sou · GRB373d1 · 2004-01-01 00:00:00 — I har myndigheterna möjlighet att utan domstolens eller parternas medgivande inge ett amicus curiae-yttrande i flera typer av mål. I har Bundeskartellamt rätt att inge skriftliga yttranden, delta vid muntlig förhandling, uttala sig om fakta och bevis i målet, framföra argument, ställa frågor till parter, vittnen och sakkunniga. De nationella domstolarnas roll sändande till dem av alla handlingar som är nödvändiga för att bedöma ärendet. 4.Denna artikel påverkar inte mer vittgående befogenheter att lämna yttranden inför domstol som medlemsstaternas konkur- rensmyndigheter kan ha tilldelats enligt lagstiftningen i respek- tive medlemsstat. Ingressen punkt 21 har följande lydelse: (21) En enhetlig tillämpning av konkurrensreglerna kräver också att det fastställs former för samarbete mellan medlemsstaternas domstolar och kommissionen. Detta gäller alla domstolar i medlemsstaterna som tillämpar artiklarna 81 och 82 i fördraget, oavsett om de tillämpar dessa bestämmelser i mål mellan enskilda parter eller agerar som offentliga verkställande myndigheter eller ansvarar för överprövningen av dessa beslut. I synnerhet bör de nationella domstolarna kunna vända sig till kommissionen för att få information om eller synpunkter på tillämpningen av gemen- skapens konkurrensrätt. Kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter bör också ges möjlighet att lämna skrift- liga eller muntliga yttranden till de domstolar som skall tillämpa artikel 81 eller artikel 82 i fördraget. Dessa yttranden bör lämnas inom ramen för nationella processuella regler och förfaranden, där- ibland dem som garanterar parternas rättigheter. Det bör i detta sammanhang säkerställas att kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter hålls tillräckligt informerade om nationella domstolsförfaranden. Ett skriftligt eller muntligt yttrande från kommissionen eller får beaktas av domstolen utan åbero- pande av part. När ett skriftligt yttrande lämnats av kommissionen eller , får domstolen lämna yttrandet utan avse- ende, om det annars skulle uppkomma avsevärda olägen- heter i rättegången. De nationella domstolarnas roll I utredningens direktiv sägs följande. Artikel 15 i förordningen innebär att förändringar i de svenska processuella reglerna måste övervägas. Exempel på ändringar och tillägg som kan behövas är regler för att göra aktuella yttranden till processmaterial, regler om parters rätt att ta del av yttranden, regler för hur kommissionens och den nationella konkurrensmyndighetens yttranden skall behandlas vid en huvudförhandling, regler för information om pågående processer samt regler för expediering av relevanta avgöranden. En särskilt viktig aspekt är att överväga bestämmelser som ger den nationella domstolen processuella befogenheter att avvisa yttranden eller dylikt som vållar olägenheter av viss betydelse i rättegången. Dessa kan yttra sig i form av förseningar, ökade kostnader för parterna eller på annat sätt. Utredaren skall analysera de frågor som kan uppkomma med anledning av de föreslagna samarbetsformerna och överväga om de svenska processuella reglerna behöver förändras samt i förekommande fall föreslå nya eller ändrade regler. 6.3.2De nya reglerna för domstolarna En viktig nyhet med reformen är att de nationella domstolarna nu får tillämpa artikel 81.3, som blir direkt tillämplig. Detta innebär att en domstol får avgöra när kriterierna för undantag i artikel 81.3 är uppfyllda beträffande ett visst avtal, som kommer under dom- stolens prövning. Genom artikel 15 i den nya tillämpningsförordningen har också formerna för samarbetet mellan kommissionen och de natio- nella domstolarna – till skillnad från i förordning 17/62 – fått en uttrycklig reglering. Syftet är att tillämpningen av EG-rätten skall bli enhetlig och få ett effektivt genomslag inom hela EU. Detta har kommissionen velat säkerställa främst genom att kommissionen på eget initiativ skall kunna avge yttranden i mål inför nationella domstolar. Även de nationella konkurrensmyndigheterna ges en sådan rätt att yttra sig till domstolarna i respektive medlemsstat. Huruvida nationella domstolar som är konkurrensmyndigheter i förordningens mening skall behandlas som domstolar vid tillämp- ningen av artikel 15 framgår inte. Utredningen utgår från att så är fallet. De nationella domstolarnas roll Av förordningen framgår vidare att domstolen får möjlighet att inhämta yttrande och ställa frågor till kommissionen. Domstolen får enligt artikel 15 införskaffa upplysningar eller ett yttrande från kommissionen som ett led i domstolens materiella processledning. Domstolens rätt att inhämta yttranden från den nationella konkur- rensmyndigheten regleras inte i förordningen. Det blir en fråga för den nationella regleringen. Någon särskild reglering torde inte behövas i ; bestämmelserna om offentlig sakkunnig i 40 kap. RB torde vara tillräckliga. Eftersom är part i de offentligrättsliga målen, kan det inte komma i fråga att domstolen då skulle förordna att verket också skulle yttra sig som expert- myndighet.17 I de dispositiva tvistemålen kan domstolen däremot ha intresse av sådant bistånd. För de dispositiva tvistemålen uppkommer också frågan i vilken mån rättsfallet Eco Swiss18 innebär en skyldighet för domstolen att ex officio utreda konkurrensfrågor mot bakgrund av att artikel 81 i EG-fördraget anses vara en del av grunderna för rättsordningen (ordre public). En underlåtenhet från domstolens sida att beakta den tvingande karaktären hos artikel 81 skulle kunna hindra genomdrivandet av EG-rätten. Denna fråga är omtvistad och klarlagd. Det kan dock konstateras att det i såväl konkur- rensrättslig som processrättslig doktrin förutsätts att det kan finnas en skyldighet för domstolen att agera ex officio vid tillämpningen av artikel 81, och även vid tillämpningen av artikel 82.19 Enligt artikel 15.2 i förordningen skall medlemsstaterna till kommissionen överlämna kopior av alla skriftliga avgöranden från nationella domstolar som gäller tillämpningen av artikel 81 eller 82. Detta torde kräva författningsreglering, vilket bör kunna ske genom svensk förordning. En tänkbar ordning är att domstolarna 17I fall där en enskild part för talan i med stöd av den särskilda talerätten enligt 23 § andra stycket KL kan dock tänkas vilja begära in ett yttrande från . 18Mål C-126/27 Eco Swiss 1999 s. . Målet rörde en fråga om av skiljedom. En nationell domstol måste bifalla ett yrkande om ogiltigförklaring av en skiljedom då domstolen anser att skiljedomen strider mot artikel 81, försåvitt domstolen enligt den nationella rätten måste bifalla ett yrkande om ogiltigförklaring som hänför sig till att grunderna för den nationella rättsordningen (ordre public) har åsidosatts. Av intresse i sammanhanget är också målen C-430 och 431-93 1995 s. I-4705 av vilka följer att en nationell domstol är skyldig att ex officio aktualisera frågor om EG-rättens konkurrensregler när en nationell fakultativ processregel gör det möjligt för en nationell domstol att ex officio ta upp andra likartade frågor. 19Andersson, Dispositionsprincipen och , s. 230, /, Rättegång, första häftet, åttonde upplagan, s. 65, Bellamy & Child, European Community of Competition, Fifth edition, s. 765 och 816 f, Wetter m.fl., Konkurrenslagen – en handbok, andra upplagan, s. 657. De nationella domstolarnas roll åläggs att i förekommande fall expediera sina avgöranden till , som får ansvaret för att avgörandena vidare- befordras till kommissionen. En annan fråga är hur kommissionen – och – skall få kännedom om pågående processer i . Enligt artikel 11.3 i förordningen skall medlemsstaternas konkurrensmyndig- heter, när de tillämpar artikel 81 eller 82, skriftligen meddela kom- missionen före eller utan dröjsmål efter påbörjandet av den första formella utredningsåtgärden. Denna bestämmelse synes inte kräva någon kompletterande reglering på nationell nivå. När det gäller processer i tvistemål synes förordningen inte förutse någon annan form för underrättelse än den som regleras i artikel 15.2 i förord- ningen. Det får till följd att kommissionen i allmänhet kommer att kunna agera först i överinstans. Enligt förordningen ges kommissionen rätten att på eget initiativ yttra sig skriftligt i domstol. Detta gäller även de nationella konkurrensmyndigheterna, dvs. Dessutom skall kommissionen och de nationella myndigheterna kunna yttra sig muntligt efter tillstånd från domstolen. Yttrandena bör enligt ingressen punkt 21 till förordningen lämnas inom ramen för natio- nella processuella regler och förfaranden, däribland dem som garan- terar parternas rättigheter. Yttrande skall få lämnas i civilprocesser i allmän domstol men också i administrativa mål i och Marknads- domstolen. Även om det inte framgår av förordningen har det från kommissionshåll uttalats att yttrandena kan avse såväl rättsfrågor som fakta. Det kan även noteras att handlingar som är nödvändiga för att bedöma ärendet20 skall översändas till kommissionen enligt artikel 15.3. kan på egen hand inge ett yttrande från kommissionen21 och åberopa förhör med tjänstemän från kommis- sionen m.m. inom ramen för sin egen processföring. Kommis- sionen kan enligt förordningen på eget initiativ eller på domstols begäran avge yttranden direkt till domstolen. Kommissionens möjlighet att avge yttranden i de administrativa målen inför 20Enligt den engelska versionen necessary for the assessment of the case. 21MD 2001:4, SAS./. (), det s.k. Eurobonus-målet. De nationella domstolarnas roll eller kan enligt förord- ningen inte göras beroende av eller begränsas av processföring i det enskilda fallet. Enligt förordningen får kommissionen lämna yttrande till natio- nella domstolar om detta krävs för en enhetlig tillämpning av EG- rätten. Det kan – inte minst av resursskäl – förmodas komma att ske endast i sällsynta fall där viktiga gemenskapsintressen berörs. I vilka situationer det är tänkt att den nationella myndigheten skall kunna yttra sig framgår inte av förordningen. Även om pro- cessbenägenheten skulle öka i på konkurrensområdet, kan det inte förväntas bli många fall där har anled- ning att yttra sig i fråga om tillämpningen av EG-rätten i en svensk domstolsprocess. Efter tillstånd av domstolen får kommissionen och Konkurrens- verket också avge muntligt yttrande. Huruvida det krävs att ett skriftligt yttrande först lämnats för att ett sådant muntligt yttrande efter tillstånd av domstolen skall kunna lämnas framgår inte av för- ordningen. Av artikel 15 framgår att kommissionen och på eget initiativ får yttra sig till svenska domstolar, liksom att domsto- larna får begära yttrande av kommissionen. Dessa frågor kan inte regleras i den nationella processordningen, eftersom det inte är tillåtet att på nationell nivå reglera sådant som framgår av förord- ningen. Däremot kan det behövas kompletterande regler om för- farandet. Behandlingen av ett yttrande under rättegången Ett yttrande från kommissionen eller har vissa likheter med ett yttrande från en expertmyndighet och ett offent- ligt sakkunnigutlåtande enligt 40 kap. RB. Det gäller både när kommissionen lämnat yttrande på domstolens initiativ och när kommissionen eller med stöd av förordningen inger ett yttrande på eget initiativ. Reglerna i 40 kap. RB om offentliga sakkunnigbevis kan därför tjäna som vägledning för hur ett yttrande skall hanteras av svensk De nationella domstolarnas roll domstol, trots att det här inte rör sig om bevisning i vanlig mening. Som har redovisats i avsnitt 6.1.3 innehåller 40 kap. RB bestämmel- ser om att parterna skall få tillfälle att yttra sig i frågan om förord- nande av sakkunnig,22 om att ett yttrande skall hållas tillgängligt för parterna,23 uppläsning av yttrande vid huvudförhandling,24 om hur skriftliga yttranden skall vara utformade samt om när tillstånd kan ges till muntligt yttrande.25 Med tanke på den ovanliga ordning som det innebär att en utomstående myndighet tillåts gripa in i en tvistemålsprocess kunde en lagreglering av förfarandet te sig be- hövlig. Emellertid måste det falla sig naturligt för domstolen att förfara i allt väsentligt på det sätt som anges i 40 kap. rättegångs- balken även utan uttryckliga författningsbestämmelser. Därför saknas anledning att tynga KL med en sådan reglering. I samman- hanget kan erinras om att förfarandet vid inhämtande av förhands- avgöranden enligt artikel 234 i EG-fördraget inte har reglerats sär- skilt. Yttrandena får beaktas av domstolen utan åberopande av part Enligt 17 kap. 3 § RB må dom ej givas över annat eller mera, än vad part i behörig ordning yrkat. Är saken sådan, att förlikning därom är tillåten, må dom ej grundas å omständighet, som icke av part åberopats till grund för hans talan. Bestämmelserna tar sikte på rättsfakta och behandlar inte rättens ställningstagande till bevis- ningen i målet. Ett yttrande från kommissionen eller till en svensk domstol kommer som nämnts sannolikt att behandla såväl rättsfakta som bevisfakta. I den mån yttrandet anses utgöra bevis- ning får domstolen enligt 35 kap. 1 § RB lägga det till grund för domen oberoende av om part åberopat det eller inte, såvida inte rätten avvisat bevisningen med stöd av 35 kap. 7 § RB. I de mål och ärenden av indispositiv natur som handläggs i och har rätten stor frihet att ex officio beakta även rättsfakta. I dispositiva tvistemål (rörande t.ex. avtals giltighet eller skade- stånd) ställer sig saken annorlunda. Då skall rätten alltså enligt 17 22Jfr 40 kap. 3 § RB. 23Jfr 40 kap. 7 § fjärde stycket RB. 24Jfr 40 kap. 10 § tredje stycket RB. 25Kommissionen eller kan yttra sig muntligt efter tillstånd från den nationella domstolen. De nationella domstolarnas roll kap. 3 § RB i normalfallet inte grunda domen på andra rättsfakta än sådana som en part har åberopat. Av de tidigare redovisade avgö- randena av följer dock att rätten kan vara skyldig att beakta även rättsfakta som inte har åberopats av någon. Ett yttrande av kommissionen eller som redovisar sådana rättsfakta bör kunna hanteras som ett indispositivt inslag i målet.26 Med hänsyn till syftet med yttrandemöjligheten skulle parterna annars kunna disponera över yttrandet i strid mot EG- rätten och hindra dess genomslag. Om den nationella domstolen är förpliktad enligt EG-rätten att utan parts yrkande beakta artiklarna 81 och 82 i målet, torde det i och för sig kunna ifrågasättas att detta får regleras i svensk lag. Som allmän princip gäller ju att EG-rätten inte tillåter nationell reglering av sådant som redan följer av EG-rätten. Dock framstår det som ovisst i vilken utsträckning den nationella domstolen är skyldig att ex officio tillämpa EG-rätten på grund av att artikel 81 enligt rätts- fallet Eco Swiss har karaktären av ordre public. Mot den bakgrunden förefaller det lämpligt med en ordning som innebär att ett yttrande av kommissionen eller i dess helhet kan läggas till grund för domen i ett dispositivt mål även utan parternas åberopande. Det bör också vara möjligt att i nationell lag föreskriva hur ett yttrande av nu aktuellt slag får behandlas av domstolen. Genom en uttrycklig lagbestämmelse bör således klargöras att domstolen får beakta innehållet utan parts åberopande, oavsett om artikel 81 eller 82 måste tillämpas redan på grund av EG-rätten. Avvisning av skriftligt yttrande Som nämnts kan ett mål vara i ett skede där huvudförhandling är utsatt, påbörjad eller avslutad när kommissionen eller Konkurrens- verket på eget initiativ inger ett skriftligt yttrande i målet. För att yttrandet då skall kunna beaktas kan det vara nödvändigt att huvudförhandlingen ställs in, avbryts eller tas om. Det medför att målets avgörande försenas, att ytterligare domstolsresurser krävs i målet och att parternas rättegångskostnader skjuter i höjden. RB innehåller regler om rättegången i tvistemål som innebär att nytt material som läggs fram vid en huvudförhandling får lämnas utan avseende. Detta förutsätter dock ett otillbörligt syfte eller grov vårdslöshet, t.ex. att det kan antas att parten försöker överrumpla 26 Se Fitger, , s. 17:10 f. De nationella domstolarnas roll motparten.27 Som tidigare nämnts innehåller RB också regler om att rätten får besluta att bevisning inte skall tillåtas om den finner att omständighet som parten vill bevisa är utan betydelse i målet.28 Dessa regler ger dock inte stöd för att lämna innehållet i ett yttrande från eller kommissionen utan avseende. Av dessa skäl bör regler om avvisning av skriftligt yttrande övervägas, för de extraordinära situationer där ett yttrande medför avsevärda olägenheter. Möjligheten till yttranden i egenskap av amicus curiae saknas i svensk processordning. Det finns dock inga direkta hinder mot att kommissionen eller lämnar upplysningar eller yttrar sig skriftligen i domstolarna. Sådana hinder skulle också strida mot artikel 15 i förordningen. Utrymmet borde däremot vara större att upprätthålla regler om att ett skriftligt yttrande får lämnas utan avseende om det annars skulle uppkomma avsevärda olägenheter i rättegången. Det gäller situationer av det slag som tidigare nämnts (ett mål är redan utsatt till huvudförhandling etc.).29 Inte alla farhågor om negativa konsekvenser av ett yttrande bör dock kunna föranleda att yttrandet inte beaktas. För att ett skriftligt yttrande skall få lämnas utan avseende måste det finnas en reell risk för olägenheter av betydelse såsom fördröjningar av målet eller ökade rättegångskostnader. Förordningen föreskriver som nämnts att det krävs tillstånd av domstol för att kommissionen eller en nationell konkurrens- myndighet skall få lämna ett muntligt yttrande. Förutsättningarna för tillstånd har inte reglerats. Det kan inte komma i fråga att införa någon precisering i nationell lag. Det får ankomma på dom- stolarna att tillämpa förordningens föreskrift i överensstämmelse med allmänna principer. De tvistande parternas möjligheter att planera sin processföring och styra processen kan begränsas om ett yttrande från kommis- sionen eller tillförs målet som processmaterial. Ett yttrande kan innebära att parterna behöver justera yrkande och grunder, åberopa ny bevisning, vidta ytterligare skriftväxling, göra 2743 kap. 10 § RB. 2835 kap. 7 § RB. 29Se särskilt punkt 21 näst sista meningen i ingressen till förordningen. De nationella domstolarnas roll kompletteringar av olika slag, begära kompletterande muntlig för- beredelse osv. Även när fråga uppkommer om domstolen skall ge tillstånd till ett muntligt yttrande från kommissionen eller Konkur- rensverket, samt när ett muntligt yttrande lämnats, är det viktigt att parterna i processen får en reell praktisk möjlighet att tillvarata sin rätt. Reglerna i förordningen synes dock inte i något avgörande hän- seende ändra parternas ställning i rättegången. Gällande regler torde i allt väsentligt vara tillräckliga. Parternas intressen tillgodo- ses därutöver genom kravet i förordningen på tillstånd från dom- stolen för ett muntligt yttrande och genom de kompletterande processuella regler som utredningen nu föreslår, särskilt regeln om att ett skriftligt yttrande kan lämnas utan avseende. 7Undantag och icke- ingripandebesked Hörnstenar i reformeringen av konkurrensrätten vid införandet av konkurrenslag var övergången till den s.k. förbudsprinci- pen samt det system som infördes med ansökan om icke- ingripandebesked och anmälan för undantag. I det följande ges en översiktlig beskrivning av främst ansökan om icke-ingripande- besked och anmälan för undantag. Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete Förbudet mot konkurrensbegränsande samarbete mellan företag har beskrivits i kapitel 3. Regler om undantag från förbudet i 6 § KL finns i 8 § KL. Konkur- rensverket får i det särskilda fallet besluta om undantag från för- budet för ett avtal som 1.bidrar till att förbättra produktionen eller distributionen eller till att främja tekniskt eller ekonomiskt framåtskridande, 2.tillförsäkrar konsumenterna en skälig andel av den vinst som därigenom uppnås, 3.bara ålägger de berörda företagen begränsningar som är nöd- vändiga för att uppnå målet i 1, och 4.inte ger de berörda företagen möjlighet att sätta konkurrensen ur spel för en väsentlig del av nyttigheterna i fråga. Bestämmelsen stämmer i sak överens med artikel 81.3 i EG-för- draget bortsett från att denna artikel också innehåller beslut om gruppundantag och inte anger vilken myndighet som beslutar om undantag. En förutsättning för att bestämmelsen skall vara tillämp- lig är att avtalet strider mot förbudet i 6 §. I likhet med vad som gäller inom EG-rätten måste samtliga de villkor som anges i bestämmelsen vara uppfyllda för att undantag skall kunna medges. Endast om avtalet anmäls till får verket besluta om undantag (9 § KL).1 Ett undantag beslutas alltid för en begrän- sad tid men kan ges med retroaktiv verkan och kan förnyas.2 Ett beslut om undantag får förenas med villkor och ålägganden (10 § andra stycket KL). Bestämmelser om återkallelse eller ändring av beslut om undan- tag finns i 12 § KL. Av bestämmelserna framgår att ett sådant beslut kan återkallas eller ändras, om de omständigheter som legat till grund för beslutet har förändrats i något väsentligt avseende. Vidare kan beslutet återkallas eller ändras, om de som beslutet gäller bryter mot något åläggande som har angetts i beslutet eller om beslutet grundades på oriktiga eller vilseledande uppgifter. Även missbruk av undantaget kan föranleda att beslutet återkallas eller ändras. Huvudskälet bakom införandet av reglerna om individuella undantag var att även om ett sådant system kan leda till en viss byråkratisering väger systemets fördelar över på grund av att det ökar effektiviteten i konkurrensövervakningen.3 1 En anmälan skall enligt 2 § konkurrensförordningen (1993:173) göras skriftligen. har med stöd av ett bemyndigande i 3 § konkurrensförordningen utfärdat föreskrifter (KKVFS 2000:6) om vilka uppgifter som skall lämnas i en anmälan för undantag eller ansökan om icke-ingripandebesked. Enligt föreskrifterna skall företagen lämna de uppgifter som anges i en särskild blankett och i anvisningar till blanketten. Denna är utformad efter förebild i det särskilda formulär som används inom EG-rätten. 2Av förarbetena till konkurrenslagen (prop. 1992/93:56 s. 80) framgår att en anmälan inte kan anses gjord, innan alla uppgifter som krävs kommit in till . Av avgörande i ärendet STIO II framgår emellertid att uttalandet i förarbetena inte skall tolkas alltför bokstavligt. Tidpunkten när en fullständig anmälan skall anses ha gjorts är emellertid viktig. Enligt huvudregeln i 29 § råder nämligen immunitet mot konkurrensskadeavgift för åtgärder som har vidtagits efter det att en anmälan kommit in till och innan beslutet med anledning av anmälan vann laga kraft. En förutsättning är emellertid att de åtgärder som vidtas ligger inom ramen för den verksamhet som har beskrivits i anmälan. Tidpunkten för anmälan får betydelse även för tillämpningen av bestämmelsen i 13 § om s.k. automatiska undantag. 1992/93:56 s. 24 f. Enligt 13 § KL gäller en tidsfrist från det att en anmälan om undantag kom in till , inom vilken verket har att fatta beslut i ärendet eller göra invändning mot avtalet. Om verket inte fattar beslut eller invänder mot avtalet, skall undantag från förbudet i 6 § KL anses beviljat i enlighet med anmälan för av räknat från tidpunkten då avtalet ingicks. Detsamma gäller om verket, efter att ha gjort invändning, återkallar en sådan invändning eller inte fattat beslut i ärendet från det att anmälan gjorts. Ettårsfristen kan under vissa omständigheter förlängas. Huvudskälet bakom införandet av reglerna om automatiska undantag var: I syfte att motverka långa väntetider för företagen bör vid anmälan om undantag gälla ett särskilt invändnings- förfarande efter förebild från EG:s gruppundantagsförordningar. Gruppundantag behandlas särskilt i kapitel 8. Förbudet mot missbruk av dominerande ställning Förbudet mot missbruk av en dominerande ställning har beskrivits i kapitel 3.