sou · GRB367d5 · 2004-01-01 00:00:00 — Ett avtal mellan sådana parter får dock inte ha negativa konsekvenser för passagerare. 5 § Transportörer skall ge god och tillförlitlig information om sina transporttjänster. För varje resa som sålts i förväg skall information om avgångs- och ankomsttid, vem som skall utföra transporten eller del av den, om detta är annan än den avtalande transportören, samt pris registreras. Passageraren skall på begäran ges en utskrift av denna information. Paragrafen innehåller regler om transportörernas allmänna infor- mation och om specifik reseinformation. Första stycket anger generella krav för den information som skall ges till passagerarna. Bestämmelsen är generellt hållen och får utvecklas närmare i praxis. Att en transportör inte följer bestäm- melsen får inga direkta konsekvenser. Detta kan däremot indirekt få betydelse vid en tillämpning av 6 och 7 §§, eftersom dessa bestämmelser i stor utsträckning bygger på vad passagerarna haft anledning att förvänta sig. Dessutom kan en transportörs informa- tion självklart falla under marknadsföringslagens (1995:450) regler. Andra stycket innehåller en regel om transportdokumentation när resor säljs i förskott. För att möjliggöra resande med stöd av modern informationsteknologi innehåller lagen inte något krav på att transportdokument skall utfärdas. Däremot skall specifik information om resan registreras. Denna information skall inne- fatta vissa uppgifter som är av särskild betydelse för passageraren. Informationen behöver inte ges till passageraren annat än på begä- ran. Det räcker att passageraren har tillgång till informationen genom en kod eller liknande. En sådan kod behöver inte heller den ges muntligt eller skriftligt utan kan exempelvis knytas till resenä- rens kreditkort. Rätt till gratis resa då transporttjänsten inte uppfyller rimliga krav 6 § En passagerare har rätt att resa gratis, om en resa inte uppfyller vad passageraren rimligen hade att förvänta sig. Detsamma gäller om transporten på grund av försening har förlorat sitt syfte för passagera- ren. I de fall passageraren redan har betalat för resan, skall priset för resan betalas tillbaka. Paragrafen innehåller en definition av transportörens ansvar för en resas kvalitet. Bestämmelsen anger två olika situationer när resan skall ske gratis. Den första situationen är när resan inte uppfyller vad passagera- ren rimligen haft att förvänta sig. Vad en passagerare kan förvänta sig styrs i hög grad av den information som transportörens givit, antingen direkt till passageraren eller i marknadsföring. Tillämp- ningen av denna bestämmelse kommer därför att variera mellan olika transportörer och mellan olika transportslag. En transportör som framställer sin tjänst som en högkvalitetstjänst får ta ett större ansvar än andra. Den andra situationen då rätt till gratisresa kan föreligga är då resan på grund av försening förlorat sitt syfte för passageraren. Detta är något som i huvudsak kommer att förekomma då en resa har ett enda specifikt syfte, som exempelvis ett möte eller en föreställning. Det finns inga begränsningar avseende vilka brister i transport- tjänsten som skulle kunna utlösa ansvar enligt denna bestämmelse. Ett exempel som redan pekats på ovan är att ersättning för förse- ning kan utgå även enligt denna bestämmelse och även i fall då 7 § inte är tillämplig. Genom att resan som rubriken anger skall ske gratis är ansvaret begränsat till resans pris. Detta innebär att passageraren skall få tillbaka pengar om betalning erlagts. Ersättning skall ske på det sätt som passageraren begär. En passagerare skall enbart behöva acceptera nya biljetter eller vouchers i de fall resan erhållits gratis. Bestämmelsen kan tillämpas även då passageraren reser på ett periodkort eller liknande. I sådant fall skall kompensation utgå i sådan grad som är proportionerligt i förhållande till det passageraren drabbats av. Att en passagerare fått resa gratis skall inte hindra att ersättning utgår enligt 7 §, se nedan. 7 § En passagerare har rätt till skälig ersättning för skada till följd av försening som är längre än vad som passageraren rimligen bör få tåla,. Detta gäller dock inte om transportören kan visa att denne vidtagit alla rimliga åtgärder för att undvika skadan. Paragrafen innehåller den centrala regeln om transportörens ansvar för försening. Första meningen innebär att en passagerare skall få ersättning för skador som uppkommer vid förseningar som är längre än vad denne rimligen bör få finna sig i. Vad som skall anses vara en rimlig försening får bedömas mot bakgrund av en rad faktorer som bl.a. resans pris och den information som transportören givit. Utgångspunkten bör vara den tidtabell en transportör publicerat eller den avgångstid som annars överenskommits. Utifrån detta får det bedömas hur lång försening som kan anses rimlig. Bestämmelsen bör läsas mot bakgrund av den allmänna regeln om att den som riskerar att drabbas av en skada är skyldig att vidta åtgärder för att minska skadans omfattning. I detta sammanhang innebär detta exempelvis att ersättning inte bör utgå om passa- geraren inte haft tillräckliga marginaler i sitt resande. En viktig begränsning ligger i att passageraren enbart kan få ersättning för skada. Det skall alltså inte utgå någon ersättning om inte förseningen lett till en förlust för passageraren. Detta kan exempelvis röra sig om att passageraren fått löneavdrag eller annan ekonomisk förlust. Ersättningen skall vara skälig. Av andra meningen följer att ansvaret förutom de begränsningar som ligger i första meningen är ett kontrollansvar. Detta innebär att transportören inte ansvarar för förseningar som uppkommer på grund av orsaker som helt ligger utanför dennes kontroll. Exempel på detta är trafikolyckor som hindrar framkomsten på den plane- rade resvägen och den alternativa resvägen leder till försening. Särskilda åtgärder vid försening eller annan störning 8 § Om en resa försenas eller om en annan störning förekommer vil- ken gör att resan avviker från vad passageraren hade anledning att förvänta sig, skall transportören omgående informera passagerarna om detta och dessutom vidta åtgärder för att minska konsekvenserna av förseningen eller störningen. Paragrafen bygger på den generella regeln att en skadevållare är skyldig att vidta åtgärder för att minska skadan och preciserar hur denna regel skall tillämpas i de aktuella fallen. Bestämmelsen skall läsas i samband med både 6 och 7 §. Med hänsyn till vilka åtgärder som transportören vidtagit kan det finnas anledning att sätta ned ersättningen för försening eller annan störning. Det kan till och med förekomma att de kompenserande åtgärder transportören är sådana att ingen ersättning alls bör utgå. Å andra sidan bör det kunna vägas in till passagerarens fördel att transportören inte vidtagit åtgärder för att minska skadan trots att sådana åtgärder hade kunnat vidtas. Paragrafen innehåller en allmän regel om att transportören skall vidta åtgärder i syfte att minska konsekvenserna av en försening eller annan störning. Den kanske viktigaste av dessa åtgärder, informationen, anges särskilt. I övrigt kan det röra sig om att erbjuda passagerarna att få ersättning för taxi i de fall en resa är för- senad med viss längd. I ett sådant fall är det rimligt att passagerarna utnyttjar denna möjlighet. Om passageraren inte gör det, bör ersättning enbart utgå om skadan hade uppkommit även om denna möjlighet hade utnyttjats. Vid längre förseningar kan det anses rimligt att transportören erbjuder ytterligare service. Detta gäller exempelvis kost och logi samt telefonsamtal. Transportören bör inte vara skyldig att erbjuda högre kvalité på övernattningen och förplägnaden än vad som kan anses rimligt i förhållande till kvaliteten hos och priset på trans- porttjänsten. Avtalande och faktisk transportör 9 § Transportörens skyldigheter enligt denna lag skall gälla både den som i eget namn sålt transporten (avtalande transportör) och den som utför hela eller delar av transporten (faktisk transportör). Den som sålt en transport skall anses ha gjort det i eget namn, om denne inte visar att passageraren givits så tydlig information att passa- geraren borde ha förstått att transporten såldes på uppdrag av annan. Paragrafen beskriver förhållandet mellan den avtalande och den faktiske transportören. Det saknar betydelse om de olika delarna av transporten utförs av olika transportslag. Detsamma gäller om de delar av en transport som sker med ett visst transportslag sker helt utanför . Ett exempel är om ett bussbolag säljer en resa vari en båtresa som omfattas av sjölagen ingår, en bussresa från till , där en buss transporterar till båten mellan och Åbo och en annan hämtar i Åbo. Om en sådan transport säljs av ett av bussbolagen, är detta bolag även ansvarigt för sjötransportdelen. Detta innebär att en passagerare har möjligheten åberopa reglerna i denna lag till sin egen fördel. Första stycket innehåller en definition av begreppen. Uppdel- ningen är enbart ett sätt att definiera ansvaret i de delar av en resa där den som sålt resan i eget namn är någon annan än den som utför den. I de fall den som säljer en resa utför delar av den har denne båda funktionerna i förhållande till denna del av resan och ensam det ersättningsrättsliga ansvaret. Av andra stycket följer en presumtion av att den som sålt en biljett också är avtalande transportör. Detta skall anses vara fallet om den som sålt biljetten inte visar att biljetten sålts för annans räkning. Om detta visas skall den för vars räkning biljetten sålts anses vara avtalande transportör. Följden av att någon anses vara avtalsslutande transportör är att denne har ersättningsansvar enligt 6 och 7 §§ på sätt som anges i 10 §. En utgångspunkt vid bedöm- ningen av om det är visat att en viss person inte uppträtt i eget namn och därmed är ansvarig transportör är vilken funktion perso- nen har och vad passageraren därmed var att vänta sig. Den avtalande och faktiske transportörens respektive ansvar 10 § Den avtalande transportören har ansvaret för händelser under hela transporten, medan den faktiske transportören enbart är ansvarig för händelser som sker under den del av transporten som denne utför. Om passageraren framför anspråk eller reklamation gentemot endera av den avtalande eller den faktiske transportören, skall detta även anses ha gjorts mot den andre. Paragrafen innehåller två stycken och beskriver den avtalande och faktiske transportörens respektive ansvar. Enligt första stycket har den avtalande transportören ansvar för varje händelse under transporten medan den faktiske transportören enbart har ansvar för den del av transporten som denne utför. Av andra stycket följer att ett krav eller påtalande av fel som framställts mot endera av transportörerna även får verkan mot den andre. Detta innebär till exempel att ett preskriptionsavbrott mot den ene får verkan även mot den andre. Åtaganden av den avtalande och den faktiske transportören gentemot passageraren 11 § Om den avtalande transportören gör åtaganden gentemot passa- geraren som är förmånligare än bestämmelserna i denna lag, kan detta åtagande enbart åberopas gentemot denne. Om den faktiske transportören gör åtaganden gentemot passagera- ren som är förmånligare än bestämmelserna i denna lag, kan detta åtagande åberopas gentemot såväl den avtalande som den faktiske transportören. I paragrafen behandlas utfästelser som görs av antingen den avta- lande eller den faktiske transportören och i vilken utsträckning sådana utfästelser binder även den andre av dem. Enligt första stycket blir inte den faktiske transportören bunden av utfästelser som görs av den avtalande transportören, medan det är tvärt om avseende utfästelser som görs av den faktiske trans- portören. 12 § Den som orsakar en försening eller annan störning, för vilken transportören fått låta passagerare resa gratis enligt 6 § eller betala ersättning enligt 7 §, skall ersätta transportören för detta. I paragrafen finns ett förtydligande avseende transportörens regressrätt. Att en transportör är skyldig att betala ut ersättning enligt denna lag till en passagerare innebär inte att transportören slutligt skall bära denna kostnad. Mot bakgrund av att lagen enligt 4 § enbart är tvingande till passagerarnas fördel kan transportörer inbördes eller med andra reglera regressansvaret genom avtal. Ett krav grundat på avtal kan förekomma i de fall någon som transportören har avtal med, exempelvis en infrastrukturhållare, orsakat en förse- ning eller annan störning. Ett annat exempel är om ett bolag som skall städa transportmedel eller lokaler misskött detta på sådant sätt att transportören nödgats kompensera passagerarna. Om avtal saknas kan regressrätten hanteras via skadeståndslagens regler. Denna lag träder i kraft . Här förtecknas underlagsrapporter som tagits fram åt kommittén. Kommittén har dock ej tagit ställning till innehållet annat än i de fall där underlaget utnyttjats i betänkandet. Rapporterna finns tillgängliga på CD-skivan som levereras med detta betänkande. , , Transportidé i Avtalsrelationer mellan kommuner, landsting, trafikhuvudmän och entreprenörer Carstam, , BConsoy Echeverri, Per, Kunskapsproduktion för svensk kollektivtrafik Konsumentperspektivet – kollektivtrafikens marknadsanalys- och marknadsförings arbete Sammanställning av kommuner och landstings finansiella situation samt kollektivtrafikens resultatutveckling Bussförares hälsa och arbetsvillkor – en kunskapsöversikt Förbättrat konsumentskydd för kollektivtrafikresenärer Planera för ökad kollektivtrafik! Ägarstyrning inom svensk kollektivtrafik Kollektivtrafikens betydelse för regional utveckling , , m.fl., Transportøkonomisk institutt Markedsorientert kollektivtransport Marknadsorienterad kollektivtrafik – sammanfattning Organisering og finansiering av kollektivtransport i 11 europeiske land En värdefull kollektivtrafik – är den samhällsekonomiskt effektiv? , Bo E., BEP Processen vid fysisk planering för en attraktiv och effektiv kollektivtrafik Aktiv ägarstyrning av kollektivtrafiken – Ett utvecklingsperspektiv Sundvall, m.fl., SLTF Kollektivtrafik i trafiksvaga områden Wacklin, , analink AB Kunskap och kompetens – Om behovet av utveckling i kollektiv- trafiken Statens ansvar för kollektivtrafiken i samverkan med andra aktörer När går sista bussen? – Glesbygdsbors uppfattning om värdet av kollektivtrafik Samhällsförändringar som påverkar den framtida efterfrågan på kollektivtrafik Förteckning över seminarier och konferenser 1.Förändringar, roller och lagstiftning – möjligheter till utveckling av kollektivtrafiken? Seminariet var riktat till kollektivtrafikens alla aktörer och intres- senter och ägde rum på Ingenjörshuset i . Syftet med seminariet var att diskutera förslag till lösningar på olika problem i kollektivtrafiken och frågeställningarna handlade om för- ändringar i ansvarsfördelning, planeringsprocesser och lagstiftning på kollektivtrafikområdet. 2.Regional utveckling och gränslös kollektivtrafik arrangerade och Stockholmsberedningen en gemensam hearing för att inhämta information om dagens förhållanden, belysa olika problem samt få in förslag på vad som kan och bör göras för att underlätta kollek- tivtrafikens möjligheter att bidra till regional och storregional utveckling. Seminariet var riktat till kollektivtrafikens aktörer inom stat, kommuner och landsting samt till trafikhuvudmän och branschorganisationer, och det ägde rum på i . Fysisk planering och kollektivtrafik Ett inspirationsseminarium arrangerat av Kollektivtrafikkommit- téns arbetsgrupp för fysisk planering. Det arrangerades som ett led i arbetet att försöka hitta bättre processer och instrument för kommunikation och planering. Målsättningen med seminariet var att inspirera till en kreativ diskussion om vad som kan göras i sam- spelet mellan de som planerar den fysiska miljön och de som plane- rar kollektivtrafiken. Seminariet var riktat till kommuner och tra- fikhuvudmän och ägde rum i . Trafik i trafiksvaga områden, problem och möjligheter Seminarium på färdtjänstdagar, i . Arrangerat av Kollektiv- trafikkommitténs arbetsgrupp för trafiksvaga områden. Upphandling och konkurrens. Seminarium i samarbete med () och (). Rikstrafiken med- verkade. Seminariet ägde rum på i . Inbjudna var olika branschorgan (kom- , , , tågoperatörer, taxiför- bunden), trafikhuvudmän, operatörer, myndigheter, forskare, kon- sulter, politiker och alla med ansvar och intresse för offentlig upp- handling av hållbara transporter. Seminariet arrangerades för att belysa och diskutera frågeställningar som på olika sätt berör upp- handling. Seminariet avsåg att bidra till att upphandling blir ett instrument för ökad effektivitet och kvalitet i kollektivtrafiken, samt vara en arena för nya kontakter och erfarenhetsutbyte.