sou · GRB337d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Majoriteten av flyttarna över kommungräns äger rum i åldrarna medan pendling sker mer jämnt över yrkesverksamma åldrar. 20Fischer ., Straubhaar (1997): Should I Stay or Should I Go?, I , Brochmann , Faist red., International Mobility and Development, , . 21Johansson (2000): Lokala arbetsmarknader i konkurrens: Arbets- kraftens rörlighet , Rapport 1 från Regionalpolitiska utredningen 2000:36, . 22Westerlund (1992): Internal Gross Migration in . , Simulu and Regional Labour Market Conditions, Economic Studies nr 292, Nationalekonomiska insitutionen, . Geografisk rörlighet – hinder och drivkrafter Andel pendlare, procent Andel flyttare, procent Andelen som pendlade respektive flyttade över kom- mungräns 1999, efter ålder och kön. Källa: Pendlingsfrekvens (andel av de förvärvsarbetande): SCB (1999), Utveckling och flöden på arbetsmarknaden , Registerbaserad arbetsmarknadsstatistik, Statistiska meddelanden AM 32 , . Flyttfrekvens (andel av befolk- ningen 16–): SCB:s statistiska databaser. Andelen som pendlar över kommungräns av de förvärvsarbetande ökar liksom flyttfrekvensen med utbildningsnivån. pend- lade av de med forskarutbildning, av de med eftergymnasial utbildning eller längre, av de med 3- årig gymnasial utbildning och av de med enbart treårig gymnasial utbildning över kommungräns. För de med kort för- gymnasial utbildning var andelen endast strax över 20 procent.23 Dagpendlingen över kommungräns är mest omfattande i stor- stadsregionerna där kommunerna ofta är små till ytan. Mellan av de förvärvsarbetande pendlar över kommun- gräns. Andel pendlare är naturligt nog lägst på som utgör en egen kommun samt i en rad ytstora norrlandskommuner. I de lokala arbetsmarknader där pendlingen över kommungräns är som lägst, bl.a. i , , , och , omfattar den endast mellan av befolkningen.24 23 SCB (1999): Utveckling och flöden på arbetsmarknaden : Registerbaserad arbetsmarknadsstatistik, Statistiska meddelanden AM 32 , . Geografisk rörlighet – hinder och drivkrafter Genomsnittlig pendlingstid och pendlingsavstånd för de i åldrarna 20–, resa till arbete enkel väg Genomsnittlig pendlingstid, minuter 1995–2001, 1995–2001, Källa: RES-vanedatabasen, . Men pendlingen över kommungräns beskriver endast en dimension av de arbetsresor som verkligen sker. Många, framför allt i stor- stadsregionerna, korsar flera kommungränser på sin väg till arbetet. Andelen som pendlar över kommungräns säger inte heller något om den tid människor lägger ned på pendling. De i åldrarna 20–hade i genomsnitt enkel väg till arbetet (se tabell 3.5). Pendlingstiden har ökat något då den i genomsnitt var . Kvinnor och män hade ungefär lika lång restid medan männen hade knappt längre resväg till arbetet än kvinnorna. De i åldrarna 20–reste i genomsnitt ett avstånd till arbetet. Hälften av alla arbetsresor enkel väg var kortare än och var längre än (se figur 3.3). Kvinnor och män skiljde sig inte särskilt mycket åt i pendlingstid men männen pendlade längre sträckor än kvinnorna. Att kvinnor pendlar samma sträcka än män beror på att kvinnor oftare än män utnyttjar andra transportslag än bil, bl.a. åker kollektivt, cyklar eller går till fots. av de resor som kvinnorna gör sker med bil jämfört av männens resor. Geografisk rörlighet – hinder och drivkrafter Andel arbetsresor, procent Andel enkla arbetsresor i olika tidsintervall gjorda av kvinnor respektive män i åldrarna 20–2001, procent. Källa: RES-vanedatabasen, . Kommentar: Intervallet 60–69 respektive 70–79 är ett genomsnitt av antalet resor i hela tidsintervallet 60–. Andel arbetsresor, procent 12 Andel enkla arbetsresor i olika avståndsintervall gjorda av kvinnor respektive män i åldrarna 20–2001, procent. Källa: RES-vanedatabasen, . Kommentar: Intervallen 10–19,är ett genomsnitt av antalet resor i 2-kilo- metersintervall och 20–39,0 är ett genomsnitt av antalet resor i 5-kilometersinter- vall. SOU 2003:37 Geografisk rörlighet – hinder och drivkrafter Genomsnittlig pendlingstid, minuter Genomsnittligt pendlingsavstånd, km Bruks-/industriort. Genomsnittlig pendlingstid och genomsnittligt pend- lingsavstånd i olika förvärvsregioner 2001. Källa: RES-vanedatabasen, . Kommentar: Indelningen av lokala arbetsmarknader i förvärvsregioner visas i bilaga 2. Andelen resor faller relativt snabbt med avståndet. Hälften av de resor som gjordes av män var kortare än enkel väg 2001 medan hälften av de resor som gjordes av kvinnor var kortare än . av männens och av kvinnornas resor var eller längre enkel väg (se figur 3.4). Skillnaderna i pendlingsavstånd mellan olika grupper i befolk- ningen speglas i de lokala arbetsmarknadernas storlek och antal. De lokala arbetsmarknaderna varierar bl.a. med kön och utbildning. kunde delas in i 203 lokala arbetsmarknader för kvinnor och 176 för män. var samma siffror 124 respektive 95. För de med förgymnasial utbildning var antalet lokala arbets- marknader 138 till antalet jämfört med 82 för de med lång eftergymnasial utbildning.25 Både pendlingstid och pendlingsavstånd varierar mellan olika förvärvsregioner. Den genomsnittliga pendlingstiden är längst i och lokala arbetsmarknad. Även i glesbygds- regionerna är pendlingstiden relativt lång. Den genomsnittliga pendlingstiden är kortast för kvinnor i bruks- och industriorter (se figur 3.5). 25 (1997): Tänjbara räckvidder: Lokala arbetsmarkna- der i förändring, 101, . Geografisk rörlighet – hinder och drivkrafter Befolkningsutvecklingen speglar på olika sätt regioners utveck- lingsmöjligheter. Befolkningsunderlaget i en region utgör grunden för både skatteintag och konsumtion och därmed också för det offentliga och kommersiella serviceutbudet. Regioner med låg servicenivå är ofta mindre attraktiva som bostadsorter vilket i sin tur kan förstärka utflyttningen och leda till minskad inflyttning. Utflyttningen kan också leda till ökade kostnader för outhyrda lägenheter och rivning av bostäder. ökade befolkningen i hälften av de svenska lokala arbetsmarknaderna. blev antalet regioner som upplevde befolkningsminskningar fler för att omfatta tre fjärdedelar av alla regioner. Samtliga norr- landsregioner upplevde befolkningsminskningar utom de tre universitets- och högskoleregionerna , och . Situationen första utgör inget brott mot denna utveckling (se figur 3.6). En övergripande trend är att det sker en ökad polarisering mellan å ena sidan de stora och differentierade lokala arbetsmarknaderna och å andra sidan de många mindre arbetsmarknaderna med smal branschsammansättning. Storstads- regionerna har haft positiva flyttnetton . I regeringens propposition En politik för tillväxt och livskraft i hela landet urskiljer man tre typer av regioner har lyckat kombinera en stark sysselsättningstillväxt med en stark ekonomisk tillväxt. Stor- stadsregionerna har goda förutsättningar för tillväxt, bland annat beroende på sin storlek, sitt differentierade näringsliv, tillgången på välutbildad arbetskraft och riskkapital samt omfattande handels- förbindelser. , och Gislavedsregionen ges som exempel på kommuner där liten närmarknad, låg utbildningsnivå och liten tjänstesektor har kompenserats av stark företagskultur och entreprenörsanda, välutvecklade företags- och företagarnätverk samt en lång tradition inom specifika näringsområden. En annan grupp är attraktiva landsbygdsområden där främst boendemiljön är betydelsefull. Som exempel anges områden runt , och som har upplevt en inflyttning av välutbildad och väl- etablerad arbetskraft som i många fall också varit egna företagare. Befolkningsförändringarna utgörs dels av en naturlig befolk- ningstillväxt som är skillnaden mellan antalet födda och antalet döda, dels av flyttningsnettot som är skillnaden mellan in- och Geografisk rörlighet – hinder och drivkrafter översteg antalet döda antalet födda vilket är exceptionellt för svenska förhållanden. har inte upplevt någon naturlig folkminskning . –1994 hade endast ett fåtal lokala arbetsmarknader födelseunderskott, främst delar av , och flertalet regioner i Bergslagen. –1999 var situationen den omvända. Endast ett tjugotal lokala arbetsmarknader hade då födelseöverskott. Dessa regioner var Storstadsregionerna, , regionerna i norra och sydöstra , , , samt , och i Småland.26 Denna utveckling för- stärktes ytterligare första år. hade endast åtta lokala arbetsmarknadsregioner ett positivt födelseöverskott. Dessa regioner var storstadsregionerna, , , Jönköp- ing, och Kiruna.27 De inrikes och utrikes flyttningarna är av stor betydelse för befolkningsutvecklingen, framför allt i ett kortsiktigt men också i ett längre tidsperspektiv. Ett positivt födelseöverskott är ofta ett resultat av att regioner har haft en hög inflytt- ning och därmed också en yngre befolkning. har upplevt flera perioder av befolkningsomflytt- ningar. I samband med jordbrukets rationalisering och industrins tillväxt ägde en omfattande urba- nisering rum. Människor flyttade från landsbygden till städerna. , i samband med att tillverkningsindustrin började tappa sysselsättningsandelar och kommunikationerna byggdes ut, inled- des en suburbanisering. Allt fler människor flyttade från storstä- derna till förortskommuner. Utflyttningen från städerna riktade sig också i viss utsträckning mot landsbygden delvis som en reaktion mot industrialismens påtvingade boendemönster. Denna utveck- ling var synlig i stora delar av västvärlden och har benämnts gröna vågen. Men minskade rörligheten betydligt både bl.a. i samband med att den offentliga sektorn expanderade och erbjöd möjlighet för människor att stanna kvar i och kring de regionala centra.28 26SOU 2000:87 Regionalpolitiska utredningens slutbetänkande, Slutbetänkande från regional- politiska utredningen. 27ITPS & (2002): Regionernas tillstånd 2002: En rapport om tillväxtens förutsätt- ningar i svenska regioner, . 28SOU 2000:87 Regionalpolitiska utredningens slutbetänkande, Slutbetänkande från regional- politiska utredningen. Geografisk rörlighet – hinder och drivkrafter Befolkningsförändring på lokal arbetsmarknadsnivå 1970–2002, se fortsättning nästa sida. Källa: SCB. SOU 2003:37 Geografisk rörlighet – hinder och drivkrafter Figur 3.6 forts. Befolkningsförändring på lokal arbetsmarknadsnivå 1970–2002. Geografisk rörlighet – hinder och drivkrafter förstärktes inflyttningen till storstadsregio- nerna. Det var inte längre enbart utflyttningsregionerna i Norr- lands inland och Bergslagen, som fick uppleva nettoutflyttningar. hade hälften av högskoleorterna högre utflyttning än inflyttning. Endast ett fåtal av de mindre lokala arbetsmarknaderna hade inflyttningsöverskott, företrädesvis i och omkring storstads- områden.29 står liksom många andra länder inför en period med brist på arbetskraft när allt färre i yrkesverksamma åldrar ska försörja ett ökande antal äldre. kommer pensionsavgångarna att vara stora. Framskrivningar av befolk- ningen visar att andelen som är i åldrarna eller äldre kommer att öka från till . Andelen i yrkesverksamma åldrar, dvs. i åldrarna 20–, kommer att minska från . Detta innebär att ökade kostnader för äldreomsorg kommer att sam- manfalla med ett minskande skatteunderlag. Om flyttströmmarna bibehåller samma riktning som så kommer den ojämna utvecklingen mellan landets olika delar att förstärkas ytterligare. Situationen kommer framför allt att förvärras i de mindre och medelstora lokala arbetsmarknaderna. I vissa kommuner kommer andelen i yrkesverksamma åldrar att under- stiga av befolkningen.30 29 SOU 2000:87 Regionalpolitiska utredningens slutbetänkande, Slutbetänkande från regionalpolitiska utredningen. 30 (2000): Befolkningsutvecklingen fram och där- efter: Prognoser för lokala arbetsmarknader, Rapport 19 från Regionalpolitiska utred- ningen SOU 2000:36, . 4Arbetsmarknadspolitik och geografisk rörlighet Det finns två regelverk inom arbetsmarknadspolitiken som direkt berör frågan om arbetsmarknadsrelaterad geografisk rörlighet. Lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring innehåller bestäm- melser om vilka arbetssökande som har rätt till ersättning vid arbetslöshet. Arbetsmarknadspolitiken omfattar också flyttnings- bidrag som ska stimulera till ökad geografisk rörlighet. Flyttnings- bidragen regleras i förordning (1999:594) om flyttningsbidrag. Att söka arbete aktivt är en förutsättning för att få uppbära arbetslöshetsersättning. I de nya reglerna om arbetslöshetsersätt- ning förtydligades kraven på det yrkesmässiga och geografiska sökområdet. Arbetsvillkoret för att få en ny period med rätt till arbetslöshetsersättning ändrades så att deltagande i arbetsmarknadspolitiska program inte längre får inklu- deras. Den arbetssökande har rätt att under de första 100 ersätt- ningsdagarna begränsa sökområdet både yrkesmässigt och geogra- fiskt. Efter måste sökområdet utvidgas. kunde en arbetssökande som tackade nej till lämpligt arbete förlora rätten till ersättning, men denna sanktion utnyttjades sällan. Enligt de nya reglerna sker en gradvis nedtrappning av ersättningen om den arbetssökande tackar nej till ett lämpligt arbete. Första gången sänks ersättningen , sänks den och den tredje gången som den arbetssökande tackar nej upphör rätten till ersättning. Motiven till denna förändring var att göra reglerna tydligare och lättare att tillämpa och därmed öka deras legitimitet. kunde den som blev anvisad ett arbete och tackade nej bli avstängd från arbetslöshetsersättning . Arbetsmarknadspolitik och geografisk rörlighet att den arbetssökande kunde tvingas dagpendla, veckopendla, flytta, byta yrke eller sänka sin lön. Den höga arbetslösheten och det begränsade utbudet av lediga jobb gjorde det svårt att tillämpa reglerna. Reglerna tillämpades dessutom olika vid olika arbetsför- medlingar vilket skapade rättsosäkerhet. Med de nya reglerna ville man att arbetslösa skulle ges möjligheter att hitta arbete på hem- orten inom det område man var utbildad, för att sedan successivt söka arbete på andra orter eller inom andra yrkesområden. Man ville också att konsekvenserna för att tacka nej till arbete skulle förtydligas i ett kontrakt mellan den arbetssökande och arbets- förmedlingen, den s.k. handlingsplanen.1 Handlingsplanen är ett skriftligt dokument, eller kontrakt, som upprättas i samråd mellan handläggare och arbetssökande. Handlingsplanen ska ge vägledning om vad som är att betrakta som lämpligt arbete. Den ska också tydliggöra vilka geografiska sökområden som är möjliga utifrån individens förutsättningar.2 Regeln om vidgat sökområde är begränsad till att gälla arbete som ur den enskildes perspektiv bedöms vara tillgängligt och lämp- ligt. () gör i sina föreskrifter en tolkning av vad regeln om ett lämpligt arbete innebär.3 Tillgänglig- heten och lämpligheten bedöms utifrån en rad personliga förutsätt- ningar såsom utbildning och yrkesvana, kompetens, medicinska skäl, lokal bundenhet, befintliga kommunikationer, delpension och en rad andra kriterier. Individen ska t.ex. inte behöva ta arbeten som innebär onödig yrkesväxling, som är olämpligt ur medicinskt hänseende eller där arbetsinkomsten understiger den fastställda dagpenningen i arbetslöshetsförsäkringen med . Enligt föreskrifterna kan vissa personer betraktas som lokalt bundna och därmed begränsade till att ta arbete inom ortens natur- liga arbetsområde. Den enskilde kan vara lokalt bunden av familje- skäl, på grund av bisyssla eller kommunalt uppdrag eller på grund av sysslor förknippade med jordbruksverksamhet. Familjeskälen kan avse makens arbetsförhållanden samt att barn eller annan med- lem i hushållsgemenskapen är beroende av den sökandes tillsyn och stöd. När barn kommit upp i en viss ålder då de inte behöver kontinuerlig tillsyn bör den ena föräldern kunna ta arbete på annan 1 DS 1999:58 Kontrakt för arbete: Rättvisa och tydliga regler i arbetslöshetsförsäkringen. 2 föreskrifter (AMSFS 2001:11) om individuella handlingsplaner. 3 föreskrifter (AMSFS 2001: 10) om lämpligt arbete enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring ; beslutade . Arbetsmarknadspolitik och geografisk rörlighet Den bortavarande föräldern bör kunna besöka hemmet om det inte gäller kortvarig anställning. De befintliga kommunikationerna är också av betydelse för om ett arbete ska anses vara lämpligt. En förutsättning för att ett arbete ska anses vara lämpligt är att den sökande kan resa mellan arbets- platsen och bostaden på ett tillfredsställande sätt, inom en rimlig tid och till en skälig kostnad. Om kommunikationsfrågan inte kan lösas ska möjligheterna för den sökande att få en bostad på arbets- orten undersökas. Den dagliga bortovaron från hemmet ska för en sökande utan minderåriga barn inte överstiga och kostnaden för arbetsresor ska stå i rimlig proportion till den erbjudna tjänsten. Arbetet kan vidare inte anses som lämpligt om inte bostads- frågan är löst. Om kostnader på grund av dubbel bosättning upp- står och medför att lönen inte längre framstår som skälig, ska arbetet inte anses som lämpligt.4 4.2Historisk översikt över flyttstöden5 Flyttningsbidragen har en lång historia inom den svenska arbets- marknadspolitiken. infördes statsbidrag för resor till för- väntad anställning på annan ort. Ett krav för att få detta bidrag var att bidragstagaren var medellös vilket gav stödet karaktären av fattigvård. 1939 togs detta krav bort. Utöver ersättning för resor till förväntad anställning eller för resa i samband med tillträde av anställning har det också funnits bidrag som ersätter fördyrade levnadsomkostnader i samband med en flytt samt som ersätter faktiska flyttkostnader. Ersättning för fördyrade levnadsomkostnader i samband med flytt har bl.a. omfattat ersättning för kostnader för att ha hushåll på två orter för dem som inte kunde anskaffa familje- bostad på orten. Familjebidraget som infördes täckte de direkta kostnaderna för dubbelt boende genom hyresbidrag, bidrag för maka eller husföreståndarinna och barntillägg. Familjebidraget löpte efter flyttningen men minskade med en fjärdedel per 4 föreskrifter (AMSFS 2001: 10) om lämpligt arbete enligt lagen (1997:238) om arbetslöshetsförsäkring ; beslutade . 5 Beskrivningen av flyttstödens utformning över tiden i detta avsnitt baserar sig om inget annat sägs på (1996): Arbetsmarknadspolitiskt kalendarium, Expertgruppen för arbetsmarknadspolitiska utvärderingsstudier (EFA), , . Arbetsmarknadspolitik och geografisk rörlighet 1968 döptes familjebidraget om till bortavistelse- bidrag och gavs då endast till dem som hade för avsikt att flytta permanent. Bidraget togs bort 1977. infördes starthjälp som riktade sig mot heltidsarbetslösa som hade för avsikt att flytta till en ny ort. Bidraget avsåg att täcka kostnader som uppstod i början av flytten. Beloppet har varierat beroende på om mottagaren flyttar med eller utan familj. Bidraget var skattpliktigt till 1982. förändrades reglerna för start- hjälp. Reglerna kom då att omfatta endast sökande med kvalificerad yrkesutbildning som erbjöds arbete i detta yrke på en stödberätti- gad ort under förutsättning att sådan arbetskraft saknades på orten. Starthjälp betalades endast ut till dem som flyttade till orter utanför , och och arbetade i yrken där det rådde överskottsefterfrågan på arbetskraft. Restriktiviteten i de nya reglerna innebar i praktiken att starthjälpsbidraget avskaffades. I propositionen 1994/95:25 förslogs en regeländring eftersom regeringen ansåg att det var angeläget att den geografiska rörlig- heten ökade. Detta skulle också innebära att arbetsförmedlingarna kunde ställa högre krav på de arbetssökande att ta en annan anställ- ning även på annan ort. Flyttningsbidragen har under vissa perioder riktat sig mot speci- fika geografiska områden, främst mot Norrlandsområden. infördes ett utrustningsbidrag som riktade sig mot arbetslösa i och startades en försöksverksamhet med inlösen av egnahemsfastigheter i , , och . Reglerna gjorde det möjligt för arbetssökande att avyttra sin bostad även i områden där det inte fanns någon efterfrågan. utökades inlösenverksamheten till att omfatta inlösen av bostadsrätter även i andra län än i norr- landslänen om synnerliga skäl fanns och 1971 blev inlösen av egna- hem en permanent åtgärd. infördes ersättning för två resor till hemorten för byggnadsarbetare bosatta i , , , , , , och . Andra bidrag har haft karaktären av tillfälliga krisåtgärder. infördes traktamente vid dubbel bosättning för arbetstagare som haft sin arbetsplats i eller kommun och mellan och lämnades traktamente för dubbel bosättning och bidrag till merkostnader för 6 (2001): Arbetsförmedlingarnas arbete med geografisk rörlighet, Effektivitetsrevisionen RRV 2001:20, . Arbetsmarknadspolitik och geografisk rörlighet dagliga arbetsresor som inte är skattepliktiga till arbetstagare som är inskrivna vid en särskilt inrättad arbetsförmedling i . Denna regel kom till för att mildra effekterna av nedläggningen av Uddevallaverken 1984. Flyttningsbidragen har också riktat sig mot olika grupper. infördes en rad förutsättningar för att få flyttningsbidrag som till stor del motsvarar dagens regler. Flyttningsbidragen riktade sig inte bara mot dem som är arbetslösa utan också mot dem som löpte risk att bli arbetslösa. För att få flyttningsbidrag skulle personerna vidare inte antas kunna få arbete i eller i närheten av hemorten och de skulle söka arbete på annan ort genom den offentliga arbetsför- medlingen. Rörlighet mellan arbetsplatser inom samma företag utgjorde inte någon grund för att få flyttningsbidrag och personer som inte tidigare haft fast anställning skulle inte beviljas flyttnings- bidrag om det inte fanns synnerliga skäl för detta. bestämdes att respenning och utrustningsbidrag kunde utgå till dem som flyttade för att genomgå arbetsmarknadsutbildning om man kan anta att den som genomgick utbildningen kunde få arbete på den nya orten efter utbildningens slut, 1977 kunde även de som tog tillfällig anställning få flyttningsbidrag och 1978 kunde anställda i företag som varslat om uppsägning få flyttningsbidrag. infördes medflyttandebidrag till make eller maka som betalades ut . Extra bidrag för medflyttande återinfördes inte tillsammans med starthjälpen . infördes regler om att den som genomgått eller hade avslutat utbildning på högst gymnasienivå och som fick praktik eller ferieanställning i annan ort än hemorten var berättigad till flyttningsbidrag. Andra former av bidrag som har utgått är statsbidrag till trakta- mente vid dubbel bosättning, ett bidrag som togs bort 1987. Pend- lingsstöd infördes och kunde ges till den som genom arbets- förmedlingen fått en anställning på en ort utanför normalt pend- lingsavstånd. Flyttningsbidragen regleras i förordningen (1999:594) om flytt- ningsbidrag och omfattar tre bidragsformer: 1.respenning som omfattar ersättning för sökande- och tillträdes- resa samt bidrag för flytt av den arbetslöses bohag (ersättning för bohagstransport), Arbetsmarknadspolitik och geografisk rörlighet 3.pendlingsbidrag som omfattar dag- och veckopendling. Bidragen avser flyttningar som sker av arbetsmarknadspolitiska skäl och ska underlätta för människor att ta arbete på en annan ort.7 En generell regel som infördes var att de sökande måste ha fyllt för att beviljas flyttningsbidrag. Flyttbidrag får dock beviljas till sökande eller som har genomgått treårig gymnasieskola om särskilda skäl finns. AMS och länsarbets- nämnderna har föreskriftsrätt att tolka vad som skall avses med särskilda skäl för att bevilja bidrag till sökande . Enligt AMS allmänna råd är ett särskilt skäl för att bevilja flytt- ningsbidrag till någon att den unge riskerar att bli lång- tidsarbetslös eller har svårt att få arbete på hemorten efter att ha varit sysselsatt i en arbetsmarknadspolitisk åtgärd.8 Flyttningsbidrag får inte lämnas om flyttningen avser ett byte av arbetsplats inom samma företag. Risk för arbetskonflikt betraktas inte som risk för arbetslöshet. Bidragen skall sökas före resan, flyttningen eller anställningens tillträdande. Men ansökan kan göras därefter om det finns synner- liga skäl till detta.