sou · GRB3108d2 · 2004-01-01 00:00:00 — För den unge deltagaren med funktionshinder kan det då upplevas som ökad självständighet att inte ha ansvar för, och vara beroende av, en egen assistent. Assistans på folkhögskolor har utvecklats från att vara något unikt i positiv bemärkelse, till att bli något som i jämförelse med personlig assistans kan uppfattas vara alltför kollektivt och institu- tionslikt. Möjligheten att använda sin personliga assistans på folk- högskolan har gett deltagarna möjlighet att själva välja typ av assistans och den mer kollektiva modellen har därmed inte varit den enda tänkbara. Frågan är om den mer kollektiva assistans som finns på vissa folkhögskolor fyller ett nytt syfte som alternativ till, och jämförelse med, personlig assistans? Är det viktigt att ha kvar en valfrihet när det gäller utförande av assistans på folkhögskolorna eller är det mer eftersträvansvärt att ha ett enhetligt system för personlig assistans i alla sammanhang i samhället? I allmänhet begränsas personlig assistans till vissa typer av funk- tionshinder. Det är emellertid uppenbart att i vissa fall, situationer eller skeden i livet är det många med olika typer av funktionshinder som skulle behöva detta stöd, vilket möjliggörs under studier på folkhögskola. För döva, dövblinda och vuxendöva samt hörselskadade deltagare är tillgången till tolk oumbärlig för att kunna ta del av folkbildning- ens verksamhet. Detta blir vi varse under vårt besök i en studie- cirkel där två hörselskadade deltagare har svårt att uttrycka sig och kommunicera med de övriga i gruppen då det saknas personal som kan tolka. Enligt gällande regler finansieras så kallad vardagstolkning av och utbildningstolkning av utbildningsanordnaren. dagstolkning avser tolkservice under arbete och på fritid och utbildningstolkning avser liknande insatser i en utbildningssitua- tion. De tolkinsatser som ges inom folkhögskolan är utbildnings- tolkning och finansieras, som tidigare nämnts, av det statliga så kallade tilläggbidraget (Sisus, 2002). När det gäller tolkinsatser inom studieförbunden är gränsdragningen dock inte lika självklar och landets landsting gör olika bedömningar (intervju med enhets- chefen för tolkservice). Enligt en studieförbundsföreträdare, ansvarig för verksamheten för personer med funktionshinder, betraktar (lands- tinget) tolkservice inom studieförbunden som utbildningstolkning. Detta innebär stora kostnader vilket medfört att studieförbundets verksamhet för den aktuella målgruppen minskat. , har enligt enhetschefen för tolkservice, beslutat förändra sin policy gällande tolkinsatser i studieförbundsverksamhet. För- ändringen innebär att insatserna framöver kommer att finansieras av regionen eftersom de kommer att betraktas som vardagstolk- ning. Vad detta innebär i praktiken är dock svårt att avgöra efter- som det råder tolkbrist både i och övriga landet. Enligt (2002) saknades det tillgång till tolk vid av alla beställda uppdrag, dvs. vid 7 000 tillfällen. Enligt den ansvarige för regionens tolkservice innebär tolkbristen att beställning av tolk måste göras långt i förhand. Dessutom prioriteras akuta och angelägna uppdrag, något som i praktiken innebär att mindre akuta uppdrag som exempelvis del- tagande i studiecirkel kan ställas in. Den beskrivna situationen antyder att personer med behov av teckenspråk och tolk med största sannolikhet inte har samma möjligheter som andra att delta i folkbildningsverksamhet. Detta förklarar också varför en tredjedel av handikapporganisationerna i vår studie är missnöjda med den aktuella insatsen För den som inte har pendlingsavstånd till en folkhögskola är möjligheten att kunna bo på dess internat en förutsättning för studierna. Alla folkhögskolor kan inte erbjuda den servicen, men det finns ett antal skolor som kan tillhandahålla ett väl anpassat internatboende för deltagare med omfattande behov av fysisk anpassning. Vid behov kan det finnas tillgång till assistenter dygnet Boendet på skolan är deltagarens egen kostnad och det subventioneras inte av statliga bidrag. Den kostnaden kan medföra komplikationer för deltagare med behov av både anpassat boende och andra insatser vilka är mer kostnadskrävande än för en del- tagare i allmänhet. För att finansiera mellanskillnaden mellan den generella internatkostnaden för skolans deltagare och de faktiska kostnaderna för boendet och andra resurser deltagaren utnyttjar på skolan, måste deltagaren ansöka om bidrag från sin hemort. Av de deltagare i studien som har möjlighet att bo på skolan beskrivs internatboendet i mycket positiva ordalag. För många del- tagare på folkhögskola är internatet också första steget i att flytta hemifrån. Boendet på folkhögskolan ingår som en vital del i hel- hetstanken på många folkhögskolor och internatet kan för deltag- arna utgöra ett viktigt moment parallellt med undervisningen på skolan. Fungerar internatboendet väl, kan det utgöra en viktig språngbräda mot självständighet i livet efter skolan. En ung man berättar om att han under sina första i skolan bara hade en kamrat som undvek att mobba honom för att han inte kunde gå. När han började på folkhögskolan blev situationen helt annor- lunda. När jag kom hit kände jag att jag äntligen inte var ensam längre. Jag bor på internatet och trivs även där jättebra. Jag har fått jättemånga nya kompisar från att bara ha en enda i början av min skoltid. Att bo på internat kan innebära att befinna sig i en skyddad värld. Finns det dessutom personal dygnet runt för att bistå deltagarna, kan boendet utgöra en trygghet som i det närmaste blir institu- tionslik. krävs det att alla som bor på internatet samspel- ar för att det gemensamma livet ska fungera. Den som har bott ensam eller varit van vid att stå i centrum kan ha svårigheter att anpassa sig till andra och livet på folkhögskolan innebär nästan oundvikligen en utveckling av förmågan till socialt samspel. En kvinna som är van att agera efter egna idéer berättar om internat- livet: Jag har en tvåa hemma och är ganska ensam, här har man kompisar och folk runt om en , ändå har alla ett eget rum så att man fakt- iskt kan gå och stänga om sig om man vill. Allting är serverat på något sätt. Plötsligt fanns det någon som brydde sig om ifall jag gick nån- stans och när jag kom tillbaka. Det kändes väldigt ovanligt och nästan lite överdrivet, men kändes det enormt skönt. En 27-årig man, som fått diagnosen ADHD, kämpar med sin rastlöshet och alla nya frågor som kommer efter det att han fått beskedet om sin diagnos som kan förklara en del av det utanför- skap han alltid har känt. Han har en bakgrund med många uppbrott och impulsiva handlingar och han inser att det här är första gången han åtminstone kan försöka ge en förklaring till andra varför han fungerar som han gör. Jag ska försöka bo här . Även om jag inte trivs här så är det ett bra ställe att försöka lära mig trivas med mitt nya jag. Här kan jag försöka att kanalisera energin i nåt kreativt eller avslappnande. Bara att veta att dom bor här runtomkring mig i rummen och att de tisslar och tasslar i de olika elevhemmens tv-rum eller att dom sitter och pysslar med nåt i något skapande rum gör mig lugn och trygg. Jag kan få gå dit och vara den jag är när som helst En folkhögskola kan få räkna med kostnader för elevvårdande insatser i underlaget för de särskilda bidrag som utgår till verksam- het för deltagare med funktionshinder. En förutsättning är att deltagarna med funktionshinder har större behov av elevvårdande insatser än andra deltagare och att folkhögskolans insatser därför måste utökas. fanns det kuratorer på 71 av landets folk- högskolor men fler skolor erbjuder kurativ verksamhet där andra yrkeskategorier ansvarar för verksamheten. Inställningen till skolans kurativa arbete är olika på de skolor där vi gjort intervjuer. På flera av skolorna hävdar företrädarna att det är viktigt att deltagarna har möjlighet till samtalskontakt med en person som inte är lärare – medan den kurativa gruppen på en annan skola bland annat består av lärare. En skola anser att det är bra att ha en kurator som är timanställd för att markera att denne är självständig i förhållande till skolan. arbetar kuratorn med individuella stödkontakter, men denne kan också ha kontakter med anhöriga och ansvariga myndighetspersoner på hemorten. Uppdragets omfattning varierar mellan skolorna från enbart stödkontakter med deltagare till mer omfattande uppgifter kring finansiering av deltagarnas kostnader på skolan och stor delaktighet i planering och antagning av deltagare med funktionshinder samt ansvar för planering tillsammans med deltagarna kring vad som ska hända efter skolan. Det förekommer också att kuratorn ansvarar för viss undervisning som exempelvis i socialkunskap. folkhögskola är ofta inne i faser av förändring i livet och ett sätt att ge redskap för att kunna hantera förändringar kan vara att i grupp bearbeta viktiga frågeställningar där kuratorn genom sin profess- ionella utbildning och roll kan ha en viktig funktion att fylla. Kuratorn beskrivs som en tillgång och av flera företrädare även som en förutsättning för att kunna ta emot deltagare med särskilda svårigheter. Vissa deltagare som vill studera på folkhögskola har stora behov av vissa – vad som skulle kunna kallas för – re/habiliterande inslag för att de ska kunna fungera i sin vardag och de hade inte kunnat påbörja studier utan att möjligheter ges till dessa insatser. En för- hållandevis liten andel av folkhögskolorna har speciella resurs- personer inom detta område. Enligt rapport hade 15 folkhögskolor sjukgymnast, 13 skolor hade tillgång till logoped och 12 hade tillgång till psykolog. Därutöver uppgav 25 skolor att de hade andra särskilda stödinsatser som exempelvis arbetsterapeut, synpedagog eller sjuksköterska. Flera av skolorna med särskilda resurser är väl kända bland de grupper skolan arbetar för och de har deltagare från stora delar av landet. Vi har mött företrädare för flera av de skolor som arbetar med habiliteringsinsatser och vi har bland annat ställt frågor kring hur man ser på sin verksamhet ur perspektivet utbildning – habilitering. I likhet med författarna till rapporten i folkhögskolevärlden (SOU 1996:75) har vi mött företrädare som starkt avvisat synsättet att betrakta skolorna som rehabiliteringsinstitutioner. Folkhög- skolan är en plats dit deltagarna kommer för att studera och genom att erbjuda särskilda stöd öppnas möjligheter för fler personer att kunna ta del av utbildning. Dessa ses som ett redskap för att deltagarna på ett bättre sätt ska kunna tillgodogöra sig utbildningen och de finns för att inte vissa deltagare skall utestängas från utbild- ning på grund av sina särskilda behov. Det är inte skolans primära uppdrag att arbeta med rehabilitering, men däremot ser flera skolor det som sitt ansvar att ge bästa möjliga förutsättningar för att deltagarna ska kunna ta del av undervisningen på skolan. I ekonomiskt hänseende klargör (2002a) av- seende rehabiliteringsinsatser under folkhögskolestudier att det är viktigt att avgränsa vad som är folkhögskoleutbildning och vad som är insatser som ska finansieras av annan huvudman. Folkbildnings- rådet och Sisus ansluter sig till den bedömning som gjordes av . behöver någon habiliterande insatser eller omsorgsinsatser bör ansvaret för att finansiera dessa insatser även fortsättningsvis ligga på den huvudman som normalt ansvarar för sådan verksamhet. Detta bör gälla oavsett om personen i fråga deltar i utbildning på folkhögskola eller ej. (SOU 2000:28, s. 592) och Sisus anser således att folkhögskolan bör diskutera finansiering av sådana kostnader med sjukvårdshuvud- mannen, men det uppstår enligt företrädarna kontinuerligt svårig- heter för deltagare att få dessa kostnader finansierade på folkhög- skolan. Ett sätt att poängtera den pedagogiska verksamheten är att in- lemma specialutbildad personal inom handikappområdet med lärar- na och att inte ha en särskild behandlingsavdelning på skolan. En av företrädarna beskriver utgångspunkten för verksamheten på sin skola: Har man det för ögonen, att det är pedagogiken som är viktig – då blir det ganska tydligt ändå. Kursdeltagarna har kommit till skolan för att studera, utveckla sitt intellekt, sin självständighet, sin kommunikation etc. och den fysiska träningen är en förutsättning för att kunna nå de uppsatta målen. När det lyckas, då löper man inte risken att bli en rehabiliteringsklinik. Att det finns särskilda insatser på en skola betyder inte att sådan verksamhet enbart sker på schemalagd skoltid och så att säga in- kräktar på annan undervisningstid. Deltagare kan ofta välja att lägga sina särskilda handikapprelaterade aktiviteter helt utanför skoltid. För andra är det inte rimligt att utöka sin arbetstid för dagen och det är därför nödvändigt att lägga in träningspass i schemat, på samma sätt som de flesta har någon form av friskvårdspass på sitt schema. En modell för att inte förlora undervisning i sin specifika kurs kan vara att som tillval välja en sådan habiliteringsaktivitet. Det är oerhört angeläget att tydligt avgränsa skolans ansvar för deltagarnas olika behov, framhåller en av företrädarna som arbetar med riktade kurser till deltagare med funktionshinder. I intervjun framförs självkritiska tankar: Jag tror att vi är för snälla, för vi tror att vi kan fixa allting och jobbar efter helhetstanken vilket gör att vi kan ta på oss ett rätt så stort ansvar för de individer vi antar. Folkhögskolan kan komma i svåra situationer där företrädaren menar att man måste vara tydlig med vad det egna uppdraget inne- bär. Förväntningarna från myndigheter, sjukvårdsinrättningar och den enskilde själv kan vara stora när det gäller vad som kan åstad- kommas på folkhögskolan och från skolans sida finns ofta en väl- vilja och en önskan om att kunna möta behov och önskemål. Resultatet blir ibland enligt företrädaren att skolan, kanske utan att vara klara över det, tar på sig ansvar som egentligen inte ingår i folkhögskolans uppdrag. Det sättet att möta förväntningar på kan leda till att missvisande bilder av folkhögskolans möjligheter skap- as. För vissa deltagare är folkhögskolan sista möjligheten till studier och förväntningarna kan vara oerhört stora. I sådana lägen, beskrier en företrädare, finns ett överdrivet förtroende från respektive myn- dighet eller sjukvårdsinrättning om att folkhögskolan skall kunna göra en bra insats för en person med komplicerad problematik. Det kan handla om personer med både psykiska och/eller fysiska funk- tionsnedsättningar; personer som finns i gränslandet till behov av vård och rehabiliteringsinsatser men där sjukvården inte kan erbju- da mer och den formella rehabiliteringen är avslutad. Folkhög- skolan utmanas att ta emot deltagaren och med ambitionen att erbjuda utbildning till alla som behöver det gör skolan också sitt yttersta för att det skall fungera. I de situationerna är det av största vikt att ha nära samverkan med deltagarens nätverk på hemorten för uppföljning och gemensam planering, annars kan inte folkhög- skolan göra ett gott arbete för den enskilde deltagaren. Folkhög- skolan måste också kunna säga nej om det framgår att deltagaren, trots omgivningens starka önskemål, inte har intresse av eller för- utsättningar för att delta i en kurs på folkhögskolan. Fördelning av statsbidrag till verksamhet på folkhögskolor för deltagare med funktionshinder För att en deltagare på folkhögskolan skall kunna ingå bland dem som ligger till grund för det statliga förstärkningsbidraget har satt upp kriterier – det förutsätts att deltagaren på grund av sitt funktionshinder har behov av särskilt kostnads- krävande insatser för att kunna följa utbildningen. Att en deltagare har ett funktionshinder skall således inte automatiskt medföra att deltagaren räknas med i folkhögskolans ansökan om de särskilda SOU 2003:108 Folkbildning och funktionshinder statsbidrag som finansierar extra kostnader för deltagare med funktionshinder. Arbetssättet för att avgöra vilka deltagare som har behov av insatser varierar mellan skolorna. Deltagare som har tydliga behov av stödinsatser ingår naturligt i skolans underlag, men det är inte alltid självklart innan skolstart vilka deltagare som har behov av stödinsatser. Ett arbetssätt som beskrivits av företrädare är att varje deltagare under den på skolan möter en lärare för ett individuellt samtal där mål och behov tas upp. I den typen av sam- tal kommer både kända och okända behov fram och utgör grunden för bedömning av vilka resurser som behövs och hur de ska fördelas. Samtalen följs upp för att stämma av om deltagaren får det stöd som behövs och om det finns behov av för- ändringar. För /2003 fick enligt Sisus totalt 10 247 deltagare med funktionshinder insatser som finansierades via de särskilda statsbidragen; förstärkningsbidrag, tilläggsbidrag respektive assist- ansbidrag. 3 093 av dessa var deltagare med behov av assistans för att kunna gå på folkhögskolan. Antalet deltagare med behov av statsbidragsfinansierade insatser utgjorde drygt hälften av alla del- tagare som rapporterades ha något funktionshinder, på folkhög- skolornas långa och korta kurser. Förstärkningsbidraget är avsett att möjliggöra särskilda insatser för invandrare med brister i svenska språket och för deltagare med funktionshinder. Drygt hälften av förstärkningsbidraget kommer att avsättas för det extra förstärkningsbidrag som enbart omfattar deltagare med funktionshinder; resterande summa används till den schabloniserade del som bidrar till insatser för båda grupperna (, 2003). fick 146 folkhögskolor för- stärkningsbidrag varav tre skolor fick . 2002 fick samtliga skolor bidrag i någon omfattning; för fyra skolor utgjordes bidraget av (Folkbildnings- rådet, 2001b, 2002b). Fördelningen av bidrag innebär att alla folk- högskolor på något sätt haft extra kostnader för någon av de två målgrupperna. beviljade i förstärkningsbidrag till folkhögskolorna och 2002 fördelades som förstärkningsbidrag. Via särskilda medel för deltagare i folkhögskolornas utbildningar inom aktivitetsgaran- tin, SAGA, fördelades ytterligare till deltagare med funktionshinder eller brister i svenska språket. Förstärkningsbidragen måste för vissa deltagare kompletteras med tilläggsbidrag för att de skall kunna nå målet för sina studier på folkhögskolan. En tabell från Sisus verksamhetsberättelse 2002 beskriver utvecklingen av tilläggsbidragen . Tilläggsbidrag, antal folkhögskolor och bidrag fördelat på sökt, beviljat och andel beviljat (exklusive anpassningskurser) tkr. Källa: , Årsredovisning s. 20. Det har skett en tydlig förändring för skolornas möjligheter att få sin ansökan om tilläggsbidrag beviljad . Antalet ansökningar om tilläggsbidrag har ökat med (Sisus, 2002). Ökningen av antalet skolor som söker bidrag tyder på att fler skolor tar emot deltagare med stora behov av insatser. Bidrag till assistans kan ges till alla deltagare som har behov av det för att kunna delta i folkhögskolestudier. Under – 2002 fick 3 449 deltagare assistans på folkhögskolan finansierad via Sisus och –2003 har assistans beviljats för 3 093 deltag- are. En märkbar skillnad kan noteras avseende deltagare med rör- elsehinder vilka minskat från 1 512 till 1 006 deltagare mellan läs- åren. Antalet ansökningar om assistans för deltagare med neuro- psykiatriska diagnoser har i motsats till deltagarna med rörelse- hinder ökat (Sisus, 2002). 6Samverkan med andra aktörer inom handikappområdet Samverkan avseende enskilda deltagare på folkhögskolan I en annan studie om personer med funktionshinder och folkhög- skolan (, 2000), som vi varit engagerade i, framkom att flera deltagare kände osäkerhet inför vad som skulle hända efter att de avslutat sina folkhögskolestudier. Frågan ställs vilka förutsätt- ningar folkhögskolan har för att underlätta och stimulera deltag- arnas framtida sysselsättningsmöjligheter. I vår studie är alla folk- högskolor, som erbjuder riktade kurser, aktiva i planeringsarbetet för deltagare med funktionshinder vilka har behov av stöd ifråga om sysselsättningsval och som vill att skolan skall finnas med. Detta utgör ett gränsområde där folkhögskolans och andra aktörers ansvar tangerar varandra och där samverkan är ett nyckelbegrepp. Att konkret planera för deltagarnas framtid i termer av boende och sysselsättning uppfattas inte av folkhögskolorna som deras direkta ansvar. Men det finns ofta ett engagemang, som gör att skolorna aktivt vill bidra till en planering för när deltagarna avslutar sina studier. Det som skett med deltagaren på folkhögskolan behöver sättas i relation till förutsättningarna på hemorten så att denne inte behöver förflytta sig mellan världar som åtskiljs av vattentäta skott. Från folkhögskolan ses det som angeläget att, i samråd med deltagare och eventuellt anhöriga, finnas med i plan- eringssamtal för att kunna förmedla erfarenheter som vunnits deltagaren vistats på skolan. Samverkan sker med flera olika verksamheter beroende på sammanhanget. Vanliga kontakter är handikapphandläggare inom kommun, för- säkringskassa, arbetsförmedling och habiliteringsorganisationer. En företrädare poängterar särskilt vikten av att man på skolan har kunskap om hur samhället ser ut och fungerar ur ett funktions- hinderperspektiv för att kunna föra en konstruktiv dialog med olika personer som finns i deltagarens nätverk på hemorten. Ett optimalt arbetssätt är att dessa finns med vid ansökan till skolan och därefter för gemensam uppföljning och plan- ering. Modellen verkar enligt företrädarna inte ovanlig. Hinder för ett gemensamt planeringsarbete kan vara återkom- mande byten av handläggare på tjänster hos exempelvis kommunen eller . En företrädare beskriver ett gott samarbete med representanter avseende deltagare med psykiska funktionshinder, men hon ser tydligt att förändringar i organisationen avspeglar sig på ett negativt sätt i förhållande till samverkan med folkhögskolan. För att denna skall bli meningsfull är det angeläget att det i deltagarens nätverk finns en viss kontinu- itet när det gäller vilka personer som deltar i uppföljningar och i planeringsträffar med folkhögskolan. Trots särskilda program för så kallade arbetshandikappade lyckas inte alla hitta sin plats på arbetsmarknaden. Detta gäller i än högre grad för människor med svåra funktionshinder än för andra. Av dem som studerar på vissa av folkhögskolans kurser riktade till deltagare med funktionshinder finns, enligt företrädarna på de skolor vi mött, en stor grupp som uppbär sjukbidrag eller förtids- pension. Även om deltagarens dröm är att få ett jobb efter folk- högskolan, kommer inte vanligt lönearbete att vara en rimlig möj- lighet för många. Alla som tillhör personkrets 1 eller 2 enligt Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade har rätt till daglig sysselsättning, men den rätten omfattar inte de som tillhör person- krets 3. För att ha laglig rätt till daglig verksamhet krävs att en person har en utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd eller har betydande och bestående begåvningsmässiga funktions- hinder som härrör från en hjärnskada i vuxen ålder vilken har orsakats av yttre våld eller kroppslig sjukdom. Personer i person- krets 3 utgörs av dem som har andra varaktiga fysiska eller psykiska funktionshinder som inte beror på normalt åldrande och förorsakar ett omfattande behov av stöd eller service. För den som tillhör personkrets 3 och inte lyckas få ett arbete men även för personer som har rätt till daglig verksamhet, men inte kan finna sig tillrätta i den verksamhet som erbjuds, kan det vara svårt att hitta en meningsfull annan daglig sysselsättning. Folkhögskolan har där en viktig roll som bland annat innebär att stimulera dessa deltagare till att aktivt delta i samhället. Exempel på sådant arbete är de särskilda insatser som görs för att inspirera deltagarna till olika fritidsaktiviteter och föreningsengagemang efter skolans slut.