sou · GRB372d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Även sik, ab- borre, gädda och gös fiskas i främst med nät och ryssjor. Fiskefångsterna från och går både till kon- sumtion och till foderändamål. Man använder sig av garn och snur- revad vid fiske efter plattfisk och torsk. Bottentrålning används vid fiske efter rundfisk, plattfisk, räka och kräfta, liksom efter vitling- lyra och tobis. Kräfta fångas även med burar. Pelagiska trålar och ringnot fiskar sill, makrill, taggmakrill och skarpsill. Den mesta fångsten i industrifisket består av tobis, skarpsill och sill med små fångster av vitlinglyra och blåvitling. I ett kustnära fiske fångas ål med ryssjor, och hummer och krabba med tinor. Fritidsfisket i havet bedrivs främst med handredskap men också med nät och burar. Främst fiskas lax, öring, plattfisk, torsk, sill, makrill, gädda och abborre samt hummer och krabba. I många kustvatten har fritidsfisket en minst lika stor betydelse för fiskbe- ståndens utveckling som det kommersiella fisket. Detta gäller t.ex. för fiske av hummer, havsöring, gös och gädda. 9.1.3Status för nyttjade arter och bestånd Tillståndet är alarmerande för många fiskbestånd. har mängden lekmogen fisk legat utom säkra biologiska grän- ser för många bestånd. Exempel på detta är torskbeståndet i Katte- gatt (figur 9.2). Beståndens möjlighet att återhämta sig, dvs. återfå sin karaktäristiska struktur, funktion och produktivitet begränsas och känsligheten för andra miljöstörningar, som t.ex. syrebrist, ökar. På kan detta innebära att fiskbestånden inte längre återfinns i hela sitt naturliga utbredningsområde och att den genetiska variationen minskar. För fiskenäringen resulterar detta i försämrade fångster. För att nå största möjliga avkastning i fisket skall fiskbestånden generellt ligga en bra bit över de biolo- giskt säkra gränserna. Statusen för de för svenska fiskare viktigaste bestånden presenteras i tabell 9.2. Beståndssituationen för de för svenska fiskare viktigaste arterna och bestånden. Data från ICES 2002. sill (höstlekande) Beståndssituationen för torsk i . Varje cirkel representerar . Fiskeridödligheten (F/Fpa) bör hålla sig under 1.0 och lekbiomassan (SSB/Bp) över 1.0. alla cirklar bör ligga inom det gröna fältet för att bestån- den skall ligga inom säkra biologiska gränser och fiskas på ett ut- hålligt sätt. Om cirklarna finns i det röda fältet, är beståndet allvar- ligt nedfiskat och fiskeintensiteten alltför hög. Fisket skall alltså förvaltas så, att man aldrig befinner sig i det röda fältet. Grafik: , Havsfiskelaborato- rium. 9.1.4Miljöförändringar som påverkar fisk och fiske Laxfiskar, ål och nejonögon växlar mellan sötvattensliv och liv i havet. Vandringshinder i strömmande vatten får därigenom indi- rekt effekt på de fiskresurserna. Vattenkraftsutbyggnaden har stor miljöpåverkan på dessa arter och en utbyggnad av mindre kraftverk pågår fortfarande. Vandringsvägar för fisk försvinner i många fall också genom brist på underhåll. Även en utbyggd infra- struktur i form av vägar har medfört omfattande reproduktions- skador på vandringsfisk. Denna typ av ingrepp berör fisk från och till stora och små vattendrag39. Genom att odla och sätta ut lax och öring i de större vattendra- gen och älvarna, har man kompenserat skador orsakade av vatten- kraftsutbyggnaden. Detta har medfört att av laxen som simmar i är odlad. Utsättning av stora mängder odlad fisk kan dock leda till förändringar för de lokalt anpassade stam- marna av vild fisk. Introduktion av en art eller stam utanför dess naturliga utbredningsområde kan medföra att lokala arter/stammar trängs undan. I kustvattnen försvinner kontinuerligt lek- och uppväxtområden där hamnar och anläggs. Muddringsarbeten och erosion på grund av fartygstrafik påverkar vattenomsättning och bottenför- hållanden, vilket förändrar förutsättningarna för olika fiskarter. Utbyggnaden av havsbaserade vindkraftverk kan leda till konflikt med fisket, eftersom områden som är gynnsamma för vindkrafts- anläggningar också kan vara viktiga lek- och uppväxtmiljöer för fisk och därför viktiga fiskeområden. Övergödning, gifter m.m. Utsläpp av växtnäringsämnen har medfört att vattenmassor och bottnar med syrebrist ökat i både och . För- utom att detta påverkar omsättningen av dessa näringsämnen (se även kapitel 11), begränsar syrebristen utbredningen av högre liv. Detta har, i kombination med ett mindre frekvent saltvattensin- flöde från , bl.a. medfört att det i Öster- sjön numera endast finns ett fungerande lekområde för torsken. Många grundområden som utgör viktiga lek- och uppväxtområden för fisk har förstörts eftersom de är igenväxta av fintrådiga alger . På kan dessa alger täcka närmare 30–av vissa fiskarters uppväxtområden5. Gifter som bl.a. PCB, DDT, kvicksilver och dioxiner förekom- mer i miljön och anrikas i näringskedjan, vilket har medfört kostre- kommendationer för konsumtion av en del fiskarter från vissa om- råden. kommer dessutom ca 300 nya ämnen ut i miljön utan att man vet hur de påverkar ekosystemen (se även kapitel 10). Fiskar i har drabbats av sjukdomar eller förändringar som saknar förklaring. Bland dessa kan nämnas M74, en sjuk- dom som drabbar Östersjölaxens, och i viss utsträckning havsör- ingens, reproduktion. Även abborre och gädda har drabbats av rekryteringsskador i vissa skärgårdsområden i , men orsaken till detta är oklar. Karakteristiskt för fiskbestånd är stora växlingar i storlek över tidsperioder från till flera decennier. Växlingen mellan dominans av sill och lodda i och sardiner och anjoveta utanför är exempel på långa, periodiska effekter som tycks ha samband med klimatsvängningar. Dessa svängningar är i sin tur kopplade till oceanografiska faktorer. De bristande kunska- perna om orsakssambanden mellan hydrografiska faktorer och överlevnaden för fisklarver och juveniler gör att mycket av dessa samband bara är statistiska korrelationer. Att klimatet har stor betydelse för fiskbestånden förefaller dock välbelagt. Det är i många fall svårt att avgöra i om det är fisket eller klima- tet som är orsak till en observerad nedgång i ett eller flera bestånd, eftersom förändringarna av båda faktorerna sker på fleråriga tids- skalor. Ur förvaltningssynpunkt är det emellertid mindre intressant att veta den bakomliggande mekanismen. Oberoende av orsaken, är reglering av fisket vårt enda verktyg för att på kort sikt motverka beståndsförändringens kort- och långsiktiga konsekvenser för näringen och ekosystemen. I den utsträckning klimatvariationen orsakas av människan, finns också långsiktiga åtgärder att sätta in som t.ex. minskning av koldioxidutsläppen. 9.1.5Beståndsuppskattning och vetenskaplig rådgivning Till grund för bestämmelser om fångstuttag och tekniska åtgärder i fisket, ligger vetenskaplig rådgivning. Rådgivningen grundas på återkommande uppskattningar av storlek och exploate- ringsnivå av de viktigare bestånden av fisk och skaldjur. Eftersom många fiskars utbredning sträcker sig över flera nationers fiskezo- ner krävs ett väl fungerande internationellt forskarsamarbete. Detta samarbete sker inom ramen för (), ett mellanstatligt samarbetsorgan för den forsk- ningen, med deltagande från samtliga kuststater runt , och övriga delar av nordöstra . genom sin rådgivande kommitté för fiskevård (ACFM) för redo- visning av utvecklingen av exploaterade bestånd och ger råd om förväntade effekter av olika fiskevårdande åtgärder. Råden bygger på försiktighetsprincipen6. Flera faktorer påverkar beståndens utveckling. Rekryteringen (mängden unga fiskar som tillkommer ) påverkas av mäng- den könsmogen fisk (storleken på lekbiomassan) och på miljömäs- siga förutsättningar. Den faktor som på kort sikt kan påverkas är fiskeridödligheten dvs. den andel av beståndet som dör genom fis- ket. Man utgår ifrån att den mängd som kan fiskas utan risk för överfiskning, är summan av den årliga viktökningen (dvs. rekrytering och tillväxt) minus den mängd fisk som dör en naturlig död t.ex. genom predation. För att uppfylla internationella över- enskommelser om en långsiktigt hållbar förvaltning av bestånden får emellertid lekbiomassan inte understiga en viss kritisk nivå. En viktig del i fiskeribiologernas analyser är den fångststatistik som redovisas av fiskarena. För att ge en kvantitativ bild av beståndssituationen kombineras denna information med bl.a. data från vetenskapliga undersökningar. Tillförlitliga uppgifter på mängden fisk som kastas över bord (discard eller utkast, avser bl.a. den fisk som inte håller minimimåttet och som inte får landas utan måste slängas över bord), saknas för de flesta bestånd. Flera länder samlar regelbundet in uppgifter om utkasten och de kommer successivt att ingå i beståndsuppskattningarna7. Medlemskapet i EU innebär att unionens gemensamma fiskeripoli- tik (GFP) skall tillämpas. GFP innehåller principer för att upprätt- hålla en effektiv fiskeriförvaltning och specificerar regelverk för bland annat fångstuttag, minimimått på fisk, flottans storlek, tek- niska bevarandeåtgärder och kontroll av det fiske som bedrivs. GFP baseras på vetenskaplig rådgivning från The Scientific, Tech- nical and () och Inter- nationella havsforskningsrådet (ICES) och på försiktighetsprinci- pen (Rådets förordning (EG) 2371/2002). En medlemsstat får vidta icke-diskriminerande åtgärder, för egna eller andra fiskare, för att bevara och förvalta fiskresurserna och för att minimera fiskets effekter på de ekosystemen inom ifrån sina baslinjer. Förutsättningen är att gemenskapen inte har antagit åtgärder som avser bevarande och förvaltning specifikt för detta område. Kommer de åtgärder en medlemsstat planerar att påverka andra medlemsländers fartyg, kan åtgärderna antas först efter att kommissionen och annan berörd medlemsstat har konsulterats. Kustfisket har en särställning, eftersom det dels nyttjar arter som regleras av GFP, dels arter som står under nationell reglering. De geografiska avgränsningarna i gör nationella kom- pletterande föreskrifter nödvändiga. Dessa föreskrifter avser red- skapsbegränsningar, förbudsområden och fisketider. Dimensione- ringen av fiskeuttaget sker, såväl inom EU-vatten som på nationellt vatten, även genom bestämmelser om fiskedagar och antal fartyg som har tillträde till fisket. är den centrala statliga myndigheten för fiske och fiskevård i landet och fattar beslut om nationella föreskrifter. Fisket regleras förutom av dessa föreskrifter också av lagar beslutade av och förordningar beslutade av regeringen. Övergripande beslut inom ramen för den gemensamma fiskeri- politiken förbereds inom ministerrådets interna och externa fiske- ripolitiska arbetsgrupper. De regler för fisket som beslutas av ministerrådet är vanligtvis mycket detaljerade och lämnar endast en mindre del av genomförandet till kommissionen. En årlig förord- ning fiske antas (TAC- förordningen). De svenska ståndpunkterna förbereds i första hand av . Företrädare från och Jordbruksde- partementet deltar i förhandlingar inom såväl rådets arbetsgrupper som ministerrådet. Förhandlingar sker inom olika regionala fiske- riorganisationer där för (IBSFC), Nordostatlantiska (), () och Nordatlantiska laxorganisatio- nen () är de viktigaste för . Det övergripande ansvaret för den nationella fiskerikontrollen ligger hos . Kontrollen till sjöss och vid landning av fångsterna utförs av . Ekonomiskt stöd har utgått till fiskerinäringen inom EU med av allmänna medel (gemenskapens och natio- nella). Det utgör av värdet av den totala produktionen i gemenskapen8. För den svenska fiskerinäringen har totalt närmare i EU-medel avsatts för strukturåtgärder för åren 2000–2006. Nationell, offentlig medfinansiering med tillkommer . Strukturstöd lämnas till skrotning av fiskefartyg, men även till nybyggnation och modernisering av fiskefartyg. Syftet är att minska fiskeansträngningen, upprätthålla flottans konkurrenskraft, förbättra produktkvaliteten och skapa en god och säker arbets- miljö. Stöd kan även lämnas till vattenbrukssektorn och för att skydda och utveckla akvatiska resurser. Hamnanläggningar, bered- ning och saluförande samt avsättningsfrämjande åtgärder kan även få stöd. Dessutom kan stöd ges till kollektiva åtgärder för det små- skaliga kust- och insjöfisket, socioekonomiska och branschgemen- samma åtgärder, nyskapande åtgärder samt pilotprojekt. Beslut om stöd fattas av länsstyrelserna eller . För fritidsfisket är strömmande vatten, söt- och kustvatten av störst betydelse. Insatser för att förbättra fisket i dessa områden finansieras genom ett fiskevårdsanslag som varit 20 milj. kr/år och förvaltas av Fiskeriverket9. Kalkningsverksamheten och olika insatser som finansieras genom avgifter från vatten- kraftsföretagen är också viktiga delar av fiskevården som kommer fritidsfisket tillgodo. Det intensiva fisket har haft en allvarlig effekt på fiskbestånden och på de ekosystemen, vilket också framhålls i Miljömålspro- positionen (prop. 2000/01:130). Fisket har medfört en kraftigt ökande dödlighet inom många fiskbestånd. Därmed har också ålders- och storleksstrukturer förändrats dramatiskt, fortplant- ningen har reducerats och beståndens geografiska utbredningar inskränkts. Detta har i sin tur resulterat i förändrade födovävar10, 11, 12. Sådana förändringar är väl beskrivna från många experimentella studier i insjöar13 och det finns farhågor att de kan bli bestående14. När torskbeståndet fiskades ner i , ökade mängden skarpsill dramatiskt. Eftersom skarpsillen äter ägg och larver av torsk, finns en risk att det kan vara svårt att få tillbaka torskbestån- det till en acceptabel nivå. Fisket dödar inte bara de arter som är de direkta målarterna, utan ger också betydande bifångster av småfisk och icke önskade arter. Fiskar under gällande minimimått får inte saluföras eller landas och måste kastas överbord. Dessa överlever sällan. Bifångster av icke kommersiella arter kan påverka den biologiska mångfalden nega- tivt. Artdatabanken (SLU, ) har angett 14 fiskarter som utsatta för varierande grad av risk för försvinnande – allt ifrån slätrocka, som bedömts som starkt hotad, till knaggrocka, sillhaj, brugd och lax, som är klassade som sårbara, till ett antal arter om vilka kunskaperna är alltför bristfällig för att en klassificering ska vara möjlig. Problemen med bifångster av fisk är störst vid trålfiske, medan bifångster av sjöfågel, säl och småval är störst vid garn- fiske15, 16. Till de allvarliga bieffekterna av fiske skall vidare läggas de störningar som trålning kan orsaka på känsliga havsbottnarna och deras växt- och djurliv17. Andra negativa miljöeffekter av fiskerinäringen är utsläpp av avgaser från dieselförbränning, utsläpp av aktiva ämnen från giftiga båtbottenfärger och utsläpp av spillvatten och avfall från bered- ningsindustrin. Den största miljöpåverkan utgör dieselåtgången ombord. Den är olika vid olika typer av fisken, men störst vid ak- tivt fiske som trålning50. 9.2Vidtagna åtgärder - internationellt Målet med den gemensamma fiskeripolitiken i fråga om nyttjandet är att skydda och bevara de levande akvatiska resurserna och att verka för ett hållbart nyttjande av dem, samt att minimera fiskeverksamhetens påverkan på de ekosystemen. För att bidra till att detta mål uppnås har man, förutom det omfattande regelverket (GFP) som beskrivits tidigare, enats om att fisket skall anpassas till den försiktighetsprincip som togs i Riodeklarationen . Den innebär att om det föreligger hot om allvarlig eller oåterkallelig skada, får inte avsaknaden av vetenskaplig bevisning användas som ursäkt för att skjuta upp kostnadseffektiva åtgärder för att hindra miljöförstöring. FAO har utarbetat en uppförandekod för ett ansvarsfullt fiske (1995) och några av de viktigaste delarna i koden är de riktlinjer som avser tillämpningen av försiktighetsprincipen. har försiktighetsprincipen varit vägledande för ICES rådgivning. För- siktighetsprincipen innebär att biologiska referensnivåer skall upp- rättas, dels för lekbeståndets storlek, dels för fiskeridödligheten. Avsikten med referensnivåerna är att fisket skall kunna regleras, när lekbiomassa och/eller fiskeridödlighet hos ett bestånd närmar sig ett kritiskt värde. ICES rekommendationer om fångstuttag har dock vid många tillfällen överskridits vid de politiska besluten om fiskekvoter (TAC:er). Fisket begränsas genom att högsta tillåtna uttag (TAC) fastställs. För att skydda ungfisk fastställs också minsta tillåtna storlek på maskorna i redskapen. I de flesta fall fastställer man också ett art- och områdesspecifikt minimimått på fisken. Inom EU har dessa minimimått satts så lågt att den mängd oönskad fisk som finns kvar i redskapet blir liten. Synsättet att fisken inte bör fångas innan den haft möjlighet att fortplanta sig, har inte tillämpats generellt. Som redan framhållits, är fångster av för små fiskar och icke mål- arter ett betydande problem. För att komma till rätta med det, för- söker man utveckla selektiva redskap som inte ger bifångster, något som går långsamt. Användning av befintlig, selektiv teknik har inte heller fått genomslag i fisket i önskad utsträckning. För att vända den negativa utvecklingen för den vilda laxen i Öster- sjön antog för (IBSFC) en långsiktig aktionsplan för bevarandet av vildlaxen (Sal- mon Action Plan). Med hjälp av denna plan har man lyckats öka mängden vildlax i från till av det totala laxbe- ståndet. För åtskilliga av de bestånd som EU och förvaltar gemen- samt har förvaltningsplaner överenskommits (t.ex. sill, torsk, kolja och rödspätta i ). I dessa finns specificerade nivåer för mängden lekmogen fisk och på fiskeridödlighet och åtgärder som skall vidtas om de överskrids. Även för torsk och skarpsill i Öster- sjön har förvaltningsplaner arbetats fram av för . För östersjötorskens del har gällande plan inte medfört någon förbättring av beståndssituationen. Man har därför varit tvungen att upprätta en återuppbyggnadsplan för det mycket överexploaterade östra torskbeståndet. har man för varje land inom EU beslutat om fleråriga utvecklingsplaner med mål för att reducera fiskeflottans storlek. För att underlätta en minskning av flottkapaciteten medfinansierar EU (via Fonden för Fiskets Utveckling) bl.a. skrotning av fartyg. Trots detta har man inte lyckats att reducera flottan efter de mål man har satt upp. Fångstkapaciteten anges i tonnage och maskin- styrka, men det finns många andra faktorer som bestämmer den fiskeridödlighet flottan orsakar. Framsteg i teknik och utformning innebär att nya fartyg utvecklar en mycket större fiskeansträngning än gamla fartyg med motsvarande tonnage och maskinstyrka. Mel- lan åren 1994 och1999 satsades inom EU i bidrag till skrotning av fartyg och i bidrag till nybyggnation och till upprustning av den befintliga flottan. Det minskade tonnaget har med andra ord delvis motverkats av att fis- kets effektivitet ökat. Den kapacitet som förts ut med stöd har dock inte fått ersättas. En ny, gemensam fiskeripolitik gäller fr.o.m. . Målen för fiskeripolitiken har reviderats och en anpassning till EU:s policy mot hållbar utveckling har skett. EU har bl.a. beslutat att sträva efter att gradvis genomföra ett synsätt i fiskeriförvaltningen som grundar sig på ekosystemen. Man har också enats om en mer lång- siktig anpassning av fiskeriförvaltningen med fleråriga återhämt- ningsplaner för bestånd utanför biologiskt säkra gränser och fler- åriga förvaltningsplaner för övriga bestånd. Man har vidare enats om ett enklare system för en bättre anpassning av fiskeflottans storlek till resurstillgången. Härtill har särskilda regler inrättats för ekonomiskt stöd till skrotning av fartyg. Högre bidrag lämnas bl.a. till fartyg som drabbats allvarligt av en återhämtningsplan (rådets förordning (EG) nr 2370/2002). Inom ramen för den reformerade fiskeripolitiken har beslutats att stöd till nybyggnation skall upphöra vid utgången av . Vidare har stödet för modernisering av fiskefartyg begränsats så att stöd endast får utgå för åtgärder som förbättrar säkerhet, arbets- villkor, produktkvalitet, hygien eller till åtgärder för att förbättra fiskeredskapens selektivitet. Ett villkor är också att åtgärderna inte leder till ökad infiskningsförmåga. 9.3Vidtagna åtgärder - nationellt Målet för den svenska fiskeripolitiken är en ansvarsfull hushållning med fiskresurserna inom ramen för beslutade miljökva- litetsmål. Syftet är att skapa förutsättningar för ett fiske som ger god långsiktig avkastning, säkerställer den biologiska mångfalden, skapar förutsättningar för att utveckla konkurrenskraftiga företag och säkrar tillgången på fisk av god kvalitet. har i samråd med fiskets organisationer utvecklat sektorsmål för ekologisk hållbarhet under miljökvalitetsmålen Levande sjöar och vattendrag och Hav i balans samt levande kust- och skärgård, vilka fastställdes . Sektorsmålen talar om vad och fiskesektorn skall arbeta efter för att nå miljö- kvalitetsmålen inom en generation18. Delmålen under miljökvalitetsmålet Hav i balans samt levande kust och skärgård handlar för fiskets del om att anpassa uttaget av fisk så att fiskresurserna kan återhämta sig. Att bifångsterna mins- kar och att skyddet av hotade arter och skyddsvärda akvatiska mil- jöer utökas. Arbete pågår inom bl.a. med att utreda konsekvenserna av ett utkastförbud, föreslå bifångstminskande åtgärder i drivgarnsfisket, utreda betydelsen av bottentrålning och analysera effekterna av en ändrad trålgräns. Vidare pågår arbete med att belysa de ekologiska konsekvenserna av utsättningar av fisk samt att utreda möjligheterna att införa fiskeförbud i ett skyddat marint område fram . Det finns ett omfattande regelverk för fisket, dels den gemen- samma fiskeripolitiken (GFP) som måste tillämpas, men också nationella föreskrifter som utarbetas av (se bilaga 3). har bl.a. föreslagit en utflyttning av trålgrän- sen, en begränsning av fartygsstorlek vid kustnära fiske i och införande av särskilda selektionsgaller i kräfttrålfisket på väst- kusten. Förslagen syftar till att bl.a. skydda kustnära fiskbestånd och känsliga områden. Kontrollen av fisket bedrivs med fasta övervakningssystem som radar och satellitövervakning av fartyg och genom kontroll vid landning och kontroll till sjöss. Verksamheten bedrivs i nära samarbete mellan och inom ramen för ett riskanalysbaserat fiskerikontrollsystem som infördes . genomfördes kontroll av en procent av den totala kvantiteten landad fisk. Till sjöss genomfördes 340 inspek- tioner, vilket var en ökning från 126 inspektioner från föregående år. Målet för är mer än 500 inspektioner. kommer radar och satellitövervakningen att utökas till fartyg . Det riskanalysbaserade kontrollsystemet bedöms kunna utveckla den svenska fiskerikontrollen ytterligare. Den internationella samverkan bör också förbättras och utvecklas. Ett problem är att påföljder vid brott mot fiskerilagstiftningen utgörs av måttliga bötesstraff, som inte motsvarar den höga för- tjänsten en enskild otillåten landning kan inbringa. Enligt riksda- gens beslut kommer straffen för brott inom fisket att efter kunna bli betydligt strängare, vilket kan innebära högre böter, risk för tidsbegränsad indragning av fiskelicensen och far- tygstillstånd, samt fängelsestraff , beroende på om- fattning och betydelse av överträdelsen. Nationellt pågår en utveckling av selektiva redskap bl.a. för att undvika bifångst av säl i fasta redskap. söker man utveckla kräft- och räktrålfisket mot ökad selektivitet med speciella selektionsgaller, och förbättra selektiviteten vid torsk- och siklöje- fiske. Detta arbete bedrivs med deltagande av fiskare framförallt i regi. Att sätta ut fisk har traditionellt utgjort en betydande del i fiske- vårdsarbetet. Syftet har främst varit att gynna yrkes- och fritidsfis- ket. Omfattande utsättningar görs som kompensation för skador orsakade av vattenkraftsutbyggnaden. Detta gäller främst utsätt- ning av lax i . beräknades utsättningen av lax- smolt i hela uppgå till ca 6 miljoner smolt17. Utsättningar av ål förekommer också, dels genom en omflyttning av ål från till Ostkusten, dels genom import av glasål från i första hand .