sou · GRB349d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Som stöd för utbildning och kompetensutveckling hos berörd personal skall utredningen beskriva de bedömningsproblem personalen möter och ge förslag på hur de kan få hjälp att hantera dem. I detta ligger också att personalen skall ha stöd i situationer där de med hänsyn till barnets bästa inte vill ge medgivande till en adoptionsansökan. Utredningen skall också pröva vad som kan göras för att öka stödet till den berörda personalen. Frågor om kvalitet och bemötande i hemutredningarna är också en viktig tillsynsfråga. Utredningen skall pröva hur tillsynsfunktionen kan förstärkas i detta avseende. Socialt stöd och social rådgivning till familjer med adoptivbarn Det finns uppenbara svårigheter när det gäller att tillgodose de särskilda behov av socialt stöd som adoptionssituationen ger upphov till. Adoptivbarnen är så få att samhällets ordinarie resurser har svårt att bygga upp kompetens kring dessa frågor. Frågor om barn med traumatiska upplevelser från barndomen, särskilda sjukdomar eller funktionshinder bör ägnas särskild uppmärksamhet. Utredningen skall analysera problemet och föreslå åtgärder som bättre tillgodoser familjernas och barnens behov. Samarbete mellan kommuner och landsting kan vara en lösning. En annan kan vara att adoptionsorganisationerna får ekonomiska möjligheter att driva någon form av egen social rådgivning. Utredningen bör lyfta fram de goda exempel som finns i och i andra länder. Den senaste tidens utveckling har visat på behovet av tydligare regler för auktorisation av adoptionsorganisationer och för avveckling av dem. Det kan bl.a. finnas skäl att förstärka möjligheten att avslå ansökningar från olämpliga organisationer. Utredningen skall pröva denna fråga. Hur tillsynen och utvärderingen av adoptions- organisationernas arbete bäst ordnas skall också prövas av Även frågan om det behövs avvecklingsregler – bl.a. för att skydda sökande som står i kö och som har betalat avgift – bör prövas. Ytterligare en fråga som behöver utredas är hur mycket hänsyn som vid beslut om svensk auktorisation skall tas till lagstiftningen i det land där den sökande organisationen avser att verka. i belysning av dess förändrade arbetsuppgifter Utredningen skall se över . I detta ingår att pröva myndighetens styrelses organisation och funktion i förhållande till myndighetens kansli. Antalet ärenden där styrelsen fattar beslut har minskat och de kvarstående ärendena har vanligtvis karaktären av vanliga förvaltningsbeslut. Mot denna bakgrund finns det skäl att överväga om inte den nuvarande styrelsen bör göras om till en vanlig myndighetsstyrelse. Detta kan innebära att myndighetens chef kan fatta beslut i de enskilda ärenden som förekommer och att styrelsebesluten inskränker sig till övergripande policyfrågor, budget, årsredovisning, viktiga remisser och liknande. Denna fråga skall prövas av utredningen. Andra frågor kopplade till detta som också skall prövas är styrelsens storlek och sammansättning och hur ofta den bör sammanträda. Kostnader vid internationella adoptioner Utredningen skall överväga om det finns andra vägar än de nuvarande att stödja organisationerna och de enskilda familjerna. Alternativen skall rymmas inom nuvarande kostnadsramar. Utredningen skall i övrigt undersöka om det finns andra sätt att begränsa kostnaderna för de internationella adoptionerna. Åldersgränsen för att få adoptionsbidrag – får barnet inte vara äldre än vid adoptionen – har uppmärksammats i en riksdagsfråga (fråga 2000/01:609). Ett fåtal barn i åldersgrupperna kring åldersgränsen adopteras . Frågan om en höjning av åldersgränsen skall ingå i utredningens uppdrag. Utredningen bör i övrigt vara fri att lämna de förslag som dess granskning av den internationella adoptionsverksamheten föranleder. Bilaga 1 SOU 2003:49 De ekonomiska konsekvenserna av förslagen skall analyseras och bedömas. Utredningen skall i sitt arbete ta del av sådana erfarenheter från de övriga nordiska länderna och från andra länder som kan vara av särskilt intresse. Utredningen skall i sitt arbete samråda med berörda myndigheter. Den skall vidare ha kontakter med , och berörda intresseorganisationer. Uppdraget skall redovisas till regeringen . Tilläggsdirektiv till Utredningen om internationella adoptioner (S 2001:08) Dir. Beslut vid regeringssammanträde . Förlängd tid för uppdraget Med stöd av regeringens bemyndigande tillkallade statsrådet en särskild utredare för att utreda frågor om internationella adoptioner. Utredaren skall enligt direktiven slutföra sitt arbete . Utredningstiden förlängs, vilket innebär att utredningen skall slutredovisa sitt arbete . Länder anslutna till 1993 års Länder som anslutit sig till om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner (ikraftträdandedag angiven). Länder med vilka de svenska sammanslutningarna har adoptionssamarbete och antal anlända barn 2001 och 2002 Genomsnittskostnad och avgift per adoptionsland/kontakt 2000 Därav avgift till adoptions- Familjens totala Därav avgift till adoptions- organisation för deras kostnader hälle m m direkta adoptioner Genomsnitt BFA–A 1)AC:s slutliga avgift kan avvika från den fastställda p.g.a. dispenser (släkt-syskonadoptioner m.m.) 2)varav för kostnader i utlandet 3)varav kostnader i utlandet 4)varav för kostnader i utlandet 5)varav för kostnader i utlandet Källa: NIA:s årsredovisning 2001 Antal hemutredningar gjorda per län 1996-2000 Kommuner som ej svarat , , , , *) antal invånare i länet per (endast de kommuner som svarat) Utredningen om internationella adoptioner anordnade en forskningshearing . Syftet med hearingen var att få resultaten av aktuell nationell forskning presenterade vid ett och samma tillfälle men också att få en konstruktiv dialog om vilka åtgärder samhället bör vidta för att möta de behov av stöd, rådgivning och behandling som adopterade och deras familjer kan ha och som framkommer i resultaten. Ca 70 personer deltog i hearingen (se deltagarförteckning). Hearingen inleddes med att sex forskare inom olika områden presenterade sina resultat. Presentation av deras anföranden återfinns först i denna dokumentation. Därefter följer deras förslag till åtgärder och sist en sammanfattning av de anföranden, frågor och synpunkter som personer ur auditoriet bidrog med. Docenten och barnläkaren , , var moderator. Utredningens ordförande, riksdagsledamoten ledde diskussionen. Sekretariatet svarade för dokumentationen tillsammans med , . Tabeller som utgör underlag i presentation återfinns sist i bilagan. Identitetsutveckling hos adopterade. Att skapa sin livshistoria. En viktig del i formandet av den personliga identiteten är att kunna berätta sin historia och reflektera över vem man är i förhållande till sitt ursprung. Många av dem som adopterats från andra länder har oftast mycket lite kunskap om sitt ursprung och delar varken sitt biologiska eller etniska ursprung med adoptivföräldrarna. En genomförd uppföljning av adopterade, som ingick i en större undersökning (Irhammar, 1997, 1999; Irhammar & , 2000) och då var , visar att majoriteten av de adopterade lever med den biologiska familjen i sina tankar. Familjen finns i regel med dem från tonåren och framöver i livet. Under tonåren är frågor om vem man är lik av stor betydelse. I vuxenåldern tillkommer i större utsträckning frågor om vad man bär i sitt genetiska arv och varför man en gång blev lämnad. Det tycks främst vara i yngre tonåren som det finns en koppling mellan mer intensiva tankar på den biologiska familjen och lägre psykiskt välbefinnande och självkänsla. Könsskillnader suddas ut , vilket kan bero på att män börjar fundera över sitt biologiska ursprung senare i livet. Under tonåren önskar nästan hälften av de adopterade mer information om sin biologiska familj. De som vill söka har oftare en högre grad av sociabilitet och i adoptivfamiljen finns en större öppenhet mot barnets ursprung. I vuxenåldern är bara en femtedel av de adopterade fortfarande intresserade av att söka mer information om sin biologiska familj. Ofta är detta kopplat till en sämre psykisk hälsa, lägre självkänsla och bristande tillfredsställelse med den egna livssituationen. Motiven kan generellt sammanfattas så att det man saknar här vill man söka där. En del som varit intresserade av att försöka ta reda på något om sin biologiska familj lägger ner projektet. Andra ger uttryck för en rädsla inför det okända som skulle möta dem om de fick mer vetskap eller träffade sin biologiska familj. Det finns också ett stort hänsynstagande till adoptivföräldrarna. Bara en av dem som har barn vill söka mer information om sin biologiska familj. Egna biologiska barn fyller ofta det tomrum man har i sin historia. Genom att följa sitt barn kan man skapa bilder av hur man själv kan ha varit som liten, bilder som man saknar. Majoriteten av de adopterade har en svensk självidentitet och ungefär hälften är intresserade av sitt etniska ursprung, under såväl tonår som vuxenålder. De med en icke-svensk etnisk självidentitet har lägre psykiskt välbefinnande och lägre självkänsla, såväl under tonår som vuxen- ålder. De har dessutom oftare en otrygg anknytning varför man kan tala om att en icke-svensk självidentitet snarare är uttryck för en upplevelse av bristande tillhörighet än etnisk självidentitet. När adoptivföräldrarna har uppmuntrat ett etniskt intresse, tenderar de adopterade att under tonåren själva vara mindre intresserade. I vuxen ålder kvarstår inte dessa kopplingar. Att resa tillbaka till ursprungslandet framstår som viktigt för att man själv ska äga kunskap om sitt ursprung och kunna berätta om sitt land för andra och för sina barn, existerande eller framtida. En resa tillbaka till ursprungslandet handlar också om att stämma av sitt liv här med hur ett liv där skulle ha gestaltat sig. En del av dem som saknade intresse för sitt etniska ursprung, gav uttryck för en rädsla inför de upplevelser en resa skulle kunna ge. Upplevelser av främlingskap eller rädsla att förlora det man har här. Det skulle kunna utgöra ett hot mot den nuvarande identiteten. När det gäller extern identifikation, dvs. hur de adopterade upplever att andra i samhället identifierar dem, blir majoriteten, både i tonåren och i vuxenåldern, identifierade såsom varande invandrare. handlar det om negativa bemötanden. Majoriteten markerar emellertid att de inte accepterar ett sådant bemötande. Det svenska språket har fortfarande en stor betydelse för hur man blir identifierad, men också för hur man markerar sin svenskhet inför andra. Det finns inget samband mellan huruvida Bilaga 6 SOU 2003:49 man blir negativt uppfattad som invandrare och psyksikt välbefinnande. För att utveckla en trygg identitet krävs en lyhörd omgivning i vilken man kan bli sedd som den man upplever sig vara och bemött med respekt inför de ställningstaganden man gör. Det är av vikt att ett barns annorlunda ursprung inte betonas på bekostnad av barnets upplevelse av anknytning till familjen och tillhörighet till det samhälle det lever i. Medicinsk problematik hos adoptivbarn har det kommit över 40 000 adoptivbarn till , huvudsakligen från . Det man då relativt ofta såg vid ankomsten till var infektioner, undernäring, ibland försenad psykomotorisk utveckling. Åtskilliga mådde också bra. Olika studier visade att de allra flesta återhämtade sig beträffande tillväxt och utveckling och infektionerna försvann i de flesta fall. Vissa parasit- och virusinfektioner kan dock kvarstå , enligt en studie. Man gladde sig åt att barnen nu slapp svälta och kunde nå sin fulla potential beträffande tillväxt och utveckling. Dock kom efter- hand frågor från oroliga föräldrar som exempelvis kunde fråga om det var normalt att deras flicka fått mens och bara verkade bli . Kortvuxenhet och tidig pubertet hos adoptivflickor rapporterades först hos några fall från . En studie genomfördes i på 107 indiska adoptivflickor som visade att medelåldern för första mensen hos dessa flickor låg 1–1,tidigare än för svenskfödda flickor och även jämfört med privile- gierade flickor i . Det visade sig att av adoptivflickorna fick sin första mens och den tidigaste vid . Många hade även kortare slutlängd. var eller kortare, den kortaste . Man såg också att de som var mest undernärda vid ankomsten och därefter återhämtade sig snabbast fick den tidigaste puberteten. Den tidiga puberteten var alltså inte normal utan betingad på ett ännu inte klarlagt sätt av omställningen från en undernärd resurs- fattig miljö till en miljö rik på näring och stimulans. En pilotstudie tyder på att även adopterade pojkar kommer in i tidigare pubertet. Adoptivflickor har blivit en vanlig grupp på landets barn- endokrinavdelningar för behandling av tidig pubertetsutveckling med pubertetsblockerande medel. Man såg dock att slutlängden ändå blev relativt kort p.g.a. att tillväxthormoninsöndringen kunde påverkas av pubertetsblockeringen. Man ville då prova att ge tillväxthormon med pubertetsblockerande medel för att se om slutlängden förbättrades. Studien genomförs på 20 kliniker i landet och är snart klar – vi får då se vad resultatet blir. 1995 meddelade att dubbelt på många adopterade ungdomar som förväntat var intagna på ungdomshem. Vi i satte igång en studie för att utröna vad det var som gick snett. Var det något somatiskt, något socialt eller något psykologiskt? Var det något som hände innan adoptionen eller något som hände senare? Vi jämför med andra adopterade som inte vårdats på ungdomshem och med invandrarungdomar och svensk- födda ungdomar på ungdomshem. Detta är en tvärfacklig studie med barnläkare, barnpsykiater och psykolog inbegripna och med en psykolog som doktorand. Det framstår som en uppgift av största vikt att identifiera de riskfaktorer som adopterade lever med från sina hemländer och de hälsobringande faktorer som vi skulle kunna tillföra efter adoptionen här i deras nya hemland. Vi behöver därför fortsatt forskning och kunskapsinsamling för att möjliggöra bästa möjliga stöd till de adopterade och deras föräldrar. anslog –1998 medel till ett och Utveckling vid , Akademiska Barn- sjukhuset, . Erfarenheterna från den verksamhetsperioden, liksom erfarenheterna från andra kliniker och institutioner, kan ligga till grund för verksamhetsplanering för framtiden. Språkproblem hos adopterade med skolproblem som följd? Tal- och språkstörningar och/eller kommunikationstörningar finns dokumenterade i hela världen. Som logoped diagnostiserar och Bilaga 6 SOU 2003:49 behandlar man barn/ungdomar/vuxna med tal-, språk- och kommunikationsstörningar. Sedan ungefär har jag träffat, bedömt och behandlat – och naturligtvis funderat över – utlandsadopterade barn med språkliga begränsningar, avvikelser och störningar. har barnen enbart en försening av tal- eller språkförmågan och ibland dyslexi, vilket är betydligt mindre allvarligt än avvikelser/störningar. Självklart undrar man som logoped om det finns någon skillnad i kvalitet mellan förseningar/avvikelser hos utlandsadopterade barn som bytt språk och kultur och mellan enspråkiga svenskfödda barn som vuxit i upp i svensk kultur. Är det så att barn/ungdomar som är medfött språksvaga, språkstörda eller har en begränsad språklig förmåga och dessutom måste göra ett språk- och kulturbyte får sin språkbegränsning ytterligare accentuerad jämfört med de enspråkiga svenskfödda barn med samma ursprungsproblematik och som slipper språk- och kulturbyte? Finns det någon specifik språklig svaghet som utlandsadopterade barn har och enspråkiga svenskfödda inte har? Att få en bättre uppfattning om vad som händer när ett barn startar sin språkutveckling på ett språk och i en annan kultur och sedan inte längre exponeras för det språket eller den specifika kulturen. Är språk- och kommunikationsstörningar vanligare bland våra utlandsadopterade barn än bland våra biologiska? Skiljer sig deras språkstörningar från dem som finns hos barn som endast exponerats för ett språk och inte behövt byta? Språkstörningar är ofta ärftliga, det är klart dokumenterat. Finns det specifika språkstörningar orsakade av själva språkbytet? En del forskning visar att så kan vara fallet. Att förvärva sitt (nya eller andra) modersmål och på fel sätt (dvs. genom att lära in och inte genom att uppleva – exponering) och med en svag språklig grund (p.g.a. av inadekvat exponering för sitt första språk) tros ge specifika språkliga problem och kallas ofta för adoptivspråket. Å andra sidan – många barn med ärftlig språkstörning kan ha blivit feldiagnostiserade precis som barn med en något låg språklig IQ, vilket gör att de dokumenterade svårigheterna hos utlands- adopterade barn kanske bara är en beskrivning av symtomen och inte den underliggande språkförmågan. Naturligtvis måste den språkliga bedömningen av ett barn ske av en professionellt utbildad logoped som har grundlig kunskap om tal- och språkutveckling, tal- och språkstörningar, försenad tal- och språkutveckling och också förstås om lingvistik, neuropsykologi och som kan ställa korrekt diagnos. En genomgång av 56 adopterade barn (20 pojkar 36 flickor) som remitterats till mig som logoped för bedömning. Alla är remitterade p.g.a. misstänkt språkstörning eller adoptivspråk. Barnen är födda i 21 olika länder och adopterade av svenska föräldrar (eller förälder, i så fall en mamma) när de är mellan och ålder. Barnen kommer från (tolv stycken, sex pojkar och sex flickor), (sju stycken, en pojke och sex flickor), (sju stycken, tre pojkar och fyra flickor), (fem stycken, en pojke och fyra flickor), och (fem stycken, alla flickor), , , och (sju stycken, tre pojkar och fyra flickor), , och (fyra stycken, tre pojkar och en flicka), (två flickor), Bosnien, , och (fem stycken, tre pojkar och två flickor), (två flickor). Är språkproblematiken dessa barn har annorlunda än den som språkstörda svenskfödda barn med svenska föräldrar har? Och i så fall – hur? Är det möjligt att upptäcka någon specifik adoptionsprofil? Alla 56 utlandsadopterade barnen kvalificerade sig definitivt för en språkstörningsdiagnos (mer eller mindre allvarlig språkstörning) eller som sena språkbrukare eller dyslektiker, elva stycken, (vilket inte är särskilt allvarligt). Barnen med språkstörning hade mer eller mindre uttalade svårigheter men var alla i stort behov av behandling. Dessa barn hade ibland också andra problem som hyperaktivitet och beteendestörningar. Bland språkstörningsbarnen fanns några som visade prov på just adoptionsprofilen, tio stycken, barn som började tala svenska snabbt och uttryckte sig i långa, språkligt välformulerade De hade emellertid inte någon djupförståelse för vad de själva uttryckte. Deras språkförståelse var förstås också nedsatt med oprecis djupförståelse. De här barnen hade också inlärnings- svårigheter. Mycket ofta var det ingen som förstod varför. Det tycks som om det finns en risk för att en del av adoptivbarnen trots normal språklig kapacitet inte utvecklar sitt nya modersmål så väl som man kunde förvänta sig. Språkutvecklingen bör bedömas och adekvat hjälp ges för att minimera risken av inlärningssvårigheter. Tidig intervention är nödvändig och korrekt/adekvat hjälp är nödvändig. Alla barnen med adoptions- profil hade någon typ av inlärningssvårigheter, trots sitt på ytan goda språk. Det tycks också som om det finns flera gravt språkstörda barn bland adoptivbarnen än vad man skulle förvänta sig jämfört med svenskfödda barn i samma ålder. Att ha en språkstörning (ärftlig) och inte heller ha blivit exponerad för särskilt mycket språk under sin första tid och att behöva byta ett torftigt språk/förelöpare till språk mot ett helt annat är inte en god förutsättning för den nya språkutvecklingen. Det tycks mig att den senare kategorin får alldeles för litet support i det hårda arbetet med språkbytet och att den hjälp som ges inte är optimal utan mer är av typen inlärning än upplevelsebearbetning. Barn som var äldre vid ankomsten (4–) hade generellt sett svårare med sitt språkbyte än yngre barn. Möjligen spelar den kulturella skillnaden en större roll än vi trott, språkutvecklingen och språkförståelsen är intimt förknippad med de kulturella betingelser man lever under. Man kan också fundera över vad det betyder att inte ha en åldersadekvat språknivå med sig p.g.a. otillräcklig exponering för sitt första modersmål och att kanske ha haft så torftiga betingelser att leva under att grunden för språkbyte är för labil. Att tvåspråkiga barn (invandrare med modersmålet i hemmet) ibland visar detta är konstaterat. barnet är otillräckligt exponerat för sitt modersmål och utvecklar då heller inte någon god språklig kompetens. Epidemiologisk studie av internationellt adopterade i tonåren Studien omfattade 211 ungdomar i 152 familjer boende i , vilka adopterats 1970–1977 genom förmedling av Adoptions- centrum. av de tillfrågade familjerna deltog. av ungdomarna var 14–vid studietillfället. hade adopterats före . kom från olika , de flesta från , resten huvudsakligen från , de flesta från . Föräldrar och ungdomar intervjuades var för sig om olika aspekter på adoptionen, identitetsfrågor samt om psykisk hälsa och självkänsla. Föräldrarna fyllde i CBCL (Child Behaviour Check List), ungdomarna fyllde i SCL 90 (Symptom Check List, 90 questions). Resultaten jämfördes med ett par epidemiologiska studier av icke-adopterade, svenska ungdomar i samma åldrar undersökta med samma metoder. Den psykiska hälsan skiljde sig ej mellan grupperna vare sig enligt föräldrarnas eller enligt ungdomarnas information. Den självdeklarerade självkänslan var högre för adoptivgruppen än den svenska normgruppen beträffande totalpoäng och delvariabeln relationer till andra. Vid en uppföljning av de 42 individer, som var eller äldre vid det första studietillfället, fick dessa fylla i SCL 90 och en vuxenversion av självkänsleformuläret. Det var ingen statistisk säkerställd skillnad mellan resultaten vid de båda undersöknings- tillfällena beträffande den psykiska hälsan. Andelen med hög och låg självkänsla hade ej heller förändrats. Familjebildning, utbildning och etablering på arbetsmarknaden hos unga internationellt adopterade Analyserna är genomförda tillsammans med docent , , , och docent , CUS, . Materialet är under publicering i . Studien baseras på analyser av data från Inkomst och förmögen- hetsregistret 1998. Internationellt adopterade definierades som personer som (1) registrerats som invandrade till , som (2) är födda utanför och som (3) bara har föräldrar som är födda i men aldrig har bott utanför gränser och (4) inte har varit omhändertagna för fosterbarnsvård. Studiepopulationen bestod av 5 942 individer födda –73 som följdes upp 1998, medelåldern var . Vi har jämfört dessa grupper med majoritetsbefolkningen, dvs. den del av befolkningen – i motsvarande åldrar – som har svenskfödda föräldrar, men som själva är födda i . Vi har också jämfört de adopterade med två andra urval av befolkningen. Det första urvalet består av biologiska barn till adoptivföräldrarna, syskongruppen. Det andra urvalet består av utlandsfödda barn som invandrat till , invandrargruppen vars mor enligt Föräldra- registret är född i samma världsdel som barnen själva, antingen , eller (EU) eller övriga delen av världen (UE). Vanliga ursprungsländer för de adopterade i studierna är och men många länder i , och finns representerade. Adoptivgrupperna är något yngre i genomsnitt och är betydligt oftare av kvinnligt kön () än jämförelsegrupperna. Resultaten nedan har kompenserats för detta genom ålders- och könsstandardisering. Det finns adoptivföräldrar i alla landsdelar, städer som landsbygd, och i alla sociala samhällsskikt i . Som grupp betraktat är adoptivföräldrarna en resursstark grupp föräldrar med höga medel- inkomster och lång utbildning, som oftare än andra bor i villa. Adoptivföräldrarna är också äldre, mer sällan ensamstående, har mer sällan vårdats på sjukhus för missbruk eller psykisk sjukdom och är mer sällan kriminellt belastade än befolkningen i stort. Ålder för familjebildning och barnafödande styrs i hög grad av social bakgrund.