sou · GRB391d4 · 2004-01-01 00:00:00 — Kraftfulla insatser och nya ekonomiska resurser måste anvisas om förändringsarbetet skall kunna bli framgångsrikt. Det område beredningen behandlat sträcker sig över många departementsgränser. Vi har kunnat ta del av de avgränsade utred- ningar som tangerat eller omfattat delar av äldreområdet. Det krävs en god kommunikation och ett bra samarbete mellan olika sam- hällsaktörer för att nödvändiga förändringar skall kunna genom- föras utan hindrande låsningar. Under beredningens gång har det blivit allt tydligare att det finns en betydande brist på kunskap om åldrandet och dess villkor, såväl hos allmänheten som hos olika aktörer, men också i planeringsunderlaget för olika politiska beslut. Forskningen och utbildningen behöver därför utvecklas inom eftersatta områden. Det gäller att bryta negativa attityder till åldrandet. Arbetet i beredningen har var varit mycket lärorikt, spännande och givande. Diskussionen har varit livlig och omväxlande, klimatet har varit öppet och positivt. Det har varit högt i tak, alla har kunnat komma till tals, såväl experter som politiker. Ordförande och sekretariat har, trots bristande bemanning, gjort en utmärkt insats. Sekretariatet har utifrån ett omfattande kunskapsfält, ändå kommit mycket väl förberedda. Ledamöternas synpunkter har arbetats in med en stor lyhördhet. Den slutprodukt som presen- Reservationer och särskilda yttranden teras vittnar om en stor enighet på de flesta punkter, endast i några få delar skiljer sig partierna åt. Själv vill jag ta tillfället i akt att ytterligare betona några av de punkter som varit uppe till diskus- sion, eller som kan utgöra en del i andra utredningar eller bered- ningar. Jag vill börja med att återigen framhålla den korta tid som står till förfogande, för kunna förbereda oss för en framtid där befolk- ningen blir allt äldre. Den frist vi har rör sig om högst . Speciella resurser behöver avsättas för de närmaste årens förbere- delsearbete. En inventering av beredskapen inför omställningen måste sättas igång inom i stort sett samtliga samhälls- områden. Vi måste bli betydligt bättre på att ta vara på människor både inom och utom arbetslivet, för att kunna möta kommande behov av arbetskraft. Livstidsarbetstiden blir då mer avgörande för arbetskraftutbudet än en hög veckoarbetstid. Det måste bli möjligt att orka arbeta ända fram till pensionsåldern och dessutom kunna fortsätta ännu högre upp i åldrarna för den som så önskar. Rehabi- litering är en annan viktig åtgärd för att människor skall kunna återgå till ett aktivt liv. Stora resurser behöver överföras från sjuk- ersättningssystemet till vård och rehabilitering. Arbetskrafts- invandring kan bli nödvändig och dess påverkan för individer och samhälle behöver diskuteras och förberedas väl. Under hela arbetslivet, men också måste mer av utveckling, variation och kunskapspåfyllning ingå i vardagen. Sam- tidigt är tid för reflektion och återhämtning nödvändig. Det före- byggande arbetet på alla samhällsområden utgör basen för ett friskare liv. Utan en god social, ekonomisk och fysisk miljö kom- mer alla andra åtgärder bli onödigt kostsamma och menligt påverka livskvaliteten för medborgarna. Den närmaste tioårsperioden upp- når den första vällevnadsgenerationen pensionsåldern. Ett före- byggande arbete, omfattande bl.a. rådgivning och stöd för ett mera fysiskt aktivt liv, drogförebyggande arbete, samt hälsosammare matvanor för 40-talisterna och generationerna därefter, behöver komma igång. Hälsoriskerna och dess kostnader får inte under- skattas. Vi behöver initiera fler diskussioner om hur man planerar och bygger för ett aktivt åldrande. Familjemönster och boendevanor förändras. En trygg och känd miljö, ett bibehållet socialt nätverk, närhet till naturen, tillgång till samhällsservice, samt bostadens utformning och flexibilitet betyder mycket för individens val och därmed möjligheten att leva ett autonomt och självständigt liv. Reservationer och särskilda yttranden mer varierat utbud av boendeformer för olika livslopp och över livsloppet behöver utvecklas. För att kunna klara vardagen på egen hand, är det dessutom avgörande att en mera lättillgänglig och lätthanterbar vardagsteknik utvecklas. Det behövs olika incitament för att åstadkomma en förändring inom området. Kanske någon form av märkning av produkter som lätthanterbar skulle kunna bidra till att stötta utvecklingen. Det skulle kunna inne- bära en konkurrensfördel för producenten. Det finns fortfarande många som kan tänka sig arbeta inom vård och omsorg. Jag har dock alltför stött på hur man låter även kompetent personal arbeta i olika tillfälliga anställningar inom omsorgen, år , utan att erbjuda fastare tjänster och där man ringer in personal vid behov. Det är ovärdigt och kränkande. Att som vikarie inte heller få vara med på utbildningar, kurser och annat, förbättrar inte heller yrkets status, viljan att fortsätta i yrket, eller kompetensen inom omsorgen. Det behövs ett omfattande nytänkande på arbetsgivarsidan och bättre ekonomiska resurser för att kunna möta framtidens behov av vård och omsorg. För att kunna anställa och också behålla engagerad personal, i en hård- nande konkurrens om arbetskraften, behöver, förutom anställ- ningsförhållanden och goda lönevillkor, dessutom fortbildning och olika typer av fördjupning inom vård- och omsorgsyrkena ut- vecklas. Ett mycket tungt och värdefullt arbete ligger på de närstående, vilka står för den största andelen insatser inom omsorgen om äldre. Här behövs en kraftfull utveckling av många olika former för av- lastning, stöd och utbildning till närstående. Det krävs rimliga villkor för att orka och kunna ta på sig ett sådant omfattan- de, slitsamt och stundom kostsamt arbete, ofta med krav på att finnas till hands dygnet runt. Behovet av avlastning är stort. När det gäller korttidsboende och/eller avlastningsplatser får det inte enbart ses som en tillfällig placering på första bästa lediga plats. Individens behov och tillstånd måste i betydligt högre grad styra utbudet. Frivilligarbetet behöver utvecklas och ge ett meningsfullt innehåll i livet för de människor som söker fortsatta uppdrag efter ett avslutat yrkesliv. I frivilligarbetet ingår många viktiga uppgifter, såväl för unga som för äldre. Den negativa befolkningsutvecklingen i allt större delar av landet är alarmerande. För människor i storstadsområden är denna ut- veckling i många fall okänd eller upplevs av många som ointressant. Det är inte rimligt att nästan all samhällsservice och Reservationer och särskilda yttranden verksamhet skärs ned i allt fler kommuner i inlandet, på grund av ett sviktande skatteunderlag och för att det saknas tillräckligt med folk i arbetsför ålder. Den negativa spiralen måste brytas om hela landet skall kunna leva. De kommuner och landsting som drar osedvanligt tunga lass, med många äldre och alltför få unga i be- folkningen måste ges ett solidariskt stöd för att kunna klara av sina ekonomiska åtaganden. Villkoren och möjligheten att ge vård och omsorg får inte skilja sig alltför mycket åt, om vi skall kunna ge en värdig vård, omsorg och samhällsservice till alla som behöver det i hela landet. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () Av de direktiv SENIOR 2005 haft för sitt uppdrag framgår att beredningen skall anlägga ett helhetsperspektiv på äldrefrågorna där äldre människors möjligheter och villkor i samhället skall ges en så bred belysning som möjligt. De förslag som beredningen nu redovisar utgår från denna helhetssyn. Av direktiven framgår också att beredningen skall arbeta utåt- riktat med seminarier, offentliga utfrågningar etc. för att på så sätt initiera en bredare diskussion i hela samhället. Beredningen har därför valt att som underlag för detta, avge ett särskilt diskussions- betänkande. Det har därför varit en besvärande omständighet för arbetet i beredningen att olika företrädare för regeringen i vissa bärande del- frågor, under arbetets gång låtit göra separata utredningar eller gjort uttalanden som föregripit beredningens arbete. Det har i viss mån lett till att den bredare diskussion som beredningen önskat åstadkomma, i stället kommit att fokuseras på enskildheter och därigenom dragit uppmärksamheten från helheten och det samband som finns mellan olika förslag och åtgärder. Beredningen föreslår en samlad diskrimineringslagstiftning med bl.a. ålder som diskrimineringsgrund. Jag delar helt denna uppfatt- ning. Vad detta får för konsekvenser för övrig lagstiftning har dock inte närmare redovisats i betänkandet. Bl.a. torde det innebära att vissa lagar och avtal inom arbetsmarknadssektorn, bl.a. lagen om anställningsskydd (LAS), måste utmönstras eller förändras. Utifrån ett äldreperspektiv är det positivt. Det kommer i realiteten att inne- bära ett avskaffande av den gemensamma pensionsåldern, vilket ligger helt i linje med vad jag föreslagit i beredningen. En individualisering av pensionsåldern där den enskilde, utifrån sin arbetsförmåga och sina önskemål, tillsammans med sin fackliga organisation gör upp om sin pensionsavgång direkt med arbets- givaren är att föredra framför dagens trubbiga åldersfixerade sys- tem. Reservationer och särskilda yttranden Efter ingående diskussion har beredningen beslutat föreslå rege- ringen att överväga att stödja en försöksverksamhet med ökad till- gång till service i hemmet inom ramen för nuvarande lagstiftning. Bakgrund till detta är den diskussion som förts om huruvida serviceinsatser utöver de som normalt ges inom ramen för den kommunala , kan bidra till att förlänga den enskildes möjligheter att klara sig längre utan insatser av vårdkaraktär. Syftet med försöksverksamheten skall bl. a. vara att klarlägga om ett sådant samband finns och i så fall hur stort det är. Enligt min mening bör en försöksverksamhet dock inte begrän- sas till vad som ryms inom nuvarande lagstiftning, eftersom detta innebär någon form av behovsbedömning. Om det vid ett antal försök framkommer att förebyggande serviceinsatser leder till att vårdbehovet minskar eller förskjuts bör ett servicestöd vara generellt och finansieras av staten. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () Jag står helt bakom äldreberedningens förslag men jag saknar vissa aspekter och jag vill särskilt betona andra aspekter. Beredningen skriver inledningsvis, i frågan om varför vi behöver en äldrepolitik, bl.a. att äldrepolitiken behövs för att få till stånd en syn på äldrepolitiken ur ett livsloppsperspektiv inom andra politik- områden, s.k. mainstreaming. Behövs för att inte frågor som gäller äldre personer i arbetsliv, samhällsliv och vardagsliv också i fort- sättningen ska isoleras från det vanliga politiska arbetet inom dessa områden och behandlas i enbart äldreberedningar och äldre- nämnder. Beredningen beskriver omfattande och med ett rikt faktaunder- lag de hinder som finns för att åstadkomma den main- streaming, som sakta börjar prägla t.ex. handikappolitiken och jäm- ställdhetspolitiken, men ännu inte äldrepolitiken. Hinder som har att göra med otydlighet om det solidariska ansvaret dvs. vårt gemensamma ansvar och med politikens oförmåga att anpassa sig till förändringar i omvärlden. Jag anser att dagens politiker försöker framstå som alla goda gåvors givare och att detta är huvudför- till varför det inte är tydligt vad som individen har att för- vänta sig från samhällets sida. Till detta kommer att det som borde vara politikers huvudupp- gifter, besluta om omfattningen av solidarisk finansiering, for- mulera mål, följa upp och utkräva ansvar, ägnas litet intresse. En större tydlighet behövs också i den politiska debatten om innebörden av begreppet välfärdspolitik, ett begrepp som har olika innebörd för de olika politiska partierna. För oss socialliberaler är ett av välfärdspolitikens främsta syften att kompensera de medborgare som tillfälligt eller permanent, och i huvudsak utan egen förskyllan, saknar tillräckliga resurser för att i rimlig grad kunna kontrollera och styra sina liv. Uppfattningen om vad som är välfärd varierar. Det är, anser vi, inte en politisk uppgift att definiera vad välfärd, eller livskvalitet eller lycka, är för enskilda individer. Enklare än att komma överens om vad välfärd är, är att bli någorlunda överens om vad som är ofärd. Reservationer och särskilda yttranden välfärdspolitiken är därför framför allt att försöka undanröja ofärd. I det gemensamma ansvaret ingår också att skapa förutsättningar för den enskildes egen planering och eget ansvarstagande för ett aktivt åldrande. Utredningen är ett mycket bra underlag för att skapa den nöd- vändiga debatten om hur vi river ålderstrappan och åldersbarriärer och som syftar till att förändra attityder. Den är också ett bra underlag för debatt om det solidariska ansvaret och om politiker- rollen. Beredningen behandlar inte personalfrågorna och organisations- frågorna, som i första hand rör vård- och omsorgsområdet. Efter- som dessa emellertid är av stor betydelse i äldrepolitiken lämnar jag här några synpunkter. En omständighet som varit besvärande för beredningen har varit att företrädare för regeringen i vissa väsentliga delfrågor, låtit göra separata utredningar eller gjort uttalanden som föregripit bered- ningens arbete. Detta har i viss mån lett till att den bredare diskus- sion som beredningen söker åstadkomma i stället har kommit att handla om enskildheter och sålunda flyttat uppmärksamheten från helheten och det samband som finns mellan förslag och åtgärder. Ansvaret för äldrepolitiken handlar om fördelningen mellan de nationella och regionala nivåerna respektive mellan de nationella och lokala nivåerna. Det är viktigt att tydligheten i detta avseende blir större liksom tydligheten om vad ansvar innebär. Principen måste vara att för de verksamheter där mål utformas på nationell nivå, i form av lag, finansiering och uppföljning sker på nationell nivå. Utvecklingen mot allt hårdare styrning av den lokala nivån har medfört vare sig mer eller bättre service, varför nya lagar för att styra kommunerna ska starkt ifrågasättas och prövas noga. Reservationer och särskilda yttranden Riv ålderstrappan och bryt åldersbarriärer Är det kategoritänkande som präglar vårt samhälle ett uttryck för förakt för kunskap och erfarenhet? Mitt svar är: ja. Vi har tidigt fått lära oss att förnyelse är lika med föryngring och vid uppnådd viss ålder är man passé, utan hänsyn till individens förmåga. För att bryta dagens mönster krävs både regel- och lagändringar och ändrade attityder liksom stimulanser för att t.ex. anställa äldre arbetskraft. Det nya pensionssystemet innehåller ekonomiska stimulanser för den enskilde som vill arbeta efter . Nya ekonomiska incitament för att fortsätta att arbeta efter kan vara motiverade, men bör anstå tills erfarenhet av pensionssystemets effekter vunnits. Men även andra incitament än ekonomiska måste användas. Möten mellan generationer måste underlättas. Seniorboende kan, t.ex., i större utsträckning sam- byggas med daghem och möjligheter för äldre att arbeta med barn underlättas. Vi blir allt äldre, men också friskare, en utveckling som, på grund av rådande livsstil, kommer att vända omkring 2050. Utredningen pekar förtjänstfullt på ett antal för välbefinnandet, viktiga faktorer. Jag vill dock tydligare lyfta fram fyra faktorer. För det första är kvarboendeprincipen betydelsefull. För att möjliggöra kvarboende skulle service i hemmet utan behovspröv- ning vara ett viktigt stöd. Utredningen föreslår ett nationellt försök. Dock borde en delreform, utan ytterligare utredande, med skattelättnader för hushållstjänster genomföras. vii reservation tillsammans med andra partier. För det andra är naturens betydelse i friskvården underskattad. Betydelsen av närheten till natur i boendet och möjligheter till vistelse i naturen får sällan tillräckligt genomslag i den fysiska pla- neringen. Inte heller tycks, för det tredje, finnas insikt om kul- turens stimulerande betydelse. Individens behov av att få skapa, med händer och i fantasin, är ett näst intill primärt behov. För det fjärde verkar våldet i samhället återhållande på äldres benägenhet att ägna sig åt fysisk aktivitet. Det finns en utbredd rädsla för att över huvud taget röra sig utanför sin bostad. Trygghetsskapande åtgärder måste vara en del i även äldrepolitiken. Reservationer och särskilda yttranden kvarboendeprincipen viktig liksom valfrihetsprincipen. Övervägas bör att införa valfrihetsprincipen i socialtjänstlagen. För att skapa mer av sammanhållning mellan generationer och för att undvika framtida svåra generationsmotsättningar är det viktigt att ett antal omotiverade uppdelningar av människor beroende på ålder blir uppdelningar med avseende på intresseinriktning. Kom- mer det att finnas särskilda ungdomsorganisationer inom de politiska partierna? Kommer människor som uppnått en viss ålder att organisera sig i pensionärsorganisationer? Unga poli- tiker borde kunna driva frågor inom äldrepolitiken tillsammans med äldre och äldre personer borde kunna med fördel engagera sig i t.ex. internationell politik eller i natur- och miljöpolitik tillsam- mans med unga. Vällovlig är regeringens avsättning ur Allmänna arvsfonden med 2 milj. kronor för att stödja ungdomars arbete med generations- övergripande frågor. Pengarna ska användas till projekt som syftar till dialog över generationsgränserna om värdegrundsfrågor och till projekt som syftar till att utveckla samverkansformerna mellan ungdoms- och vuxenorganisationer. Intresset hos t.ex. de politiska politik tycks vara obefintligt; en slutsats jag drar av att ingen repre- sentant för de politiska ungdomsförbunden infann sig vid något av de möten till vilka SENIOR 2005 inbjudit. Kvaliteten på vården och omsorgen är generellt sett god, men det finns brister som är oacceptabla. Vi behöver kvalitetssäkra stora delar av vården. För att åstadkomma en sådan vill att i kommunerna anställs äldreombudsmän och införs omsorgsgaranti. Omsorgsgarantin ska reglera rätten till medicinsk kompetens, rätten till väl fungerande hemtjänst, rätten till väl fungerande färd- tjänst, rätten till hjälpmedel, rätten till eget rum och valfrihet i boendet. Inom de äldrevårdscentra som vill ska inrättas måste finnas, förutom läkare och sjuksköterska även speciell demens- Reservationer och särskilda yttranden Hälsokontroller för att upptäcka demens bör över- vägas. Anhörigas insatser i vården är ovärderlig och måste ges bättre stöd. Utredningen föreslår lagreglerad skyldighet för kommunerna att ge stöd till anhörigvårdare. Jag kan stödja detta förslag endast under förutsättning att ersättningen utformas som en statlig ersätt- ning och får formen av en anhörigpeng. Den s.k. närståendepen- ningen bör fördubblas . Omorganisationer tillgrips ofta för att vända blickarna från mer eller mindre tydligt identifierade problem. I sådana omorganisa- tioner är perspektivet sällan individens. Med individen i centrum är det lätt att konstatera att kvaliteten kan kraftigt påverkas om individen har lätt att göra sig hörd, genom t.ex. en äldreombudsman, om resurserna följer individen, om äldrevårdscentra inrättas och om det råder fungerande konkurrens, d.v.s. att det finns många utförare. Det är viktigt att det på samma lokala arbetsmarknad finns olika huvudmän så att det finns flera arbetsgivare att välja mellan. Vi måste också vara öppna för att möta efterfrågan på personal, inte bara genom att anställa nyutexa- minerade, utan också genom att anställa personer med annan bakgrund och viss kompletterande utbildning. Vid organiserandet av vården är det viktigt att vägledas av den forskning som visar att med ett omfattande eget ansvar hos personal blir arbetstillfredsställelsen bättre och därmed kvaliteten högre. Det skall också vara en självklarhet att vårdtagare och personal kan kommunicera med varandra. Staten bör ge kommunerna sti- mulansbidrag för åtgärder som ger erforderliga språkkunskaper. Större uppmärksamhet måste ägnas även behovet av utbildning om vissa särskilt utsatta gruppers situation. Särskilda boendeformer och har varit ett lokalt monopol. Det har inte varit naturligt att individen har kunnat välja mellan olika vårdföretag. Detta är inte en privatisering. Jag är kri- tisk till de politiker som medvetet använder begreppet privatisering i syfte att förhindra att individen ges makten över sitt liv. Inom ramen för en solidarisk finansiering borde det vara naturligt att individen själv eller genom ombud kan välja service och vård. Reservationer och särskilda yttranden Denna valfrihetsprincip bör i fråga om boende och hemtjänst skri- vas in i socialtjänstlagen. Offentliga sektorns kanske viktigaste roll är att skapa förutsätt- ningar och skapa värden för individen. Så stora värden som möjligt ska skapas med de resurser som är tillgängliga. För att kunna öka de värden som skapas måste nya arbetssätt införas och det offent- liga åtagandet och styrningen tydliggöras. Beredningen ger intryck av att resursernas storlek är givna. Resursernas storlek är ju emellertid beroende av, i första hand, vilken politik som förs för att skapa ekonomisk tillväxt och vilken skattepolitik som förs. En socialliberal politik är en politik för både tillväxt och för omfattande solidariskt ansvar i välfärdspolitiken. Reservationer och särskilda yttranden I betänkandet visas en vilja att stärka de äldres inflytande och delaktighet i samhället. Genom ökade möjligheter för äldre att vara politiskt aktiva kan äldrefrågorna föras fram och belysas på ett bättre sätt än som sker . Detta är utmärkt men det räcker inte med enbart den partipolitiska vägen när äldrefrågorna ska avgöras. Alla äldre har varit barn, unga och medelålders och har kunskap och erfarenhet av dessa gruppers levnadsvillkor. Kunskapen om vad det innebär att vara äldre är man dock som grupp ensam om, men genom att tillhöra en organisation kan man få gehör och genomslag för sina åsikter. Den kunskap och erfaren- het om de äldres situation och om samhället i stort som finns inom pensionärsorganisationerna måste tas till vara i samhällsbyggandet. sker detta i stor utsträckning i pensionärsråden ute i kom- muner och landsting. I besparingsiverns tecken pågår tyvärr på vissa håll en debatt om det är nödvändigt att behålla pensionärsråden. Detta oroar natur- ligtvis oss i pensionärsorganisationerna. På flera ställen i betänkandet framförs positiva synpunkter på pensionärsråden och deras roll i samhällsarbetet. I kapitel 6.3.2 sägs till exempel - när det gäller ett bra boende för de äldre att pensionärsorganisationernas erfarenheter och syn- punkter bör beaktas i sammanhanget, bl.a. genom de kommunala pensionärsråden. I kapitel 4.3.2 slås fast att pensionärsråden är viktiga expertorgan i landstingens och kommunernas beslutsprocesser. Genom pen- sionärsråden kan de speciella kunskaper och erfarenheter som det innebär att vara äldre tas till vara och föras in i underlaget för poli- tiska beslutsprocesser. Pensionärsorganisationerna delar naturligtvis dessa synpunkter och anser att pensionärsrådens roll är så viktig att skyldigheten för kommuner och landsting att inrätta/behålla dessa råd skall lag- regleras. I betänkandet framförs dock betänkligheter mot en lagreglering. Den främsta anledningen skulle vara en fråga om demokrati. Pen- sionärsrådens roll skulle kunna bli otydlig i förhållande till full- mäktige och nämnder. En brist på politiskt inflytande för äldre i Reservationer och särskilda yttranden beslutande församlingar skulle komma att ersättas av pensionärs- råden! Detta synsätt stämmer inte överens med de ambitioner pen- sionärsorganisationerna har när det gäller pensionärsråden. Vi vill inte vara en udda politisk kraft. Vi vill inte att råden ska ta över uppgifter som fullmäktige, styrelser och nämnder har! Vi vill ha en möjlighet att dela med oss av den kunskap och de erfarenheter det innebär att vara äldre och kunna framföra våra önskemål till våra beslutsfattare. Vi vill ha en möjlighet att ta del av samhällsplane- ringen och ge våra äldresynpunkter på den.