bakgrund och gällande rätt i enlighet med 1 § första stycket den lagen överlåtit åt kommunerna att meddela föreskrifter som avses i 1 § första stycket 8 BemyndL. Vidare har regeringen bemyndigat kommunerna att pröva frågor om undantag från föreskrifter enligt första stycket och om parkeringstillstånd på grund av sådana föreskrifter i enlighet med 1 § andra stycket trafiknämndslagen. I ärenden som avses i 1 § andra stycket får trafiknämnden enligt 4 § ifrågavarande lag ta ut avgifter av sökandena. Det gäller dock inte i fråga om parkeringstillstånd för rörelsehindrade. Enligt 6 § första stycket trafiknämndslagen får en trafiknämnds (eller motsvarande nämnd) beslut överklagas hos . beslut får enligt paragrafens andra stycke överklagas hos , medan verkets beslut inte får överklagas. Lagen omfattar även regler om myndigheters besvärsrätt mot den kommunala nämndens beslut. I 6 § tredje stycket trafiknämndslagen anges att de statliga väghållningsmyndigheterna och polismyndigheterna får överklaga en nämnds eller beslut enligt 1 §. En nämnds beslut enligt 4 §, dvs. avgiftsbeslut, får enligt 6 § femte stycket överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs dock vid överklagande till kammarrätten. En övergångsbestämmelse, med avtagande aktualitet, anger att äldre bestämmelser fortfarande gäller i fråga om överklagande av beslut som har meddelats före . I fråga om besvärsrätt för enskilda gäller förvaltningslagens (1986:223), FL, bestämmelser, se nedan under 2.3.3 om sådan talerätt. Beslut om LTF m.m. När det gäller överklagande av LTF m.m. är främst förvaltnings- förfarandet av intresse. Prövningen hos förvaltningsmyndigheterna är reglerad bl.a. i FL. Beslut som gäller normgivning kan vara mycket kortfattade bortsett från innehållet i beslutet som sådant. För beslut i ett ärende som gäller meddelande av föreskrifter som avses i 8 kap. RF föreligger således inget motiveringstvång (20 § första stycket 5 FL). Skälen för beslutet får således utelämnas helt eller delvis. I grunden gäller om besvärsinstans att beslut inte får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol i administrativa ärenden Bakgrund och gällande rätt och i ärenden som avses i 20 § första stycket 5 (jfr 22 a § FL), dvs. Om rätten att överklaga föreskrivs att ett beslut får överklagas av den som beslutet angår, om det har gått honom emot (22 § FL, jfr prop. 1977/78:81 s. 63). Kännetecknande för förvaltningsbesvär, som det här är fråga om, är att talerätten begränsas till den som beslutet rör. Talerätt torde utan vidare föreligga om en enskild har begärt att kommunen skall meddela en viss föreskrift. När det gäller enskild som visserligen påverkas av beslutets verkningar men inte har begärt att kommunen skall fatta ett visst beslut är talerättens vidd oklar. För trafikföreskrifter enligt TrF finns, såsom framgår ovan, en utförlig reglering av vilka instanser som är aktuella för överklagande, vem som har talerätt och vilka beslut som får överklagas. Dessa bestämmelser ersätter då de allmänna principerna i förvaltningslagen. Även i trafiknämndslagen är överklagande- instanserna bestämda. I fråga om sådana beslut som avses i 8 kap. RF och som inte delges skall överklagandetiden räknas från den dag då beslutet gavs till känna (23 § tredje stycket FL). Har beslutet getts till känna räknas tiden för det sista föreskrivna tillkännagivandet. Det betyder att det är av stor betydelse exempelvis LTF kan anses tillkännagivna. Lokala trafikföreskrifter tillkännages bl.a. genom vägmärken eller ortspressannonsering. Av detta följer att fristen för överklagande börjar löpa först när alla föreskrivna åtgärder har blivit vidtagna (prop. 1977/78:81 s. 63). Vilket tillkännagivande är då det sist föreskrivna för LTF m.fl. föreskrifter för lokal trafikreglering? När fristen börjar att räknas beror på hur beslutet med föreskriften sist tillkännages. Bakgrund och gällande rätt sökande i ett ärende om viss trafikreglering bör delges beslutet i denna egenskap. Fristen för att överklaga skall då räknas från den tidpunkt då sökanden får del av beslutet. Utmärkningen i sin tur bör normalt inte kunna ske vid någon annan tidpunkt än tidigast som föreskriften träder i kraft. En utmärkning av föreskriften före ikraftträdandet är ju utan verkan (se avsnitt 8.6.1). Normalt sett bör det därför vara så att om föreskriften är utmärkningspliktig räknas fristen för överklagande för utmärkningen. Om föreskriften inte är utmärkningspliktig bör fristen för att överklaga räknas för intagandet i författningssamling eller för införandet av annons i ortstidningen. Fristen beräknas då med utgångspunkt i den åtgärd för tillkännagivandet som sker sist. Om prövningens innehåll kan sägas att både laglighets- och lämplighetsfrågor prövas. Bifall till klagandens talan kan således leda till att besvärsinstansen sätter ett eget beslut i det överklagades ställe om det ursprungliga beslutet är felaktigt. Det är dock möjligt att, även om prövningen har denna vidd, det bedöms lämpligt att återförvisa beslutet till den myndighet som först beslutade, t.ex. för att formulera föreskriften m.m. Kungörande enligt kommunallagen av beslut om föreskrifter I kommunallagen (1991:900, KL) finns bestämmelser om nämnd- ernas beslutsbehörighet och om hur besluten skall dokumenteras och tillkännages. I 2 kap. 5 § KL erinras om kommunernas rätt att meddela föreskrifter enligt regeringsformen. De föreskrifter som avses är desamma som regleringen i 8 kap. RF gäller. Av 5 kap. 57– 62 §§ KL framgår de krav som ställs på sammanträdesprotokoll förda av fullmäktige. Enligt 6 kap. 30 § KL skall 5 kap. 57–62 §§ tillämpas i fråga om protokollens förande, innehåll, justering och hur justeringen tillkännages även när det gäller kommunala nämnder. KL:s krav på protokoll är minimikrav. Inget hindrar att protokollen innehåller ytterligare information. Bakgrund och gällande rätt förutsättning för att de beslut som tas upp i ett protokoll skall få verkställas. Om man skjuter på justeringen senarelägger man därför även verkställigheten. När det gäller tidpunkten för beslutets vinnande av laga kraft så är anslaget av justeringen utgångspunkten för klagotiden i den för laglighetsprövning (kommunalbesvär) föreskrivna ordningen. Beslut om LTF fattas dock med stöd av trafiknämndslagen och besluten angrips därför i den för förvaltningsbesvär föreskrivna ordningen, se nedan. Därför torde tidpunkten för anslaget sakna betydelse för när föreskriftsbeslutet vinner laga kraft. Enligt KL gäller inte föreskrifterna om hur beslut överklagas, om det i en lag eller annan författning finns särskilda föreskrifter om hur beslut överklagas (10 kap. 3 § KL). Innebörden av denna princip anses vara att en prövning enligt bestämmelserna i 10 kap. KL eller enligt den för förvaltningsbesvär bestämda ordningen utesluter varandra. Laglighetsprövning enligt KL blir därför aktuell endast om det inte finns några föreskrifter i en annan författning än KL om hur beslutet skall överklagas. Klagomålen skall enligt 10 kap. 6 § första stycket KL ha kommit in till länsrätten från den dag då det tillkännagivits på kommunens anslagstavla att protokollet över beslutet justerats (jfr 23 § tredje stycket FL vad gäller förvaltningsbesvär). I kommunala ärenden om meddelande av trafikföreskrifter gäller, såsom nämnts, trafiknämndslagen varför en laglighets- prövning enligt kommunallagen är utesluten. Gäller det fattade beslutet annan trafikreglering än trafikföreskrifter kan en laglighetsprövning aktualiseras på talan av en kommunmedlem. Här avses framför allt de kommunala principbeslut om trafikreglering som kan ligga till grund för beslut om konkreta trafikföreskrifter. Länsstyrelsernas beslut om LTF m.m. överklagas till och polismyndigheternas beslut härom till länsstyrelserna och vidare till . I båda fallen är slutinstans. beslut om trafikföreskrifter som första instans överklagas till regeringen. Bakgrund och gällande rätt En nämnds beslut om LTF m.m. överklagas genom förvaltningsbesvär till och därifrån till som slutinstans. Överklagande enligt om laglighetsprövning (förvaltningsbesvär) är möjligt endast i fråga om kommunala principbeslut om trafikreglering. Benämningen lokal trafikreglering är något missvisande som beteckning för den normgivning för trafiken som behandlas i detta betänkande. Det behövs dock en sammanfattande term för denna normgivning som kortfattat anger vad det huvudsakligen är fråga om. Det sker dock med reservationen att exempelvis föreskrifter om hastighet enligt 3 kap. 17 § fjärde stycket TrF inte är exempel på en lokal trafikreglering i egentlig mening. föreskrifter om hastighet beslutas av , eller snarare som regel av generaldirektören för verket efter delegation enligt 14 § förordningen (1997:652) med instruktion för . Dessa föreskrifter behandlas dock från formella synpunkter likadant som LTF, dvs. föreskrifterna tas in i kommunens trafikliggare och de omfattas i det följande när det talas om lokal trafikreglering. Föreskrifter om bärighetsklass och föreskrifter enligt 10 kap. 14 TrF är dock inte liggarpliktiga utan tillkännages och hålls tillgängliga på annat sätt. Inte heller liggarplikten är därför ett gemensamt drag för de föreskrifter som avses. Det är av praktiska skäl nödvändigt att ha en gemensam beteckning för den grupp av föreskrifter som utredningens förslag avser. Utredningen använder därför beteckningen Föreskrifter för lokal trafikreglering för att benämna föreskrifter beslutade enligt 41 § VägL, 3 kap. 17 §, 4 kap. 11 §, 10 kap. 1 § eller 10 kap. 14 § TrF. 2.4.1Några huvuddrag i trafikförordningen De grundläggande föreskrifterna för trafik på väg och i terräng är upptagna i trafikförordningen (1998:1276), TrF. Bestämmelserna i kan sägas representera de generella trafikreglerna. I denna förordning finns bestämmelser som gäller för alla trafikanter. Som exempel på grundbestämmelser kan nämnas att en trafikant för att undvika trafikolyckor skall iaktta den omsorg och varsamhet som Bakgrund och gällande rätt krävs med hänsyn till omständigheterna (2 kap. 1 §). En annan viktig grundbestämmelse är att en trafikant skall följa anvisningar för trafiken som meddelas genom ett vägmärke, en vägmarkering, en trafiksignal eller ett sådant tecken av en vakt som avses i 76 § vägmärkesförordningen (1978:1001), VMF (2 kap. 2 §). För trafik med fordon finns bestämmelser om exempelvis hastighets- anpassning (3 kap. 14 §) och om högsta tillåten hastighet (3 kap. 17 §). I 4–6 kap. finns bestämmelser om trafik med olika fordonsslag. Den högsta tillåtna hastigheten på väg är begränsad för vissa motordrivna fordon och fordonskombinationer, exempelvis för tung lastbil (4 kap. 20–21 §§). I 7 kap. föreskrivs om vad som gäller för gående på väg. I 8 och 9 kap. finns bestämmelser för trafik på gågator och gårdsgator respektive på motorväg och motortrafikled. Bestämmelser om information och samman- ställningar för vägar liksom vissa myndigheters bemyndiganden att medge undantag finns i 13 kap. Förordningen avslutas med ansvarsbestämmelser m.m. (14 kap.) och föreskrifter om överklagande (15 kap.). Utredningsuppdraget avser framförallt de centrala bestämmelserna om lokala trafikföreskrifter i 10 kap. men tangerar även bestämmelserna om ansvar för brott i 14 kap. 2.4.2Föreskrifter i trafikförordningen om högsta tillåten hastighet Bestämmelserna om högsta tillåten hastighet är med tanke på utredningsuppdraget av väsentligt intresse. Av 3 kap. 17 § TrF framgår följande om hastighetsgränserna. Inom tättbebyggt område får fordon inte föras med högre hastighet än (första stycket). Om det är motiverat av hänsyn till trafiksäkerheten, framkomligheten eller miljön får kommunen föreskriva att den högsta tillåtna hastigheten inom tättbebyggt område eller del av ett sådant område skall vara (andra stycket). Utom tättbebyggt område får fordon inte föras med högre hastighet än (bashastighet) (tredje stycket). får föreskriva att den högsta tillåtna hastigheten skall vara (fjärde stycket). Bestämmelser om hastighet på motorväg finns i 9 kap. 1 § TrF (femte stycket). I terräng gäller bestämmelserna i första, andra och tredje styckena endast vid färd med motordrivet fordon (sjätte stycket). Dessa bestämmelser utgör ramverket omkring reglerna Bakgrund och gällande rätt om hastighetsbegränsning på vägarna. Genom LTF beslutas lokala trafikregler innebärande undantag från bestämmelserna. Några exempel på användningsområdet Vilka LTF som får meddelas och vem som får meddela sådana föreskrifter m.m. är reglerat i 10 kap.TrF. I 10 kap. 1 § TrF anges villkoren för att genom särskilda trafikregler åstadkomma undantag från de allmänt gällande bestämmelserna för trafik på väg och i terräng. Särskilda trafikregler får meddelas genom LTF för en viss väg eller vägsträcka. Dessa regler kan också meddelas genom LTF för samtliga vägar inom ett visst område eller för ett område eller en färdled i terräng. Som exempel på vad de särskilda trafikreglerna får gälla kan nämnas regler om att en viss vägsträcka skall vara huvudled, motorväg eller motortrafikled. Vidare kan de gälla att en viss väg skall vara gågata eller gårdsgata. Genom LTF får också meddelas särskilda trafikregler för transport av farligt gods och för sådana tävlingar som har lämnat tillstånd till enligt 3 kap. 84 § TrF. De lokala trafikföreskrifterna får i vissa fall begränsas till att avse en viss trafikantgrupp, ett visst eller vissa fordonsslag, eller fordon med last av viss beskaffenhet (10 kap. 2 § TrF). Ett särskilt kommuniceringskrav gäller för beslut om LTF för transport av farligt gods. skall nämligen inhämta yttrande från innan ett sådant beslut fattas (10 kap. 5 § TrF). skall vidare underrätta om LTF som avser transport av farligt gods, medan det åligger verket att fortlöpande sammanställa och publicera dessa föreskrifter (10 kap. 12 § andra stycket och 11 § tredje stycket TrF). De särskilda trafikregler om högsta tillåten hastighet som beslutas att gälla i stället för de hastighetsbegränsningar som följer av TrF är också en kategori av LTF. Ett exempel härpå är särskilda trafikregler om avvikelser från bestämmelserna om hastighet i 3 kap. 17 § första stycket TrF (inom tättbebyggt område). Ett annat exempel är särskilda trafikregler Bakgrund och gällande rätt gällande avvikelser från bestämmelserna om hastighet i föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 kap. 17 § andra stycket (kommunens föreskrifter om högsta tillåten hastighet inom tättbebyggt område). Till LTF hör även en särskild trafikregel om begränsning till lägre hastighet än vad som följer av 3 kap. 17 § tredje stycket (utom tätbebyggt område), 4 kap. 20 § (högsta tillåten hastighet på väg för vissa fordon och fordonskombinationer) eller 9 kap. 1 § (på motorväg m.m.). Slutligen kan föreskriften innehålla en särskild trafikregel gällande begränsning till lägre hastighet än som följer av föreskrifter som har meddelats med stöd av 3 kap. 17 § fjärde stycket (föreskrifter om att högsta tillåten hastighet skall vara ). Som gemensam förutsättning för att meddela sådana LTF gäller att det skall vara motiverat av hänsyn till trafiksäkerheten, framkomlig- heten eller miljön. 2.4.4Vem beslutar lokala trafikföreskrifter? I 10 kap. 3 § TrF finns bestämmelserna om vilka myndigheter som har att besluta om LTF. Föreskrifterna meddelas, enligt paragrafens första stycket, av följande myndigheter. a)i fråga om vilket område som enligt 1 § andra stycket 3 skall utgöra tättbebyggt område, b)för andra vägar inom tättbebyggt område än allmänna vägar för vilka staten är väghållare, c)för samtliga vägar inom tättbebyggt område om före- skrifterna rör färdhastighet, stannande eller parkering, d)för vägar utom tättbebyggt område för vilka kommunen är väghållare, samt e)för terräng. a)i andra fall än som avses i 1, b)i fråga om stopplikt och väjningsplikt enligt 1 § andra stycket 8 och 9 för vägar i korsningar med allmän väg för vilken staten är väghållare, samt c)i fråga om sådana föreskrifter som avses i 1 § tredje stycket. Bakgrund och gällande rätt får dock meddela föreskrifter, om ett beslut av kommunen eller inte kan avvaktas. 2.4.5Hur bereds lokala trafikföreskrifter? Enligt 10 kap. 5 § första stycket TrF skall kommunen inhämta yttrande från polismyndigheten innan beslut fattas om LTF. Detsamma gäller för beslut om föreskrifter enligt 3 kap. 17 § TrF. Vidare skall den statliga väghållningsmyndighet som berörs, dvs. region, ges tillfälle att yttra sig innan ett beslut fattas. Innan beslut fattas om sådana LTF för transport av farligt gods som avses i 1 § tredje stycket skall inhämta yttrande från , se ovan 2.4.3. Ärendet skall i övrigt beredas i enlighet med bestämmelserna i kommunallagen och förvaltningslagen. Härutöver kan förekomma lokalt anpassade beredningsåtgärder. Som exempel kan nämnas att i i vissa fall bereder föreskriften med Trafiktjänsten (se avsnitt 3.1.1). Enligt 10 kap. 12 § första stycket TrF skall , och polismyndigheten skyndsamt underrätta kommunen om de föreskrifter enligt 11 § som de har meddelat. Syftet med denna underrättelseskyldighet är att kommunen skall få kännedom om föreskriften och att kommunen skall kunna ta in föreskriften i sin liggare. Denna är således ett instrument för att samla alla LTF, oberoende av vilken myndighet som har beslutat i det enskilda fallet. Rör beslutet flera kommuner så föreligger naturligtvis under- rättelseskyldighet i förhållande till samtliga berörda kommuner. När en föreskrift har förts in i liggaren skall kommunen skyndsamt skicka utdrag ur liggaren med föreskriften. Utdragen skall sändas till , polismyndigheten och väghållnings- myndigheten (10 kap. 12 § andra stycket TrF). Markägare och ägare av enskilda vägar som särskilt berörs skall också underrättas på motsvarande sätt. behöver dock inte underrättas om tillfälliga föreskrifter eller om föreskrifter som inte berör vägar för vilka meddelar LTF. skall, såsom nämnts ovan, underrätta om LTF som avser Bakgrund och gällande rätt transport av farligt gods. Markägaren skall delges föreskrift som gäller förbud mot trafik med fordon som avser terräng (10 kap. 12 § tredje stycket TrF). 2.4.7Hur bör lokala trafikföreskrifter vara utformade? föreskrifter med stöd av trafikförordningen och vägmärkesförordningen Enligt 13 kap. 7 § TrF får meddela föreskrifter om trafikövervakning på motorvägar och motortrafikleder. får meddela föreskrifter för övriga frågor i TrF. har med stöd av detta bemyndigande och bemyndigande i 83 § VMF beslutat föreskrifter (VVFS 1999:164) om lokala trafikföreskrifter m.m. Genom dessa föreskrifter upphävdes föreskrifter (TSVFS 1987:53) om förande av liggare m.m. De upphävda föreskrifterna innehöll förutom vissa tvingande bestämmelser för förandet av liggare även ett avsnitt med kommentarer Kommentarerna innehöll råd om hur liggare lämpligen borde föras. Reglerna om hur liggare skall föras och kommentarerna till dessa är utmönstrade i och med att TSVFS 1987:53 har upphävts. allmänna råd i VVFS 1999:164 De nu gällande föreskrifterna, VVFS 1999:164, avser till allra största delen själva utformningen av LTF. Tyngdpunkten ligger på allmänna råd om de föreskrifter som skall föras in i kommunernas trafikliggare. Den nuvarande regleringen har således karaktären av en exempelsamling, som visar hur de olika typerna av LTF m.m. kan utformas. Föreskrifter som meddelas av en statlig myndighet, såsom eller länsstyrelserna, omfattas inte. En annan iakttagelse är att dessa föreskrifter till den del de utgörs av allmänna råd inte är bindande. Som en ledstjärna gäller enligt 1 kap. 3 § att föreskrifter som meddelas av en kommun bör ha en utformning som är likartad de föreskrifter som meddelas av en statlig myndighet. Bakgrund och gällande rätt föreskrifter i VVFS 1999:164 VVFS 1999:164 innehåller emellertid även föreskrifter om tillkännagivandet av bl.a. LTF. I 8 kap. föreskrivs en rad undantag från utmärkningsskyldigheten.