sou · GRB313d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Kunskap hämtas bland annat från universitet, högskolor och forskningsinstitut inom och utom landet som anpassas till nya problem, situationer och branscher. Instituten ska fungera som kunskapsförädlare vars främsta roll är att anpassa, omvandla och tillämpa forsknings- resultat för industriell användning. Rollen har också uttryckts sålunda: Industriforskningsinstituten fungerar som kockar. Man hämtar sina råvaror och kryddor från olika delar av landet och världen, lagar till en smaklig rätt som sedan avnjuts av den hungrige gästen, näringslivet. Verksamheten bedrivs i bolagsform. Staten äger , närings- livet 45 av IRECO. Däremot varierar ägarfördelningen i de 16 instituten, normalt så att staten äger och näringslivet 60. Kunskaps- och kompetensuppbyggnaden finansieras i sin helhet av staten, annan verksamhet som initieras gemensamt eller av staten, till exempel genom finansieras mestadels med hälften vardera. Uppdragsverksamheten finansieras till av upp- dragsgivaren. IRECO ger en, enligt utredningen, intressant och för den kom- mande analysgruppen relevant beskrivning av hur arbetet vid industriforskningsinstituten skiljer sig från den som bedrivs vid universiteten. Utredningen återger den i sin helhet: Universitet och högskolor ska i första hand bedriva grundforskning och vad som ibland kallas nyfikenhetsforskning. Den akademiska forskningen har krav på nyheter och vetenskapliga formaliteter som instituten inte alltid behöver tillämpa i sin problemlösningsinriktade forskning. Instituten har ju inte samma krav på sig att producera akademiska avhandlingar för disputation som högskolan har – även om man ofta har doktorander anställda i verksamheten. Instituten har i allmänhet bättre möjligheter till omställning och uppdragsforskning än vad universiteten har och kan dessutom erbjuda bättre sekretess- möjligheter. Instituten har dessutom naturligt en bredare kontakt med näringslivet – främst genom sina intressentföreningar – vilket ger en närmare användarkontakt som är till fördel för verksamheten. Statens motiv för att finansiera industriforskning beskrivs enligt följande: att finansiera insatser där institutens kompetens nyttjas för aktiviteter som är angelägna för samhället men inte i första hand för medlemsföretagen, att forskning inom vissa områden får spridningseffekter i sam- hällsekonomin som innebär större samhällsnytta än närings- livsnytta, att en väl fungerande teknologisk infrastruktur är en viktig fak- tor vid lokalisering av industriell verksamhet som tenderar att bli alltmera internationaliserad samt att näringslivet tvingas till ett kortsiktigt synsätt som innebär att kostsamma långsiktiga insatser nedprioriteras. Allmännyttig ideell förening: och SNS bildades på privat initiativ 1948 och är ett fristående nätverk av ledande beslutsfattare i privat och offentlig verksamhet med engagemang i svenskt samhällsliv. SNS kontrakterar forskare och andra för att utarbeta rapporter över skilda samhällsområden. Inom SNS bildas olika råd. Det äldsta av dem är . Där- utöver finns och . SNS leds av en direktör. Högsta beslutande organ är Förtro- enderådet som utser styrelsen i taget. Finansieringen sker via årsavgifter från företag, myndigheter och organisationer samt från medlemsavgifter, bokförsäljning och konferensavgifter. SNS har cirka 4 000 medlemmar. Vid SNS arbetar ett 40-tal personer; forskare, informatörer och administrativ personal. Omslutningen ligger runt . : Stiftelsen fackföreningsrörelsens forskning – FIEF FIEF startade med LO som huvudman. Institutet är enligt ändamålsparagrafen i stiftelsedokumentet ett institut med primärt vetenskapliga ambitioner. Verksamheten är inriktad på arbetsmark- nadsekonomi, makroekonomi och strukturekonomi. Uttolkningen av stiftelseparagrafen har varit att FIEF:s forskning huvud- sakligen ska redovisas i de internationella vetenskapliga tid- skrifterna och således vara underkastade det internationella veten- skapssamhällets regler för kritisk granskning före publicering. FIEF är en av LO anslagsfinansierad stiftelse. Den leds av en direktör. Styrelsens ledamöter hämtas från LO och de större med- lemsförbunden och de utses av LO. Vid FIEF arbetar , , 7 forskare och budgeten är . IUI skapades 1939 av och och är en anslagsstiftelse finansierad av . IUI är ett forsk- ningsinstitut med två huvudområden: Kunskapsgenerering, human- kapital och ekonomisk tillväxt samt Industriell organisation och internationell specialisering. Inom IUI pågår , 2002, tio större projekt inom de två huvudområdena. Därtill kommer ett bokprojekt om välfärdsstatens ekonomi. IUI:s chef är professor och i dess styrelse ingår företrädare för ledande svenska företag. av budgeten består av anslag från , övriga 40 kommer från forsknings- råd och fonder. Vid IUI arbetar ca 25 personer inklusive administrativ personal. Privat aktiebolag: – ägs av men bedriver sin utrednings- och forsknings- verksamhet självständigt. levererar information, prognoser, utredningar och forskning. Efterfrågan på utredningstjänsterna utgörs till av uppdrag från bransch- och arbetsgivarorganisationer, från kommuner och från företag, myndigheter, fack- föreningar och organisationer. Vid arbetar 16 personer. Även om denna genomgång inte gör anspråk på att vara full- ständig visar den att det finns en rad olika former för organisation, ledning/styrning och finansiering som kan övervägas för den efter- frågade analysgruppen. Utredningen har också funnit det intressant att leta efter några internationella exempel. Den internationella genomgången är självklart inte heltäckande. Utredningen har inriktat sökandet på särskilt relevanta organisationer, som på ett bra sätt speglar hur man i några andra länder försökt lösa kunskaps- och analysproblem inom olika samhällsområden. Övriga är givetvis av ett särskilt intresse för utredningen eftersom det finns såväl stora likheter som vissa påtagliga skillnader mellan de fyra länderna. I genomfördes en utvärdering av ett antal forskning, en utvärde- ring som initierades av Forskningsråd. Dess resultat redo- visas kortfattat nedan. Beträffande och görs en något utförligare genomgång av några av de enligt utredningen sär- skilt intressanta instituten med uppdrag i skärningspunkten mellan forskning och utredning. I finns flera olika typer av institutioner av intresse för utredningen. Här redovisas några vars uppdrag har särskild relevans. Det Ökonomiske Råd beslöts i lag . Rådets uppdrag är att följa den ekonomiska utvecklingen och belysa den långsiktiga utvecklingen och samspelet mellan ekonomi och samhälle. Man ska också bidra till samordning av olika ekonomiska intressen. Rådet består av högst 29 medlemmar. , 2002, finns 24 medlemmar. Tre av dem är oberoende fackekonomer. Bland övriga utnämns en vardera av finansministern, miljö- och energiministern och . Övriga 18 utnämns av olika organisationer med central roll på den ekonomisk-politiska arenan. Det finns en tydlig koppling mellan ekonomi och miljö och det ska särskilt bevaka detta. Rådet möts och avlägger rapporter. Till rådet är knutet ett sekretariat som har ca 20 anställda. Flertalet är eko- nomer. Formellt sorterar rådet och dess sekretariat under ekonomi- ministeriet. Men sekretariatet har inga uppdrag direkt från de olika ministerierna och det står helt och hållet till rådets disposition. Huvudparten av finansieringen sker via statsanslag men man kan också ta emot forskningsmedel. Sekretariatets analysområden är uppdelade i två huvudgrupper: Makroekonomi som omfattar konjunkturanalyser och ekonomisk politik samt strukturanalyser, vari ingår miljö- och resurs- ekonomiska analyser. Sekretariatet har omfattande formellt och informellt samarbete med olika sektorsforskningsinstitut, med ministerier och intresseorganisationer. Konstruktionen har inga direkta svenska motsvarigheter. Det för utredningen mest intressanta är den styrform man valt med en styrelse med brett deltagande från det danska samhället – dess olika politikområden – och ett mindre operativt sekretariat. Det är sekretariatet som utarbetar rapporter och analyser av dansk och internationell utveckling. Med utgångspunkt i främst sådana bak- grundsrapporter går sekretariatet vidare med analyser inom enskil- da ämnesområden. Rådets verksamhet är därmed i hög grad efter- frågestyrd. Inom hälso- och sjukvårdsområdet inrättades en institution med uppföljnings- och utvärderingsuppdrag. Evalueringscenter for sygehuse kom till 1998 genom en särskild lag (Lov nr 1044 af 23.12.1998). I lagen stadgas att sjukvårdsministern kan etablera ett oberoende center med uppdrag att utvärdera verksamheten vid de danska sjukhusen med syfte att främja kvalitetsutvecklingen och en effektivare resursanvändning inom sjuk- hussektorn. Utvärderingscentret leds av en styrelse med det övergripande ansvaret för centret. Styrelsen består av fem ledamöter som utses i taget. Hälsoministern utser fyra ledamöter och och utser gemensamt en ledamot. Hälsoministern kan fastställa regler om att det åligger amtskommunerna och och kommuner samt de institutioner som sorterar under hälsoministeriet att lämna de för verksamheten vid centret nödvändiga uppgifterna, även upplys- ningar från patientregister och andra register samt budgetupplysningar (vår översättning). Man har således i lag fastlagt en uppgiftslämnarskyldighet från de verksamheter som centret ska granska och analysera. lades centret samman med den danska motsvarig- heten till SBU – teknologivurdering. Man publicerar bland annat listor över sjukhusen i , rangordningar motsvarande vad som börjat växa fram också i . Arbejdsmiljoinstituttet – är ett sektorsforskningsinstitut med uppdrag som i hög grad liknar i och i . Det är en självständig myndighet under och dess uppdrag finns fastlagt i en särskild arbetsmiljölag och i en instruktion. Man bedriver forskning, utbildning, undervisning och forskar- utbildning. Forskningen beskrivs som tillämpad, användarorien- terad forskning. har ca 170 anställda och en årlig budget (2001) på . av den totala omslutningen är externt finansierad medan av forskningen kommer från externa källor. bildades genom beslut i och påbörjade sin verksamhet . Det lades ner men bildades ett nytt råd. och dess efterföljare är ett av de mest belysande exemplen på hur man för- sökt lösa stora kunskapsproblem som många instanser är involverade. Bakgrunden till tillkomst var insikten om att det var helt nödvändigt att stärka samarbetet mellan de många aktörer på lokalt och centralt plan som arbetade med narkotika och missbruksfrågor. Olika delar av problemkomplexet hade sin hem- vist i olika ministerier; socialministeriet hade ansvar för missbruks- vården, hälsoministeriet för koordinering av insatser, inklusive förebyggande insatser, justitieministeriet hade ansvar för den poli- siära delen av missbruksbekämpning, skatteministeriet för tull- frågor och andra frågor som rörde framställning av narkotika. På regionalt och lokalt plan låg ansvaret för behandling på amts- kommunerna (län) medan primärkommunerna hade stor del av det ekonomiska ansvaret. Därtill kom alla de privata organisationer, intresseorganisationer och behandlings- och utbildningsinstitu- tioner som var involverade. Rådets uppdrag formulerades sålunda: Som ett led i regeringens initiativ till förstärkta insatser mot narkotika- missbruket bildas under ett rådgivande sakkunnigt narkotikaråd som skall följa utvecklingen rörande förebyggande insat- ser, behandling och kontroll och som skall bidra till en kvalitets- höjning och en förbättrad koordinering av de samlade insatserna på missbruksområdet. Rådet skall, såsom rådgivande till och de berörda ministerierna medverka till en samordnad insats på området. I instruktion angavs att rådet skulle lägga fast mål, prioriteringar och strategier för de samlade insat- serna, kartlägga missbrukets omfattning, karaktär och utveckling och rapportera om detta, kvalificera och utveckla förebyggande, behandlande och kontrolle- rande insatser med utnyttjande av sakkunskap, peka på koordineringsbehov samt peka på forskningsbehov. skulle bestå av en ordförande och ytterligare 7–12 ledamöter som tillsammans skulle representera de olika sakområ- ena. Ledamöterna utsågs av socialministern efter hörande av övriga berörda ministrar. Rådet utsåg inom sig vice ordförande. Verksam- heten var statligt finansierad. Dock kunde rådet ta emot externa medel för särskilda, relevanta uppdrag. Vid nedläggningen var års- budgeten ca . Skälet till att lades ner var att den danska rege- ringen ville vidga rådets uppdrag till att omfatta alla socialt utsatta. Det nya rådet heter Rådet för Socialt Utsatte. Det har 11 ledamöter som hämtats från olika delar av det danska (frivillig) samhället, ingen från något ministerium eller någon myndighet. (Det kan för- tjäna påpekas att denna danska rådsvariant, med stark förankring i inte minst frivilligorganisationer och på lokal och regional nivå tilldragit sig svenskt intresse i anslutning till arbetet med en svensk handlingsplan mot fattigdom och social utestängning inom EU). I finns också en annan form av institutsbildningar som har sitt intresse i detta sammanhang. Från tid till annan skapar man tillfälliga centrumbildningar eller grupper som får ett vanligen väl definierat uppdrag. I de flesta fall rör det sig om handplockning av forskare och utredare som endera knyts tillfälligt till ett institut eller en universitetsinstitution eller kanske finns som en själv- ständig enhet. Man har en given tid och en given budget till för- fogande under vilken man så väl som möjligt ska belysa den aktuella frågan. utvärderas verksamheten och vanligen läggs den ner när arbetet är slutfört. Denna slags verk- samhet kan i någon mån liknas vid det tidigare svenska utrednings- väsendet, i vart fall dess då ofta stora forskningsgrupper. I finns flera olika institutioner som arbetar inom arbetsliv och hälsoområdet. Vissa av dem ligger inom myndigheter, andra inom eller i anslutning till universitet och andra åter har direkt eller indirekt koppling till ministerier. Det kan ha sitt intresse att inledningsvis kort beröra hur man från finsk sida vill beskriva utvecklingen . Den har nämligen stora likheter med vad som gällt i . Den stora frågan har i såväl som i varit arbets- lösheten och dess konsekvenser. har det funnits ett speciellt begrepp för upprätthållandet av arbetsförmågan – tyky – (från finskans työkyku = arbetsförmåga), som fungerat som ett samlat begrepp för olika aspekter av arbetslivet. Den kan till viss del jämföras med det svenska begreppet arbetslinjen. Den finska definitionen ligger nära hur man inom EU, i dess nätverk för främjande av hälsan på arbetsplatser definierat syfte och arbete. Svensk deltagare i detta nätverk är . De stora frågorna i inom området arbetsliv och hälsa är dels den stora bristen på arbetskraft inom vissa branscher och alla de sociala och ekonomiska frågor som hänger samman med detta, dels hur man ska få den lokala hälso-, social-, arbetskrafts- och socialförsäkringsservicen att fungera tillfredsställande och koordi- nerat för att täcka alla behov hos sina person- och företagsklienter. Det har visat sig svårt att få detta att fungera i praktiken. Också denna bild är välbekant för svenska förhållande. Finsk universitetsbaserad forskning, däremot, anses inte ha visat något större intresse för arbetslivsutvecklingen. Det finns ytterligare en likhet mellan och : fokus riktas mot företagshälsovården, i vanligen kallad arbets- hälsovård. En ny lag trädde i kraft och den är baserad på främjandet av arbetsförmågan och vidareutbildning av personal och på informationsspridning mellan olika parter på arbetsplatsen. Några av de institutioner som har relevans för denna genomgång är: har som uppgift att forska, utbilda, sprida information, erbjuda service och ge råd i frågor som rör arbete och hälsa. Sammanlagt tio vetenskapsgrenar med anknytning till företagshälsovård, arbetshygien och arbetarskydd finns representerade vid institutet. Det består av ett centralinstitut i och 6 regioninstitut och har totalt 585 anställda samt cirka 225 projektanställda. Institutet har organisatoriska likheter med det svenska . Det är en statlig institution som kan sägas sortera under social- och hälsovårdsministeriet och arbetsmarknads- ministeriet. Det leds av en generaldirektör. Ledamöterna i styrelsen hämtas från ministerierna, från arbetsmarknadens parter och från specialistorganisationer. görs ett resultatavtal upp med ministerierna och man får av sina kostnader täckta. Resterande ska man få in via intäkter av annat slag. Man kan ha en högre uppdragsfinansiering än så och därmed kan man anställa viss ytterligare personal. (Elinkeino elämän tutkimuslaitos) – Näringslivets forskningsanstalt skapades 1946 och har under sina dryga publicerat mer än 250 böcker och ett stort antal mindre rapporter. ger ut en konjunkturrapport 4 gånger per – Den finska ekonomin. har stora likheter med det vad gäller uppgifter. Dess finansiering är emellertid annorlunda. är ett icke-vinstdrivande institut vars finansiering huvud- sakligen kommer från ett antal sponsorer i finskt näringsliv. Därtill kommer medel från externa forskningsfinansiärer, vilka kan vara såväl myndigheter och institutioner som fonder. driver också projekt med finansiering från EU. Trots – eller kanske tack vare – finansieringsformen är en viktig utgångspunkt för verksamheten och för de särskilda uppdrag man åtar sig att man ska förhålla sig förutsättningslös (unbiassed) i utförandet. En hög grad av integritet är en förutsättning för trovärdigheten och måste bevisa sitt värde genom den kvalitet dess arbete uppvisar. leds av en verkställande direktör. Stakes – Forsknings- och utvecklingscentralen för social- och hälsovården Stakes har till uppgift att främja välfärd och hälsa. Målet är att hela befolkningen får tillgång till högklassiga och effektiva social- och hälsovårdstjänster enligt rättvisa principer. Stakes fungerar som social- och hälsovårdsministeriets expertorgan med en verksamhet som främst är inriktad på forskning, utveckling och informations- insatser. Stakes grundades och leds av en generaldirektör. Stakes sorterar direkt under ministeriet och finansieras via anslag. I sin verksamhetsbeskrivning framhåller man att Stakes ska skapa nya kombinationer av forskningsresultat, innovationer och infor- mationsresurser samt nya metoder för utnyttjande av information. slutfördes en utvärdering av ett antal norska anvente forskningsinstitutter nämligen Arbeidsforskningsinstituttet, AFI, Forskninsavdelningen vid Norsk institutt for landbruksökono- miske forskning, NILF, Statistisk Sentralbyrå/forskningsavdel- ningen og seksjon for demografi og levekår, SSB, Stiftelsen for Samfunns- og näringslivsforskning, SNF samt Transportökono- misk institutt, TÖI. I utvärderingsgruppen ingick två svenska forskare från vid , professorerna . Så kallade Anvente forskningsinstitutt har en historia som enligt rapporten är jämnårig med samhällsvetenskaplig forskning gene- rellt. Det för möjligen utmärkande är att dessa forskning lagts utanför universiteten. Flertalet av dem kom igång , i vart fall de här uppräknade. Gemen- samt för dem är också att de tillkommit som svar på i stort samma typ av problem som är aktuellt för en svensk analysgrupp om arbetsliv och hälsa, nämligen behov av att få politikrelevanta frågor belysta. Det skulle föra för långt att i detalj redovisa utfallet av Utredningen väljer att referera några av de generella synpunkter som utvärderarna ger. Den viktigaste generella slutsatsen och rekommendationen handlar om den bristande internationella publiceringen. Med detta vill utvärderarna peka på att ett viktigt kontrollinstrument för kvaliteten i de olika institutens arbete saknas. Man talar också om svårigheterna att förena marknad och kvalitet och att alltför mycket av forskarnas tid går åt till att författa traditionella norska rapporter. Samtliga utvärderare är själva forskare, professorer och det är uppenbart att deras kriterier på kvalitet främst gäller forskarsamhällets traditionella synsätt och inte beställarnas behov av politikrelevant forskning eller svar på konkreta frågor. Den för viktigaste slutsatsen av de norska erfarenheterna blir därmed att med skärpa framhålla krav på kvalitetssäkring inom en svensk analysgrupp utan att detta måste leda till att enbart forskarsamhällets kriterier utnyttjas. I finns några för utredningen intressanta exempel på insti- tut såväl inom en myndighet som fristående privat och offentligt finansierade. Först några ord om den federala myndighet inom vilket ett av instituten finns. () bildades för att ge en integrerad nationell ingång i välfärdssystemen. HRDC bildades genom att man förde samman utbildnings-, arbetsmarknads-, socialförsäkrings- och immigrationsfrågor. De tio provinserna och tre territorierna har en hög grad av självständighet i väsentliga avseenden men man eftersträvar likhet inför lagen inom väl- färdssystemen. HRDC är därmed en viktig aktör för såväl den federala som den provinsiella och kommunala politiken. HRDC har ett stort antal avdelningar och är chefsmyndighet för nio regionala och 320 kommunala myndigheter (HRC:s, Centers) samt 21 Call centers och sex IT-centers. Huvud- kontoret finns i Ottowa. Inom HRDC finns avdelningar som täcker samtliga politik- områden. Därtill finns statistik-, utrednings- och uppföljnings- enheter samt den för intressantaste avdelningen. Branch (ARB), inrättades 1994 och dess verk- samhet speglar hela den bredd som finns inom HRDC. De ska bedriva policyrelevant forskning och huvuduppdraget är att stödja utvecklingen inom hela välfärdsområdet. ARB har åtta avdelningar. Deras verksamhet berör: Barn, ungdomar och social utveckling Arbetsplatser, kompetens och produktivitet Därtill kommer en enhet med beteckningen . En bärande tanken bakom tillkomsten av ARB var att få ut synergieffekter av den tvärsektoriella organisationen av HRDC och därmed få till stånd tvärsektoriell forskning. ARB är visserligen en avdelning inom HRDC men man arbetar under stor självständighet. ARB leds av en generaldirektör. Inom var och en av sina avdelningar ska man enligt sin instruktion sär- skilt ägna sig åt att etablera HRDC:s forsknings- och utvecklingsprioriteringar få fram empiri som belyser utvecklingen inom de olika politik- områdena utvärdera effekterna av olika program inom politikområdena rekommendera och övervaka genomförandet av större survey- undersökningar och andra datainsamlingar förse beslutsfattare med analyser av den ekonomiska och arbets- marknadsmässiga utvecklingen i producera makroekonomiska och arbetsmarknadsmässiga prognoser och bygga upp nätverk och samarbetspartners mellan forskningen och experter och organ inom regeringen såväl i som internationellt. ARB ansvarar för kontakterna med . riktas mot beslutsfattare inom HRDC men också i hög grad mot den federala och de provinsiella rege- ringarna med direkt samarbete mellan ARB och ansvariga ministe- rier inom de fyra politikområdena. Till varje huvudområde finns mål för verksamheten och fastställs en verksamhetsplan. Stor vikt läggs vid publiceringen av rapporter. Man arbetar med i huvudsak tre typer av serier: arbetspapper i vilka man publicerar originalforskning med empirisk eller metodologisk nyorientering; forskningsrapporter, i vilka man publicerar sekundärforskning eller kanske snarare tillämpad forskning och utredning samt tek- niska rapporter, i vilka man samlar starkt specialiserad forskning. Samtliga rapporter genomgår en omfattande intern och extern granskning innan de godtas för publicering, i vissa stycken inte olikt den granskningsapparat som används före publicering i inter- nationella, välrenommerade vetenskapliga tidskrifter. I en konstruktion som den kanadensiska med de viktigaste väl- färdsområdena samlade i en myndighet har det varit naturligt att låta den omfattande analysverksamheten finnas inom myndigheten.