sou · GRB349d4 · 2004-01-01 00:00:00 — Den omfattade 144 internationellt adopterade barn från , , och och matchade kontroller av holländska barn testades . följdes 118 av adoptivbarnen upp och jämfördes även då med sina kontroller. hade kommit före och . hade varit svårt undernärda, hade upplevt mer än en separation före adoptionen, hade haft olika kroppsliga sjuk- domar, vanligen olika infektioner. Vid det första testtillfället hade adoptivbarnen sämre resultat på det ena IQ-testet men inte på det andra. Skillnaden berodde på att det sistnämnda var non-verbalt. Resultaten påverkades av ursprungsland (koreaner bäst, colombia- ner sämst), kön, ålder vid testtillfället, ålder vid adoptionen och kroppslig hälsa. Barnen från var äldre än övriga grupper och fler i den gruppen hade upplevt upprepade separationer. Vid uppföljningen hade skillnaderna mellan ursprungsländerna försvunnit. Det var inte heller längre någon skillnad på testresultaten mellan adoptivbarnen och kontrollerna. Adoptivgruppen hade t.o.m. bättre resultat på språkdeltestet i WISC-R än de holländska kontrollerna! Ålder vid adoptionen hade fortfarande betydelse för resultaten på IQ-testen. Stams och medarb., 2000 studerade en annan grupp av 159 holländska adoptivbarn, som kommit från , och . De var när undersökningen gjordes. Barnen jämfördes med en matchad kontrollgrupp samt en normativ Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen Man insamlade data från föräldrar och lärare samt testade barnen. Ursprungsland påverkade ej resultaten, ej heller om familjen bara hade adoptivbarn eller om de även hade biologiska barn. Både de adopterade pojkarna och flickorna hade högre frekvens beteendeproblem än normgruppen enligt föräldrar- nas svar. Skillnaderna var störst för pojkarna. Lärarna ansåg inte att det var någon skillnad mellan grupperna. De adopterades resultat på IQ-tester, skolprestationer och skolanpassning skiljde sig ej från normgruppen. Koreabarnen låg högt på IQ-testet, hade IQ över 120! De adopterade flickorna bedömdes av lärarna ha bättre jagkontroll och bättre prosocial kompetens. De var också populä- rare i kamratskattningar än jämförelsegruppen holländska barn. Geerars och medarb., 1996 följde upp 68 thailändska adopterade, som även studerats då de var . Ungdomarna var 15–. Fokus var Havinghursts beskrivning av fyra viktiga utvecklings- uppgifter i tonåren: att utveckla kamratkontakter, att bli trygg i sin sexuella identifiering, att acceptera sin kropp och sitt utseende samt att utveckla ett känslomässigt oberoende av föräldrarna. Man studerade dessutom skolanpassning, psykisk hälsa, självkänsla och tillfredställelse med livet. Man fann att gruppen hade goda kamrat- kontakter, relativt många hade också en flick/pojkvän. Det enda negativa var att flera sökte sig till olika marginalgrupper. Något fler än jämförelsegruppen av jämnåriga icke-adopterade holländska ungdomar hade en osäker könsrollsidentifikation. Av de adopterade var missnöjda med sin kroppslängd, var missnöjda med sitt asiatiska utseende. För övrigt accepterade de sitt utseende och hälften tyckte att de såg bra ut. Ungdomarna tyckte att kamraterna var viktigare än föräldrarna medan de holländska ungdomarna tyckte att kamrater och föräldrarna var lika viktiga. (Författarna tolkade detta så att adoptivföräldrarna var mer överbeskyddande och att ungdomarna därför behövde hålla dem på ett visst avstånd för att kunna frigöra sig.) Då det gällde psykisk hälsa och självkänsla var det inga större skillnader mellan grupperna. Ej heller beträffande skolresultat var det någon större skillnad mellan de adopterade och ett genomsnitt holländska ungdomar. Däremot hade ofta föräldrarna valt en alltför avancerad utbildningsnivå, som adoptivungdomen fick lov att lämna för att fortsätta studierna på en lägre nivå i stället. Deras fullföljda utbild- ning låg generellt på en lägre nivå än deras välutbildade föräldrars. De ungdomar som adopterats i 2–3-årsåldern hade haft mer skol- SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen Nästan alla hade fått gå om en klass. Slutsatserna var att likheterna mellan adoptivgruppen och de holländska ungdomarna var mer iögonfallande än olikheterna. Maughan och medarb., 1991 har gjort den längsta longitudinella studien som finns. Den kommer från och har beskrivit de adoptivbarn som ingick i (NCDS), en prospektiv kohortstudie av alla 17 000 barn som föddes en marsvecka 1958 i hela . Barnen studerades vid 7, 11, 16, 23 och . Av samtliga var 543 utomäkten- skapligt födda (3,). En tredjedel av dessa hade adopterats bort, 180 barn. Dessa grupper jämfördes med ett slumpmässigt urval av de övriga, 1 435 barn utgjorde denna jämförelsegrupp. av adoptivbarnen hade placerats , hade adopterats efter . Vid 7- och 11-årsstudierna visade de utomäktenskapligt födda barnen som stannat kvar hos sina biologiska mödrar mest beteendeproblem, enligt intervjuer med föräldrar, lärare och barnen själva. De adopterade fungerade som de inomäktenskapligt födda, som var mest välfungerande, vid 7-årsstudien, men försämrades och liknade de u.ä. födda vid 11-års- studien. Detta gällde även sedan man tagit hänsyn till de skiljaktiga socioekonomiska förhållandena mellan grupperna. Vid 16-års- studien var fortfarande i.ä.-barnen bäst anpassade och u.ä.-barnen hade mest beteendeavvikelser medan adoptivbarnen låg mellan dessa grupper. Skillnaderna var mindre tydliga när man tagit hänsyn till socioekonomiska bakgrundsfaktorer. Författarna tolkade detta som att beteendeförsämringen mellan sju och inte fortsatt vid 16-årsundersökningen. Den adopterade gruppen visade högst frekvens på depressions- och ångestskattningarna samt kamrat- problem. Vid 23-årsstudien intervjuades de unga själva. De adopterade hade lika hög utbildning som i.ä.-gruppen och mycket bättre utbildning än u.ä.-gruppen. Det var inte längre någon skill- nad mellan grupperna i fråga om psykisk hälsa. De adopterade männen tycktes ha lägre arbetsstabilitet än de i.ä. födda männen, i övrigt fann man få skillnader beträffande parbildning och arbets- anpassning. Forskarna analyserade även om olika typer av psyko- sociala anpassningsproblem (beteendeproblem vid 7, 11, och samt, för män, arbetslöshet och arbetsinstabilitet vid och, för kvinnor, tonårsgraviditet och psykiska symtom vid ) var stabila. De fann att adopterade män, men ej adopterade kvinnor, uppvisade mer stabila problem jämfört med den Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen En av rapporterna beskrev den psykosociala anpassningen (Collishaw o medarb, 1998). De 180 som blev adopterade jämfördes med de 363 som togs om hand av sina ogifta mödrar samt ett slumpmässigt urval av resten, som tidigare beskrivits. Adoptivkvinnorna hade en mycket positiv vuxenanpassning jämfört med dem som blivit kvar hos sina biologiska mödrar. De tillhörde en högre socialgrupp och ägde i större utsträckning eget hus. Deras bedömning av sina äktenskap och sitt föräldraskap skiljde sig ej från den i.ä. födda gruppen, medan de som blev kvar hos biologiska mödrarna oftare skiljt sig. De adopterade kvinnorna uppgav lägre frekvens psykiska problem jämfört med dem som stannat hos sina biologiska mödrar. Däremot var det ingen skillnad mellan grupperna beträffande frekvensen alkoholproblem. De adopterade ansåg sig också ha mer socialt stöd från vänner och föräldrar. För adopterade män noterades högre frekvens arbetslöshet en eller flera perioder. Fler av de adopterade männen var ogifta än hela kohorten. Frekvensen alkoholproblem skiljde sig ej från hela kohorten, medan de som blivit kvar hos modern hade en högre frekvens sådana problem. De adopterade uppgav att de i mindre utsträckning vände sig till vänner, då de hade personliga problem. Forskarna summerade att adoption, särskilt för kvinnorna, förbättrat livsutvecklingen jämfört med att ha fortsatt att bo med den ensamstående biologiska modern. DeVaney, 1983 noterade vilka faktorer hos adoptivfamiljerna som kan ha betydelse för utgången av adoptionen. Han fann att det antal år som föräldrarna varit gifta samt deras inställning till barn- uppfostran hade positiv betydelse för barnets beteende, medan andra forskare funnit att adoption med äldre adoptivföräldrar utföll bättre än med yngre föräldrar. Detta kan jämföras med resultat som pekade på motsatsen (se ovan). Hoksbergen, 1987 fann att anpassningsproblem var vanligare i familjer med egna barn samt att dessa familjer var mindre beredda att klara av eventuella problem som uppstod. Det var också nega- tivt om adoptivbarnet avvek från den naturliga syskonordningen och t.ex. placerades såsom äldsta barn i en syskonskara, samt om för kort tidsrymd förflöt mellan den första placeringen och nästa adoptivbarn. har forskare fått möjlighet att studera stora grupper adopterade i olika mass-studier som gjorts i (samt via offent- SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen liga register i ). Dessa studier har omfattat skolbarn, ungdomar och unga vuxna. och medarb., 2000 jämförde 1 587 adopterade ungdomar, 10–, med de icke-adopterade i en stor nationell, representativ studie Add Health omfattande 87 165 skolelever i . Alla elever fyllde i en enkät i skolan. Standardiserade medelvärden visade att de adopterade hade mer skolproblem (mindre positiv attityd till skolan, mer skolk) och mer alkoholmissbruk. De uppgav lägre självkänsla, mer depressivitet och mindre framtidshopp. De uppgav också att de hade mer kroppslig sjuklighet, att de oftare var indragna i slagsmål och att de ljög för sina föräldrar. Skillnaderna var dock ganska små med större skillnad mellan de adopterade och de icke-adopterade pojkarna än mellan flickorna i de båda grupperna. Det var ingen skillnad mellan olika åldrar när materialet analyserades uppdelat i tre åldersgrupper. Skillnaderna mellan adopterade och icke-adopterade var minst för de ungdomar som bodde i två-förälders familjer och störst där adoptivföräldrarna var lågutbildade. Man undersökte också fördelningen på utfalls- variablerna och fann att i den extrema delen av denna för de negativa utfallskriterier, som nämnts ovan, var adoptivbarnen över- representerade. Medan förhållandet adoptiv/icke adoptivbarn i mitten av fördelningen var 1:1 var fördelningen i den extrema delen 3:1 eller mer. Motsvarande snedfördelning till adoptivbarnens nackdel gällde positiva utfallskriterier som goda skolbetyg, själv- känsla, positiv inställning till skolan och framtidstro. Författarna drog slutsatsen att medan den stora gruppen adoptivbarn låg inom normalområdet för de undersökta variablerna, så var de också över- representerade i den lilla grupp, som hade mycket stora anpass- ningsproblem. En svaghet i denna studie är dock att man inte vet hur stor andel av gruppen som utgjordes av släktingadoptioner, transraseala, internationella och special needs och inte heller åldern vid adoptionen. Slap och medarb., 2001 i Add Health studien, intervjuade ett urval omfattande 6 577 ungdomar och deras föräldrar i hemmet. Av de som deltog var 214 adopterade (3,). Ungdomarna fyllde i formulär om sin psykiska och kroppsliga hälsa, uppgav om de gjort självmordsförsök samt uppgifter om impulsivitet, missbruk, skolanpassning och hemförhållanden. Fler adopterade uppgav att de gjort ett självmordsförsök (7,resp. ) samt att de fått behandling för psykisk ohälsa (16,resp. Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen Fler flickor än pojkar hade gjort självmordsförsök i hela gruppen. De som gjort sådana försök uppgav mera depressions- symtom, hade lägre självkänsla och använde mer tobak, alkohol och marijuana. De var mer aggressiva, impulsiva, rapporterade mer asociala handlingar, sämre skolanpassning och lägre familje- sammanhållning. Det enda som skiljde den adopterade och den icke-adopterade gruppen med självmordsförsök i fråga om dessa variabler var grad av depression och självkänslan. och medarb., 2000 använde samma hemintervju för att belysa frågan om den högre frekvensen psykologisk rådgivning i adoptivgruppen berodde på mer problem i denna eller en större benägenhet att söka behandling hos adoptivföräldrarna. De fann att ungdomar, som sökt behandling, hade mer problem inom skol- området, använde mer alkohol och droger, hade mer emotionella problem och sämre familjerelationer, även om skillnaderna mellan dem och ungdomar, som inte fått behandling, var måttliga. Om man tog hänsyn till dessa variabler hade ändå adopterade ungdomar dubbelt så hög benägenhet att söka rådgivning. Brand & Brinich, 1999 kom till liknande resultat. Studien baserades på National Health Interview Survey (NHIS) en åter- kommande hälsosurvey, som görs med intervjuer. I studien ingick 11 840 individer i åldern 5–, av dessa var 188 adopterade av icke-släktingar. Av de adopterade hade 105 placerats . I studien var 37 barn fosterbarn, resten bodde med en eller båda biologiska föräldrarna. Beteendestörningar mättes med en förkortad version av CBCL, som fylldes i av föräldrarna. Dessutom noterades om barnet hade fått behandling för psykiska problem . Man fann att både adoptivbarnen och fosterbarnen oftare fått behandling. Foster- barnen hade mest beteendeproblem, därefter adoptivbarnen jämfört med de biologiska barnen. De barn som varit mer än vid adoptionen hade mer beteendeproblem än de som placerats tidigare. Författarna visade också att skillnaden mellan grupperna förklarades av en liten grupp mycket starkt beteende- belastade individer i både adoptiv- och fosterbarnsgrupperna. Av adoptivbarnen hade beteendepoäng som låg utanför 3 SD jämfört i den icke-adopterade gruppen. Ej heller i denna studie har man haft uppgifter om hur stor andel av adoptionerna som var transraseala, internationella eller special needs. SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen Sharma och medarb., 1996a,b har jämfört 4 682 adopterade och en matchad kontrollgrupp, som ingick i en stor studie av ungdomars attityder, värderingar och beteenden i klass 6–12 i 35 stater i . Ungdomarna uppgav själva om de var adopterade. Man hade inga andra uppgifter om typ av adoption, förutom åldern vid denna. Uppgifter insamlades via en skolenkät, som fylldes i av eleverna. Den adopterade gruppen skiljde sig från icke-adopterade genom att uppge att de använde mer droger, hade mer ångest och depressiva symtom, mer antisocialt beteende, lägre optimism och självförtroende och sämre skolanpassning. Skillnaderna var statistiskt signifikanta men små. (Dessa mättes med måttet standardiserad effekt storlek = medeltal för adoptionsgruppen - medeltal icke-adopterade gruppen/ SD för icke-adopterade gruppen). De adopterade rapporterade även mer pro-socialt beteende. Skillnaderna mellan adopterade och icke-adopterade var större för pojkar än för flickorna, särskilt beträffande droganvänd- ning och asocialitet. Det fanns också litet olika effekt i olika adopterade grupper om dessa analyserades enligt ras. Skillnaden mellan adopterade och icke-adopterade var större för spansk- amerikaner, afro-amerikaner och indianer än för asiatisk-amerika- ner och vita ungdomar. Adoptivföräldrarnas rastillhörighet var ej känd. Studien belyser således ej effekten av transraseal adoption. I samma studie analyserades betydelsen av ålder vid adoptionen. Ju äldre barnet varit då, desto mer känslomässiga symtom och anpass- ningsproblem rapporterades. Medan barn adopterade före inte skiljde sig från de icke-adopterade, var de som adopterats mest avvikande. I denna grupp fanns barn med special needs, dvs. den grupp som i vanligen förblir fosterbarn. Kön och rastillhörighet påverkade ej dessa resultat i multivariata analyser. Sharma och medarb., 1998 undersökte 881 adopterade tonåringar (medelålder ) och deras 78 icke-adopterade syskon, biologiska barn till adoptivföräldrarna, med postenkät. Alla hade adopterats , var vita, var koreaner. De fann att adoptivgruppen skiljde sig från syskonen beträffande vissa beteendestörningar. De uppgav sämre skolanpassning och mer droganvändning men mindre sociala problem och mindre tillbaka- dragenhet och blyghet. Författarna påpekade att skillnaderna mellan grupperna berodde på att fler adopterade hade Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen mycket höga störningspoäng. Dessa få individer drog upp medel- värdet i hela adoptivgruppen. Feigelman, 1997 använde data från . Studien omfattade 12 686 personer som var 14–. Man har samlat in data från dessa ungdomar sedan starten. Av deltagarna uppgav 195 att de var adopterade, 101 av dessa var inte adopterade av släktingar och hade levt med adoptivföräldrarna kontinuerligt under barn- och ungdomstiden till . Av de adopterade hade placerats . Dessa jämfördes med barn som växt upp med två biologiska föräldrar, 6 258 individer, och 3 949 barn som haft olika andra upp- växtvillkor (styvförälder, fosterföräldrar, andra släktingar, institu- tion eller kombinationer av detta) övriga. I likhet med andra studier fann man att adoptivföräldrarna hade högre utbildning och högstatusyrken jämfört med de andra grupperna, medan övrigagruppen hade lägst utbildade föräldrar i lågstatusjobb. Vid studie hade adoptivbarn och övriga jämfört med gruppen med två biologiska föräldrar högre frekvens anti-sociala beteenden (skolk, rymningar, slagsmål), drog- och alkoholanvänd- ning samt kriminalitet. uppgav adoptivbarnen jämfört med barn som uppfostrats i intakta tvåföräldrafamiljer endast mer drog- och alkoholanvändning. De som växte upp i övriga familjer hade både mer alkohol- och drogproblem och mer asocialitet. studerades arbetsanpassning, arbetslöshet och inkomster. Personer, som vuxit upp med två föräldrar, biologiska eller adoptiv, hade bättre utbildning, mindre arbetslöshet, högre lön och mer prestigefyllda arbeten än de unga vuxna, som vuxit upp i irreguljära familjetyper. Fler adopterade män jämfört med icke-adopterade i biologiska tvåföräldersfamiljer hade avbrutit collegeutbildning och uppgav högre frekvens arbetslöshet. Inga sådana skillnader fram- kom för de adopterade kvinnorna. Ålder vid första graviditeten var också lika för dessa två grupper medan de unga kvinnorna i övriga familjerna fick barn tidigare. Övriga relationsdata skiljde sig mellan gruppen adopterade och tvåföräldersgruppen genom att de adopterade oftare var sambos, gifte sig senare och uppgav lägre äktenskaplig tillfredställelse. Frekvensen depression skiljde sig ej mellan dessa två grupper medan de från övrigagruppen oftare hade depressiva symtom, fler hade skiljt sig eller förblivit ogifta. Författaren påpekar att adoptivgruppen liknade tvåförälders- gruppen mest, medan övrigagruppen hade en dålig anpassning på SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen De svårigheter som man registrerat för adoptiv- barnen i tonåren hade således minskat vid vuxenuppföljningarna. Sammanfattning: Studier framför allt av adoptivbarn från extremt dåliga barnhem i har visat att otrygga former av anknytning är vanligare än i mor-barnrelationer i barngrupper med ordinära uppväxtbetingelser. Frekvensen och svårighets- graden av störningar ökar med ökande längd av barnhemsvistel- sen före adoptionen visar de flesta studierna. Viss normalisering har beskrivits, sedan barnet vistats i adoptivhemmen, särskilt för de barn som vistats på barnhem före adoptionen. Attachmentteorin av grundades på dennes studier av institutionsvårdade barn och barn som utsatts för tidiga separatio- ner från sina huvudvårdare (vanligen modern). Olika forskare har beskrivit hur barn kan utveckla trygg anknytning eller tre olika typer av otrygg anknytning (avvisande, ambivalent och desorgani- serad) till föräldrarna. Alla typerna finns i olika frekvens i normal- barnsgrupper, men den sistnämnda är ovanlig i dessa. brukar bedömas som tryggt anknutna i sådana studier. Barn som utsatts för svåra upplevelser av vanvård och/eller misshandel och de vars vårdare varit psykiskt sjuk kan utveckla desorganiserad attachment i hög frekvens (). Denna typ av svårt störd anknytning kallas kontrollerande och atypisk i de kanadensiska studierna som redovisas i det följande. Man anser att föräldrarna till barn med desorganiserad anknytning ofta själva har olösta känslo- mässiga förluster eller trauman. Barnen kan ha olika neurologiska skador som gör dem känsligare. Egenskaper hos det späda barnet som irritabilitet, hyperaktivitet, hög emotionalitet och fysiologisk stesskänslighet har också befunnits samvariera med desorganiserad attachment. Barn med desorganiserad attachment har i longitudi- nella studier visat lägre självkänsla, både inåtvända och utagerande beteendeproblem, bl.a. kamratproblem, senare under uppväxten. Man skiljer i diagnossystemet ICD 10 (WHOs internationella sjukdomsklassifikationssystem) på Disinhibited attachment disorder och Reactive attachment disorder. Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen tillståndet ser man mest hos barn som saknat anknytningsperson eller varit gravt försummade t.ex. på grund av att de vårdats på institutioner med alltför litet kontakt med en vuxen vårdare och dålig social, emotionell och kognitiv stimulans. Deras beteende karaktäriseras av ytliga, distanslösa, oselektiva relationer eller kvasi- autistisk tillbakadragenhet, uppmärksamhetsstörningar och brist på social samspelsförmåga. Det senare diagnostillståndet karaktäri- seras av ambivalenta och motstridiga sociala beteenden, känslo- mässiga störningar, stresskänslighet, lättväckt ängslan och upp- hetsning och aggressivitet. Dessa symtom ser man hos barn som utsatts för psykisk, fysisk och/eller sexuell misshandel. Studier av anknytningsbeteenden i adoptivsituationer har framför allt gjorts av Juffer och medarbetare i , av Rutter och en engelsk-rumänsk adoptionsforskargrupp i samt av Marcovitch, Chisholm med flera i , som studerat barn som adopterats från rumänska barnhem. Juffer & Rosenboom, 1997, Juffer och medarb., 1997 studerade attachment i en grupp av 160 internationellt adopterade barn, som kom till sina familjer . var tryggt anknutna till sina mödrar vid 12 och 18 månaders ålder, vilket motsvarade andra normativa studier av biologiska familjer. Ålders- skillnader vid adoptionen inom gruppen, hälsotillståndet vid ankomsten, prematuritet, ursprungsland eller om familjen också hade biologiska barn eller inte samvarierade ej med attachment- tryggheten. Adoptivmödrarnas sensitivitet för barnet skiljde sig inte heller från biologiska familjer. Författarna drog slutsatsen att adoption av barn, som är högst , inte innebär någon ökad risk för otrygg anknytning. Då 129 av dessa familjer följdes upp, när barnen var (Stams och medarb., 2000) var däremot adoptivmödrarna mindre än en grupp av 30 biologiska mor-barn par som undersöktes på samma sätt. Författarna spekulerar om den minskade sensitiviteten kunde ha att göra med att mor-barn paren i adoptivgruppen hade sämre goodness of fit genom att barnens genetiskt påverkade tempera- ment- eller personlighetsegenskaper blivit tydligare, så att identifi- kation och kommunikation blivit svårare. Barnens beteende vid uppföljningen har redovisats tidigare. Forskarna menade att förklaringen till att föräldrarna i den studien rapporterade mer beteendeproblem än lärarna skulle kunna förklaras av mer proble- matiska familjerelationer. SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen Rutter och medarb., 1998 studerade 111 rumänska barn som adopterades till . De hade alla vistats på barnhem i hemlandet av låg kvalitet före adoptionen. De jämfördes med 52 engelska barn adopterade inom landet . De rumänska barnen skiljde sig starkt från denna grupp beträffande längd, vikt, huvudomfång och utvecklingskvot. Hälften låg under tredje percentilen vid adoptionstillfället. De flesta var sjukliga med återkommande gastro-intestinala- och luftvägsinfek- tioner.