sou · GRB3118d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Rapportförfattarna drog slutsatsen att hundratusentals medlem- mar torde på ett eller annat sätt vara beroende av eller engagerade i anläggningarnas drift eller skötsel. De konstaterade också att det politiska intresset för föreningsdrift och för entreprenader på området ökade. När det gäller fritidsanläggningar, främst för idrott, svarade föreningar för ägande eller drift av av de 30 000 anläggningarna i landet. 1997 hade den siffran stigit till . Ungefär var fjärde av de mellan 1 400 och 1 500 fritidsgårdarna som finns i landet drivs av föreningar, alltså i storleksordningen 350 stycken. I samma rapport uppgav branschorganisationen , vård- och omsorgsföretag, att ungefär 100 av organisationens 500 anslutna entreprenadföretag var stiftelser. Organisationens med- lemmar var verksamma inom sjukvård, äldre- och handikapp- omsorg samt individ- och familjeomsorg. När det gäller individ- och familjeomsorgen hade kommunernas kostnader för köp av verksamhet från föreningar och stiftelser inom området ökat med . Kooperativ, föreningar och stiftelser fanns även inom skolan samt de flesta vård- och omsorgsverksamheter. Liksom andra alternativa driftformer bidrog dessa former till ett ökat utbud av välfärds- tjänster. Arbetsgruppen menade att det hade skett en tydlig förskjutning av fokus i synen på folkrörelsernas och föreningslivets roll och betydelse i samhället. Traditionellt har en central roll för svenska folkrörelser varit att ge röst åt olika gruppers behov, värderingar och intressen. En annan viktig roll har varit att organisera tjänster och service, både för medlemmar och för människor utanför orga- nisationerna. är intresset främst riktat mot den senare rollen och organisationerna tillhandahåller i allt större utsträckning själva den verksamhet som medlemmarna efterfrågar. Gränsen mellan organisationer med en röst-roll och sådana med en service-roll blir därför allt svårare att dra. Arbetsgruppen pekar på att det också är serviceperspektivet som har kommit till uttryck i flera statliga utredningar . Dessa utredningar utgår ifrån att organisationerna har en outvecklad potential som komplement och uppdragstagare till den offentliga sektorn. Arbetsgruppens intryck var att detta synsätt Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden är dominerande inom EU och att det återspeglar att andra EU- länders välfärdsmodeller traditionellt skiljer sig från den svenska. Från att ha haft en roll av att ställa krav på stat och kommun att göra saker upptäcker nu många organisationer att de befinner sig i den motsatta situationen. Den innebär att de möts av förväntningar och förfrågningar om uppdrag från den offentliga sidan, vilket också sammanfaller med förändrade former för den offentliga finansieringen av föreningsverksamhet och liknande. 7.4.5Mot en ny landsbygdspolitik 1991 ombildades Glesbygdsdelegationen till Glesbygdsmyndig- heten, som 1995 ändrade namn till . Myndigheten lokaliserades till . Det övergripande syftet med den nya myndigheten var att skapa en ansvarig myndighet för samordning och bättre utnyttjande av de insatser som genomförs för gles- och landsbygdsutveckling. överlämnades en utredning till Närings- departementet med titeln ny landsbygdspolitik (SOU 2003:29). Utredningen föreslår att flyttas från den regionala utvecklingspolitiken, som sorterar under , till . Glesbygds- verket föreslås byta namn till men att det även i fortsättningen ska vara ett separat verk. föreslås byta namn till Landsbygds- och . Enligt utredaren har landsbygden fortfarande på många sätt annorlunda problem och möjligheter trots att land och stad blir alltmer länkade till varandra. Det behövs därför en tydligt formu- lerad utvecklingsinriktad landsbygdspolitik om landsbygdens möjligheter ska tas tillvara. Målet bör vara en landsbygd som är ekonomiskt livskraftig, som har höga natur- och kulturvärden och socialt välfungerande, levande byar och bygder, Utredaren menar att har saknat en politik för landsbygdens utveckling. Regionalpolitiken är inte längre inriktad på landsbygdsregionerna utan är en politik for alla regioner. Den gör inte heller skillnad mellan land och stad utan betraktar dem som funktionellt sammanväxta. Jordbrukspolitiken är också ett dåligt instrument för att ta vara på landsbygdens möjligheter anser utredaren. Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden Utredaren pekar på att landsbygdens sociala och ekonomiska utveckling i högre grad än tätortens bygger på ett samspel mellan privata, offentliga och ideella insatser. Landsbygden, den glesa strukturen, tycks ha en förmåga att skapa och vidmakthålla utveck- lingsprocesser utan att uppfylla krav på ett stort befolknings- underlag. Frivilliga insatser görs för att kompensera för brister i kommersiell och offentlig service eller för att ta tillvara möjligheter som finns i den lokala miljön. Människor fullgör uppgifter som inte kommunerna kan göra i områden med litet befolkningsunderlag. Ofta handlar det om lösningar som bygger på den verkligt lokala uppsättningen av personnätverk, institutioner, lokaler osv. Det kan gälla t ex alternativa driftsformer, samspel mellan kommun-före- ningsliv, osv. Utredaren föreslår att det tillsätts en utredning för att fördjupa kunskapen inom områden som är strategiskt viktiga för lands- bygdens framtid. Att belysa dagens och morgondagens viktiga utvecklingsfrågor på landsbygden, och forma uppgiften för en landsbygdsmyndighet, skulle enligt utredaren vara att reformera ett politikområde som egentligen inte har omprövats . Enligt utredarens bedömning bör två problemkomplex utredas. Det ena handlar om landsbygden som livsmiljö och dess utveck- lingsmöjligheter i vid bemärkelse och det andra handlar om den glesa strukturens problem i ett framtidsperspektiv. När det gäller det senare området är den demografiska utvecklingen en viktig bakgrund. Mycket talar för en befolkningsminskning i många landsbygdsområden. Frågeställningar som enligt utredaren kan bli aktuella är: Hur ska förändringarna kunna hanteras på bästa sätt? Vilka problem kan förutses när det gäller t.ex. att upprätthålla kommersiell och offent lig service? Vilka möjligheter finns att främja småskaliga och annorlunda. Vilka konsekvenser får den tekniska utvecklingen? En viktig aspekt är enligt utredaren de många exempel på samarbete över gränserna mellan privat, offentlig och frivillig- sektor som finns på landsbygden. Människor fullgör uppgifter som inte kommunerna har råd att decentralisera till landsbygden. Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden i det samman hanget är relationen mellan land och stad. Kan ökad rörlighet göra att tätorterna kompenserar för gleshetens problem? 7.5Forskarstudie om den allmänna samlingslokalens betydelse i närsamhället Utredningen uppdrog till en särskild forskare vid att belysa vilken betydelse de allmänna samlings- lokalerna och stödet för dessa lokaler har för närsamhället. Rapporten från studien redovisas i bilaga 4. De frågeställningar som skulle belysas var: Vilken betydelse lokalerna har för det civila samhället och invånarnas deltagande i de politiska processerna. Vilken roll samlingslokalerna spelar när det gäller att möjlig- göra möten mellan individer med olika etnisk och kulturell bakgrund. Vad det ökade utbudet av kommersiella verksamheter, t.ex. olika nöjes- och kulturaktiviteter, har inneburit i samman- hanget. Vad som händer på en ort när en allmän samlingslokal läggs ned. Får nedläggningen några effekter på samhällslivet och i så fall vilka? Forskarna har intervjuat nära ett 100-tal informanter . Det har varit lokalhållare, brukare, kulturentre- prenörer, anställda, kommunala tjänstemän, föreningslivsaktiva m.fl. De representerar Våra Gårdar, Bygdegårdsrörelsen, Folkets Hus och Parker, offentlig förvaltning, det fria kulturlivet, organi- sationer och föreningar m.fl. De finns inom ett 10-tal områden eller miljöer, stora och små, centrala och perifera, expansiva och kontraktiva. Informanterna och orterna framgår av rapporten i bilaga 4. Forskarna framhåller att de allmänna samlingslokalerna har en stor betydelse för det lokala kulturlivet. I den mån som det finns tillgång till en lokal som fungerar som ett slags lokalt kulturhus i närsamhället, är det som regel fråga om en allmän samlingslokal. Den har ofta en stor betydelse för ett rikt kulturliv i alla dess inne- börder, för kulturella livsformer och kulturella livssätt, för skilda Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden kulturuttryck och kulturmöten och för demokratiskt deltagande och delaktighet. De pekar också på att det är nödvändigt att uppmärksamma, synliggöra och beakta specifika samhällsgruppers och kultur- yttringars särskilda lokalbehov. Det kan gälla etniska minoriteter, de unga, nya kulturella uttrycksformer och uttryckssätt och nya sociala rörelser, samt i alla dessa avseenden också specifikt köns- relaterade behov. Det är inte givet att den verksamhet, de verksamhetsformer och aktiviteter, som dessa behov och motsvarande intressen är kopplade till och föranleder, alltid har tillträde till den allmänna samlingslokalen. Lokalerna är kanske inte heller så utformade att de är tillgängliga för dessa grupper, och för deras behov och intressen. De står också ofta utanför den direkta makten över lokalen och den innehållsliga verksamhetsplaneringen. Forskarna menar att dessa nya behov och intressen hänger nära samman med det nya och som växer fram. Det hänger samman med förändrade samhällsbetingelser, demografiska och ekonomiska, utbildningsmässiga och arbetslivsrelaterade, såväl lokala som globala. De är tätt förbundna med förändrade kulturella livsformer och kulturmönster, vilka i allmänhet blir allt mera mång- och transkulturella eller beblandade i allmänhet. Men denna förändring motsvaras inte på något automatiskt sätt av en förändring i utbudet av allmänna samlingslokaler, eller att lokalerna blir mer tillgängliga eller ändamålsenligt utformade. De allmänna samlingslokalerna måste aktivt anpassas till de förändrade förutsättningarna i samhället. Forskarna menar att en sådan anpassning av de allmänna samlingslokalerna är nödvändig. 7.5.2Forskarnas samlade intryck och bedömningar Forskarna sammanfattar svaren på de frågor som har varit utgångs- punkten för studien på följande sätt: Den allmänna samlingslokalen utgör i hög grad själva närsam- hället! Som en skärningspunkt mellan, eller mötespunkt för, medborgarskap, civilt samhälle och demokratisk delaktighet, utgör den allmänna samlingslokalen ofta själva närsamhället. Det är i hög grad här som det politiska och kulturella deltagandet och (gemen)skapandet sker. Det är här man umgås i vid mening. Här finns idéutbytet, studieverksamheten, det Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden organiserade mötes- och föreningslivet, arrangemangen och nöjeslivet. Häri ligger den fundamentala betydelsen av den allmänna samlingslokalen, som det närsamhälleliga och som en infrastruktur för demokrati. Den allmänna samlingslokalen är en central infrastrukturell platt- form, ett forum och en arena! Den allmänna samlingslokalen kan vara en viktig beståndsdel för en levande demokrati och skapande kultur, för förnyade samverkansformer i samhälls- bygget och för utvecklingen av mera delaktiga och alternativa livsformer. Den är en del i en infrastruktur, inte bara för lokal demokrati, utan för demokrati i allmänhet. Ett samhälle som inte ger utrymme för allmän samling, en offentlighet i denna mening, lämnar inte heller fullt ut rum för demokrati i meningen folkstyre. Forskarna hänvisar till att många har pekat på den konkreta skillnad i närsamhällets livskraft och livsmiljö som finns mellan orter eller livsmiljöer, tätorter eller lands- bygd, förorter eller byar, om man har tillgång till en allmän samlingslokal eller inte. Föreställningen om den allmänna samlingslokalens avtagande roll och minskande betydelse, eller till och med död, är omotiverad och förhastad! Forskarnas intryck är att den allmänna samlingslokalen inte har fått en minskad betydelse, snarare tvärtom. Deras intryck är att den egentligen inte har något naturligt alternativ som allmän tillgång och nyttighet. Det finns därför ingen anledning att avskriva den allmänna samlings- lokalen med hänvisning till andra former, privata eller kommersiella alternativ. De menar att den allmänna samlingslokalen även fortsättningsvis fyller en fundamental funktion, dock av ett snitt och med en utformning och funktion som motsvarar vår tids behov och intres- sen. Den allmänna samlingslokalen måste alltid vidareutvecklas. På många håll jäser det också av nya idéer, initiativ och verksamhets- former för en sådan anpassning up to date, utifrån en mångfald av skilda kontexter och betingelser. Den allmänna samlingslokalen som resurs är inte given utan för- änderlig och måste anpassas! Forskarna nämner några allmänna ramar för en sådan anpassning: I större tätorter, särskilt i storstäder och i förortsmiljöer, tycks det finnas för få samlingslokaler, eller att de är svåråtkomliga Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden eller för dyra. Särskilt påtagligt tycks detta vara i miljöer där det finns en stark mobilisering, exempelvis genom invandrar- föreningar och där ungdomsaktiviteter pyr och söker växt- utrymme. Det finns behov av lokaler som kan fungera som föreningshus, kulturhus och ungdomshus. På landsbygden och i glesbygden tycks det på många håll finnas mer än nog med allmänna samlingslokaler. Forskarna menar att många samlingslokaler är en bra sak i sig, eftersom de spelar en viktig roll för närsamhället, för livsmiljöns vitalitet och ibland för att upprätthålla ett närsamhälle överhuvudtaget. Men det gäller också att kunna utrusta och utforma lokalerna i tillräck- ligt hög grad. De menar att en koncentration i detta avseende ibland kan vara en förutsättning. Forskarna pekar också på att det kan finnas en spänning mellan centrum och periferi vad gäller olika typer av satsningar på olika verksamheter och aktiviteter. Det gäller både i större tätortsmiljöer, t.ex. mellan city och förorter, och i landsbygds- miljöer mellan tätort och byar. Det viktiga är enligt forskarna att man från såväl centrums som periferins samlingslokaler förmår att länka upp sig mot varandra verksamhetsmässigt. Ett centralt utbud, av exempelvis kulturarrangemang och kursverk- samhet, kan också decentraliseras för en större bredd. Vice versa kan ett lokalt utbud kopplas med det som händer centralt, som en mobilisering av efterfrågan eller som ett vidgat publik- och aktivitetsunderlag. Forskarna anser också att de stora samlingslokalerna bör försöka finna former för att öppna sig för behov och intressen som inte är så köpkraftiga. De mindre lokalerna bör fortsatt synliggöra sig för nya behov och intressen, även sådana som inte är så väletablerade i närsamhället. De allmänna samlings- lokaler som har en anknytning till alternativa levnadssätt bör i högre grad än vad som tycks vara fallet försöka synliggöra sig själva just som det alternativ man utgör och knyta an till de strömningar i samhället som ligger nära ifrågavarande alterna- tiva livsformer. Forskarna pekar på att en nedläggning av en allmän samlings- lokal kan innebära en känsla av hemlöshet för vissa aktörer om motsvarande lokaler inte finns att tillgå. kan det innebära en möjlighet till att göra en koncentrerad nysatsning om det finns andra, motsvarande lokaler, att vidareutveckla. Men profana lokaler är inte så lätta att ersätta med icke profana. Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden Inte heller lokaler med varierande stark ideologisk anknytning är utbytbara. kan konkurrerande lokaler tendera att undergräva förutsättningarna för växt och expansiv vitalitet. Forskarna menar att en omstrukturering inte är något positivt eller negativt i sig. Allt beror på de konkreta betingel- serna och i vilken grad olika behov och intressen kommer i kläm. Forskarnas intryck är att behovet av allmänna samlingslokaler i realiteten har kommit att bli allt mer accentuerat, oavsett i vilken grad detta behov finns på den politiska dagordningen eller ej. De hänvisar till den vitalisering som har skett, dock inte alltid i så traditionella former, till det mångkulturellt blandade samhället, till ungdomskulturens och nya kulturuttrycks allt intensivare genomslag och till en revitaliserad politisk aktivism i relation till globaliseringsfrågor, miljöfrågor och könsidenti- tetsmässiga frågor. Det handlar då inte bara om ett behov av specialfunktioner av typen arrangemangs- och gästspelsscener, utan också om ett behov av möteslokaler, verksamhetslokaler och träningslokaler. Forskarna menar att det generellt tycks behövas betydligt mera rum eller utrymme för kulturmöten och samlade verksamheter över gränser, ideologiska och livsåskådningsmässiga. Rent generellt är det också motiverat att efterlysa en större koppling mellan nya politiska rörelser och de allmänna samlings- lokalerna. Samtidens samhällsengagemang bör i högre grad dras in i den allmänna samlingslokalens offentlighet för att få spela den konstruktiva roll som samhällsengagemang måste få spela. I dessa avseenden finns det enligt forskarna också en utmaning vad beträffar den allmänna samlingslokalens anpassning till en roll och funktion som motsvarar vår tids, och den samtida demokratins, behov. Nya idéer, ambitioner och förnyelsearbete måste erkännas! Forskarna har funnit att det pyr av nytänkande och nyskapande lokalt och underifrån. Det finns många vitala samlingslokaler, liksom konstruktiva utvecklingsidéer och pågående utvecklings- projekt på såväl mindre som på större orter. Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden som om de goda exemplen inte har så lätt att spridas. Det hänger enligt forskarna kanske samman med att nytänkande och ny öppenhet utvecklas lokalt och underifrån och att det i allt för hög grad existerar i marginalen. Forskarna efterlyser därför ett starkare synliggörande, kanske också ett ökat erkännande, av de nya idéer, ambitioner och förnyelsearbete som bedrivs när det gäller allmänna samlingslokaler och deras anpassning till samtidens förutsättningar och behov. De allmänna samlingslokalerna måste göra sig synliga och öppna sig för nya gruppers behov och intressen! Forskarna menar också att alla allmänna samlingslokaler inte är stöpta i samma form, utan att de utgör en mångfald. Avgörande är det sammanhang som lokalen ingår i, de skilda behov och intressen som finns och de faktiska och efterfrågade mötena och verksam- heterna. Den etniskt blandade och minoritetsdominerade förorten har andra behov än glesbygdsorten. Den centralt belägna stora samlingslokalen har en samlad funktion som skiljer sig från den centralt belägna mindre allmänna samlingslokalen. Behovs- och intresseperspektivet handlar om hur behov föder intressen och intressen föder behov, parallellt med att skilda behov och intressen i varierande grad uppmärksammas, synliggörs och artikuleras. Utbuds- och efterfrågeperspektivet handlar om att efterfrågan pockar på ett utbud, men också att ett utbud väcker efterfrågan, inte bara tillfredsställer ett redan artikulerat behov eller intresse. I en djupare mening handlar utbud och efterfrågan om såväl den reella tillgången till lokalen som dess ändamålsenlighet i relation till specifika behov och intressen. I såväl artikulering som dynamisk anpassning finns det ett utrymme för prioriteringar och maktspel som inte bara bör uppmärksammas, utan som också konstruktivt bör tillämpas inom ramen för en medveten politik för allmänna samlingslokaler och deras funktion. Forskarna menar att den allmänna samlingslokalens lokala bety- delse är starkt avhängig av den lokala politikens inställning och öppenhet, program och handlingsberedskap. Det gäller inte minst i fråga om en expansiv och offensiv respektive en mera defensiv eller kontraktiv hållning när det gäller den allmänna samlingslokalens utformning och bruk, funktion och roll. Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden utvecklings- och förändringsinriktningen, tycks spela en avgörande roll. Särskilt pockande tycks lokalbehoven vara bland etniska mino- riteter, bland de unga och bland nya sociala rörelser. Dessa grup- pers och verksamhetsformers särskilda lokalbehov hänger samman dels med samhällsförändringarna i sig i alla dess dimensioner av nytt och förnyelse, med det engagemang och de mer eller mindre formellt organiserade aktiviteter som växer fram kring detta det nya och framväxande, dels med det relativa utanförskap i relation till makten över den allmänna samlingslokalen som det nya och inte redan etablerade av naturliga skäl präglas av. Etniska minoriteter tycks inte alltid vara medvetna om den resurs som den allmänna samlingslokalen utgör. Detsamma tycks vara fallet för den unga generationen. Nya verksamhetsformer och kulturuttryck, liksom nya politiska aktivitetsformer, tycks inte heller riktigt aktivt pocka på den allmänna samlingslokalen som plattform, forum och arena. För att nämnda gruppers och verksamhetsformers behov och intressen skall få ett genomslag anser forskarna att de allmänna samlingslokalerna aktivt på olika sätt måste göra sig synliga och öppna upp sig för motsvarande behov och intressen. Synlighet och öppenhet att släppa in det nya skulle innebära en vitalisering av lokal kultur och lokal demokrati, vilket enligt forskarna har visat sig i de fall där sådan öppenhet och förnyelse redan praktiseras.Det finns många konkreta exempel att peka på. Det behövs en lokalrörelse för den mångkulturella förorten! Forskarna anser också att det behövs en lokalrörelse för den mång- kulturella förorten. De pekar på att utvecklingen under när det gäller allmänna samlingslokaler på landsbygden har varit mycket expansiv. Det saknas en motsvarande utveckling när det gäller den mångkulturella förorten, inte bara storstads- förorten, utan den etniskt blandade förorten generellt, där det finns ett klart behov av en expansiv utveckling. Orsakerna till att läget på vissa ställen är mycket trängt när det gäller tillgången till samlingslokaler är enligt forskarna, Samlingslokaler i storstaden och på landsbygden dels de tillgängliga samlingslokalernas omfattning och karaktär, dels att det finns en viss slutenhet, inte avsiktlig men faktisk, visavi grupper som unga, nyskapande kulturaktiva, politiskt aktiva inom nya sociala rörelser och även etniska minoriteter. Det behövs ett öppet hus med utrymme för spontana och gränsöverskridande verksamheter, men också en målmedveten planlagd verksamhet som utgår från den allmänna samlingslokalens kontinuerliga verksamhet. Forskarna pekar på den verksamhetsmässiga aspektens ökade betydelse. Det samtida samhället präglas i hög grad av det inne- hållsindustriella, av upplevelseindustrin och det upplevelsebaserade. Men präglas det av aktivitetsdelaktighet och inte bara passivt deltagande. I motsvarande grad tycks det vara betydelsefullt att den allmänna samlingslokalen präglas av en fördjupad verksam- hetsplanering och verksamhetsanpassning. Det räcker inte längre med att bara ställa en lokal till förfogande, utan den allmänna samlingslokalen måste också förbindas med såväl en spontan som planerad verksamhetsmässighet. Vad som är angeläget tycks vara såväl diversifiering som integrering. Det behövs ett öppet hus med utrymme för skilda verksamheter, även spontana och gränsöverskridande, men också en målmedveten planlagd verksamhet inifrån den allmänna samlingslokalen själv. Forskarna menar att det är bruket, inte bara förvaltningen, av den allmänna samlingslokalen som blir allt mera avgörande. De allmänna samlingslokalerna utgör, just som allmänna samlings- lokaler, ett viktigt nav när det gäller det lokala samhällets sociala liv med en tyngdpunkt i de innehållsliga verksamheter som är för- bundna med lokalerna som sådana eller i sig. Det räcker därför inte längre bara med att tillhandahålla lokalen, utan man måste också på det ena eller andra sättet involvera sig i dess bruk, om den allmänna samlingslokalens betydelse skall kunna inlösas.