sou · GRB324 · 2004-01-01 00:00:00 — De akuta skadorna ansågs vanligen vara av relativt betydelselös natur även om under olyckliga omständigheter t.o.m. dödsfall kunde inträffa. De inte helt få dödsfall som rapporterats från utlandet hade till stor del inträffat inom professionell boxning, som enligt utredningen var avsevärt farligare än amatörboxningen. Utredningen konstaterade att ett fyrtiotal svenska boxare hade ägnat sig åt professionell boxning. Man ansåg att en expansion av den professionella boxningen i skulle vara olämplig. Antalet varaktigt skadade eller möjligen skadade boxare i bedömdes sannolikt högst utgöras av ett hundratal, acku- mulerade . Endast få av dessa bedömdes lida av s.k. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. äkta punch-drunk-tillstånd eller vara helt arbetsoförmögna på grund av skadorna. Något större medicinskt problem ansåg därför utredningen inte att boxningen var även om det enskilda fallet kunde te sig nog så problematiskt. Vid session hemställde rådet att regeringarna i , , och skulle göra en gemensam undersökning av boxningens skadeverkningar. Regeringarna tillsatte en gemensam nordisk kommitté med medicinskt sakkunniga från de fyra länderna. Kommittén redovisade sitt uppdrag genom betän- kandet Boksningens medicinske skadevirkninger (NU 1967:16). Kommittén redogjorde dels för de kända medicinska skadeverk- ningarna av boxning samt lämnade ett antal förslag på säkerhets- föreskrifter som skulle göra boxning säkrare. Vid sin kartläggning av proffsboxningens omfattning kunde kommittén, i likhet med vad som konstaterats i SOU 1961:46, kon- statera att proffsboxning utövades av relativt få personer. Antalet professionella boxare i varierade mellan fem och sex personer. Antalet amatörboxare som erhållit startbok och varit medlemmar i upp- gick 1965 till drygt 3 100. När det gäller de medicinska skadeverkningarna av boxning redo- gjorde kommittén för tidigare undersökningar och litteratur. Kom- mittén ansåg att en mera omfattande undersökning måst bli syn- nerligen tidskrävande, komplicerad och dyrbar. Kommittén uttalade sammanfattningsvis bl.a. följande. En enstaka boxningsmatch med hårda slag mot huvudet kan framkalla tecken på akut hjärnskada i två allmänt kända former: knockout eller groggy state (omtöcknat tillstånd), vilka bägge är uttryck för hjärnskakning. Hjärnskada kan dock uppstå utan att dessa två tillstånd har förekommit. – Svåra akuta hjärnskador är ganska säll- synta vid boxning men i den internationella facklitteraturen har dock refererats ca 300 dödsfall i anslutning till boxningsmatcher; i en del av dessa har boxaren i fallet slagit huvudet mot golvet. – Det kan vid boxning, i synnerhet professionell sådan, uppstå symtom på permanenta hjärnskador, bl.a. i form av olika grader av punch- drunk-syndrom. – Risken för kronisk hjärnskada är särskilt stor hos Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. primitiva, hårdföra boxare med bristfällig defensiv teknik. Risken kan ytterligare ökas om boxare med begynnande hjärnskador fort- sätter med boxandet . – Det är inte antalet knockouts som är avgörande utan antalet hårda slag mot huvudet. Kronisk hjärnskada kan förekomma hos boxare som aldrig varit utsatta för knockout. – Hos amatörer synes punch-drunk-syndrom bara ha påvisats hos boxare vars aktiva period inföll innan nuvarande be- stämmelser infördes. – Det är experimentellt påvisat – och i kliniskt arbete gjort sannolikt – att upprepade slag mot huvudet, vilka var för sig inte medför medvetandestörningar, kan framkalla obotliga hjärnskador. Detta gäller vare sig slagen mottas under loppet av en kort tidsrymd (t.ex. en enstaka boxningsmatch) eller . – Det är en klinisk erfarenhet att det efter svåra akuta hjärn- skador kan uppstå psykiska defekter vilka är svåra att påvisa med all- männa testmetoder men som framför allt visar sig genom individens bristande sociala anpassning. – Även om döda hjärnceller inte kan ersättas, kan följderna av enstaka hjärnskador skenbart helt över- vinnas genom att döda nervcellers funktion övertas av andra nerv- celler. Vid upprepade skador kan detta emellertid bara försiggå så länge hjärnans resurser är tillräckliga. Inför 17:e session 1969 väcktes ett medlemsförslag om att rådet skulle rekommendera regeringarna i , , och att i lag förbjuda professionell boxning. För- slaget remissbehandlades och bereddes i de fyra länderna och i rådets juridiska utskott. Juridiska utskottets majoritet föreslog att rådet skulle rekommendera regeringarna att söka genomföra om möjligt likartade säkerhetsföreskrifter för att minska eller utesluta risken för skador vid såväl amatörboxning som professionell box- ning. Utskottets minoritet föreslog i en reservation att rådet skulle bifalla medlemsförslaget om förbud mot professionell boxning. biföll den reservationen och rekommenderade så- ledes ett förbud i lag mot professionell boxning i de nordiska länderna. Efter det att infört ett sådant förbud och intresset för saken i de övriga nordiska länderna visat sig mycket begränsat avskrevs rekommendationen . Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 3.3.4Promemorian (Ju 1969:1) angående boxningsförbud promemoria (Ju 1969:1) angående boxnings- förbud tog upp frågan om förbud mot boxning mot bakgrund av betänkande och remissbehandlingen av detta. I promemorian konstaterades att det vid sidan av de medicinska skadeverkningarna också kunde anföras andra skäl mot boxningen. De skäl som anfördes i promemorian var den förråande inverkan som boxningen ansågs ha – förutom på deltagarna – på åskådarna samt de osunda ekonomiska intressen som gjorde sig gällande i samband med professionell boxning. Det ansågs att tävlingar och uppvisningar i boxning hade en för- råande verkan framför allt på ungdomar och andra personer med lättpåverkat psyke. Denna skadliga inverkan riskerade att motverka de försök som gjordes i samhället att komma till rätta med den ökande våldsmentaliteten. När det gällde de ekonomiska intressena ansåg man det som stötande att boxare och arrangörer kunde göra sig stora ekono- miska vinster på en verksamhet som är inriktad på att åstadkomma skador hos deltagarna. Avsevärda risker ansågs också föreligga för att arrangörer och andra som har ekonomisk fördel av boxarens verksamhet skjuter hänsynen till dennes hälsa åt sidan. Den enskilde boxaren kunde också av vinstbegär drivas att i sin boxning ta all- varliga risker för sin egen hälsa. Promemorian diskuterade förbud både mot professionell boxning och mot boxning över huvud taget. I promemorian föreslogs in- förande av en lag mot professionell boxning. För att få in synpunk- ter från remissinstanserna i frågan om ett förbud mot boxning bi- fogades också ett sådant förslag. I promemorian togs emellertid inte ställning till om ett förbud borde drabba också amatörbox- ningen. 3.3.51982 års utredning om skadeverkningar inom amatörboxningen beslutade regeringen att tillsätta en utredning med uppgift att från medicinska utgångspunkter studera amatörbox- ningen. Utredningen skulle söka ge ledning för en bedömning av om amatörboxningen enligt då gällande regler och med tillämpning av då gällande säkerhetsbestämmelser var förenad med sådana risker Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. att det var befogat med någon form av samhällsingripande. Ut- redningen redovisade sitt resultat i betänkandet Svensk amatörbox- ning och skadeverkningarna (SOU 1982:22). I betänkandet redovisades tidigare utredningar och förslag röran- de amatörboxning. Utredningen redogjorde för amatörboxningens regler och säkerhetsföreskrifter. De utredningar som gjordes om boxningssportens risker följdes upp och utvärderades av utredningen samt ställdes i relation till skaderisker inom annan sport och idrott. Utredningen kom fram till att det inte kunde anses föreligga skäl för att ingripa med förbud mot svensk amatörboxning i den ut- formning den då hade. Utredningen ansåg att det även i fort- sättningen borde ankomma på amatörboxningens organisation inom att i likhet med vad som gäller för andra idrotter utforma regler och säkerhetsföreskrifter i samråd med idrottsmedicinsk expertis. antog en rekommendation (R [99] 11) till medlemsländerna om att förbjuda kampsportsarrangemang med begränsade regler typ cage fighting. I arbetet med rekommenda- tionen har bl.a. beaktat Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande fri- heterna, särskilt artikel 3 och 8. I artikel 3 stadgas att ingen får utsättas för tortyr eller förnedrande behandling eller bestraffning. Av artikel 8 följer att konventionsbundna stater skall skydda den fysiska integriteten för personer inom dess jurisdiktion. Europa- rådets rekommendation om förbud grundar sig på att om våldet skall minska i samhället så måste det bekämpas i alla dess former. Vidare tar i beaktande framväxten av fenomenet med s.k. idrottsligt våld som underhållning t.ex. free fights. Europa- rådet beaktade också att våld och barbariska och våldsamma gär- ningar begångna i idrottens namn inte har något socialt värde i ett civiliserat samhälle med respekt för mänskliga rättigheter. Europa- rådet tog också i beaktande att kampidrotter sådana som cage fighting inte kunde betraktas som sporter och att de utgör en fara för åskådarna, riskerar deltagarnas hälsa och har band till olagliga akti- viteter, fram för allt vadhållning. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 3.3.7Riksidrottsförbundets rapport om nya kampsporter Regeringen gav i uppdrag att göra en kartläggning av förekomsten av s.k. nya kampsporter i . I redovisningen av uppdraget som gjordes görs en översiktlig kartläggning av de kampsporter som är med i samt några av de kampsporter som står utanför förbundet. I en värdering angående kartläggningen anförde Riksidrottssty- relsen följande. Riksidrottsstyrelsen (RS) konstaterar utifrån den gjorda kartlägg- ningen att många av de beskrivna kampsporterna utanför RF tillåter slag och sparkar i en grad som inte tillåts inom de idrotter som finns organiserade under RF. Graden av tillåtet våld varierar mellan de olika verksamheterna, och är i mycket beroende av hur detaljerade tävlingsreglerna i detta hänseende tillåts vara. Bortsett från boxning () tillåter endast taekwondo () träffar mot huvudet som kan kategoriseras som knockdown/knockout (i taekwondo dock enbart med fottekniker). deklarerat ett klart avståndstagande mot knockout som vinstgivande moment, men har detta till trots accepterat att två grenar inom förbundet (wushu och kyokushinkai) tillåter slag mot huvudet när dessa idrotter utövas i internationella sammanhang under respektive internationellt förbunds regler. Enligt RS mening måste i grunden all idrottslig verksamhet som är förenad med risker för den enskilde utövaren kringgärdas av regler. Tydliga regler som på ett rimligt sätt skyddar utövarna och som kan accepteras av samhällets rättsordning. Enligt idrottens verksamhetsidé är idrott en fysisk aktivitet som vi utför för att må bra. Idrottslig verk- samhet i allmänhet, men kampsporter i synnerhet, måste därför be- drivas inom ramen av tillräckliga säkerhetsföreskrifter för att undvika att utövarna utsätts för skador. Detta gäller idrotter inom RF, men bör likväl gälla för motsvarande verksamheter utanför RF. är det viktigt att överträdelser mot idrottens regler i dessa hänseenden beivras med kraftfulla straffsanktioner. Inom RF gäller vid straffmätning att påföljden för våld skall vara kännbar. Hur regler efterlevs, och i vilken grad straffsanktioner förekommer utanför RF är inte klarlagt. Utifrån den gjorda kartläggningen, och med tanke på den senaste tidens offentliga debatt, är det enligt RS uppfattning omöjligt att för- bigå lagen om förbud mot professionell boxning. Frågan är om några av de praktiserade kampsporterna kan likställas med professionell box- ning, och om de därmed i egentlig mening borde inrymmas under denna lag. RS delar härvidlag den uppfattning som framfört (1999/2000:KrU3), men anser med tanke på gjord kartlägg- Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. ning av nya kampsporter att det finns skäl att utreda en eventuell ut- vidgning av lagen. Sammanfattningsvis är det enligt RS bedömning alltid till skada för idrotten om den blir förbunden med våld. Ett oreglerat och i många stycken okontrollerat våld inom kampsporter utanför RF kommer därför otvivelaktigt att inverka negativt på de kampsporter som utövas inom RF. måste de kampsportförbund som finns inom RF kontinuerligt följa upp sina säkerhetsregler och handfast beivra över- trädelser mot dessa. 4Kampidrotternas roll i det svenska samhället I direktiven till denna utredning anges att kampsporternas specifika sociala funktion och möjligheter att bidra till integration och an- passning i samhället är viktiga frågor som utredningen skall över- väga. Jag kan konstatera att någon större vetenskaplig studie av kamp- idrotters sociala roll inte har gjorts. Inte heller har några större sådana studier gjorts när det gäller kampidrotternas roll för integra- tion eller deras påverkan på utövarnas benägenhet att begå brott. Att genomföra sådana undersökningar kräver avsevärda resurser både när det gäller tid och ekonomi. Detta både när det gäller planering, genomförande och analys. Jag har därför inte inom ramen för mitt uppdrag haft möjlighet att genomföra någon sådan undersökning. Ämnet har emellertid berörts i en del artiklar, rapporter och avhandlingar som jag tagit del av under utredningens gång. Frågeställningarna om kampidrotters sociala roll har också aktua- liserats i samband med de frågor som ställts till företrädare för de olika sporterna samt har studerats vid de olika studiebesök som gjorts. De kampidrotter som funnits längst tid i är boxning och brottning. Dessa kom till , och dominerade i stort sett det utbud av kampidrotter som svensken hade att välja på . bildades och blev med i . bildades men fick inte inträde i . Därefter har många nya idrotter Kampidrotternas roll i det svenska samhället kommit till och tagit över en del av kampidrotts- marknaden. Dessa nya idrotter har till stor del sitt ursprung i andra kulturer än den västerländska. De allra flesta av de nya kampidrotterna har sitt ursprung i . presenterades ju-jutsu i svensk dagspress och idrottspress. Ju-jutsu beskrevs inte bara som en dramatiskt effektiv självförsvarsteknik utan också som en form för fysisk träning Något större genomslag fick emellertid inte ju-jutsun förrän senare (ju-jutsun ingår numera i ). I stället kom judon att dominera. Den kom till runt 1950. Mot slutet av detta decennium hade ett stort antal klubbar startats i och 1960 bildades . Förbundet blev året efter medlem i . I Riksidrottsförbundets föreningsstatistik 1968–2001 kan man följa utvecklingen när det gäller antalet föreningar i de olika specialförbunden. Där kan man läsa ut att boxningen drabbades av en kraftig nedgång och . Nedgången sammanfaller tidsmässigt med beslutet att förbjuda professionell boxning i . Därefter har boxningens utövar- antal långsamt ökat. fanns t.ex. 147 föreningar jämfört med endast 76 . Brottningen å sin sida uppvisar en över tiden långsamt nedåtgående trend när det gäller antalet föreningar. Från 1968 till 2001. Det är något svårare att följa de övriga kampidrotternas utveckling. Detta eftersom både och har varit med i , men är självständiga förbund. Antalet föreningar anslutna till har dock –2001 ökat kraftigt från 59 till 158. har hela 580 före- ningar anslutna jämfört med 1971. Taekwondo har en kort historia som eget specialförbund och blev medlem i . Antalet föreningar har legat runt 150. eller är längre störst bland kampidrottsförbunden inom . Enligt förbundens årsredovisningar var det klart största förbundet, följt av judon. var i storlek räknat nummer 32 bland 67 special- förbund. SOU 2003:24 Kampidrotternas roll i det svenska samhället * Antal licenser, antalet medlemmar beräknas uppgå till drygt 11 000. Efter hand har det också etablerats ett antal nya kampidrotter i som, ännu inte, är med i . En del av dessa har många utövare. Exempelvis uppskattar att det finns mellan 2 000 och 3 000 per- soner som aktivt tränar kickboxning och anger antalet aktiva utövare till omkring 3 000. Enligt statistik från när det gäller tävlingsaktiviteter har kampsporter en stark ställning, särskilt i åldrarna 7–och 15–. I åldrarna 7–ligger de på nionde plats och i gruppen 15–återfinns de på tredje plats när det gäller uppgivna tävlingsaktiviteter. Ett problem med under- sökningen är emellertid att det saknas en gemensam definition av vad kampsporter är. Den som svarat har själv fått göra sin defini- tion av begreppet. genomför en stor fritidsvaneundersökning (Frivan) där ungdomar tillfrågas om sina fritidsvanor. Frivan är den största undersökningen av barns och ungdomars fritidsvanor i en och samma kommun. Den genomförs av i tillsammans med samtliga stadsdelsförvaltningar och utbildningsförvaltningen. Alla Göteborgsungdomar, i årskurs 4–9 i och också årskurs 1–3 i gymnasiet, ges möjlighet att svara på frågor om vad de gör, och vad de vill göra, på sin fritid. Hela undersökningen finns på Internet, . Den senaste, som genomfördes , publicerades och omfattar ungefär 45 000 elever. Svarsfrekvensen uppgick till . Av den senaste undersökningen framgår att av pojkarna och av flickorna i årskurs 4–9 regelbundet utövar kampidrotter. Boxningen är särredovisad och när det gäller Kampidrotternas roll i det svenska samhället den utövas den regelbundet av av pojkarna och av flickorna. När det gäller gymnasiet utövas kampidrotter av av pojkarna och av flickorna. När det gäller boxning är procentsiffrorna desamma som gäller för grundskoleeleverna. Vid en fritidsvaneundersökning i , som omfat- tade drygt 630 ungdomar i åldrarna 13–från fem olika skolor svarade 374 att de var med i någon förening. av dessa ägnade sig åt kampidrotter. I nästan alla idrotter finns ett tävlingsmoment som attraherar deltagaren. Detta gäller självklart också för kampidrotterna. För de flesta tävlingsinriktade kan man nog anta att det är ett mindre steg att ta för att delta i tävlingsverksamhet i tennis eller badminton än att tävla i en kampidrott där man kan utsättas för risken att bli träffad av en motståndares slag eller sparkar. Gemensamt för de flesta av de kampidrotter som ingår i mitt uppdrag är att endast en mycket liten del av utövarna tävlar i sin idrott. Ofta ligger andelen av de medlemmar som tävlar mellan . I stället verkar det vara så att den stora majoriteten utövar sin idrott för motion eller personlig utveckling. Som exempel kan nämnas med sina drygt 7 000 medlemmar. Av dessa är det endast omkring 600 som har tävlingslicens. Boxningen i är i stället till största delen inriktad på motion. Boxningsträning förekommer i många gym runtom i landet, där man lånat boxningens olika träningsmoment, för att bedriva allmän friskvård. Samma mönster gäller också för idrotter som karate, thaiboxning och kickboxning. Detta underlättas också genom att inom flera av kampidrotterna, särskilt de med asiatiskt ursprung, finns grade- ringssystem. De olika graderna symboliseras i allmänhet med bälten i olika färg. Graderingen innebär att utövaren avlägger ett prov. Vid graderingen gäller det att visa att man kan de tekniker som stipuleras för den högre graden. Om utövaren klarar provet får han eller hon rätt att bära ett bälte i en annan färg som markerar den högre graden. Denna ordning gör att kampidrottsutövare har möjlighet att mäta sin egen utveckling utan att tävla mot någon Kampidrotternas roll i det svenska samhället Det ger också möjlighet till att utövarna kan utvecklas var och en efter sin förmåga. Kampidrotter, t.ex. karate och kung fu, förekommer ofta i våldsamma filmer där rollfigurerna slår och sparkar varandra med tekniker som för tanken till österländska kampidrotter. Filmerna visar att det är tufft med kampidrotter och jag antar att en del personer söker sig till dessa idrotter just på grund av att det i vissa kretsar anses häftigt att träna kampidrotter. Detta är dock sällan huvudskälet till att människor ägnar sig åt kampidrotter. Kampidrotternas roll i samhället är framför allt ett sätt att motionera och ha roligt. Att träna kampidrott har blivit en av de vanligare träningsaktiviteterna i . Många tränar också kampidrottsliknande aktiviteter, t.ex. boxaerobics, i gym som inte har någon koppling till någon kampidrottsorganisation. Kampidrotter kopplas ofta samman med självförsvar. När det gäller de kampidrotter som bedrivs i anger majoriteten att de inte sysslar med självförsvar utan att inriktningen på deras idrott är träning och tävling. Exempelvis har i en principdeklaration rekommenderat klubbarna att inte marknads- föra judo som självförsvar utan som en motionsform och en tävlingsidrott. Ett liknande resonemang förs av taekwondoförbun- det som anför att sedan idrotten blev en OS-gren så har utvecklingen styrt mot det västerländska idrottsidealet och själv- försvarsaspekten har fått stryka på foten. Det finns också idrotter där självförsvar är grundidén. Ett exempel är krav maga som beskriver verksamheten som ett ren- odlat, enkelt och realistiskt självförsvar. Reglerna för krav maga beskrivs som de nödvärnsbestämmelser i de lagar som gäller i det land som verksamheten bedrivs. En verksamhet som blivit aktuell och bör nämnas här är självförsvar för kvinnor/flickor. Staten har bland annat genom Allmänna arvsfonden gett bidrag till idrottsföreningar och kvinnojourer för att sprida kunskap om hur man försvarar sig mot angrepp. Verksamheten med självförsvar för flickor har lett till en debatt där kritik riktats mot att det våld som lärs ut är alltför farligt. Jag har inte underlag för att bedöma den ena eller andra självförsvarsverksamheten. Det är emellertid av stor vikt att den som lär ut våld som självförsvar är noga med att också lära ut vilka regler och begränsningar som finns när det gäller rätten till Kampidrotternas roll i det svenska samhället Det är också viktigt att de tekniker som lärs ut är an- passade till denna. 4.4Vem sysslar med kampidrott? Boxningssporten har funnits i i omkring . Dess långa historia gör den också särskilt intressant när man vill studera en kampidrotts sociala roll. Den svenska boxningssportens historia behandlas i avhandling i – En studie i idrottens kulturmiljö, 1982. I avhandlingen redovisas boxningssportens utveckling och roll i från att den började introduceras i . Han anser att under den tiden har boxningen ofta ansetts som en sport för individer som haft låg status i samhället. Den har under sin numera tämligen långa tid i kommit att utvecklas från en arbetarsport till en idrott som tilltalar många personer med utländsk bakgrund. Det finns stora variationer när det gäller i vilken utsträckning kampidrotterna vänder sig till barn och ungdomar. Med en viss generalisering kan man säga att det framför allt är de stora kampidrotterna inom som i någon större utsträckning vänder sig till barn och ungdomar . Kickboxning och thaiboxning, som står utanför , har dock båda verksamhet för yngre. Flera av de andra idrotterna som tillfrågats anger att deras verksamhet kräver en personlig mognad som gör att det är lämpligt att börja först när man blivit något äldre. Ett gemensamt drag hos många av kampidrotterna är att de attraherar många med utländsk bakgrund. Detta gäller såväl de för klassiska grenarna boxning och brottning som de idrotter som kommit till . När det specifikt gäller boxning så anger som grundtanke för sin verksamhet att ingen skall förvägras rätten att utöva boxningssporten och någon diskrimi- nering får inte förekomma. Alla skall vara välkomna oavsett födelseort, religion eller kön. Svensk boxning har en mycket stor andel utövare med utländsk bakgrund. Detta förhållande visade sig tydligt vid i boxning. Kampidrotternas roll i det svenska samhället beräknar att uppåt av förenings- medlemmarna i storstadsregionerna har utländsk bakgrund i första eller andra generationen. I landsorten är procentsiffran lägre men ändå hög jämfört med andra idrotter.