sou · GRB338d2 · 2004-01-01 00:00:00 — De senare har dessutom en hög kostnadsnivå,4 vilket medför att de skulle få svårt att klara den externa konkurrensen från el, olja, värmepumpar och pelletspannor om deras nettobeskattning skulle öka. bör klara konkurrensen, då det finns betydande skalfördelar med fjärrvärme. Med den politiska målsättningen att inte försämra biobränslenas konkurrenskraft finner kommittén på angivna skäl att frivillig skattskyldighet inte skall vara möjlig. Kommitténs förslag: För skattskyldiga fjärrvärmeleverantörer inträder skattskyldigheten när värmen levereras till förbrukare som inte är skattskyldig. För den fjärrvärmeabonnent som mot försäkran fått värme levererad, men som använt värmen för ett icke avsett ändamål och därigenom blivit skattskyldig inträder skattskyldigheten i samband med att värmen förbrukas i dennes, eller någon annans, verksamhet. I likhet med vad som gäller vid beskattningen av annan lednings- bunden energiöverföring är det lämpligt att använda leverans- punkten som den punkt under värmeöverföringen som utlöser beskattning. Leveranspunkten är normalt också mätpunkt. Detta innebär att skattskyldighet inte inträder för värme som bortgår till följd av förluster vid transport eller omformning före mätpunkten. 4 , S och , S: Svensk fjärrvärme – ägare, priser och lönsamhet. Energisystemteknik, , 2001. Utformningen av en energiskatt på värme Någon särskild regel om att undanta sådan värme från skatteplikt behövs därför inte. Vad beträffar den som mot försäkran fått skattefri värme levererad och sedan använder den för icke avsett ändamål är det naturliga att skattskyldigheten inträder i samband med den faktiska förbrukningen. Detta bör gälla oavsett om förbrukningen äger rum hos den som lämnat försäkran eller hos någon annan. Så kan t.ex. vara fallet när en fastighetsägare (ett fastighetsbolag eller liknande) lämnat försäkran om att värmen skall förbrukas för yrkesmässig verksamhet, men sedan använder den för uppvärmning av hushåll. Kommitténs förslag: Energiskatten på värme skall bestämmas på grundval av mätning av värmen med avseende på energi. Energiskatten får dock bestämmas på annan grund än mätning av värmen om det finns särskilda skäl. Om detta inte går får värmeenergin i stället beräknas efter vad som är skäligt. Enligt tillgängliga uppgifter mäts nästan undantagslöst alla leveran- ser av fjärrvärme. Mätningen utgör därigenom den naturliga utgångspunkten för att bestämma energiskatten. I vissa fall kan det ändå vara nödvändigt att tillåta distributören att bestämma energi- skatten på annan grund. För sådan tillåtelse bör dock krävas att sär- skilda skäl föreligger. Så torde t.ex. kunna vara fallet om mätning i ett enskilt fall visar sig vara förenad med höga kostnader. Det får ankomma på beskattningsmyndigheten att avgöra från fall till fall om särskilda skäl kan anses föreligga. Till ledning härför kan allmänna råd utfärdas. Om det skulle visa sig att det vare sig går att mäta värmen eller bestämma den på annan grund skall värmen i stället beräknas efter vad som är skäligt. Det naturliga är då att tillämpa någon form av schablon, som lämpligen också kan införas i sådana råd som diskuteras ovan. Som allmän utgångspunkt bör dock gälla att schablonen sätts på en sådan hög nivå att den utgör ett incitament för att installera mätare. Ett förslag på schablon för flerbostadshus Utformningen av en energiskatt på värme kan t.ex. vara en förbrukning om 200 kWh per m2 och år, att jämföra med medelvärdet för riket som var 171 kWh per m2.5 11.6Hur skall nollskattesatsen komma näringslivet till del? uppgick det totala antalet fjärrvärmeabonnenter enligt statistik till 177 001 stycken. Genom den definition av skattepliktig värme som kommittén ovan föreslagit kan antas att nästan all den värme som dessa abonnenter får levererad är skattepliktig. En övervägande del av dessa abonnenter använder värmen endast för uppvärmning av hushåll och offentlig förvaltning, dvs. annan än yrkesmässig verksamhet. För dessas användning skall därmed energiskatt tas ut. Ett stort antal förbrukare skall dock komma i åtnjutande av nollskattesatsen, eftersom dessa använder värmen för uppvärmning av yrkesmässig verksamhet. Vissa av dessa förbrukare kan dessutom förväntas använda värmen för uppvärmning av såväl yrkesmässig som annan verksamhet. Den fråga som då uppkommer är hur näringsidkarna skall komma i åtnjutande av nollskattesatsen. Därvid kan inledningsvis anföras att det naturligtvis är bättre om rätt skatt kan tas ut direkt i samband med att skattskyldigheten inträder. På så sätt undviker man att staten först tar in pengarna från de skattskyldiga för att därefter återbetala en större del av dessa pengar till ett kollektiv som har rätt till en lägre skatt. Från principiella utgångspunkter borde därför näringsidkarna kunna få sin värme levererad med rätt skattesats direkt. Detta skulle dock medföra att de skattskyldiga skulle behöva ha kontroll över samtliga näringsidkare som kan komma i fråga för nollskattesatsen och också till vilken del som näringsidkarnas förbrukning verkligen kan hänföras till näringsverksamheten. Med ett så stort antal som kan komma i fråga för nollskattesatsen, är det orimligt att lägga en sådan administration på de skattskyldiga. Mot nu angiven bakgrund får det anses uteslutet att hela näringslivet skall få del av den lägre energiskatten direkt, på så sätt att de skattskyldiga skall redovisa nollskattesatsen till beskattningsmyndigheten och därmed också 5 SCB:s Statistiska meddelanden (EN 16 ) Energistatistik för flerbostadshus 2001, Tabell 10. Utformningen av en energiskatt på värme kunna debitera näringsidkarna denna skattesats för levererad värme. Dock bör en möjlighet införas att direkt i utgångsläget leverera värme till nollskattesats. Detta bör ske mot försäkran enligt samma modell som kommittén föreslår för elbeskattningen. hanteras återbetalningar av bland annat energiskatter enligt reglerna i skattebetalningslagen (1997:483). Det är lämpligt att även energiskatten på värme hanteras i enlighet härmed. Kommitténs förslag: Fastighetsägare skall ha rätt till åter- betalning för energiskatten på sådan värme som överförts till och förbrukats av fastighetsägaren själv eller av en hyresgäst i yrkesmässig verksamhet. För abonnenter som har lämnat en försäkran skall fjärrvärmeföretaget kunna tillämpa den lägre skattesatsen direkt. En fastighetsägare bör få begära återbetalning för all den värme som förbrukas i fastighetsägarens fastighet och som kan hänföras till näringsverksamhet. Detta gäller endast till den del som fastighetsägaren själv står för abonnemanget. Hyresgäster med eget abonnemang får själva begära återbetalning för sin förbrukning. För en fastighet, med lokaler som enbart hyrs av näringsidkare, kommer således all levererad värme att ligga till grund för rätten till återbetalning. I dessa fall blir det lätt att fastställa det belopp som skall återbetalas. Större problem uppstår då det i fastigheten finns både närings- lokaler och bostadslägenheter. Här måste en fördelning göras mellan den värme som förbrukats i näringsverksamhet och den värme som förbrukats för bostadsändamål. Utgångspunkten bör vara att få en så rättvisande fördelning som möjligt. Om fastighets- ägaren genom att ha undermätare installerade kan härleda förbrukningen på olika verksamheter bör detta ligga till grund för fördelningen. På värmesidan hör detta dock till ovanligheterna. Om undermätare saknas måste således någon form av schabloniserad fördelning göras. Situationen liknar mycket den som gäller för återbetalning vid leverans av värme till industriell tillverknings- Utformningen av en energiskatt på värme Värme kan levereras till fastigheter där såväl industriell, som annan, verksamhet bedrivs. För dessa fall har i sina rekommendationer m.m. om energiskatt på elektrisk kraft (RSV Sp 1999:1) uttalat hur fördelningen bör ske. I avsnitt 12 ges följande rekommendation: Om en värmeleverans sker till en fastighetsägare som fördelar värmen till hyresgäster som förbrukar värmen i återbetalningsberättigande verksamhet får värmen för- delas mellan dessa och övriga hyresgäster med lokalernas yta eller volym som grund. En liknande fördelningsmodell bör kunna användas även vad beträffar energiskatten på värme. Även i de fall då fastighetsägaren genom undermätare bättre kan fördela förbruk- ningen, kan fördelning efter t.ex. yta ligga till grund för sådan värmeförbrukning som är gemensam för fastigheten, exempelvis värme till entréer och trapphus. De principer som föreslås gälla för fastighetsägare bör också tillämpas i andra liknande situationer, t.ex. vid andrahandsuthyr- ningar av delar av lokaler där förstahandshyresgästen står för värmeabonnemanget. Genom förslagen kommer alltså förbrukningen hos hyresgäster som är näringsidkare att kunna ske till nollskattesatsen. Återbetal- ningen kommer emellertid att ske till den som har abonnemanget hos fjärrvärmeföretaget. Det får dock förutsättas att de föreslagna reglerna kommer att påverka hyressättningen och att återbetal- ningen på så sätt kommer även hyresgästerna till del. 11.7De skattskyldigas ansvar för skattefri förbrukning Utformningen av reglerna om skattefri förbrukning bör kunna utformas efter förebild från det system som kommittén föreslår gälla för beskattningen av el. Detta innebär att reglerna som utgångspunkt bör vara sådana att det är enkelt för den skatt- skyldige att hantera dessa förbrukare och också sådana att det klart framgår hur det skatterättsliga ansvaret fördelas. På elsidan har kommittén föreslagit att det nuvarande försäkranssystemet bibehålls. Motsvarande system bör då användas även vad beträffar beskattningen av värme. Lagtexten bör således utformas på ett sådant sätt att försäkran blir en förutsättning för tillämpning av nollskattesatsen. Utformningen av en energiskatt på värme Reglerna bör utformas enligt följande: Nollskattesatsen skall tillämpas under förutsättning att fjärrvärmeabonnenten lämnat en försäkran till den skatt- skyldige om att värmen skall användas för uppvärmning i en yrkesmässig verksamhet. När den skattskyldige erhållit försäkran kan inga skattekrav för eventuella felaktigheter hos förbrukaren riktas mot den skattskyldige. Fjärrvärmeabonnenten blir själv skattskyldig för all förbruk- ning som inte omfattas av den försäkran som lämnats till den skattskyldige. Kommitténs förslag: Avdrag för energiskatt på sådan värme som sålts för förbrukning för vissa ändamål förutsätter att fjärrvärmeabonnenten lämnat en försäkran till den skatt- skyldige. Som en förutsättning för försäkran skall gälla att förbrukarens värmeförbrukning avser uppvärmning av yrkes- mässig verksamhet. Den som lämnat en försäkran, men som använder värme för annat ändamål än som angetts i försäkran, blir skattskyldig för denna förbrukning. Förslaget innebär att det för den skattskyldige räcker med en för- säkran från fjärrvärmeabonnenten att värmen är avsedd för visst ändamål, alltså uppvärmning av yrkesmässig verksamhet. När värme skall överföras med nollskattesatsen skall den skattskyldige således kunna styrka sin rätt att ta upp värmen till denna skattesats med en försäkran från fjärrvärmeabonnenten. För de nu aktuella förbrukarna förekommer att en viss del av den levererade värmen används för sådan uppvärmning som inte skall vara skattebefriad, dvs. för uppvärmning av annan än yrkesmässig verksamhet. Vid sådant förhållande bör samma sak gälla för värme som enligt kommitténs förslag skall gälla för el, nämligen att försäkran kan lämnas för den del som omfattas av nollskattesatsen. Den skattskyldige får då i sin deklaration använda sig av dessa uppgifter, och dessa uppgifter ligger sedan till grund för hur mycket av leveranserna som kan redovisas med nuvarande noll- skattesats. Utformningen av en energiskatt på värme En fråga är om alla fjärrvärmeabonnenter skall ha möjlighet att lämna en försäkran till värmeleverantören. På elsidan har kom- mittén föreslagit att endast de med högspänningsabonnemang skall komma ifråga för försäkranssystemet. På samma sätt har beträffande värme en skatteadministrativ gräns övervägts för att underlätta för värmeleverantören. Diskus- sioner har därvid förts med branschorganisationer på energi- området. Enligt vad dessa uppger föreligger inte något önskemål om en sådan gräns, utan alla abonnenter föreslås kunna få lämna försäkran. Som argument anförs bland annat att det med en gräns kan uppstå administrativa problem i form av kunder som vissa år ligger under och andra år över gränsen. Kommittén väljer därför att inte föreslå någon sådan gräns. För att underlätta kontrollen bör det därför ställas krav att det hos en skattskyldig enkelt skall gå att se vilka som lämnat en försäkran. Bestämmelse om detta kan meddelas av regeringen i förordning genom verkställighetsföreskrifter. Det är också möjligt för regeringen att delegera till myndighet att meddela sådan föreskrifter. 11.8Hur skall konkurrensneutralitet i beskattningen uppnås vid uppvärmning av hushåll? En viktig fråga är hur man skattemässigt skall behandla den värmeproducent som inte är skyldig att betala energiskatt på levere- rad värme, men som ändock levererar värme för förbrukning i icke yrkesmässig verksamhet. Det rör sig alltså om de mindre mängder fjärrvärmeproduktion som inte omfattas av definitionen av skattepliktig värme (se 11.1 ovan). Om produktion av sådana leveranser skulle beskattas enligt den generella näringslivsnivån som någon energiskatt på den färdiga värmen inte togs ut, skulle detta medföra starka incitament att genom olika konstruktioner bolagisera hushållens uppvärmning. Det sagda innebär att beskattningen av den värmeproduktion som inte är skattepliktig bör knytas till slutanvändarens ställning, dvs. till om värmen skall förbrukas inom annan verksamhet än yrkesmässig, dvs. inom hushåll och offentlig förvaltning. Det lättaste sättet att åstadkomma detta bör vara att införa en Utformningen av en energiskatt på värme lagteknisk lösning som tar sikte på var värmen förbrukas. Sådana bestämmelser torde kunna införas efter mönster från de gällande bestämmelserna rörande fjärrvärmeleveranser till indus- trin, vilka även de styr beskattningsnivån efter slutförbrukning. Enligt dessa bestämmelser gäller särskilda regler om värme har levererats för tillverkningsprocessen i industriell verksamhet m.fl. En sådan lösning tas upp i följande avsnitt. Kommitténs förslag: Vid framställning av icke skattepliktig värme skall skattebefrielsen enligt 6 a kap. 1 § 8 LSE för bränslen gälla endast om värmen förbrukas för, eller levereras för yrkesmässig verksamhet. Motsvarande skall gälla beträffande el där skattesatsen för yrkesmässig verksamhet inte skall tillämpas för det fall elen används för att producera värme för uppvärmning av icke yrkesmässig verksamhet. För bränslen skall näringslivsskattenivån fortsättningsvis uppnås genom tillämpning av den möjlighet till skattebefrielse som kommer att placeras i 6 a kap. 1 § 8 LSE. För att tillse att det bränsle som används för hushållsuppvärmning inte beskattas enligt nämnda nivå införs en korrigering till nämnda lagrum i 6 a kap. 3 § LSE som omformuleras i förhållande till . Korrigeringen innebär att skattebefrielse enligt 6 a kap. 1 § 8 LSE inte medges för det fall icke skattepliktig värme förbrukas för, eller levereras för annan än yrkesmässig verksamhet. För el skall näringslivsnivån fortsättningsvis uppnås framförallt genom tillämpning av 11 kap. 3 och de nya 11 kap. 13 och 14 §§ LSE. När det gäller att beskatta den el som används för hushålls- uppvärmning placeras en undantagsregel i 11 kap. 3 LSE. Undan- tagsregelns innebörd motsvarar den som föreslås för bränslen, och ersätter genom sin placering den särreglering som gäller för värmeproduktion i vissa elpannor. För såväl bränslen som el bör gälla att den energi som beskattas till hushållsnivå inte skall beaktas vid beräkning av eventuell nedsättning med stöd av begränsningsregeln. Om en sådan be- gränsning inte införs kommer det inte att gå att konsekvent Utformningen av en energiskatt på värme upprätthålla hushållsnivån vid uppvärmning av annan än yrkes- mässig verksamhet. Hur de föreslagna lösningarna förhåller sig till EG:s statsstöds- regler framgår av avsnitt 11.12. Kommitténs förslag: I likhet med vad som gäller för övriga punktskatter skall även energiskatten på värme huvudsakligen administreras genom skattekontosystemet och reglerna i skatte- betalningslagen (1997:483). För det fåtal som kommer att vara skattskyldiga för energiskatt på värme kommer redovisning av skatten att ske enligt systemet med punktskattedeklaration. Uppskattningsvis kommer det att röra sig om ca 130 skattskyldiga fjärrvärmeföretag (jfr tabell 11.1). För dem som inte är skattskyldiga för värme skall gälla att redovisning av betald energiskatt skall ske i den årliga självdeklarationen. Om förbrukaren köpt värme mot försäkran kommer normalt sett någon återbetalning inte att ske. För den som inte lämnat försäkran kommer återbetalning ske med mellanskillnaden mellan nollskatte- satsen och den skattesats som skall gälla för annan än yrkesmässig verksamhet. Återbetalning sker därefter via utbetalning till skatte- kontot. Kommitténs förslag: En särregel införs för att tillse att den som är skattskyldig och bedriver fjärrvärmeproduktion i skall kunna komma i åtnjutande av näringslivsskatte- satsen för sina skattepliktiga insatsbränslen. Enligt uppgift driver elva av 170 medlemmar fortfarande sina fjärrvärmesystem i verksform. Dessa svarar för av den totala mängden levererad fjärrvärme. Kommitténs definition av näringslivet, dvs. att den s.k. näringslivsnivån skall tillämpas för den som bedriver yrkesmässig verksamhet enlig 13 kap. inkomstskattelagen, kan Utformningen av en energiskatt på värme innebära att verksamhet som inte bedrivs i bolagsform hamnar utanför näringslivsbeskattningen. Detta förhållande får anses mycket tveksamt i konkurrenshänseende. För att undanröja eventuella tveksamheter kring beskattningen föreslår kommittén att det i LSE klart skall framgå att fjärrvärmeproduktion beskattas i enlighet med näringslivsskattesatsen. Denna särregel införs som en komplettering till 1 kap. 4 LSE där yrkesmässig verksamhet definieras. Tekniskt utformas kompletteringen på ett sådant sätt att hela energiomvandlingssektorn jämställs i beskatt- ningshänseende. Kommitténs förslag: Inga särskilda regler om beskattning av fjärrkyla införs. Fjärrkyla jämställs således inte med fjärrvärme i beskattningshänseende. I departementspromemorian Ds 2000:73 antogs att fjärrkyla inte skulle omfattas av en värmeskatt, varvid insatsenergin skulle beläggas med normalskatt. Med kommitténs förslag om generella beskattningsnivåer för näringslivet respektive hushållen kommer produktionen av fjärrkyla emellertid att beskattas enligt den generella nivån för näringslivet. Frågan är då om detta föran- leder någon annan bedömning än den som gjordes i nämnda departementspromemoria. Den enda beskattningsbara råvara som används vid produktion av fjärrkyla är el för drift av pumpar och eventuella kylkompres- sorer.6 Dessutom bedriver de flesta fjärrkylekunderna huvud- sakligen näringsverksamhet, vilket i sig inte skulle medföra någon värmeskatt. Det som skulle kunna diskuteras är värmeskatt för fjärrkyla till offentlig verksamhet för att uppnå konkurrens- neutralitet. Omfattningen av sådana leveranser är dock liten. Det är även ovanligt att fjärrkyla används för privat konsumtion. De flesta fjärrkylesystem i är också små, dvs. mindre än 10 GWh . Det kan enligt kommitténs uppfattning inte vara meningsfullt att bygga upp en separat beskattning för en verksamhet av så liten omfattning. Kommittén anser därför att förbrukningen av fjärrkyla 6 Notera dock att fjärrkyla även kan produceras från fjärrvärme i en s.k. absorptions- kylmaskin. Utformningen av en energiskatt på värme inte skall likställas med förbrukning av fjärrvärme. Någon energi- skatt skall följaktligen inte utgå på konsumtion av fjärrkyla. Med hänsyn till den ökande användningen av fjärrkyla i får kommittén dock lämna den reservationen att möjligheten till beskattning av fjärrkyla av nödvändighet får omprövas . Kommitténs bedömning: Det system för uttag av energiskatt på värme som kommittén föreslår bedöms vara förenligt med . En utförlig redogörelse för ges i avsnitt 12.6. Avsikten bakom detta avsnitt är att redovisa kommitténs över- väganden beträffande förslagets förenlighet med EG:s statsstöds- regler. Den skatt som kommittén föreslår är en konsumtionsskatt på värme som tas ut av hushåll och offentlig förvaltning. Skattenivån är per kWh för samtliga som bedriver yrkesmässig verk- samhet, dvs. för hela näringslivet. Något statligt stöd kan då inte anses föreligga eftersom alla verksamheter i beskattningshänseende behandlas på samma sätt. Motsvarande resonemang torde kunna föras beträffande den särregel som införs för den icke skattepliktiga värmen. Denna regel innebär ju att all värme som inte är skattepliktig beskattas med utgångspunkt i dess slutförbrukning. Det sagda innebär att insats- bränslen för all värme som produceras i och förbrukas för, yrkesmässig verksamhet beskattas enligt näringslivsnivån. Omvänt gäller att de insatsbränslen som används för att producera icke skattepliktig värme för hushållsuppvärmning beskattas till den nivå som då gäller. Kommitténs förslag rörande energiskatten på värme innebär därmed, utan undantag, en konsekvent och generell beskattning av näringslivet. Något statsstöd kan då inte anses föreligga. 12EG-regler av betydelse för den svenska energibeskattningen Enligt direktiven skall kommittén följa utvecklingen inom EU och justera analysen efter de EG-rättsliga förutsättningarna samt sär- skilt beakta om statligt stöd. Därutöver skall kommit- tén beakta behandlingen inom EU av förslag till rådets direktiv om omstrukturering av gemenskapens ramverk för beskattning av energiprodukter, KOM (97) 30 slutlig av den 12 mars 1997.1 åtaganden inom EU innebär obestridligen restriktioner vid utformningen av kommitténs förslag. Det har skett en harmo- nisering inom EU på området för den indirekta beskattningen bland annat vad beträffar punktskatterna på mineraloljor. Gällande direktiv föreskriver såväl minimiskattesatser som vissa möjligheter till befrielse eller nedsättning av skatten. I samband med anslut- ningen till EU förhandlade sig till vissa undantag från direktivbestämmelserna. Undantagen synes emeller- tid ha varit av sådan karaktär att de inte längre i sig själva utgör rättsligt stöd för att avvika från de aktuella direktiven. har nått en politisk överenskommelse om innehållet i ett nytt energibeskattningsdirektiv. Detta direktiv som väntas formellt antas av rådet , innebär en ytterligare harmonisering av energibeskattningen inom EU. Minimiskattesatser läggs fast för inte enbart mineraloljor utan även för de konkurrerande energislagen el, kol och naturgas. En gemen- skapsrättslig ram skapas för utformningen av näringslivets energi- beskattning. Kommitténs förslag har utformats så att det ligger i linje med bestämmelserna i det kommande energibeskattnings- direktivet. Utöver att uppfylla kraven i direktiven måste de nedsättnings- regler kommittén föreslår även klara en prövning gentemot om statligt stöd. Om förslagen innebär att någon form av 1 EGT C 139, , s. 14. EG-regler av betydelse för den svenska energibeskattningen statsstöd utgår torde för godkännande av kommissionen dessutom krävas att stödet kan motiveras i kommissionens nu gällande miljö- riktlinjer. I kapitlet som följer redogörs för gällande EG-regler på energi- skatteområdet. Utgångspunkten är att det av redogörelsen skall framgå vari de EG-rättsliga begränsningarna ligger för kommitténs del. 12.1De gemensamma reglerna för beskattningen av mineraloljor Den legala grunden för harmoniseringsarbetet på punktskatteom- rådet återfinns i EG-fördragets artikel 93.