sou · GRB347d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Bestämmelserna i 6 kap. 5 § radio- och TV-lagen om förbud mot åsiktsreklam skall iakttas. Kravet på opartiskhet och saklighet gäller dock inte reklam och program som inte är reklam och som sänds på uppdrag av någon annan. TV4 skall beakta att en vidsträckt yttrandefrihet och informationsfrihet skall råda i televisionen (1 § ). TV4 skall sända program i hela landet (2 § 1). Att sända till hela landet innebär att av den fast bosatta befolk- ningen skall kunna ta emot sändningarna via marknätet. Därutöver skall programmen distribueras genom satellit till den del av befolkningen som inte utan stora kostnader kan nås av utsänd- ningar från marksändare. Sändningarna skall ha samma utbredning som . TV4 skall utforma marksändningarna på sådant sätt att de inte endast kan tas emot av en begränsad del av allmänheten i sändningsområdet (2 § 17). I den mån satellitsändningen kodas skall den del av befolkningen som enbart kan ta emot TV4 via satellit kunna göra detta utan kostnad för själva mottagningen. TV4 skall sända program under i genomsnitt minst under ett kalenderår (2 § 2). TV4 skall göra stora underhållningsprogram och svensk TV- dramatik tillgänglig för funktionshindrade i minst samma omfattning som (2 § 5). Verksamheten för funktionshindrade skall utökas i den mån nya tekniska förutsättningar gör detta möjligt inom ramen för oförändrade kostnader. TV4 skall använda analog utsändningsteknik för marksändningar och köpa utsändningstjänster för analoga marksändningar från (2 § 7 och 8). TV4 skall ta hänsyn till televisionens särskilda genomslagskraft när det gäller programmens ämnen och utformning samt tiden för sändning av programmen (2 § 9). Den enskildes privatliv skall respekteras i programverksamheten om inte ett oavvisligt allmänt intresse kräver annat (2 § 12). TV4 skall, inom ramen för de kommersiella villkor företaget har att följa, erbjuda ett mångsidigt programutbud som kännetecknas av hög kvalitet. Programmen skall utformas så att de genom tillgänglighet och mångsidighet i skälig omfattning tillgodoser skiftande behov och intressen hos landets befolkning. Sättet att organisera verksamheten skall bidra till att händelser och skeenden i olika delar av landet speglas i programmen (2 § 13). Nyhetsförmedling och samhällsbevakning skall utgå från olika perspektiv, så att händelser inte ensidigt värderas från utgångspunkter. TV4 skall meddela nyheter samt kommentera eller på annat sätt belysa händelser och skeenden och därvid ge den allsidiga information som medborgarna behöver för att vara orienterade och kunna ta ställning i samhällsfrågor. TV4 skall stimulera till debatt kring viktigare samhällsfrågor och inom ramen för nyhets- och samhällsbevakning tillgodose olika intressen i fråga om exempelvis religion och vetenskap (2 § 13). TV4 skall granska myndigheter, organisationer och företag som har inflytande på beslut som rör medborgarna samt spegla verksamheten inom sådana organ och inom andra samman- slutningar och föreningar (2 § 13). TV4 skall vidga sitt kulturansvar. Det innebär att TV4 kontinuerligt skall spegla, granska och bevaka det svenska kulturlivet. I programmen skall en mångfald kulturaktivi- teter från olika delar av landet förmedlas och konstnärlig förnyelse skildras. TV4 skall därutöver samarbeta med kultur- och musik- institutioner i hela i syfte att erbjuda utsändningar av föreställningar och evenemang samt bidra till utvecklingen av en svensk filmproduktion (2 § 13). TV4 skall sända program avsedda för barn . av året som utgör högsäsong (september – maj) skall tiden för dessa program inte understiga . Minst två och av sändningstiden för barnprogram- men skall upptas av material som har svenska eller något av de andra nordiska ländernas språk som originalspråk. Med sist nämnda barnprogram likställs även program med svensk ram som innehåller mindre än hälften av materialet på annat originalspråk (2 § 13). Produktionsföretag som är verksamma utanför skall medverka i programproduktionen. TV4 skall regionalt sända och producera program (2 § 14). De regionala sändningarna skall ske i minst samma antal områden och i minst samma omfattning som . TV4 skall i nödsituationer kostnadsfritt sända meddelanden som är av vikt för allmänheten (s.k. VMA-meddelanden) om en myndighet begär det (2 § 15). TV4 sänder därutöver VMA- meddelanden enligt avtal som bolaget träffar med . Den som har befogat anspråk på att bemöta ett påstående skall beredas tillfälle till genmäle. Begäran om genmäle skall behandlas skyndsamt. Bifalls begäran om genmäle, skall ett genmäle sändas så snart det kan ske i eller i anslutning till program av samma eller likartad karaktär som det som anmärkningen avser. Om en skriftlig begäran om genmäle har avslagits av TV4 skall TV4 lämna information till den berörde om förutsättningarna för att hos och TV () anmäla TV4:s beslut eller dess handläggning av ärendet. Ett beslut om avslag skall innehålla uppgifter om skälen för avslaget. redovisade bestämmelser om genmäle gäller endast i fråga om sådan begäran om genmäle som har kommit in till TV4 efter sändningen av det program som anmärkningen avser (2 § 11). TV4 skall på begäran av lämna uppgifter som är nödvändiga för nämndens bedömning om sända program stämmer överens med de villkor som har meddelats TV4. TV4 skall därutöver till redovisa hur TV4 har fullgjort de skyldigheter som har föreskrivits i tillståndet. TV4 skall i sin redovisning ta fram uppföljningsbara resultatmått baserade på tillståndsvillkoren. I detta arbete skall även fastställas vilka programkategorier som verksamheter skall indelas i. För att underlätta uppföljning och utvärdering skall program- statistiken utformas så att jämförelser blir möjliga (2 § 16). Villkor för reklam och sponsring TV4 får inte diskriminera annonsörer (3 § andra stycket). TV4 får inte heller sända sponsrade program som huvudsakligen vänder sig till barn (3 § första stycket 2). Villkor för TV4:s ägarförhållanden Ägarförhållandena och inflytandet i TV4 får inte i sin helhet påtagligt förändras så att ägarkoncentrationen inom medierna ökar. TV4 skall i sin bolagsordning föreskriva att ingen kan rösta för egna och andras aktier för sammanlagt mer än en femtedel av de på stämman företrädda aktierna (4 §). 4.3Regler för reklam och annan annonsering i svensk television Såvitt gäller yttrandefriheten i de av YGL skyddade medierna får begränsningar göras endast om de följer av grundlagen (1 kap. 1 § andra stycket). Enligt 1 kap. 12 § andra stycket YGL hindrar bestämmelserna inte att det i lag meddelas föreskrifter om kommersiell reklam i television eller om villkor för sådan reklam. har haft lagstiftning om reklamsändningar i television . Då trädde de ändringar i radiolagen (1966:755) i kraft som skulle möjliggöra en ny reklamfinansierad tredje TV-kanal i . Regler om reklam och annan annonsering i television finns numera i 7 kap. radio- och TV-lagen (1996:844), som trädde i kraft . Reklambestämmelserna har utformats för att tillgodose de krav som direktiv /552/EEG och 97/36/EG (det s.k. TV-direktivet) ställer. Direktiven hindrar inte från att ha strängare regler vilket i några fall har utnyttjats, främst i fråga om barnreklam, se 7 kap. 4 §, och alkoholreklam, se 7 kap. 9 §. Bestämmelserna i 7 kap. radio- och TV-lagen handlar om reklam och annan annonsering. Vissa regler gäller både television och ljudradio, medan andra endast avser sändningar i television. Bestämmelserna gäller inte för sådan reklam som den sändande gör för sin egen programverksamhet, s.k. programglimtar eller trailers (12 § första stycket). Viktiga begrepp i radio- och TV-lagen är annonser, reklam och sponsring. Begreppet reklam har samma innebörd som i marknads- rätten, dvs. det skall föreligga ett avsättnings- eller tillgångs- främjande syfte, med det krävs inte att det görs mot ersättning (se prop. 1995/96:160 s. 109 f.). Med annonser avses dels reklam, dels sändningar som utan att vara reklam sänds på uppdrag av någon annan (1 § tredje stycket). Ett sponsrat program är ett program som inte är en annons men som helt eller delvis har bekostats av någon annan än den som bedriver sändningsverksamheten eller som framställer audiovisuella verk (8 § första stycket). Annonser skall kunna urskiljas i förhållande till annat programinnehåll. Före och efter varje sändning av annonser skall det därför sändas en särskild signatur som tydligt skiljer annonserna från övriga sändningar (1 § första stycket). Sändningstiden för reklam och annan annonsering är begränsad. Annonser får sändas i högst mellan hela klockslag. I TV-sändning får dels mellan och , dels i rena undantagsfall, utsträckas till högst . Om sändningstiden inte omfattar mellan hela klockslag får annonser sändas under högst av . Annonser får i en TV- sändning sändas under högst av sändningstiden (5 § första och andra stycket). Huvudregeln är att annonser skall sändas mellan programmen. Under vissa förutsättningar är det dock tillåtet att avbryta TV- program med annonser. Som villkor gäller då att avbrottet sker på sådant sätt att – med hänsyn till naturliga pauser samt programmets sändningstid och karaktär – varken programmets integritet och värde eller rättighetshavarnas rättigheter kränks (7 § första stycket). I sportprogram där det förekommer längre pauser eller i program som är föreställningar eller evenemang med pauser för publiken får annonser sändas i pauserna. I program som består av avslutade delar får annonser sändas mellan delarna. I spelfilmer och filmer som är gjorda för TV – utom TV-serier, lätta underhållnings- program och dokumentärprogram – får annonser sändas om den programlagda sändningstiden överstiger . Annonser får sändas en gång för varje hel period . Om den programlagda sändningstiden är minst längre än två eller flera fullständiga perioder får annonser sändas ytterligare en gång. I andra program än sportprogram, program som är föreställningar eller evenemang med pauser för publiken och program som består av avslutande delar skall det vara minst mellan annonssändningarna i programmen (7 a §). Vissa programtyper får inte alls avbrytas med annonser. Det gäller gudstjänster eller program som huvudsakligen vänder sig till barn (7 b § första stycket). Program som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhets- kommentarer, dokumentärprogram och program om livsåskåd- ningsfrågor får inte avbrytas av annonser om den programlagda sändningstiden är kortare än (7 b § andra stycket). Vissa särskilda regler gäller för TV-reklam riktad till barn. Reklam i en TV-sändning får inte syfta till att fånga uppmärksam- heten hos barn (4 § första stycket). I reklam i en TV- sändning får det inte heller uppträda personer eller figurer som spelar en framträdande roll i program som huvudsakligen vänder sig till barn (andra stycket). Det får inte heller förekomma reklam före eller efter ett program eller en del av ett program som huvudsakligen vänder sig till barn såvida det inte är fråga om ett s.k. sponsringsmeddelande (7 b § tredje stycket). Som nämnts är i detta avseende de svenska reglerna strängare än TV-direktivet. Bestämmelser om förbud mot reklam för alkoholdrycker och tobaksvaror finns i 4 kap. alkohollagen (1994:1738) och i tobakslagen (1993:581). Såvitt gäller alkohol har strängare regler än TV-direktivet. Enligt radio- och TV-lagen får ett program inte sponsras av någon vars huvudsakliga verksamhet gäller tillverkning eller försäljning av alkoholdrycker eller tobaksvaror (9 §). Förbud gäller också mot reklam för receptbelagda läkemedel och sådan medicinsk behandling som endast är tillgänglig efter ordination (10 §). Efterlevnaden av radio- och TV-lagens bestämmelser om reklam, annan annonsering eller sponsring övervakas till viss del av och TV och i övrigt av (9 kap. 2 §). Vid överträdelser av bestämmelserna om reklam, annan annonsering eller sponsring kan i de flesta fall programföretaget åläggas att betala en särskild avgift (se 10 kap. radio- och TV- lagen). Överträdelser av vissa bestämmelser sanktioneras emellertid enligt marknadsföringslagen (1995:450). Ändringar i lagstiftningen om reklamsändningar De nu redovisade bestämmelserna om reklamsändningar i televisionen har i några fall varit föremål för ändring efter det att de ursprungligen tillkom. Före gällde att av sändningstiden – eller i genomsitt – fick utgöras av annonser. Genomsnittet avsåg sändningstiden som helhet. Vidare gällde, för att motverka en förskjutning av annonserna från till , att högst av sändningstiden mellan och 24.00 fick avse annonser. Inom dessa ramar tilläts en viss flexibilitet. Således kunde inom en sändningstid av en enskild timme annonser få förekomma under högst , eller i rena undantagsfall, . Genom beslut (prop. 1996/97:101, bet. 1996/97:KU19, rskr. 1996/97:208) ändrades detta. gäller som framgått att den sammanlagda tiden för annonsinslag mellan och 24.00 får vara . Skälet för ändringen var främst att med ändrade reklamregler skulle TV4:s sändningstillstånd kunna förenas med skyldigheten att regionalt sända och producera program (a. prop. 15–17). Vidare gällde före att annonser endast fick sättas in vid längre pauser i sportprogram, eller i föreställningar eller evenemang där det görs pauser för publiken eller mellan vissa avslutande delar i program. Genom beslut (prop. 2001/02:82, bet. 2001/02:KU16, rskr. 2001/02:187) ändrades detta så att det numera är tillåtet att avbryta TV-program för att sända annonser. Skälet för ändringen var främst att minska de störningar som reklamavbrott i kommersiell TV innebär för publiken men också att minska den konkurrensfördel som de programföretag med inriktning på den svenska marknaden har som valt att etablera sig utanför (a. prop. s. 10 f.). De nya reglerna – som är en anpassning till TV-direktivet – innebär att för program i allmänhet får annonser sättas in under förutsättning att minst förflyter mellan annonserna i programmet. I fråga om program som består av avslutande delar gällde tidigare att varje del som föregår eller följs av annonser skulle vara minst . Något sådant krav ställs inte längre upp. Vidare gäller som nämnts att spelfilmer och filmer gjorda för TV får avbrytas av annonser om den programlagda sändningstiden är minst . Annonser får då sättas in en gång för varje hel period av samt ytterligare en gång om den program- lagda sändningstiden är minst längre än två eller flera fullständiga perioder . Program som huvudsakligen handlar om nyheter eller nyhetskommentarer, dokumentärprogram och program om livsåskådningsfrågor får avbrytas av annonser om den programlagda sändningstiden är minst . Vissa programtyper får inte heller i fortsättningen avbrytas av annonser. Det gäller alla gudstjänster och program som huvud- sakligen vänder sig till barn . Svensk jurisdiktion gäller inte för utomlands etablerade program- företag. Av TV-direktivet följer att ett programföretag skall falla inom den stats jurisdiktion där det är etablerat (se avsnitt 5.1). Innebörden av denna princip har varit föremål för prövning i . Enligt domstolen utgör TV-direktivet hinder för att på sändningar som härrör från andra medlemsstater tillämpa en bestämmelse i nationell lagstiftning om radiosändning (se dom i mål C-34/95, mål C-35/95 och mål C-36/95, Konsumentombuds- mannen mot De , 1997I-3843). För programföretag som är etablerade i ett annat EU-land, t.ex. där både TV3 och Kanal är etablerade, gäller därmed det landets lagstiftning. I anslutning till att frågan om en särskild reklamfinansierad TV- kanal behandlades (prop. 1990/91:149) togs också upp frågan om en särskild avgift till staten baserad på det reklamsändande TV- företagets intäkter. Man kunde enligt föredraganden konstatera att ett TV-företag som fick tillgång till ett rikstäckande nät av marksändare skulle komma att få en avsevärd konkurrensfördel i form av högre befolkningstäckning i förhållande till de program- företag som utnyttjade satellit. Enligt hans bedömning borde man därför kunna räkna med att reklamsändningar i en TV-kanal efter en uppbyggnadsperiod skulle kunna ge en årlig inkomst i storleks- ordningen . Därav drogs slutsatsen att inkomsterna från reklam i TV inte bara skulle komma att vara tillräckliga för att möjliggöra ytterligare en rikstäckande marksänd TV-kanal utan att det även kunde komma att var möjligt att, utan att ge avkall på kvalitetskraven, avlänka en del av reklaminkomst- erna i form av en koncessionsavgift för att finansiera en del av verksamhet. En sådan koncessionsavgift bedömdes komma att kunna avkasta verksamheten kommit i gång. Dessa inkomster avsågs tillföras rundradiokontot. Svårigheterna att förutse hur reklamintäkter och kostnader skulle komma att utvecklas innebar emellertid att beräkningarna med nödvändighet måste bli osäkra. Föredraganden förordade därför att finansieringen av skulle tas upp till prövning efter en lämplig tidsperiod, förslagsvis i samband med medelsberäkningen för . Om det vid en sådan kontroll- station visade sig att den föreslagna finansieringsmetoden inte gav tillräckliga resurser för att skulle kunna uppfylla sina åtaganden borde man på nytt pröva frågan om rätt för att sända annonser mot betalning (a. prop. s. 44). I propositionen anfördes vidare att det inte kunde uteslutas att reklam-TV-företaget skulle kunna komma att få betydligt högre intäkter än om det från början hade tävlat med om annonserna. Det var t.o.m. möjligt att inkomsterna blev så höga att reklam-TV-företaget frestades att konkurrera ut från de mest populära programkategorierna vilket inte skulle ligga i publikens intresse. Mot den bakgrunden ansåg föredraganden att reklam-TV-företaget borde erlägga en del av sin inkomst i form av en särskild koncessionsavgift till staten. Intäkterna borde tillföras rundradiokontot och på så sätt tillsammans med TV-avgiftsmedlen finansiera statens åtagande att bekosta Radiokoncernens verksamhet. Avgiften borde införas genom en särskild lag (a. prop. s. 168). Det anfördes vidare att det var naturligt att den särskilda koncessionsavgiften skulle upphöra om omprövningen skulle leda till att började sända betalda annonser. Också om något annat företag skulle få tillstånd att sända rikstäckande TV-reklam förordades att någon avgift inte längre skulle utgå. I en sådan situation var det emellertid inte lika självklart att skyldigheten att betala avgift helt skulle bortfalla. I stället kunde det vara skäl att mer förutsättningslöst ompröva avgiftens konstruktion och storlek (s. 169). Det uppskattades () att av hushållen kunde ta emot reklamfinansierade satellitsändningar och att antalet skulle komma att öka något (a. prop. s. 39). Den nya reklamfinansierade kanalens sändarnät skulle byggas ut så att sändningarna kunde tas emot i alla befolkade delar av landet (s. 41). Lagen (1992:72) om koncessionsavgift på televisionens och radions område (koncessionsavgiftslagen) trädde i kraft (prop. 1991/92:78, bet. 1991/92:KU21, rskr 1991/92:114). I lagen regleras bl.a. skyldigheten för ett programföretag att betala koncessionsavgift till staten för tillstånd att sända television i hela landet. Skälen för att låta det TV-företag som fått tillståndet till rikstäckande sändningar betala en avgift redovisades även i det ärendet. De skäl som åberopades var att avgiften skulle motverka effekterna av den bristfälliga konkurrens som blev följden av att det företag som fick ensamrätt att sända reklam-TV i rikstäckande marksändningar i viss mån verkade på en skyddad marknad. Det bedömdes att företaget skulle kunna erbjuda annonsörerna en potentiell publik som var åtminstone dubbelt så stor som satellitkanalernas (a. prop. 10–12). Avgiften fastställs av Radio- och . Koncessionsavgiften tillfördes ursprungligen rundradiokontot. betalas medlen in till statskassan (prop. 1994/95:100 bil. 12, bet. 1994/95:KrU26, rskr. 1994/95:367). I sak har regleringen sedan den infördes varit oförändrad såvitt avser belopp och procentsatser. Det förestående skiftet från analog till digital sändningsteknik i marknätet har dock medfört att reglerna har ändrats såvitt gäller de sändningar som intäkterna skall beräknas på. Enligt 1 § första stycket skall ett programföretag som enligt 2 kap. 2 § första stycket radio- och TV-lagen (1996:844) har tillstånd att i hela landet sända TV-program med analog sändnings- teknik betala koncessionsavgift till staten under förutsättning av företaget har rätt att sända reklam i en sådan sändning och är ensamt om denna rätt här i landet. Det är således i praktiken TV4 som omfattas av lagen. Koncessionsavgiften består enligt 2–4 §§ av en fast del och en rörlig del och beräknas från och med månaden efter den då sändningsverksamheten påbörjats. Den fasta delen av koncessionsavgiften utgör för under vilken sändningsverksamheten har bedrivits. Den rörliga delen av koncessionsavgiften beräknas numera för ett kalenderhalvår (tidigare gällde kalenderår) i sänder. Den är beroende av de intäkter som utgör vederlag till programföretaget för att det sänder annonser i sändningar som sker med stöd av tillståndet enligt 2 kap. 2 § första stycket radio- och TV-lagen med analog sändningsteknik och med sändningar som i huvudsak överensstämmer med dessa sändningar. Avgiften tas ut av intäkterna till den del de överstiger 375 miljoner men inte och av intäkterna till den del de överstiger 500 miljoner men inte samt av intäkterna till den del de överstiger . Den fasta avgiften och beloppsgränserna för den rörliga avgiften justeras med hänsyn till utvecklingen av konsument- prisindex. uppgick den fasta delen av koncessions- koncessionsavgift sedan starten lämnas sist i detta avsnitt. Före var skyldigheten att betala koncessionsavgift knuten till att programföretaget var ensamt om rätten att bedriva rikstäckande TV-sändningar med reklam, oavsett sändningsteknik. Genom beslut (prop. 2000/01:132, bet. 2000/01:KU26, rskr. 2000/01:277) ändrades detta. Bakgrunden till ändringen var att Radio- och i ett beslut hade funnit att den fasta delen av koncessionsavgiften inte skulle utgå . Av beslutet framgick att verket senare skulle ta ställning till frågan om uttagande av den rörliga delen av avgiften för . Skälen för beslutet var att flera programföretag utöver TV4 genom ett beslut av regeringen hade fått tillstånd att i hela landet sända TV-program i det digitala marknätet med reklam, varför rättslig grund enligt verket saknades för att enligt koncessionsavgiftslagen ta ut den fasta delen av koncessions- avgiften. I beslut fann verket av samma skäl att det inte fanns grund för att ta ut den rörliga delen av koncessions- avgiften för . gäller som redovisats avgifts- skyldigheten under förutsättning att programföretaget är ensamt om att ha tillstånd att med analog sändningsteknik bedriva rikstäckande TV-sändningar med reklam. Före gjordes vid beräkningen av koncessions- avgiften ingen åtskillnad på sådana reklamintäkter som härrörde från sändningar med analog sändningsteknik och andra sändningar. Enligt den då gällande lydelsen av 4 § var koncessionsavgiften beroende av de intäkter som utgjorde vederlag till program- företaget för att det sände annonser. gäller att koncessionsavgiften skall beräknas på de intäkter som utgör vederlag till programföretaget för att det sänder annonser i sändningar som sker med stöd av tillståndet enligt 2 kap. 2 § första stycket radio- och TV-lagen att sända TV-program med analog sändningsteknik och i sändningar som i huvudsak överensstämmer med dessa sändningar (prop. 2001/02:170, bet. 2001/02:KU36, rskr. 2001/02:272). Utanför underlaget för avgiftens beräkning faller således reklamintäkter från unikt digitala programtjänster i marknätet. Enligt övergångsbestämmelserna får de nya reglerna för beräkningen av koncessionsavgiften tillämpas även vid fastställande av den rörliga delen av koncessionsavgiften för andra kalender- och första i den utsträckning reglerna inte leder till en för programföretaget högre koncessions- avgift.