sou · GRB39d2 · 2004-01-01 00:00:00 — 2.för A- och B-varor: detaljistpriset inklusive miljöavgift och mervärdesskatt (prismärkesvärdet), 3.för C-varor: avgiftsvärdet. (6 §) Innan leverans av A- och B-varor sker för användning inom skall dessa vara emballerade i helt tillslutna förpackningar som skall vara försedda med ett prismärke utfärdat av /Skatt. Det är förbjudet för verksamheter som inte är registrerade att motta A- och B-varor utan prismärken. Verksamheten är skyldig att, om varorna levereras utan prismärken, omgående underrätta /Skatt. Varor som levereras till utlandet skall inte förses med prismärken. Om så ändå sker kan verksamheten få kompensation för avgiften när märket har försetts med en ogiltighetsstämpel. Prismärkena levereras som självhäftande runda märken med följande tryck: /Skatt-logotype, avgiftsgrupp (A/B) och pris. Märkena kan levereras tryckta i alla valörer i rullar om 2 000, 5 000 eller 15 000 stycken med varje rulle i en och samma valör. Särskilda bestämmelser finns om beställning och leverans m.m. Det bör anmärkas att märken får beställas endast för sex månaders bruk. Kostnaden för 1 000 märken uppgick till 29,86 dkr exkl. mervärdesskatt. Märkena skall anbringas på varans emballage (dunk, flaska, burk, tub osv.) på ett sådant sätt att de inte kan avlägsnas utan att bli förstörda. Prismärken till varor som i detaljhandeln alltid säljs med ett särskilt yttre emballage (ask, kartong osv.) kan dock anbringas på det yttre emballaget. Prismärkena skall anbringas synligt på förpackningarna och får inte döljas av omslagspapper eller liknande. Om förpackningarna är inslagna i cellofan eller liknande skall omslagsmaterialet vara så genomskinligt att prismärket lätt kan ses och priset utan svårigheter kan avläsas. Varje förpackning får förses med endast ett prismärke. Prismärkena skall anbringas innan varorna levereras ut från verksamheten. Verksamheter som endast bedriver detaljhandel och som saluför alla varor genom denna detaljhandel, t.ex. apotek, skall förse varorna med prismärken efter varornas färdigställande eller mottagande. Detaljerade bestämmelse finns om ommärkning och makulering. (5 §) Varor skall vid leverans från den verksamhet som har framställt eller importerat dem vara förpackade i helt slutna förpackningar (dunk, flaska, burk, ask, fodral, tub och liknande). Undantag från denna skyldighet finns i vissa fall. Förpackningarna skall vid leverans vara försedda med uppgifter om namn och adress på antingen den registrerade verksamheten eller den verksamhet som i landet har ensamförsäljningsrätten till den aktuella varan. Uppgiften skall vara tryckt antingen på själva förpackningen eller på etiketten. I kungörelse från Miljö- och finns ytterligare bestämmelser om emballering och märkning av varor. 8.3 Prismärkning i utlandet Tull- och skatteregionen kan ge registrerade verksamheter tillstånd till att A- och B-varor prismärks på produktionsstället i utlandet. Särskilda förutsättningar gäller då beträffande minimimängd, skriftligt avtal, överföring av prismärken, bokföring m.m. 8.4 Inbetalning av avgifter, kontroll m.m. (18, 21, 27–29 §§) Regler om deklaration och betalning av avgifter finns i särskilda lagar om punktavgifter och i uppbördslagen (opkraevningsloven). En verksamhet skall sammanställa det avgiftspliktiga värdet för varje avgiftsperiod, dvs. Efter utgången av varje avgiftsperiod och senast den 15:e i efterföljande månad skall verksamheten ge in en deklaration på det avgiftspliktiga värdet samt betala in den avgift som belöper på detta värde. Landsskatteretten prövar överklagande av de statliga tull- och skattemyndigheternas beslut i första instans gällande frågor om: 3.sammanställning av den avgiftspliktiga omsättningen 4.avgiftsbefrielse och avgiftskompensation och Insektsmedlen belastas med avgift på på detaljpriset inklusive miljöavgift och exklusive mervärdesskatt (= på detaljpriset exklusive avgift och mervärdesskatt). Insektsmedlen har belagts med den högsta avgiften, eftersom sådana medel är mycket billigare i förhållande till andra bekämpningsmedel. Medel mot ohyra på djur är ofta insektsmedel och påläggs därför den höga avgiften för att hindra ett kringgående av reglerna. Kombinerade insekts- och svampmedel och jorddesinfektionsmedel har också den högsta avgiften. Vid ändringen av avgifterna höjdes inte avgiften på insektsmedel i samma utsträckning som på andra medel. Därmed sattes avgiften i underkant jämfört med vad en avgift som beräknas på behandlingsfrekvensen (behandlings- hyppigheden) skulle ha medfört. Orsaken var att man ville motverka ett kringgående av avgiften. Svampmedel och ogräsmedel (fungicider och herbicider) är förhållandevis dyrare och har därför belagts med den lägre avgiften (). Orsakerna till differentieringen av avgiftsuttaget har beskrivits vara följande. För det första är det väsentliga skillnader mellan olika preparat när det gäller omkostnaderna per behandling. Om en högre avgift läggs på billiga preparat och en lägre på dyrare uppnås en effekt som bättre överensstämmer med den som en avgift per behandling skulle ge. Härmed skulle avgiften skapa incitament för att nå båda målen i pesticidbehandlingsplanen, nämligen en minskning av användningen och en minskning av antalet behandlingar. För det andra varierar spridningen i naturen av de olika typerna av bekämpningsmedel och därmed skadligheten för miljön. Träskyddsmedel och slemmedel är kemikalier som inte används i växtproduktionen och som inte sprids i naturen som andra bekämpningsmedel. Därför behölls vid införandet av den nya avgiftsordningen de gamla avgifts- bestämmelserna för dessa medel. Samma var förhållandet med t.ex. alg- och råttmedel samt mikrobiologiska medel. 1995 till ny lag om avgift på bekämpningsmedel antogs att lagen skulle leda till en minskning av förbrukningen i storleksordningen 5–jämfört med nivån före lagens ikraft- trädande. Detta motsvarar en priselasticitet mellan -0,5 och -1.0. Vidare antogs att utvecklingen av alternativa bekämpnings- och odlingsmetoder skulle stimuleras genom den nya avgiften. Trots att lagen innehöll en antihamstringsbestämmelse medförde den varslade avgiftshöjningen per en avsevärd merförsäljning . Genomsnittsförbrukningen låg högre jämfört med . har emellertid förbrukningen sjunkit . Från lantbrukets och den agrokemiska branschens sida har lämnats flera förklaringar till den ökade förbrukningen . Hamstring har inte ansetts vara en väsentlig orsak till den ökade användningen. Målsättningen i pesticidhandlingsplanen var, som tidigare angetts, att förbrukningen per skulle vara halverad mätt i behandlingsfrekvens (behandlingshyppighed) och som aktiv substans för alla typer av bekämpningsmedel. uppnåddes när det gäller mängden aktiv substans. Behandlings- hyppigheden har visserligen sjunkit från medeltalet för åren 1981– 1985, 2,67, men ligger långt ifrån målet i den första pesticid- handlingsplanen, 1,34. Bekämpningsmedelsförsäljningen3 åren 1981–2001 Försäljning i jordbruket åren 1998-2001 (exkl. betningsmedel4) Försäljning (ton aktiv För att jordbrukets samlade skatte- och avgiftsbelastning som följer av avgiften på bekämpningsmedel inte skall öka återförs huvuddelen av statens intäkter av denna avgift till lantbruket. I finansloven för antas att den totala intäkten från bekämpningsmedelsavgiften skall uppgå till 380 miljoner dkr. Om det, efter avdrag med 50 miljoner dkr motsvarande intäkten och med på jordbrukets grundvärde (= 258,3 miljoner dkr), uppkommer ett överskott förs denna del av intäkten över till Ministeriet for Födevaror, Landbrug og Fiskeri. Efter förhandlingar med jordbruksnäringens organisationer återför Ministeriet det överskjutande beloppet för användning inom näringen. En del av avgiftsintäkten är öronmärkt för insatser för att begränsa bekämpningsmedelsanvändningen. 3Avser både växtskyddsmedel och biocider. 4Försäljningen av betningsmedel för utsäde i lantbruket uppgick åren 1998–2001 till 54, 55, 48 resp. aktiv substans. 5Mätt enligt en äldre metod; jfr avsnitt 4.2.2. SOU 2003:9 Bilaga 4 Användningen av avgiftsintäkten (milj. dkr) Restintäkt till Födev.minist. x) uppskattat värde i Finansloven Bekämpningsmedelsavgiften är således en öronmärkt avgift och intäkten härav återförs krona för krona till närmare angivna ändamål. Den har således inte något fiskalt syfte. Avgiftsintäktens storlek – 2000 Som har framgått var målsättningen i pesticid- handlingsplanen att den totala förbrukningen av bekämpningsmedel skulle minskas före och med före jämfört med den genomsnittliga förbrukningen –1985. Förbrukningen mäts både som mängden aktiv substans och som behandlingshyppighed. Den totala försäljningen (= förbrukningen) av bekämpnings- medel i jordbruket har minskat från aktiv substans åren 1981–1985 till . Minskningen är generell över perioden med undantag för , då försäljningen steg inför den varslade avgiftshöjningen , samt för då försäljningen av mängden aktiv substans steg jämfört med . Jordbrukets andel av den totala förbrukningen av bekämp- ningsmedel utgjorde 85–. uppgår jordbrukets andel av den totala förbrukningen till . Förklaringen till att mängden aktiv substans har minskat i denna omfattning är framför allt övergången till lågdosmedel i ogräs- bekämpningen. Dessutom har –1998 den totala odlade jordbruksarealen minskat med vilket i sin tur har lett till att förbrukningen av bekämpningsmedel har minskat. Vidare har den ökade omläggningen till ekologisk odling bidragit till minskningen. När det gäller att mäta förbrukningen i behandlingshyppighed är, som tidigare nämnts, resultatet inte lika positivt. Trots den minskande förbrukningen har målsättningen om en halvering av behandlingshyppigheden inte uppnåtts. –1985 var behandlingshyppigheden i genomsnitt 2,67. hade den sjunkit till 2,09. Enligt en utvärdering av bekämpningsmedelsavgiften har avgiften tillsammans med en rad andra åtgärder en effekt. Höjningen av avgiften har lett till att förbrukningen av bekämp- ningsmedel, mätt i mängd aktiv substans, har minskat till nivåer som angavs när miljömålet lades fast. Rapport om möjligheten att lägga om den danska bekämpningsmedelsavgiften till en avgift på behandlingsfrekvensen (2001) För att undersöka möjligheten till en omläggning av den danska avgiften på bekämpningsmedel till en avgift på behandlings- frekvensen (behandlingshyppigheden) tillsattes en arbetsgrupp under ledning av som lade fram sin rapport. Sammanfattningen av rapporten redovisas här i anslutning till kapitelindelningen. Kapitel 1: Här redogörs för bakgrunden till nu gällande ordning. Kapitel 2: I detta kapitel beskrivs hur den nuvarande avgiften är utformad. Det konstateras att den existerande värdeavgiften tillsammans med en rad andra åtgärder har haft avsedd verkan. Således har användningen av pesticider mätt i kg aktiv substans mer än halverats i förhållande till genomsnittsförbrukningen åren 1981– 1985. Däremot har effekten på användningen mätt i behandlings- hyppighed varit begränsad. När den nya avgiften på bekämpningsmedel infördes beslöts att intäkten härav skulle återföras till jordbruket. Därför upphävdes den del av den länskommunala grundavgiften (4,av det avgiftspliktiga grundvärdet) som togs ut på jordbruksegendomar, fruktodlingar m.fl. och som fördes över till lantbrukets s.k. promillefonder. Avsättningen till dessa fonder skulle i fortsättningen finansieras genom att en del av pesticid- avgifterna fördes över till fonderna. Den återstående delen av avgiften skulle också återföras till lantbruket. I samband med höjningen av avgiften avtalades att en del av intäkten skulle återföras till bl.a. omläggning till ekologisk odling och till täckning av utgifter för att skydda vattenmiljön. Kapitel 3: Här behandlas möjligheten för att införa en avgift som baseras på behandlingshyppigheden som är ett uttryck för hur en jordbruksareal i genomsnitt kan behandlas med den försålda mängden bekämpningsmedel som är avsedd att förbrukas, under förutsättning att medlen används i fastställda standarddoser. En avgift på behandlingshyppighed är en enhetlig avgift per behandling oavsett vilket bekämpningsmedel som används. Behandlingshyppigheden räknas således samman efter det att året har gått ut. Termen behandlingshyppighed är ett statistiskt begrepp och kan som sådant inte bli föremål för avgiftsbeläggning. Dessutom är behandlingshyppigheden inte ett entydigt begrepp och det kan bli nödvändigt att mellan åren uppdatera underlaget för att beräkna behandlingshyppigheden. I begreppet behandlingshyppighed ingår de enskilda aktiva substansernas normaldoser. Flera normaldoser kan gälla för den enskilda aktiva substansen beroende på i vilken gröda som ämnet skall användas. Det finns flera möjligheter för att använda normaldoser som avgiftsunderlag. Kravet är endast att begreppet skall vara entydigt. En normaldos som viktas efter ämnenas användning i grödor ligger som avgiftsunderlag nära behandlings- hyppigheden. har normaldoser fastställts endast för sådana ämnen som används i lantbruket. Om samtliga aktiva ämnen skall omfattas av en avgift som baseras på en normaldos krävs det beslut om hur övriga aktiva ämnen skall behandlas i lagstiftningen om avgift på bekämpningsmedel. För en avgift per normaldos för alla aktiva ämnen krävs således att en särskild avgift bestäms för vart och ett av de ca 160 ämnen som finns på marknaden. I detta kapitel behandlas vidare speciella problemområden som privat bruk av bekämpningsmedel, användningen i trädgårds- näringen och nya aktiva ämnen. Eftersom målsättningen är att användningen av bekämpnings- medel i privata trädgårdar skall upphöra, är det inte önskvärt att avgiften på medel som används för sådant bruk sänks, vilket skulle bli fallet om avgiften baseras på en normaldos. möjligt att lägga en särskild avgift på medel för privat bruk på grund av svårigheterna med kontroll och administration. Två andra möjligheter finns dock; antingen en förhöjd avgift på klar-till- brukmedel eller en förhöjd avgift på de produkter som innehåller en mängd understigande en normaldos per hektar. Den modell som är lättast att hantera är en avgift på klar-till-brukmedel men en sådan modell ger incitament till att producenterna gradvis ändrar en del av detta sortiment till produkter som skall spädas ut. Den andra modellen med en förhöjd avgift på medel som inte utgör en normaldos per hektar är svår att administrera och ställer stora krav på noggrannhet i verksamheternas räkenskaper. För medel som används i trädgårdsnäringen men inte i lantbruket är det möjligt att fastställa en normaldos som avgiftsunderlag. För nya aktiva ämnen har en modell konstruerats där avgiften fastställs utifrån dosintervaller. Detta i sig leder till ca 125 avgifts- satser som skall läggas till de ca 160 (för varje aktivt ämne) som skulle framgå av lagstiftningen. En dosintervallmodell skulle kräva en mycket komplicerad beräkningsregel som skulle framgå av lagtexten. Dessutom skulle denna modell vara mycket svår att administrera både för verksamheter och myndigheter, speciellt om den kombineras med en förhöjd avgift på förpackningar vars innehåll är mindre än en normaldos. Den gällande differentierade värdeavgiften ligger nära en modell med avgift på en normaldos per hektar och löser de problem som har beskrivits i det ovanstående. Således är medel avsedda för hushållen dyrare än de produkter som används i lantbruket och därmed betalas en högre avgift. Dessutom är det ingen tvekan om hur nya aktiva ämnen skall placeras in i avgiftssystemet. En ytterligare differentiering av värdeavgiften kommer att ligga ännu närmare en modell med avgift på en normaldos. Kritik har framförts mot det nuvarande systemet, särskilt om en avgiftshöjning skulle komma till stånd. Vidare har framförts att prismärkningsförfarandet är en tung börda för näringen (tillverkare/importörer). Jordbruket hävdar att en ensidig höjning av avgiften inte är i överensstämmelse med det miljömål som avses och pekar på att nya och mera miljövänliga medel belastas hårdare med en avgift på preparatens värde. Detta påstående från jordbrukets sida tillbakavisas i rapporten. Enligt Miljöstyrelsen är nya medel inte mera miljövänliga än de gamla. beräkningar att nya medel som regel inte blir billigare vid omläggning från värdeavgift till en avgift per normaldos. Kapitlet avslutas med en redogörelse för hur bekämpningsmedel beskattas i och . Det konstateras att den norska modellen anses vara avsevärt mer komplicerad än den värdeavgifts- modell som tidigare användes i . Vad gäller anmärks att man i vårt land har övervägt att införa en avgift per normaldos. Förslaget har dock förkastats eftersom avgiftssatserna ständigt skulle komma att ändras och varje ändring skulle kräva beslut av . Detta skulle bli alltför besvärligt att administrera. Kapitel 4: Utifrån vissa modellberäkningar utvärderas i detta kapitel konsekvenserna av att lägga om den existerande avgiften till ett system som kommer ännu närmare en avgift som beräknas på behandlingshyppigheden. Ett sådant närmande kan åstadkommas antingen genom att som avgiftsunderlag använda sig av en arealviktad normaldos eller genom att ytterligare differentiera avgiftssatserna i den existerande värdeavgiftsmodellen. Beräkningar visar att en avgiftsnivå på 74 dkr per normaldos leder till att avgiften blir avkastningsneutral (provenuneutral). En avgift av denna storleksordning kommer att reducera antalet behandlingar med . Om avgiftssatserna i den gällande värdeavgifts- modellen differentieras ytterligare, genom att nivån för insektsmedel och växtregleringsmedel höjs, uppnås en genom- snittlig avgift på 74 dkr per normaldos, vilket skulle reducera antalet behandlingar med . I kapitlet redovisas ytterligare beräkningsresultat utifrån olika förutsättningar. Kapitel 5: I detta avsnitt presenteras flera olika möjligheter för att komma fram till ett system som så nära som möjligt ansluter sig till en modell med en avgift på behandlingshyppigheden, vilken modell alltså inte direkt kan användas som avgiftsunderlag. Arbetsgruppen har undersökt olika möjligheter som på olika sätt anger lösningar på de problem som en ändring av gällande avgiftsmodell medför. Gruppen presenterar fem skilda lösningar som har ställts upp i en ordningsföljd som anger modellernas komplexitet – inte miljöeffekt – med hänsyn till problem vad gäller lagstiftning, kontroll och administration. Den första modellen är således den enklaste att införa medan den femte är den svåraste. Det finns fördelar och nackdelar med alla fem alternativen och det blir därför politikernas sak att ta ställning till vilken modell som skall antas om avgiftssystemet skall ändras. De fem alternativen är följande: Den existerande modellen med en värdeavgift differentieras ytterligare genom att avgiftsnivån för växtregleringsmedel och insekts- medel höjs. Härigenom närmar sig dagens system en modell med avgift per normaldos (arealviktad). Avgiften läggs om till en avgift per normaldos (arealviktad) för de medel som används i lantbrukets växtproduktion. För alla andra medel betalas en värdeavgift som förslagsvis under 1. Avgiften läggs om som under 2A. Dessutom fastställs en normaldos för aktiva ämnen som används i resten av jordbrukets växtproduktion (dvs. att frukt- och gröntproduktionen medtas). På dessa medel betalas en avgift per normaldos. På medel som inte används i jordbrukets växtproduktion betalas en värdeavgift, förslagsvis som under 1. Även för nya aktiva ämnen betalas en värdeavgift. Avgiften läggs om som under 2A och 2B. För medel som används i hushållen betalas antingen en förhöjd avgift per normaldos på klart-till- bruk-medel eller en förhöjd avgift om förpackningen har ett mindre innehåll än en normaldos. Nya aktiva ämnen samt medel som inte används i jordbruket beläggs fortsättningsvis med en värdeavgift som under 1. Avgiften läggs om som under 2A, 2B eller 2C. För nya aktiva ämnen betalas avgift per normaldos efter dosintervaller. För medel som inte används i jordbruket fastställs en värdeavgift som under 1. Det är inte möjligt att utforma avgiften som styckeavgift för alla medel oavsett användningsområde. Orsaken är att det enligt inte finns underlag för att fastställa en normaldos för insektsmedel som används för att bekämpa myror, mal, ohyra på djur samt avskräckningsmedel m.m. Därför måste även i fortsättningen dessa medel beläggas med en värdeavgift oavsett vilken modell som väljs. Kapitel 6: I detta kapitel redovisas arbetsgruppens slutsatser: Det är inte möjligt att direkt avgiftsbelägga behandlingshyppig- Det finns emellertid flera olika möjligheter att lägga om basen för avgiftsuttaget så att den ännu bättre knyter an till systemet med en avgift på behandlingshyppigheden. Detta kan uppnås genom att som avgiftsunderlag använda sig av en areal- viktad normaldos eller genom att ytterligare differentiera avgifts- nivåerna i den gällande värdeavgiftsmodellen. En avgift per arealviktad normaldos har en större miljöeffekt jämfört med en avgift som är värdebaserad och där avgiftsnivåerna differentieras ytterligare. Sålunda kommer en avgift per normaldos (arealviktad) att minska antalet behandlingar jämfört med den modell som gäller . En ytterligare differentiering av värdeavgiften kommer att minska antalet behandlingar jämfört med dagens avgiftssystem. Båda alternativen har alltså en bättre miljöeffekt än dagens avgiftssystem. En avgift per normaldos (arealviktad) kan tekniskt sett genom- föras på medel som används i jordbruket. Jämfört med dagens system är en sådan modell betydligt mer komplicerad om man ser till lagstiftningen, administrationen och kontrollen. Det slutliga fastställandet av alla avgiftssatser för existerande kemiska ämnen samt dosintervaller för de nya ämnen som förväntas bli godkända har ännu inte kunnat göras. För- och nackdelar med olika modeller för att minska kväveutlakningen För var och en av modellerna indikeras tänkbara för- och nackdelar. Dessutom lämnas vissa kommentarer. Redovisningen i tabellerna återger en allmän bedömning och skall inte ses som en fullständig redovisning. Det bör också påpekas att skalan mellan vad som kan anses som för- resp. nackdel kan vara glidande och bero på syftet med modellen. Beskrivningarna utgår från vad som anges i kapitel 9. 1 Skatt på handelsgödselkväve Styr mot en sänkning av Styr mot enbart en kvävekälla, handelsgödselkväve, vilket leder Belastar i större utsträckning till minskad risk för kväve- Kan ge incitament till ökad grödor, vilket kan motverka den Påförs oberoende av var och handelsgödsel i hela landet. om användningen av handels- gödsel leder till ökad risk för mum och minskar förbrukning- en inom trädgårdsnäringen. utlakningen från skogsbruket. tion, kontroll och uppföljning är 2 Skatt på kväveinnehållet handelsgödsel och foder I nedanstående tabell beskrivs enbart en utökning med en skatt på kväveinnehållet i foder i förhållande till en skatt på handels- gödselkväve. För bedömningen av modellen i sin helhet måste även det som anges under avsnitt 1 uppmärksammas. Styr mot minskat netto- tillflöde av kväve och minskat skilja ut råvaror och tillsatser vilket kan leda till något lägre foder, vilket kan medföra att ellt lägre kväveutlakning. Kan påföras beredda foder- Kan komma att betraktas som Administration, kontroll och modell genom att främst belasta uppföljning är mer resurs- krävande, ekonomisk såväl som Kommentar: Uppskattningar saknas om – och om hur mycket – kväveflödet via fodret kan minskas utan att andra negativa effekter uppkommer. SOU 2003:9 Bilaga 5 Modell enligt nederländska Minas-systemet Bortser till stor del från kväveflödena inom företaget. Kräver för svenska förhållan- Grunden för styrmedlet finns den att större hänsyn tas till balanser används som verktyg i På lättare jordar bör en På tyngre jordar är effekten minskad risk för kväveutlakning på kväveutlakningen otydligare. Flera åtgärder som kan vidtas huvud taget eller ett enskilt år. Normvärden, schabloner och Brukarens behov av expert- kunskaper och hjälp ökar. Separat modell krävs för växt-