sou · GRB399d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Tystnadsplikten inom enskild hälso- och sjukvård regleras i 2 kap. 8–10 §§ lagen (1998:531) om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Tystnadsplikt enligt dessa bestämmelser bryter meddelarfriheten. Motsvarande bestämmelser i äldre lagstiftning undantogs från meddelarfrihet när sekretesslagen infördes. arbetena till sekretesslagen konstaterade departementschefen att det fanns starka skäl att låta även den tystnadsplikt som inte gällde offentliga funktionärer bryta meddelarfriheten. Bl.a. pekades på att det skulle verka konstigt om en privatläkare skulle kunna lämna uppgifter till massmedierna som han eller hon inte skulle få lämna som vittne inför domstol (jfr 36 kap. 5 § ). Socialtjänstlagen utarbetades som sekretesslagen. Från början innehöll den inte några regler om tystnadsplikt i enskild verk- samhet. I samband med att föregångaren till den nuvarande lagen om vård av missbrukare i vissa fall (LVM) infördes, kompletterades socialtjänstlagen med en regel om tystnadsplikt för anställda vid enskilda hem för vård eller boende.49 Tystnadsplikten utsträcktes senare till att omfatta all enskild verksamhet enligt socialtjänstlagen. Frågan om meddelarfrihet diskuterades inte i det sammanhanget.50 trädde lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) i kraft. Den innehåller en bestäm- melse om tystnadsplikt i enskild verksamhet enligt lagen. Frågan om meddelarfrihet diskuterades inte i propositionen.51 För att få samma tystnadsplikt i familjerådgivning oavsett om den bedrevs helt i regi, av enskild familjerådgivare som har avtal med en kommun eller av annan enskild familjerådgivare, infördes en bestämmelse i socialtjänstlagen med i princip samma innebörd som 7 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen.52 Det ansågs nödvändigt att begränsa meddelarfriheten för denna tystnadsplikt på samma sätt som gällde för familjerådgivning där det allmänna är huvudman.53 Spontant dyker frågan upp varför det, när det gäller meddelar- frihet, gjorts skillnad mellan å ena sidan hälso- och sjukvård samt familjerådgivning i enskild regi och å andra sidan olika typer av verksamhet inom som bedrivs i enskild regi. Eftersom frågan inte diskuterats i några förarbeten skulle det kunna bero på ett förbiseende. Men det finns en avgörande skillnad mellan de tystnadsplikter som undantagits från meddelarfrihet och de andra. De undantagna tystnadsplikterna berör personer som omfattas av frågeförbudet i 36 kap. 5 § , dvs. advokater, läkare, tandläkare, barnmorskor, sjuksköterskor, psykologer, psykotera- peuter och familjerådgivare enligt socialtjänstlagen. 1981/82:8 s. 132 1992/93:159 s. 102 och 190 f. 1995/96:117 s. 9 ställning tystnadsplikten i enskild verksamhet enligt socialtjänts- lagen och LSS skall ha går således längre än att enbart vara en fråga om meddelarfrihet eller inte. I det här sammanhanget kan också framhållas att det är osäkert vilken innebörd meddelarfriheten har för anställda i enskild verksam- het.54 Meddelarfriheten skyddar den privatanställde meddelarens anonymitet och skyddar meddelaren från efterforskning av myndig- heter, t.ex. åklagarmyndigheten. Men den privatanställde meddelaren är inte skyddad mot efterforskning och åtgärder från sin arbetsgivare. Det bör vara en väl så avhållande omständighet som ett eventuellt straffansvar. Slutligen kan konstateras att meddelarfriheten på området inte såvitt känt inneburit några problem. Med tanke på den restriktivitet som alltid skall iakttas vid inskränkningar av meddelarfriheten anser vi att det inte kommit fram tillräckligt starka skäl för en inskränk- ning i detta fall. Beredningen på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området har bl.a. i uppdrag att överväga frågor som rör meddelar- friheten.55 Beredningen kan därmed övervaka utvecklingen beträffande denna aspekt av meddelarfriheten. Sammanfattningsvis föreslår vi således inte någon förändring när det gäller meddelarfriheten i för- hållande till tystnadsplikten i enskild socialtjänst eller verksamhet enligt LSS. Med tanke på den ökande betydelsen av enskild verk- samhet inom och enligt LSS kan det dock finnas skäl att göra en mera övergripande översyn av regleringen kring känsliga uppgifter i sådan verksamhet. En sådan översyn kan bl.a. innefatta frågeförbudet enligt och innebörden av meddelarfriheten i enskild verksamhet. 17.3Meddelarfrihet i kommunala bolag Tryckfrihetsförordningens regler om rätt att ta del av allmänna handlingar gäller också handlingar hos aktiebolag, handelsbolag, ekonomiska föreningar och stiftelser där kommuner eller landsting har ett rättsligt bestämmande inflytande.56 Sådana bolag, föreningar och stiftelser skall jämställas med myndigheter vid tillämpning av sekretesslagen. För att förenkla texten använder vi nedan begreppet 54Se t.ex. Ds 2001:9 Yttrandefrihet för privatanställda 561 kap. 9 § sekretesslagen kommunala bolag när vi syftar på sådana bolag, föreningar och stiftelser. När reglerna om allmänna handlingar gjordes tillämpliga på kommunala bolag, var syftet bl.a. att behålla meddelarfriheten så att en överflyttning av verksamhet från en myndighet till ett privaträttsligt objekt inte skulle leda till en försvagning av den offentliga insynen i verksamheten.57 Frågan är om den nuvarande regleringen verkligen uppnår detta syfte. Först kan konstateras att bestämmelsen i sekretesslagen om kommunala bolag fått en utform- ning som i första hand syftar på 2 kap. tryckfrihetsförordningen. Meddelarfriheten regleras dock i 1 kap. 1 § tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen medan inskränkningarna i meddelarfriheten regleras i 7 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen och 5 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen. Trots detta är 16 kap. 1 § sekretesslagen, som reglerar vilka tystnadsplikter som bryter med- delarfriheten, tillämplig i kommunala bolag, eftersom dessa skall jämställas med myndigheter vid tillämpningen av sekretesslagen. En anställd i ett kommunalt bolag kan inte dömas för brott mot tystnadsplikten och därmed förknippad skadeståndsskyldighet om uppgifter lämnas till massmedia och omfattas av meddelarfriheten.58 Det är dock mera oklart vad som gäller andra påföljder på grund av de lämnade uppgifterna. Hur bör t.ex. frågan om förhållandet mellan meddelarfriheten och skadeståndsansvar enligt t.ex. aktiebolags- lagen eller lagen om ekonomiska föreningar bedömas? Vidare är det oklart om den anställde i ett kommunalt bolag kan drabbas av arbets- rättsliga påföljder på grund av att uppgifter lämnas till massmedia. Slutligen skyddar efterforskningsförbudet troligen inte anställda i kommunala bolag från att arbetsgivaren försöker ta reda på vem som lämnat uppgifter till massmedia. Förbudet att efterforska meddelare riktar sig till myndigheter eller annat allmänt organ. Det omfattar sannolikt inte de kommunala bolagen. Sammanfattningsvis kan konstateras att innebörden av meddelar- friheten i kommunala bolag är oklar. I vårt uppdrag ingår att överväga om det är lämpligt med en enhetlig syn på offentlighetsprincipens tillämplighet i kommunala respektive statliga bolag. I det samman- hanget framstår det som nödvändigt att bedöma konsekvenserna för meddelarfriheten. Vi återkommer därför till frågan om med- delarfriheten i kommunala bolag när vi behandlar frågan om allmänna handlingar i statliga bolag. 1993/94:48 s. 35 Bedömning: Vårt förslag till ny sekretesslag innebär i princip inte några nya skyldigheter för myndigheterna. Förslaget förenklar reglerna på ett sätt som underlättar myndigheternas arbete med offentlighet och sekretess. Förslaget innebär således inte någon kostnadsökning. I ett övergångsskede kommer det dock att krävas utbildning av myndigheternas personal. Kostnaderna för detta bör rymmas inom myndigheternas verksamhetsanslag. 18.1Konsekvenser av förslaget till ny sekretesslag I detta delbetänkande lämnar vi förslag till en ny sekretesslag. För- slaget innebär i princip inte några materiella förändringar när det gäller reglerna om offentlighet och sekretess. I stället har vi försökt göra de nuvarande reglerna tydligare och mindre svåra att tillämpa, bl.a. genom att dela upp långa kapitel i flera kapitel och långa para- grafer i flera paragrafer samt föra in innehållsförteckningar, under- rubriker och hänvisningar. En annan metod vi valt för att göra regelverket tydligare är att beskriva vissa grundläggande begrepp i lagtexten så att systematiken vid bedömningen av sekretessfrågor skall framgå direkt av lagtexten. Vissa förslag till ändringar av de materiella bestämmelserna har också till syfte att förtydliga gällande rätt. Det gäller bl.a. hur det raka skaderekvisitet uttrycks (avsnitt 4.3.3), förändringen av bestäm- melsen i 14 kap. 5 § sekretesslagen om partsinsyn (avsnitt 8.4), ändringarna i bestämmelsen om sekretessmarkering (avsnitt 9.4), ändringarna i reglerna om sekretess i förhållande till underårig och hans eller hennes vårdnadshavare (avsnitt 19.1 kommentaren till 9 kap. 4 §) och tillägget till 2 § personuppgiftslagen (avsnitt 11.3.2). Förslagen innebär dock vissa materiella ändringar. En viktig sådan som rör en stor del av den offentliga verksamheten är frågan om sekretessgränser mellan myndigheter i kommuner och landsting (12 kap.). Där föreslår vi att sekretessgränsen skall gå mellan verk- samheter av olika slag i stället för mellan myndigheter eller själv- ständiga verksamhetsgrenar. Även här är dock avsikten att förenkla för användarna genom att sekretessgränserna blir oberoende av vilken nämndorganisation kommunen eller valt. För vissa verksamheter innebär vårt förslag också att sekretessgränserna tydligt framgår redan i lagen. Vissa av våra förslag innebär ökade möjligheter för personal inom hälso- och sjukvård samt socialtjänst att i vissa fall lämna uppgifter som omfattas av sekretess till andra myndigheter (13–15 kap.). Det gäller bl.a. om det behövs för nödvändig vård, om det gäller misstanke om försök till grova brott och om det behövs för att förhindra eller förebygga brott av eller mot underåriga. Vissa av dessa förslag förs fram för att undanröja osäkerhet om vilket uppgiftslämnande som är tillåtet . Det gäller t.ex. möjligheter att lämna vissa uppgifter om underåriga till polisen. Några av förslagen innebär nya regler som skall tillämpas i all offentlig verksamhet. Det rör sig om sekretessregler till skydd för mycket känsliga personuppgifter (avsnitt 6.4.3), uppgifter om hem- adress och telefonnummer i vissa fall (avsnitt 7.5.1) samt uppgifter om kopplingen mellan en enskilds verkliga och fingerade personupp- gifter (avsnitt 7.5.2). Men bland dessa generellt tillämpliga bestäm- melser finns också en möjlighet för de flesta myndigheter att lämna ut en uppgift till enskilda om allmänintresset av insyn uppenbart överväger intresset som sekretessen skall skydda (avsnitt 5.2.2). När det gäller de generella sekretessbestämmelserna är dessa avsedda att tillämpas i väldigt speciella situationer. Det är således inte fråga om någon stor utvidgning av det sekretessbelagda området som skulle öka myndigheternas arbete med att pröva sekretessfrågor. I stället är det snarare så att det rör uppgifter som myndigheterna spontant anser borde kunna sekretessbeläggas, men där det inte alltid är möjligt. Förslaget om att myndigheten skall kunna lämna ut uppgifter till enskilda om allmänintresset av insyn uppenbart överväger intresset som sekretessen skall skydda innebär ett nytt moment i myndighetens prövning av frågor om utlämnande. Det kan enligt vår bedömning dock endast få marginell effekt för arbetet med dessa frågor. Så länge handlingar och uppgifter lämnas ut är det den handläggande tjänstemannen som tar ställning till dessa frågor. Prövningen skall göras av myndigheten först om den handläggande tjänstemannen vägrar lämna ut handlingen eller uppgiften. Det är i det samman- hanget myndigheten måste beakta den nya regeln. Av vårt förslag framgår dock att regeln kan komma att tillämpas endast i undantags- fall. Det bör således i de allra flesta fall vara lätt att avgöra att regeln inte är tillämplig. Sammanfattningsvis innebär våra förslag således i princip inte några nya arbetsuppgifter för myndigheterna. Tvärtom gör vi be- dömningen att den nya sekretesslagen, när den har fått genomslag, innebär en förenkling som, även om det är svårt att mäta, gör frågor om offentlighet och sekretess mindre arbetskrävande för myndig- heterna. Eftersom förslagen enligt vår bedömning inte innebär någon ökad arbetsbörda, medför de inte några kostnadsökningar. En annan sak är att införandet av den nya lagen i ett övergångsskede kan kräva engångsinsatser för utbildning och information. Vi återkommer till detta i nästa avsnitt. Rätten att ta del av allmänna handlingar och de praktiska åtgärderna för att genomföra denna rätt är en del av den svenska förvaltningen. Detsamma gäller utbytet av uppgifter mellan myndigheter. Det finns inte någon speciell budgetpost som tar sikte enbart på frågor om offentlighet och sekretess. I stället ingår det i verksamhetsanslagen. Myndigheterna har ansvar för att de anställda har den kunskap som krävs för att utföra sina uppgifter inklusive kunskap om den lagstiftning som styr förvaltningens verksamhet. En del av detta ansvar är kontinuerlig utbildning om offentlighet och sekretess. En annan aspekt av detta är att inom och mellan myndigheterna ha en levande diskussion om tillämpningsfrågor när det gäller offentlig- het och sekretess. Den utbildning som krävs för att genomföra det nya regelverk som vi föreslår ryms med detta resonemang inom de vanliga verksamhetsanslagen. En ny sekretesslag kan dock utgöra ett avstamp för att ytterli- gare stärka offentlighetsprincipen och öppenheten i den offentliga förvaltningen. Mot denna bakgrund gör vi bedömningen att infö- randet av den nya lagen bör förenas med en engångsinsats när det gäller utbildning och information. Vi utgår från att det löpande pågår utbildning av myndigheternas handläggare i offentlighetsfrågor. Det har i olika sammanhang kommit fram att det finns brister i kompetensen hos myndigheterna när det gäller reglerna om offentlighet och hur de skall tillämpas. Kostna- derna för en utbildningssatsning skulle således i första hand avse åtgärder för att komma till rätta med sådana brister och endast i ringa utsträckning bero på vårt förslag till ny sekretesslag. 19.1 Förslaget till sekretesslag1 Avd. 1 Allmänna bestämmelser I avsnitt 3.6.2 och 3.6.3 har vi redogjort för våra överväganden när det gäller att göra sekretesslagen mera överskådlig med hjälp av indelning i avdelningar och kapitel samt innehållsförteckningar på olika nivåer i lagtexten. I den första avdelningen har vi samlat bestämmelser som utgör grunden för tillämpningen av de materiella sekretessbestämmelserna. Tanken är att avdelningen skall innehålla bestämmelser som ger kännedom om sekretesslagens struktur och systematik. De materiella sekretessbestämmelserna följer därefter i avdelning 2–4. I avdel- ning 5 finns bestämmelser om vilka tystnadsplikter som bryter med- delarfriheten. Bestämmelserna i den föreslagna första avdelningen finns i huvudsak i 1 kap. och 13–15 kap. i den nuvarande sekretess- lagen. Flera av bestämmelserna i förslaget är dock nya. Efter det inledande kapitlet, som beskriver hela lagens innehåll, finns ett kapitel om grundläggande begrepp och bestämmelser (2 kap.). Därefter följer bestämmelser som klargör lagens tillämp- ningsområde (3 kap.), vem sekretessen gäller mot (4 kap.), sekretess- gränserna mellan nämnder i samma kommun eller landsting samt mellan nämnderna (5 kap.) och bestämmelser om sekretess m.m. utanför sekretesslagen (6 kap.). Sekretess överförs endast i undantagsfall mellan myndigheter. De mer generella bestämmelserna om de fall där detta sker har placerats i första avdelningen (7 kap.). Därefter följer kapitel om undantag från sekretess (8 kap.) och bestämmelser om sekretess i förhållande 1 I bilaga 2 och 3 finns lagtextnycklar. Lagtextnyckeln i bilaga 2 utgår från bestämmelserna i den nuvarande sekretesslagen och hänvisar till bestämmelserna i den föreslagna sekretess- lagen. Lagtextnyckeln i bilaga 3 utgår från bestämmelserna i vårt förslag till sekretesslag och hänvisar till bestämmelserna i den nuvarande sekretesslagen. till den enskilde själv och dennes vårdnadshavare (9 kap.). Slutligen finns det i avdelningen bestämmelser om ansvar (10 kap.) och överklagande (11 kap.). I detta kapitel finns en bestämmelse som allmänt beskriver sekre- tesslagens innehåll. Den motsvarar 1 kap. 1 § första stycket sekre- tesslagen (1980:100). Kapitlet innehåller också bestämmelser som beskriver innehållet i lagens första avdelning samt i övriga avdelningar i lagen. Slutligen finns en paragraf som hänvisar till bestämmelserna i vårt förslag till Lag om hantering av allmänna handlingar2. Grundläggande begrepp och bestämmelser I detta kapitel finns förklaringar till vissa begrepp och grundläggan- de bestämmelser. De flesta paragraferna är nya. Avsikten med att i lagen definiera centrala begrepp och förklara sekretesslagens grunder är att förbättra förutsättningarna för en korrekt tillämpning av lagen. 2 § Sekretess innebär förbud att röja en uppgift. Förbudet gäller såväl att lämna ut en allmän handling, som att röja uppgifter munt- ligt eller på något annat sätt. Gäller förbud enligt denna lag mot att röja en uppgift utanför ett sekretessområde, får uppgiften inte heller i övrigt användas utanför det området. Vad som avses med sekretessområde framgår av 9 §. Första stycket motsvarar 1 kap. 1 § andra stycket i den nuvarande sekretesslagen. Härav framgår sekretessens innebörd. Andra stycket motsvarar 1 kap. 4 § första stycket. Enligt den nu- varande bestämmelsen får, om förbud enligt sekretesslagen gäller mot att röja uppgift, uppgiften inte heller i övrigt användas utanför den verksamhet i vilken sekretess gäller för uppgiften. Ordet verksamhet har i förslaget ersatts av ordet sekretessområde. är inte avsedd. Dessutom klargörs genom förslaget att förbudet att röja uppgift skall avse röjanden utanför sekretessområdet. Detta förtydligande beror på att vi i 10 § föreslår förbud även mot att i vissa fall röja uppgifter inom ett sekretessområde. I andra stycket finns också en hänvisning till definitionen av ordet sekretessområde i 9 §. 3 § Med sekretessreglerad uppgift avses i denna lag en uppgift för vilken det finns en bestämmelse om sekretess. 4 § Med sekretessbelagd uppgift avses i denna lag en sekretess- reglerad uppgift för vilken sekretess gäller i ett enskilt fall. 5 § Med sekretessbrytande bestämmelse avses i denna lag en be- stämmelse som innebär att en uppgift som annars skulle ha varit sekretessbelagd får lämnas ut under vissa förutsättningar. Paragraferna är nya. I den nuvarande sekretesslagen används begrep- pen sekretess och sekretessbelagd utan någon synbar urskiljning. För att den tankemodell för sekretessprövningen som beskrivits i avsnitt 3.6.1, och som även den nuvarande sekretesslagen bygger på, tydligt skall framgå, krävs att samtliga termer i lagen används konsekvent. I princip sker sekretessprövningen i tre nivåer. När en uppgift begärs utlämnad kontrolleras om den överhuvudtaget omfattas av någon sekretessbestämmelse som myndigheten har att tillämpa. Om så är fallet kan det sägas att uppgiften är sekretessreglerad (3 §). Denna term har visat sig vara behövlig för att klargöra bestämmel- serna om överföring av sekretess, se avsnitt 3.7.1 och författnings- kommentaren till 6–8 §§. Därefter skall myndigheten pröva om sekretess gäller för uppgiften enligt sekretessbestämmelsen. skall dessa vara uppfyllda för att sekretess skall gälla. Innebörden av ordet sekretess framgår av 2 § första stycket. Trots att det konstaterats att sekretess gäller för en uppgift kan det bli aktuellt att lämna ut uppgiften enligt en sekretessbrytande bestämmelse (5 §). Sker utlämnandet på myndighetens eget initiativ kan den sekretessbrytande bestämmelsen innebära att uppgiften får lämnas ut. Sker utlämnandet på begäran från enskild eller från annan myndighet kan bestämmelsen, mot bakgrund av bestämmelserna i nuvarande 15 kap. 4 och 5 §§ sekretesslagen, innebära att uppgiften skall lämnas ut. Med sekretessbrytande bestämmelse avses här såväl en bestämmelse som anger att sekretessen inte hindrar att upp- giften lämnas ut. som en bestämmelse som möjliggör att uppgiften lämnas ut med förbehåll om hur uppgiften får användas. Om det efter en prövning visar sig att sekretess gäller för upp- giften, och att någon sekretessbrytande bestämmelse inte finns att tillämpa eller att uppgiften inte kan lämnas ut med stöd av en sådan bestämmelse, är uppgiften sekretessbelagd (4 §). Ställning har då tagits i det enskilda fallet till att uppgiften inte kan lämnas ut. Det är i den betydelsen ordet sekretessbelagd används i förslaget. 6 § Med primär sekretessbestämmelse avses i denna lag en bestäm- melse om sekretess som en myndighet skall tillämpa på grund av att bestämmelsen antingen riktar sig direkt till myndigheten eller om- fattar en viss verksamhet, ett visst slags ärende eller vissa uppgifter som finns hos myndigheten. 7 § Med överföringsbestämmelse avses i denna lag en bestäm- melse som anger att om en myndighet lämnar en uppgift som är sekretessreglerad där till en annan myndighet skall sekretessbestäm- melsen tillämpas också hos den myndigheten. 8 § Med sekundär sekretessbestämmelse avses i denna lag en be- stämmelse om sekretess som en myndighet skall tillämpa på grund av en överföringsbestämmelse. Paragraferna är nya och har tillkommit för att tydliggöra principerna för sekretessens räckvidd och spridning. I 7 § anges vad som avses med en överföringsbestämmelse. Inne- börden av uttrycket överföring av sekretess har diskuterats i avsnitt 3.7.1. I de nuvarande överföringsbestämmelserna anges ofta att om sekretess gäller för en uppgift som överlämnas till en annan myndig- het, gäller sekretessen också där. Det är emellertid inte själva förbudet att röja uppgiften som överförs när uppgiften lämnas till en annan myndighet. Det är möjligheten att enligt samma reglering som den utlämnande myndigheten förbjuda ett röjande. För att förtydliga detta har överföringsbestämmelserna i lagen omformulerats. Överföringsbestämmelserna har dessutom visat sig kunna för- anleda missförstånd om sekretessens räckvidd. De har därför om- formulerats och anger att om en myndighet får en sekretessreglerad uppgift från en annan myndighet, gäller sekretessen också hos den mottagande myndigheten. Genom den ändrade ordalydelsen klargörs att överföringen sker från den utlämnande till den mottagande myndigheten, men inte vidare från den mottagande myndigheten till en tredje myndighet, om inte detta anges särskilt. Att en uppgift är sekretessreglerad hos en myndighet kan dock bero såväl på en primär som en sekundär sekretessbestämmelse. I 6 och 8 §§ anges vad som avses med primär respektive sekundär sekretessbestämmelse. Begreppen primär och sekundär sekretess är inte nya utan används i förarbetena till den nuvarande sekretess- lagen som hjälpmedel vid beskrivningen av regleringen.3 Betydelsen av begreppen i vårt förslag överensstämmer med betydelsen av termerna i nämnda förarbeten. 1979/80:2 Del A s. 74 9 § Med sekretessområde avses i denna lag det område inom vilket en sekretessreglerad uppgift får röjas eller användas i verksamheten, om inte annat följer av 10 §, och från vilket den inte får lämnas ut om den är sekretessbelagd. Med sekretessgräns avses i denna lag avgränsningen av ett sekretessområde. Paragrafen är ny. Genom de i bestämmelsen definierade begreppen kan bestämmelser som anger mot vem sekretessen gäller i viss ut- sträckning förenklas. Ordet sekretessområde definieras i första stycket. Ett sekretess- område kan vara en myndighet eller en självständig verksamhetsgren inom en myndighet (jfr 4 kap.).