sou · GRB397d1 · 2004-01-01 00:00:00 — samt bestämmelser som skulle garantera en effektiv samverkan mellan skattemyndigheten och kronofogdemyndigheten.62 Utredningens förslag fick till övervägande del ett positivt motta- gande. Vissa remissinstanser framförde dock kritik mot en utvidg- ning av kronofogdemyndighetens borgenärsuppgifter och menade att myndighetens ställning som opartisk exekutiv myndighet kunde ifrågasättas. rollkonflikt uppmärksam- mades även senare i lagstiftningsärendet (se vidare avsnitt 9.2). I syfte att komma till rätta med tidigare återgivna problem och skapa ett mer enhetligt och effektivt system för indrivning av statens fordringar på skatt m.m. tillkom indrivningslagen och den kompletterande indrivningsförordningen. Reglerna om indrivning bröts ut ur uppbördslagen (1953:272) och samlades efter vissa ändringar och kompletteringar i indrivningslagen. Dessutom regle- rades viktiga arbetsuppgifter som t.ex. uppskov, anstånd och gälde- närsutredning. Även möjligheten att avbryta indrivning infördes. Indrivningslagen skall ses som ett komplement till utsöknings- balken. Utgångspunkten för regleringen var att gemensamma bestämmelser rörande verkställighet av allmänna och enskilda mål skulle ha sin plats i utsökningsbalken medan regler rörande hand- läggningen av de allmänna målen samlades i indrivningslagen. Exekutiv verkställighet regleras i utsökningsbalken medan indriv- ningslagen reglerar kronofogdemyndighetens borgenärsuppgifter i allmänna mål.63 I 1 § indrivningslagen anges att lagen gäller vid handläggning hos kronofogdemyndigheterna av allmänna mål om verkställighet enligt utsökningsbalken. Bestämmelsen knyter an till definitionen av allmänt mål i 1 kap. 6 § andra stycket utsökningsbalken vilket inne- bär att lagen är tillämplig på alla fordringar som handläggs i allmänna mål hos kronofogdemyndigheten.64 Beträffande vissa fordringar är kronofogdemyndighetens behörighet inskränkt. Om inte regeringen föreskriver något annat skall enligt 3 § indrivnings- lagen bestämmelserna i 15–18 §§, som rör ansökan om konkurs, likvidation och företagsrekonstruktion samt avbrytande av indriv- 1992/93:198 s. 50 ff. och s. 114 f. 1992/93:198 s. 112 f. och s. 170. Se även prop. 1980/81:8 s. 1188. 1992/93:198 s. 85. ning, tillämpas endast beträffande fordringar som staten har rätt till och som inte grundas på studiestödslagen (1973:349) eller studie- stödslagen (1999:1395). Sådan föreskrift har meddelats i 14 § indrivningsförordningen bl.a. beträffande felparkeringsavgifter och avgifter enligt 10 kap. . Bestämmelsens orda- lydelse har dock medfört att kronofogdemyndighetens behörighet beträffande dessa mål begränsats till att avse endast konkurs och avbrytande av indrivning. Det är tveksamt om detta verkligen varit avsikten.65 Av vad som beskrivits följer att bestämmelserna i 15–18 §§ indrivningslagen inte är tillämpliga på de fordringar som inte till- kommer staten och inte heller ingår i uppräkningen i 14 § indriv- ningsförordningen. Övriga bestämmelser i indrivningslagen är däremot tillämpliga på alla allmänna mål. Som företrädare för det allmänna förfogar kronofogdemyndig- heten enligt indrivningslagen över ett antal åtgärder för att utverka betalning för en fordran som skall tas ut i allmänt mål. De åtgärder som kan komma i fråga är: –uppskov, avbetalning och avräkning, –tagande av säkerhet, –ansökan om konkurs, likvidation och företagsrekonstruktion, –företräda staten i konkurs och företagsrekonstruktion samt –avbrytande av indrivning. Avgörande för att kronofogdemyndigheten skall få förfoga över nu nämnda indrivningsåtgärder som regleras i indrivningslagen är restföringstidpunkten. Beträffande vissa borgenärsåtgärder skall dock kronofogdemyndigheten göra en samlad bedömning och väga in även obetalda fordringar som ännu inte överlämnats för indriv- ning. I 4 § indrivningslagen har därför tagits in en bestämmelse som ger regeringen rätt att föreskriva att överlämnande för indriv- ning i vissa fall kan ske med förtur. Närmare föreskrifter om när indrivning skall begäras och i vilka fall det skall begäras skyndsamt ges i 4 § indrivningsförordningen.66 Beträffande skyndsam indriv- ning bör påpekas att fordringsanspråket inte behöver vara förfallet 65Jfr vad som sägs nedan under avsnitten Konkurs och Företagsrekonstruktion. 1992/93:198 s. 59 f. och 95. till betalning (se bl.a. 20 kap. 2 § skattebetalningslagen). Inte heller behöver begäran om indrivning i dessa fall föregås av att uppdrags- givande myndighet uppmanat gäldenären att betala sin fordran (3 § indrivningsförordningen). indrivningsarbete inleds med att gälde- nären anmanas att betala sin skuld (5 § indrivningslagen). Gäldenä- ren skall , innan ansökan om indrivning görs, av sökanden ha uppmanats att betala fordringen (3 § indrivningsför- ordningen). Om det finns särskilda skäl får betalningsanmaning underlåtas. Sådant skäl kan t.ex. vara att gäldenären försvårar indrivningen genom att göra sig oanträffbar eller gömma undan egendom.67 För att kunna bestämma lämplig indrivningsåtgärd skall kronofog- demyndigheten enligt 6 § indrivningslagen utreda gäldenärens ekonomiska förhållanden utöver vad som följer av 4 kap. 9 c § utsökningsbalken (gäldenärsutredning). Hur omfattande utredning som skall göras får avgöras utifrån omständigheterna i det enskilda fallet. En gäldenärsutredning företas med anledning av de allmänna mål som överlämnats för indrivning. Ett viktigt syfte med utred- ningen är att få en bild över gäldenärens totala ekonomiska situa- tion, innefattande även fordringar som ännu inte överlämnats för indrivning eller ens debiterats.68 utfördes totalt 80 864 gäldenärsutredningar. Uppskov, avbetalning och avräkning Enligt 7 § indrivningslagen får kronofogdemyndigheten under vissa förutsättningar bevilja uppskov med betalning. Enligt bestämmel- sen får uppskov beviljas –om det kan antas vara till fördel för det allmänna, 1992/93:198 s. 87. 1992/93:198 s. 64 och 87. –om det är påkallat med hänsyn till gäldenärens personliga förhållanden eller, –i avvaktan på att fråga om anstånd med betalningen prövats av behörig myndighet (t.ex. skattemyndigheten). Uppskov kan vidare förenas med en avbetalningsplan (7 § andra stycket indrivningslagen). Om avbetalning inte överenskommits får uppskov inte utan synnerliga skäl beviljas än , 8 § indrivningslagen. Ett beslut om uppskov kan endast omfatta restförda skulder och kronofogdemyndigheten avgör om uppskovet skall omfatta gälde- närens samtliga restförda skulder eller endast vissa av dessa skulder. Vid bedömningen skall dock kronofogdemyndigheten ta hänsyn till om de finns obetalda fordringar som inte överlämnats för indrivning.69 I samband med beviljande av uppskov får kronofogdemyndig- heten ta emot säkerhet från gäldenären eller någon annan. Som beskrivits innebär ett uppskov att kronofogdemyndig- heten avvaktar med vidare verkställighet eller åtgärder enligt indrivningslagen. Enligt 9 § indrivningslagen utgör ett uppskov emellertid inte hinder mot att kronofogdemyndigheten genom verkställighet tar i anspråk belopp enligt vad som föreskrivs i lagen (1985:146) om avräkning vid återbetalning av skatter och avgifter m.m. (avräkningslagen). En utförligare redogörelse för avräk- ningslagen följer i avsnitt 4.7.8. kan vidare, under vissa förutsättningar, återkalla ett beviljat uppskov. beviljade 6 271 avbetalningsplaner och ändrade 4 363. Bestämmelserna om säkerhet i 10–13 §§ indrivningslagen har häm- tats från lagen (1978:882) om säkerhet för skattefordringar m.m. och överförts till indrivningslagen utan någon materiell ändring.70 Enligt bestämmelserna får kronofogdemyndigheten, i samband med att uppskov beviljas, ta emot säkerhet i form av pant, borgen eller företagshypotek. Vid mottagandet skall kronofogdemyndig- heten besluta under vilka förutsättningar säkerheten får tas i 1992/93:198 s. 54 f. 1992/93:198 s. 88 f. En förutsättning för ianspråktagande är att kronofogde- myndigheten meddelat förutsättningarna för detta i samband med mottagandet. Av alla åtgärder som kronofogdemyndigheten förfogar över enligt indrivningslagen är det enbart kronofogdemyndighetens beslut att ta säkerhet i anspråk som får överklagas.71 tog kronofogdemyndigheten i anspråk 203 säker- heter. Antalet ändrade beslut om säkerhet uppgick till 9. I 14 § indrivningslagen hänvisas beträffande ackord till lagen (1993:892) om ackord rörande statliga fordringar m.m. (skatteac- kordslagen). Av 1 § den lagen framgår att ackordsreglerna enbart omfattar sådana fordringar som tillkommer staten och som vid verkställighet enligt utsökningsbalken handläggs i allmänna mål. Undantagna härifrån är vidare fordringar som grundas på studie- stödslagen (1973:349) eller studiestödslagen (1999:1395).72 Krono- fogdemyndighetens behörighet i detta avseende begränsas alltså till att omfatta renodlat statliga fordringar, med visst undantag, som handläggs i allmänna mål. Skatteackordslagen omfattar hanteringen av såväl offentliga ackord – ackord enligt lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion och enligt konkurslagen (1987:672) – som underhandsackord. I 3 § regleras under vilka förutsättningar som staten får anta ett förslag om ackord. Det måste kunna anses ekonomiskt fördelaktigt för det allmänna och det får inte med hänsyn till gäldenärens personliga förhållanden eller av annan anledning framstå som olämpligt från allmän synpunkt. Beträffande underhandsackord tillkommer den förutsättningen att ett sådant får antas endast om övriga borgenärer som ackordet angår godkänner det. Enbart de borgenärer vars fordringar saknar förmånsrätt omfat- tas av ett offentligt ackord under företagsrekonstruktion.73 Statens utrymme att delta vid ackordsförhandlingar under företagsrekon- struktion är därför begränsat.74 Det är dock möjligt att avstå från 71 20 § indrivningslagen. Se även prop. 1992/93:198 s. 91 och vad som anförts om partsbesked och myndighetsutövning under avsnitt 4.7.1. 72Jfr 1 och 3 §§ indrivningslagen. 733 kap. 3 § lagen om företagsrekonstruktion. 74Förmånsrätten för skatter och allmänna avgifter regleras i 11 § förmånsrättslagen (1970:979). Vilka fordringar som omfattas framgår av lagen (1971:1072) om förmånsberättigade skattefordringar m.m. förmånsrätten varigenom staten kan delta i förhandlingarna. En viktig anledning till ett sådant avstående kan vara att en rekon- struktion i många fall är omöjlig utan statens medverkan. Ett avskaffande av förmånsrätten för skatter och allmänna avgifter torde leda till att staten i större utsträckning kommer att delta i ackordsförhandlingar under företagsrekonstruktion.75 Offentligt ackord kan även ingås i en konkurs.76 Inte heller i dessa fall deltar borgenärer med förmånsrätt i ackordet. Till skill- nad från vad som gäller vid företagsrekonstruktion saknas möjlig- het att avstå från förmånsrätten för att kunna delta i ackordet. Underhandsackorden är oreglerade men förutsätter samtycke av alla berörda borgenärer. Staten medverkar framför allt som borge- när vid underhandsackord. Fram till låg uppgiften att företräda staten i ackordsfrågor uteslutande på skattemyndigheten.77 Därefter dela- des behörigheten i detta avseende mellan skattemyndigheten och kronofogdemyndigheten. fick den grundläg- gande behörigheten, med möjlighet att uppdra åt kronofogdemyn- digheten att ta över ansvaret i enskilda fall.78 I förarbetena diskuterades att helt överföra behörigheten till kronofogdemyn- digheten. Dessa tankar avfärdades dock med motiveringen att ackordsfrågor kan komma upp i ett så tidigt krisskede för ett före- tag att det ännu inte är känt som gäldenär hos kronofogdemyndig- heten eller att denna i vart fall inte hunnit göra någon närmare utredning. Mot denna bakgrund ansågs det kunna medföra en viss risk för att skattemyndighetens kompetens och kännedom om gäldenären inte blev tillräckligt utnyttjad, för det fall uppgiften överflyttades till kronofogdemyndigheten. I stället ansågs den valda lösningen bäst utnyttja respektive myndighets kompetens och kunskap om gäldenären. I 2 § förordningen (1998:413) om ackord rörande statliga ford- ringar m.m. ges rätt att meddela de föreskrifter som behövs för en följdriktig och över landet enhetlig tillämpning av skattemyndighetens delegationsmöjligheter och de föreskrifter i övrigt som behövs för verkställigheten av skatteackordslagen. Riks- skatteverket har inte utnyttjat rätten att meddela föreskrifter. 75 Ett förslag av denna innebörd presenterades av regeringen , prop. 2002/03:49 och har antagits av (bet. 2002/03:LU17, rskr. 2002/03:222. Se avsnitt 8.2. 7612 kap. 3–28 §§ konkurslagen (1987:672). 77Dessförinnan låg ansvaret hos . 1997/98:65 s. 56 ff. Däremot har verket utarbetat riktlinjer för hanteringen av ackord.79 I dessa behandlas bl.a. samverkan mellan skattemyndigheten och kronofogdemyndigheten. Därvid förklaras att det i varje region bör utvecklas rutiner som säkerställer att bra och korrekta bedöm- ningar görs samt att den relevanta information som koncernen har tillgänglig blir känd för den beslutande myndigheten. I en delrapport, Rapport om praktiska samverkansfrågor, daterad har en på bildad arbetsgrupp för ackord bl.a. redovisat kriterier för när skattemyndigheten bör uppdra åt kronofogdemyndigheten att besluta om ackord. En presumtionsregel presenteras där restföringstidpunkten anges vara utgångspunkten för om skattemyndigheten skall uppdra åt krono- fogdemyndigheten att fatta beslut om ackord eller inte. Ett antal undantag från presumtionsregeln presenteras också, såsom att skattemyndigheten besitter särskild information om den skattskyl- dige i anledning av en genomförd eller pågående skatterevision eller skatteprocess. Även om fordringarna inte är restförda anges att kronofogdemyndigheten bör kunna vara beslutsmyndighet om myndigheten har särskild kännedom om gäldenären. medverkade kronofogdemyndigheten i 80 ackord. fattade beslut i 496 ärenden. I samband med indrivningslagens tillkomst överflyttades den formella behörigheten att ansöka om konkurs för statens räkning från skattemyndigheten till kronofogdemyndigheten. Som motiv till detta framhölls sambandet mellan konkursansökan och andra åtgärder i syfte att förmå gäldenären att betala, liksom att krono- fogdemyndigheten för det mesta ansågs ha ett bättre underlag i detta avseende än skattemyndigheten.80 I praktiken hade kronofog- demyndigheten redan tidigare beslutat om konkursansökan, med stöd av generella bemyndiganden från skattemyndigheten. I och med överflyttningen fick kronofogdemyndigheten ansvar för frågor om konkurs även avseende statliga fordringar som inte omfattats av skattemyndighetens tidigare ansvarsområde. rätt att ansöka om att en gäldenär skall försättas i konkurs regleras i 15 § indrivningslagen. 79Riksskatteverkets riktlinjer för hantering av ackord , 4806-99/113. 1992/93:198 s. 77. samma lag får kronofogdemyndigheten sedan en konkurs inträffat göra gällande en fordran som det allmänna har hos konkursgälde- nären och även i övrigt bevaka den rätt i konkursen som tillkom- mer det allmänna med anledning av fordringen. behörighet i dessa avseenden är som redan framgått begränsad till vissa fordringar. Enligt 3 § indriv- ningslagen skall nämligen bl.a. de bestämmelser som angår krono- fogdemyndighetens hantering av frågor om konkurs tillämpas enbart beträffande fordringar som tillkommer staten och inte grundas på studiestödslagen (1973:349) eller studiestödslagen (1999:1395). Regeringen har emellertid särskilt föreskrivit att kronofogdemyndigheten har behörighet att i konkurser även före- träda det allmänna beträffande vissa fordringar av offentligrättslig natur som inte tillkommer staten. I 14 § indrivningsförordningen föreskrivs således att bl.a. reglerna om konkurs i 15–17 §§ indriv- ningslagen även skall tillämpas på vissa andra fordringar, nämligen felparkeringsavgifter enligt lagen (1976:206) om felparkerings- avgift, fordran enligt förordningen (1980:400) om ersättning vid vissa viltskador m.m., avgifter enligt 10 kap. (1987:259), fordran enligt 48 § andra stycket jaktlagen (1987:259), böter som tillkommer jaktvårdsfonden och viltskadefonden, avgif- ter enligt lagen (1989:41) om TV-avgift samt avgift enligt lagen (1994:419) om brottsofferfond. Som motiv till att ge regeringen möjlighet att utöka kronofog- demyndighetens behörighet anfördes i förarbetena att det inte fanns skäl att ändra kronofogdemyndighetens hantering av dessa fordringar, så länge de handlades i allmänna mål.81 Vidare konsta- terades att dessa fordringar under indrivningen borde handläggas på samma sätt som fordringar som tillkommer staten med rätt för kronofogdemyndigheten att besluta om alla åtgärder som förekom- mer i lagen. Beträffande de fordringar som inte tillkommer staten och inte heller ingår i uppräkningen i 14 § indrivningsförordningen sköter respektive uppdragsgivande myndighet borgenärsfrågorna vad avser konkurs. för det allmännas talan i överrätt (17 § indrivningslagen). har kronofogdemyndigheten ansökt om konkurs i 4 509 fall. har fört talan i 104 konkursmål i över- rätt under . 1992/93:198 s. 86. har enligt 15 § indrivningslagen även behörighet att ansöka om likvidation. Behörigheten har inte, som beträffande konkurs, utökats till att omfatta andra allmänna ford- ringar än sådana som tillkommer staten.82 Bestämmelser om likvi- dation och upplösning av juridiska personer finns beträffande aktiebolag i 13 kap. aktiebolagslagen (1975:1385), handelsbolag i 2 kap. 24–45 §§ lagen (1980:1102) om handelsbolag och enkla bolag, ekonomiska föreningar i 11 kap. lagen (1987:667) om ekonomiska föreningar och beträffande stiftelser i 7 kap. stiftelse- lagen (1994:1220). Antalet beslut om likvidation som registrerades uppgick till 933. Bestämmelserna om företagsrekonstruktion finns i lagen (1996:764) om företagsrekonstruktion och förordningen (1996:783) om företagsrekonstruktion. Flera skäl framfördes i förarbetena för att ge kronofogdemyn- digheten uppgiften att företräda staten vid företagsrekonstruk- tion.83 Sålunda angavs dels att rekonstruktionen är ett alternativ till andra åtgärder för att få en fordran betald, dels att kronofogde- myndigheten redan innan rekonstruktionsfrågan kommer upp har gjort viss utredning om företaget i samband med indrivningen och dels att det ansågs vara den lösning som mest låg i linje med de allmänna övervägandena bakom indrivningslagen. har således enligt 15 § indrivningslagen rätt att, som ett led i indrivningen, ansöka om företagsrekonstruk- tion och skall enligt 16 § indrivningslagen även företräda det allmänna som borgenär vid företagsrekonstruktion. behörighet såvitt avser företagsrekon- struktion begränsas till vissa slags fordringar på samma sätt som beträffande konkurs. Några regler som utökar kronofogdemyndig- hetens behörighet till att avse andra allmänna fordringar än sådana som tillkommer staten har emellertid inte meddelats vad gäller företagsrekonstruktion. behörighet att företräda det allmänna beträffande företagsrekonstruktion är 82Jfr vad som sägs nedan under avsnittet om Företagsrekonstruktion. 1995/96:5 s. 111. därför mindre omfattande än i konkurs.84 för statens talan i frågor om företagsrekonstruktion (17 § indrivnings- lagen) i överrätt. En företagsrekonstruktion kan inbegripa en förhandling om offentligt ackord. Möjligheterna för staten att delta i en sådan ackordsförhandling har redan beskrivits under rubriken . har bevakat fordringar i 160 företags- rekonstruktioner och skattemyndigheten i 5. Enligt 18 § indrivningslagen får kronofogdemyndigheten avbryta indrivningen när ytterligare åtgärder framstår som utsiktslösa eller inte är försvarliga med hänsyn till kostnaderna och indrivning inte krävs från allmän synpunkt. Förfarandet ersätter det avskrivnings- institut som tidigare reglerades i 66 och 67 §§ uppbördslagen (1953:272). Att indrivningen avbryts innebär att kronofogdemyndigheten bevakar fordringsanspråket och att myndigheten när som helst kan återuppta aktiva indrivningsåtgärder om det finns skäl. Fordring- arna ligger kvar hos kronofogdemyndigheten för bevakning till dess att de preskriberas eller återkallas av uppdragsgivande myn- dighet. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer, i detta fall , får meddela närmare föreskrifter om tillämpningen av 18 §. Några sådana föreskrifter har inte utfärdats. Däremot har utfärdat riktlinjer som närmare reglerar hur borgenärsarbetet bör bedrivas.85 Bestämmelsen om avbrytande av indrivning är tillämplig på de fordringar som tillkommer staten och de fordringar som anges i 14 § indrivningsförordningen. 84Jfr vad som sägs ovan under avsnittet om Konkurs. Trots påpekandet i förarbetena om att vissa fordringar av offentligrättslig natur som inte tillkommer staten, under indrivningen bör handläggas som sådana med rätt för kronofogdemyndigheten att besluta om alla åtgärder som förekommer i indrivningslagen, har alltså ingen sådan behörighet givits beträffande företagsrekonstruktion eller likvidation. Frågan är dock om detta kan ha varit lagstiftarens avsikt. 85Riksskatteverkets riktlinjer för borgenärsarbetet hos kronofogdemyndigheten, RSV 950, utgåva 1, 2001. Avräkningsordning i vissa fall I 19 § indrivningslagen regleras i vilken ordning influtna belopp skall räknas av (krediteras) när flera skattefordringar överlämnats för indrivning. Enligt huvudregeln skall betalning hänföras till den äldsta skulden först och därefter till övriga skulder i åldersordning. Om det finns särskilda skäl får kronofogdemyndigheten tillgodo- räkna beloppet på annat sätt. Ett sådant skäl kan vara att det finns flera gäldenärer, dvs. en huvudgäldenär (huvudbetalare) och en eller flera sidogäldenärer (sidobetalare).86 Beträffande redovisning i övrigt i allmänna mål anges endast att det är som, efter samråd med sökanden, beslutar om hur influtna medel skall redovisas till sökanden (se 20 § indriv- ningsförordningen). I 21 § indrivningsförordningen föreskrivs vidare om annan redovisning än utbetalning, här avses bl.a. den slutredovisning som kronofogdemyndigheten lämnar beträffande fordringar som efter avslutad indrivning skall bevakas av uppdrags- givande myndighet.87 Med undantag för 19 § indrivningslagen sak- nas särskilda bestämmelser som närmare reglerar kreditering vid betalning i andra allmänna mål. Reglerna på civilrättens område beträffande destinerad betalning och i vilken ordning fordringsan- språk skall krediteras (se 9 kap. 5 § handelsbalken) får då tilläm- pas.88 4.7.4Borgenärsuppgifterna enligt förordningen om hantering av statliga fordringar Som beskrivits i avsnitt 4.7.2 kan stat eller kommun vara sökande också i utsökningsmål som inte är allmänna mål. Vid verkställighet enligt utsökningsbalkens regler handläggs dessa som enskilda mål. För sådana fordringar som staten har rätt till och som inte omfattas av indrivningslagen tillämpas förordningen (1993:1138) om hantering av statliga fordringar (2 § förordningen). Förordningen gäller för myndigheter under regeringen, vilket bl.a. innefattar kronofogdemyndigheten, och tillämpas i den utsträckning inte annat följer av lag, förordning eller särskilt beslut av regeringen (1 och 3 §§). I vissa författningar som reglerar fordringsanspråket 1996/97:100 s. 353 f. och 657. 87SOU 1987:10 s. 485 f. och Ds 1984:4 s. 323 f. 88NJA 1986 s. 454 och NJA 1992 s. 574. anges att förordningen är tillämplig (se bl.a. 13 § lönegarantiför- ordningen [1992:501] och 14 § garantiförordningen [1997:1106]). Förordningen är således tillämplig på myndigheternas E-måls- fordringar och reglerar borgenärsuppgifterna vad gäller denna typ av fordringar. Utgångspunkten här är att det är myndigheten själv som hanterar dessa uppgifter. Ett par av bestämmelserna i förord- ningen är emellertid tillämpliga även på de fordringar som omfattas av indrivningslagen, nämligen den om anstånd (14 §) och om efter- gift (17 §).