sou · GRB386 · 2004-01-01 00:00:00 — 17Jfr , Ersättning vid offentliga ingrepp I (1986) s, 148ff, 161 f med hänvisningar och prop. 1996/97:176 s. 163 f. I detta kapitel skall minknäringens miljöeffekter beskrivas. Utred- ningen kommer att mycket översiktligt utveckla miljöeffekterna. Vad gäller miljökonsekvensbeskrivning av pälsdjursnäringen vill vi hänvisa till ansvariga myndigheter. Pälsdjursuppfödningen tillhör sådan verksamhet som enligt miljö- balken klassas som miljöfarlig. Det innebär att det krävs tillstånd från eller anmälan till kommunen. För minkfarm med mer än 2 000 avelshonor skall tillstånd sökas hos och anmälan skall göras till kommunen avseende farm med färre än 2 000 avelshonor. Prövningen inför ett tillstånd är omfattande eftersom alla åtgärder som kan skada eller vara till olägenhet för människors hälsa eller miljön följer hänsynsregler. Det innebär att hos farmare som har tillstånd respektive anmält sin verksamhet har sådan hänsyn tagits. Minkuppfödningen ingår i ett kretslopp. I fodersammansättningen ingår bl.a. kyckling-, fisk- och slaktbiprodukter. Totalt använder minknäringen från kycklingindustrin, från fiskeindustrin och från slaktindustrin . Dessutom ingår ca inhemsk spannmål, inkluderade överskott av potatisprodukter, vetekli, vetegrodd och andra livsmedelsbiprodukter samt köttmjöl. Ingen utav dessa produkter avser sådant som annars används till humanföda eller till andra djur. Framförallt kycklingindustrin har uttryckt farhågor för möjlig- heterna till annan avsättning för sina biprodukter än till mink- näringen. Med en enkel beräkning kan merkostnaderna för annan form av hantering, t ex destruktion, beräknas till . En inte oväsentlig ökad samhällskostnad eftersom den drabbar konsumentledet. Minkgödseln är innehållsmässigt av sådan kvalitet att den är mycket attraktiv för lantbruket. Det innebär att minkgödseln med- verkar till att minska behovet av handelsgödsel. I områden där det finns en tät koncentration av lantbruksdjur kan det bli aktuellt med extra hänsynstaganden i tillståndsgivningen avseende hanteringen av gödseln. Detta är inte ett problem som är specifikt för minkar utan gäller alla djur. Det avser såväl gödsel på marken under burarna som kraven på tillräckliga spridningsarealer. Av (SPR:s) medlems- matrikel framgår att det i landet förekommer ett sådant område, nämligen på Listerlandet i , där ett stort antal farmer är koncentrerade till ett begränsat område. Området har även hög koncentration av annan animalieproduktion. pågår en diskussion med i och ett antal farmare om vilka riktlinjer tillstånden skall omfatta för att minska risken för kväve- och ammoniakutsläpp. Det är dock ännu inte helt klarlagt i vilken utsträckning det är minknäringen eller annan verksamhet som bidrar till ökade kväveutsläpp i naturen. Ett särskilt projekt kommer därför att påbörjas där speciella mät- stationer upprättas för att över tiden följa upp minkuppfödningens påverkan. Om det bekräftas att utsläppen är för stora finns det möjlighet att vidta alternativa åtgärder. Den stora produktionen i medför problem att få tillräckliga arealer till avsättning av gödseln. har därför startat en särskild organisation benämnd gödselpoolen där merparten av deras medlemmar är anslutna. Ett samarbetsavtal har upprättats mellan gödselpoolen och Hushållnings- sällskap. Sällskapet har åtagit sig att förmedla gödsel till områden där det förekommer mindre antal husdjursuppfödare. Farmerna i bidrar därmed till en minskad övergödning i detta djurtäta område. Förflyttning och spridning av gödsel kan dock öka riskerna för spridning av sjukdomsframkallande virus och bakterier om inte gödseln hygieniserats korrekt. Detta gäller även minkgödsel. 8En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen I detta kapitel skall vi presentera våra slutsatser om pälsdjurs- näringen och djurskyddslagen. I 8.1 anger vi vad som enligt vår uppfattning skulle krävas för att pälsdjursnäringen skulle uppfylla djurskyddslagen. I 8.2 analyserar vi om det är möjligt att genom- föra nödvändiga förändringar. I 8.3 anger vi vilka konsekvenser förändringarna skulle få för näringen. Slutligen presenterar vi våra slutsatser om förutsättningarna att bibehålla pälsdjursnäringen ur ett djurskyddsperspektiv i 8.4. 8.1Vad krävs för att djurskyddslagen skall vara uppfylld ? Som framgått av kapitel 2 består den nuvarande pälsdjursnäringen i av uppfödning av mink eller chinchilla. Mink är i särklass det vanligaste djuret i sammanhanget. Under 8.1.1 anges förutsätt- ningar för att minknäringen skall uppfylla djurskyddslagen och i 8.1.2 behandlas chinchillanäringen. 8.1.1Vad krävs för att minknäringen skall uppfylla djurskyddslagen ? Utredningen har i kapitel 2 analyserat ett flertal rapporter om välfärd. Underlaget ger en samstämmig bild. Inledningsvis finns det en enighet om att minkarnas fysiska hälsa inte skulle utgöra ett problem. Hälsotillståndet hos svenska minkar är gott. I stället ger det bakomliggande materialet en samstämmig bild om att problemet med minkarna är att de i alltför hög grad utövar stereotypier. Det stereotypa beteendet skulle i huvudsak förekom- ma då djuret hålls enskilt i bur och utfodras restriktivt. I rapporterna förklaras den nuvarande burmiljön och utfodringsrutiner En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen utgöra det huvudsakliga skälet för det stereotypa beteendet. Det som orsakar det stereotypa beteendet är inte den begränsade ytan i sig utan att burmiljön inte erbjuder tillräcklig stimulans. Enligt 4 § djurskyddslagen skall djur hållas och skötas i en god djurmiljö och ges möjlighet att bete sig naturligt. Utredningen har i sin juridiska analys under 2.2.1 tolkat termen naturligt beteende på det sättet att innebörden är att djur skall ges möjlighet att utöva sina biologiska beteendebehov. Vilka dessa är kan dock i viss mån vara oklart. Inledningsvis skulle stå klart att tillgång till mat, vatten och en lya skulle vara biologiska beteendebehov för minkar. Av lagförarbeten kan utläsas att rörelsebehov också kan vara ett sådant behov. Vidare anges i förarbeten att ett djurs biologiska beteende får avgöras utifrån erfarenheter och vetenskapliga rön. Från forskare har anförts att det är svårt att definiera biologiska beteendebehov på ett positivt sätt. I stället skulle man behöva dra slutsatsen från motsatt håll, om ett djur inte ges möjlighet att utöva sina biologiska beteendebehov uppvisar det stressymptom, som t.ex. ett stereotypt beteende. Det anförda innebär att stereotypa beteende indikerar att den inte har möjlighet att fullt ut bete sig naturligt och äta sig mätt. Vilket beteende den inte kan utöva är enligt utredningens uppfattning fortfarande oklart. Det finns än så länge endast en samstämmig uppfattning om att burmiljön inte är tillräckligt stimu- lerande. Därmed finns indikationer om att 4 § djurskyddslagen inte skulle vara uppfylld för minknäringen. Det är viktigt att notera att utredningens slutsatser skiljer sig från ställningstaganden i sin rapport . Verket drar i den rapporten inledningsvis samma slutsatser som utredningen, att mink i många undersökningar uppvisar en hög grad av stereotypier, vilket skulle indikera att 4 § djurskyddslagen inte är uppfylld vad avser djurmiljö och möjlighet att bete sig naturligt. Därutöver drar dock verket den slutsatsen – med hän- syn till den kunskap som finns – att ett system som tillgodo- ser minkars behov av sim- och badvatten bör utvecklas. Utredningen anser att denna slutsats var för långtgående. Jord- bruksverkets underlag för slutsatsen var . Avsikten var ursprungligen att rapporten skulle utgöra ett underlag för ett direktiv. Till expertorganet kopplades vid rapportens utarbetande en forskargrupp bestående av åtta forskare, bl.a. från och från . Masons forskning om minkar finns intagen i En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen Enligt verket visar denna att minkar under experimen- tella förhållanden är beredda att arbeta hårt för att få tillgång till vatten. Vidare hade verket beaktat Veterinärmedicinska Sällskaps (SVS) rapporter. I SVS:s rapporter dras dock endast den slutsatsen att det inte är visat att behöver vatten i större mängder för att vistas i eller sysselsätta sig med. Det är inte heller visat att inte behöver vatten. Därmed skulle alltså EU- rapporten vara det enda stödet för slutsatsen om att minkar bör ges tillgång till simvatten. I anges som slutsats att i en studie uttryckt ett starkt önskemål om att få simma och att den vanliga minkburen inte tillgodoser viktiga behov. Detta betyder enligt uppgift från ordförande i den kommitté som skrev rapporten, , inte att har ett biologiskt behov av att simma. Vidare modifierades slutsats av den forskargrupp som bistått med sakkunskap. Den reserverade sig mot EU-rappor- tens slutsatser och menade att rapporten blivit negativt vinklad mot pälsdjursnäringen av politiska skäl. Den framför att forskargruppens slutsats endast var att brist på simvatten för mink kan vara ett möjligt välfärdsproblem och att forskningen ännu inte kommit fram till en enhetlig ståndpunkt. Enligt forskargruppen hade dock denna slutsats i slutrapporten ändrats till en slutsats om att ett passande system med simvatten måste skapas. Vidare skall påpekas att meddelat att den inte kommer att lägga fram ett direktiv. Från , vice ordförande för framställningsutskottet i parlamentet, sida har på fråga också anförts att EU:s rapport i inget skede skulle kunna utgöra grund för ett direktiv. Sammantaget menar utredningen att underlaget inte möjliggör en sådan långtgående slutsats om att minkars behov av simvatten måste tillgodoses för att 4 § djurskyddslagen skall vara uppfylld. slutsats är inte att simning är ett biologiskt behov. En avgörande faktor för bedömningen är vidare att den sakkunniga forskargrupp som bistått vid utarbetande av uttryck- ligen reserverat sig mot en sådan tolkning. Därefter har det dessutom skett en utveckling. Enligt uppgift från har det efter publi- cering uppstått en enighet bland forskare om att simning inte skulle vara ett biologiskt behov. , , var alltså en av forskarna i gruppen som stod för sakkunskapen vid utarbetandet av . Hon har anfört att om gruppen redan vid publicering haft En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen tillgång till den forskning som finns , hade forskargruppens slutsats inte varit att avsaknaden av vatten kan vara ett möjligt problem utan att simning inte är ett biologiskt behov hos minkar- na. och har instämt i att det ännu inte är bevisat att simning skulle vara ett biologiskt behov. I stället är tillgång till badvatten enligt dem en kraftfull miljöberikning. Sammanfattningsvis är det därför utredningens slutsats att stereotypa beteende indikerar att 4 § djurskyddslagen inte är upp- fylld. Skälet för det stereotypa beteendet skulle vara att burmiljön inte erbjuder tillräcklig stimulans och att djuren utfodras restriktivt under vissa delar av året. Det nuvarande kunskapsläget ger inte stöd för en slutsats om att simning är ett biologiskt beteendebehov hos minkar. Det kan också påpekas att minkarnas situation utretts i våra grannländer. I , jämför 3.2, har Lantbruksdepartementet gjort en översyn av all djurhållning i landet. Det anges för mink att de skall hållas i driftssystem som bättre tillvara- tar djurens beteendebehov. Närmiljön måste berikas med större areal och inredning som stimulerar till utforskning och aktivitet. Simvatten uppställs inte som ett krav. I , jämför 3.1, har det lämnat en rapport om pälsdjurs- produktion. Slutsatsen om välfärd är att förekomsten av stereotypier tyder på att förhållandena i omgivning inte är tillfredställande. Det anförs vidare att forskarna nu tycks vara eniga om att inte har ett essentiellt behov av badvatten i sig. Där- emot tycks vara i stort behov av sysselsättning och att den kan lida på grund av bristande stimulans. Badvatten ger en bland flera möjligheter till sysselsättning. Det kan noteras att problembeskrivningen av minkarnas situa- tion i och är identisk med utredningens. 8.1.2Vad krävs för att chinchillanäringen skall uppfylla djurskyddslagen ? Underlaget för chinchilla är mindre än vad det är för minkarna. Det betyder att de slutsatser man kan dra är osäkra. Det underlag som behandlar chinchillornas välfärd är inlednings- vis EU:s rapport och rekommendationer. Av EU:s rapport kan utläsas att det skulle vara uppenbart att chinchillan har välfärdsproblem. Särskilt är utökad tillgång till sandbad och en ökad En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen Andra möjliga problem skulle kunna vara att det saknas miljöberikning och bolådor i burarna samt att honorna bär en plastkrage. Det skulle vara möjligt att reducera problemen med miljöberikning, men det är oklart hur effektivt förändringarna kan vara. Det är det stereotypa och rädda beteende hos en del av chin- chillorna som skulle kunna tyda på välfärdsproblem. Andra tecken skulle vara reproduktionsstörningar och hög dödlighet bland ungarna. I rekommendationer lämnas som bakgrundsbeskriv- ning att chinchillan har välutvecklade bakben, som möjliggör att djuret kan förflytta sig med hög fart och att det kan göra stående hopp, som är mer än en meter höga och . De vilda chinchillorna levde ursprungligen i kolonier bestående av 100-tals djur. är dock arten så sällsynt att chinchillorna lever i familjer bestående av ett vuxet par och deras avkommor. Chinchillan bygger inte bo inför födseln av ungarna. Chinchillans aggressiva beteende består bl.a. av att hoppa och urinera. I rekommendationerna anges som allmänna krav att djur skall ha utrymme för normalt rörelsebeteende. De djur som hoppar eller ställer sig upp på bakbenen skall ha utrymme att göra så utom när det befinner sig i ett område som är särskilt avsett för att sova. Djuren skall ha möjlighet att utöva ett beteende som bibehåller den sociala strukturen mellan dem om det ingår i deras normala beteen- demönster. Sammantaget följer av det underlaget att även chinchillans stereo- typa beteende skulle kunna indikera brister. Därmed är det möjligt att vad som ovan anförts beträffande minkar även kan överföras på chinchillan. Det förhållande att den utövar ett stereotypt beteende skulle indikera att burmiljön inte ger chinchillan möjlighet att bete sig naturligt. Bristerna i burmiljön är mer konkret beskrivna för chinchillan än för minkarna. En brist skulle vara att chinchillan inte ges möjlighet att utöva en naturlig rörelse, att hoppa högt. En annan brist skulle avsaknad av sandbad kunna vara. Slutligen skulle burmiljön inte vara tillräckligt stimulerande och inte ge möjlighet för familjehållning. Dessa brister skulle kunna utgöra skäl för att anse att chinchillanäringen strider mot 4 § djurskyddslagen. har fattat beslut om nya föreskrifter för chinchillan. Majoriteten av föreskrifterna har stöd i rekommendationer. Genom föreskrifterna är alltså detaljerade rekommendationer införlivade i det svenska regelverket. Det är fråga om omfattande förändringar. I föreskrifterna anges krav med syfte att åtgärda samtliga de påtalade bristerna. En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen tidigare framförts innebär föreskrifterna att chinchillan ges möjlighet att i princip hoppa så högt den förmår (en meter) och en övergång till parhållning. Därutöver skall chinchillan ges utökad tillgång till sandbad och burarna skall miljöberikas. En slutsats av det anförda är att bristerna i chinchillanäringen kommer att kunna åtgärdas genom förslag till nya föreskrifter. Därmed skulle näringen utifrån dagens kunskaps- nivå uppfylla 4 § djurskyddslagen. Inledningsvis kan noteras att om simning skulle anses vara ett biologiskt beteendebehov hos minkar framstår det inte som prak- tiskt möjligt att anpassa minknäringen till djurskyddslagen. Från pälsdjursnäringens sida har anförts att ett bursystem med tillgång till bassänger skulle vara alltför kostsamt att realisera. Ett vidare problem skulle vara att stillastående vatten ger hygieniska problem och innebär risk för smittspridning. Sammantaget framstår det som klart att krav om simvatten skulle omöjliggöra en konkurrens- kraftig minknäring. Som anförts är det dock utredningens uppfattning att det nu- varande forskningsläget inte ger stöd för en slutsats om att simning är ett biologiskt beteendebehov. Det betyder alltså att det inte redan på förhand står klart att en anpassning till djurskyddslagen inte skulle vara möjlig. är det vår uppfattning att det finns indikationer om att minknäringen inte uppfyller djurskyddslagen. Som framgått tyder minkarnas stereotypa beteende på detta. Skälet skulle vara att burmiljön inte ger minkarna tillräcklig stimulans och att utfod- ringen under vissa perioder är restriktiv. Frågan blir då om det är möjligt att förändra djurhållningen. Från har uppgetts att det finns åtgärder som minskar det stereotypa beteendet, jämför vidare 2.3.6. Det skulle vara fråga om bl.a. förändrad utfodring och miljöberikning av burarna, senare valpavvänjning och ökat utrymme genom att ge tillgång till dubbla burar. Det är klarlagt att samtliga åtgärder minskar det stereotypa beteendet. Enbart åtgärden att ge tillgång till dubbla burar har i försök En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen minskat det stereotypa beteendet med hälften. kommer att starta ett försök där samtliga åtgärder förenas. En annan faktor skulle enligt rapporterna kunna vara selektion i avelsledet. På utredningens upp- drag har även () fått i uppdrag att undersöka vilka åtgärder som skulle kunna påverka minkars stereo- typa beteende. SLU:s slutsatser finns presenterade i en rapport, se bilaga 5. Sammantaget är utredningen av den uppfattningen att det är klarlagt att det är möjligt att minska minkarnas stereotypa beteende. Det som är oklart är om det är möjligt att minska det stereotypa beteendet till en acceptabel nivå. Som anförts är det stereotypa beteendet som indikerar att inte har möjlighet att utöva sina biologiska beteendebehov och att alltså 4 § djurskyddslagen inte är uppfylld. Om minknäringen kunde förändra djurhållningen med följd att det stereotypa beteendet upphörde eller begränsades till en acceptabel nivå skulle det inte längre föreligga indikationer om att minknäringen inte uppfyllde djurskyddslagen. Som vi anfört under 2.4 uppvisar i princip samtliga djurslag i fångenskap någon form av stereotypt beteende för att bemästra stress. En rimlig mål- sättning kan därför inte vara att minkarnas stereotypa beteende skall upphöra utan att det begränsas till en acceptabel nivå. Ett problem är dock att såväl åtgärderna som kan begränsa det stereotypa beteendet som effekterna av dessa först behöver studeras i fält och utvärderas. Först kommer det att vara möjligt att få visshet. Av 8.1.2 följer att utredningen inte anser att ytterligare förbätt- ringar utöver förslag till föreskrifter är nödvän- diga för att chinchillanäringen skall uppfylla djurskyddslagen. En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen 8.3.1Förordning (1998: 1820) om särskild konsekvensanalys av reglers effekter för små företags villkor. Med hänsyn till att nödvändiga åtgärder ännu inte är fastställda är det inte möjligt att förutse konsekvenserna för branschen. har i samband med att det föreslog föreskrifter för chinchillan gjort en konsekvensutredning. I denna anges att utbytet av befintliga burar skulle beräknas kosta inklusive kostnaden för inredningen. Verket bedömde vidare att reglerna inte skulle att komma att försämra småföretagens konkurrensförutsätt- ningar, eftersom samtliga i verksamma chinchillauppfödare bör kunna betecknas som småföretagare. Denna slutsats har kritiserats av för regel- granskning. Den har anfört att i sin konsekvens- analys även borde beaktat konkurrensen från andra länder. Från chinchillanäringens sida har anförts att den verkliga kostnaden för att anpassa sig till föreskrifterna skulle uppgå till . Näringen har anfört följande: har näringen två, alter- nativt tre burar i höjd. Efter de nya föreskrifterna kommer man bara kunna ha en bur. Mot den bakgrunden måste vi öka farmens yta till det tredubbla. har en farm med ca 100 avelshonor , sålunda måste nybyggnation ske med a /m2 = . Nybyggnation av burar, 100 avelsburar och 250 ung- djursburar a /styck =175 000 kr. Därtill kommer ytterligare en kostnad för att köpa in 90 avelshannar (det kan bli svår att få tag i tillräckligt bra djur) a /styck = . Summan av ovanstående blir /avelshona x 1 200 avels- honor vilket ger en kostnad på . En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen 8.4Utredningens slutsats om förutsättningarna för att bibehålla pälsdjursnäringen Utredningen har ovan dragit den slutsatsen att det finns indikationer om att minknäringen inte uppfyller 4 § djurskydds- lagen. Indikationerna är att i alltför hög utsträckning utövar ett stereotypt beteende. Det är vidare klarlagt att det finns åtgärder som begränsar det stereotypa beteendet. Ett problem är att åtgär- derna och effekterna av åtgärderna först måste studeras i fält och utvärderas. Visshet kan uppnås först . Den sammantagna slutsatsen är att det finns indikationer om att minknäringen inte uppfyller djurskyddslagen , men att den möjligt efter förändringar kan komma att uppfylla lagen . Utredningens kärnfråga blir efter denna analys vad detta innebär. Vem skall osäkerheten om framtiden drabba ? Skall minknäringen bära konsekvenserna av att den möjligen inte uppfyller djur- skyddslagen? Frågeställningarna kan behandlas såväl ur ett juridiskt som poli- tiskt perspektiv. Det juridiska perspektivet skulle kunna se ut så här : Utredningen har redan under 2.2.1 slagit fast att 4 § djurskydds- lagen innebär att ett djur skall ge möjlighet att utöva sina bio- logiska beteendebehov. Såsom lagtexten är utformad gäller det som ett absolut krav. Enligt lagtexten saknas utrymme för att en avvägning skall ske med hänsyn till ekonomiska faktorer. Lagtexten ger inte heller utrymme för övergångstider, alltså tid för att uppfylla kraven i lagtexten. Emellertid kan man inte slå fast att minknäringen strider mot djurskyddslagen, det finns bara indikationer om att den kan strida mot lagen. Bestämmelsen i 4 § kan inte uppfattas så att man i detta läge utan vidare med stöd av föreläggande eller förbud skulle kunna ingripa med stöd av paragrafen. Detta gäller särskilt med tanke på de allvarliga konsekvenserna detta skulle innebära för en näring. Ett sådant ingripande skulle också strida mot den praxis som utbildats med stöd av paragrafen. En rimlig tolkning måste därför vara att lagen ger utrymme för forskning under en begränsad tidsram med syfte att utröna hur näringen kan förbättras. En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen Ur ett mer politiskt perspektiv blir det i högre grad fråga om en rimlighetsbedömning. Det har framkommit att det finns indika- tioner om att minknäringen strider mot 4 § djurskyddslagen. Detta är dock inget nyhet, fann Veterinärmedicinska sällskap (SVS) i sin rapport att minkar i alltför hög utsträckning utförde stereotypier. Trots detta har minknäringen inte förändrats. Burmiljön har i stort sett varit oförändrad . Det innebär att minknäringen själva inte arbetat för en utveckling. Detta ensamt skulle i och för sig kunna innebära att det skulle saknas skäl att ge minknäringen ytterligare tid att utveckla djurhållningen. Det som dock skulle kunna tilläggas är att det kan vara så att minknäringen inte ensam bär ansvaret för den bristfälliga utveck- lingen. En olycklig omständighet kan vara att det inte bedrivs eller har bedrivits någon forskning i om minkars beteendebehov. Från forskarhåll har framförts att ett skäl för detta kan vara att frågan om pälsdjursnäringen är politiskt laddad. Forskare som engagerar sig i denna fråga måste exempelvis vara beredda på att ta kontroverser med djurrättsaktivister. I stället kommer denna forsk- ning från andra länder, såsom exempelvis . Den svenska minknäringen har också avsatt medel för att bidra till samnordisk forskning.