sou · GRB381 · 2004-01-01 00:00:00 — SOU och Ds kan köpas från kundtjänst. För remissutsändningar av SOU och Ds svarar på uppdrag av förvaltningsav- delning. Beställningsadress: kundtjänst 106 47 Orderfax: Ordertel: E-post: Internet: Svara på remiss. Hur och varför. Statsrådsberedningen, 1993. – En liten broschyr som underlättar arbetet för den som skall svara på remiss. Broschyren kan beställas hos: Fax: 08–405 42 95 Telefon: 08–405 47 29 /propositioner/sou/pdf/remiss.pdf Till statsrådet och chefen för Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utredare för att utreda skyddet för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse m.m. Till särskild utredare förordnades fr.o.m. regeringsrådet . Att som experter ingå i utredningen förordnades fr.o.m. rättssakkunniga , , handläggaren , kanslirådet , avdelningschefen , länsrådet , departementssekreteraren , sekreteraren , ämnessakkunnige , departementssekreteraren , experten , experten och skattejuristen . Som sekreterare i utredningen anställdes fr.o.m. hovrättsassessorn . Utredningen, som har antagit namnet Kulturbebyggelse- utredningen, får härmed överlämna sitt delbetänkande De norrländska kyrkstäderna (SOU 2003:81). Arbetet har bedrivits i nära samarbete med experterna. Betänkandet är därför skrivet i vi-form. Betänkandet omfattar den del av utredningsuppdraget som rör skyddet för kyrkstäder. Vi behandlar här såväl det fysiska skyddet av kyrkstadsbebyggelsen som skyddet av kyrkstadstraditionen. Arbetet fortsätter nu med övriga delar av uppdraget. Detta arbete beräknas vara slutfört . Utredningens uppdrag och arbete ................................ Närmare om uppdraget ........................................................... Det tänkta skyddsobjektet ........................................... Bebyggelsen i kyrkstäderna.......................................... Kyrkstädernas nuvarande skydd ............................................. 2.3.1 Skyddet av bebyggelsen i kyrkstäderna....................... Skyddet av kyrkstadstraditionen ................................. Skyddsformer enligt gällande rätt................................. Skyddet av kulturhistoriskt värdefull bebyggelse .................. 3.2Begränsningar i nyttjanderätt till byggnad på annans Överväganden och förslag ............................................ Behovet av en särskild reglering för kyrkstäder ..................... 4.2Övergripande frågeställningar om utformningen av ett skydd för kyrkstäderna ............................................................ 4.2.1 Frågan om vilken kyrkstadsbebyggelse som skall omfattas av en särskild skyddsreglering ...................... 4.2.2 Skyddsregleringens inordning i 4.2.3 Ett skydd anpassat efter lokala förhållanden............... 4.3 Behovet av ett reglerat skydd för kyrkstadstraditionen......... 4.3.1 Konsekvenser av att och 1849 års kungliga skrivelser upphävs.......................................... 4.3.2 Frågan om de kungliga skrivelserna kan ersättas av villkor i markupplåtelseavtal .................................... 4.3.3 Bör en förvärvsprövning finnas kvar?.......................... 4.3.4 En reglering för att bevara det tillfälliga boendet........ 4.4Närmare om utformningen av skyddsregler för En särskild satsning på kyrkstäderna ...................................... Konsekvenser och ikraftträdande m.m. ......................... 6.1Förslaget till lag om ändring i lagen (1988:950) om 6.2 Förslaget till lag om ändring i ........................... 6.3Förslaget till lag om ändring i (1987:10) ................................................................................ Bilaga 1 Kommittédirektiv.............................................................. Bilaga 2 De kungliga skrivelserna................................................... I kapitel 1 redovisas vårt uppdrag och arbete. Enligt direktiven är uppdraget att utreda och lämna förslag till regler som innebär ett förbättrat skydd för kulturhistoriskt värdefull bebyggelse, utreda och lämna förslag till regler om skydd för kyrkstäder, samt utreda möjligheten till skydd för sådant lösöre som väsent- ligen bidrar till en kulturhistoriska värde. Detta betänkande rör den del av uppdraget som gäller skyddet för kyrkstäder. Som anges i kapitlet är det en fråga som varit föremål för en statlig utredning. För att förstå bakgrunden till och innebörden av uppdraget i denna del ges i anledning härav en beskrivning av resultatet och den fortsatta beredningen av den utredningen, vilken föreslog att kyrkstäderna skulle skyddas som kyrkliga kulturminnen enligt 4 kap. lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Förutom det fysiska skyddet av bebyggelsen i kyrkstäderna behandlades vid det tillfället även frågan om ett bevarande av den särskilda tradition som finns i kyrkstäderna. Därvid gjorde den tidigare utredningen i korthet bedömningen att ett nyttjande av kyrkstadsbebyggelsen i överensstämmelse med kyrkstads- traditionen skulle kunna tillses av markägaren genom upplåtelse- avtal (byggnaderna står på ofri grund). Vad som föranlett att denna fråga på nytt blivit föremål för en utredning är att regeringen inte fann tillräckliga skäl att införa ett generellt skydd för kyrkstäderna, medan kom till en annan slutsats. har därför begärt att regeringen skall lägga fram ett förslag till kompletterande regler i 4 kap. kulturminneslagen om skydd för kyrkstäderna. Vårt uppdrag är emellertid inte begränsat till att föreslå en skyddsreglering i 4 kap. kulturminneslagen. En fråga om skyddet av kyrkstäderna får dessutom anses innefatta såväl det fysiska skyddet av bebyggelsen som ett bevarande av kyrkstadstraditionen, eftersom den senare utgör en väsentlig faktor till kyrkstädernas särpräglade miljö. Som underlag för våra överväganden ges i kapitel 2 en översiktlig redogörelse för begreppet kyrkstad, dess ursprung, funktioner och kännetecken samt en beskrivning av bevarade kyrkstäder. Dessa kyrkstäder har med ett undantag funnits i och anlades för att bereda tillfälligt husrum vid besök på kyrkoplatsen. Deras uppkomst är troligen en konsekvens av reformationen . Förutom att underlätta för kyrkobesök har de fungerat som samlingsplats för sockenborna i samband med marknader, ting och skatteuppbörd. Marken där kyrkstäderna anlades ägdes av kyrkan eller staten och kyrkstugorna uppfördes därför på ofri grund. Det har funnits ett sjuttiotal kyrkstäder i , varav sexton anses vara bevarade. Bestämningen av antalet bevarade kyrkstäder är dock förenad med vissa gränsdragningsproblem. Kyrkstäderna är belägna på kyrklig eller mark och används fortfarande i stor utsträckning i enlighet med den s.k. kyrkstads- traditionen, som i korthet innebär att kyrkstugorna nyttjas för tillfälligt boende och att ägarkretsen är begränsad till personer med särskild anknytning till kyrkstaden. Kyrkstäderna uppvisar dessutom stor inbördes variation, såväl till storlek som till utseende. Den största bevarade kyrkstaden är kyrkstad i med drygt 400 kyrkstugor, medan vissa andra består av ett fåtal byggnader. Att det finns betydande skillnader mellan kyrkstäderna framgår även av att de har fortsatt att anläggas ända . Vad gäller det nuvarande skyddet för kyrkstäderna redovisas att tre är förklarade som byggnadsminnen och en är skyddad med stöd av lag om kulturhistoriskt märkliga byggnader samt att de övriga i samtliga fall utom ett har någon form av skydd genom Dessutom fördes kyrkstad i av upp på listan över världsarv. För att bevara kyrkstadstraditionen tillämpas i och fortfarande kungliga skrivelser och . Dessa stadgar bl.a. om en förvärvsprövning vid överlåtelse av kyrkstugor. En sådan prövning upprätthålls beträffande kyrkstad i av medan det i vissa andra kyrkstäder görs av en kyrkstadsstyrelse eller ett kyrkoråd. Vidare förekommer särskilda stadgor som antagits under åberopande av de kungliga skrivelserna och som ger närmare bestämmelser för nyttjandet av kyrkstugorna och förhållandena i övrigt i kyrkstaden. I kapitel 3 redogörs för befintlig lagstiftning om bebyggelseskydd i den utsträckning som anses motiverat för att avgöra vad som är den lämpligaste skyddsformen för kyrkstäderna. Inledningsvis anges att kulturhistoriskt värdefull bebyggelse kan skyddas av kommunerna enligt . Är ett bevarande av nationellt intresse kan ett skydd komma till stånd även genom bestämmelserna om byggnadsminnen och kyrkliga kulturminnen i kulturminneslagen eller genom förordningen om statliga byggnadsminnen. Därutöver finns i vissa bestämmelser som syftar till att bevara kulturmiljöer och som kan innefatta ett skydd av kulturhistoriskt värdefulla byggnader. I beskrivningen av dessa skyddsformer konstateras i fråga om kyrkstädernas nuvarande skydd att ett skydd enligt visserligen kan medföra lika ingripande skydds- bestämmelser som en byggnadsminnesförklaring, men att det inte på samma sätt kan anses trygga ett långsiktigt bevarande. Vidare anges att en förklaring till att inte fler kyrkstäder har blivit byggnadsminnen torde vara att handläggningen av ett sådant ärende kan vara svårbemästrat när det gäller en kyrkstad. Detta på grund av att den sakägarkrets som berörs kan vara både omfattande och oklar. Vidare ges i kapitlet, utifrån kyrkstadstraditionens innebörd, en beskrivning av gällande rätt i fråga om förvärvsprövning och andra begränsningar i nyttjanderätten till byggnad på annans mark. Det innefattar även en beskrivning av möjligheterna att använda markupplåtelseavtal som ett medel för att bevara kyrkstads- traditionen och de erfarenheter som kan hämtas från den kyrkstad där sådana avtal används, kyrkstad i . Kapitlet avslutas med en redogörelse för särskilda satsning på det traditionella bruket inom fäbodkulturen, vilken har medfört att kunskapsläget beträffande denna kultur och de befintliga miljöerna har förbättrats betydligt. Utformning av ett skydd för kyrkstäderna Mot bakgrund av redogörelsen i de föregående kapitlen redovisas i kapitel 4 våra överväganden och förslag till utformning av ett skydd för kyrkstäderna. Där konstateras att kyrkstäderna utgör kultur- miljöer av nationellt och internationellt värde och att en bidragande orsak till deras särart är den levande kyrkstadstraditionen och att det därför kan vara befogat med en särskilt utformad skydds- reglering för kyrkstäderna. Med hänsyn till kyrkstädernas karaktär och särdrag förordas att en sådan reglering innefattar ett förenklat handläggningsförfarande och utformas som ett områdesskydd samt ger möjlighet för att bibehålla kyrkstadstraditionen. Övervägandena om hur regleringen skall inordnas i kultur- minneslagen utmynnar i bedömningen att kyrkstäderna bör skyddas genom bestämmelser i ett nytt kapitel i kulturminneslagen. Kyrkstädernas inbördes variation och det förhållandet att det föreligger ett behov av en föregående inventering för flera av dem anges som skäl till att de inte bör omfattas av generella skydds- bestämmelser, utan att det vid utformningen av bestämmelserna i stället bör ges förutsättningar för en skyddsreglering anpassad efter varje kyrkstads förhållanden. Vad särskilt gäller skyddet för kyrkstadstraditionen anges att utgångspunkten bör vara att en skyddsreglering endast skall beröra de aspekter av traditionen som fortfarande upprätthålls i en viss kyrkstad. Vidare anges att en förutsättning bör vara att markägaren givit sitt samtycke till föreskrifter som rör användningen av byggnader och mark. Utöver en möjlighet att begränsa nyttjandet av kyrkstadsbebyggelsen till ett tillfälligt boende och att meddela ordningsföreskrifter för kyrkstadsområdet, redovisas de skäl som kan motivera att en förvärvsprövning behålls vid överlåtelser av kyrkstugor. De kyrkstäder som omfattas av skyddsregleringen bör enligt förslaget pekas ut av regeringen i en särskild förordning, varvid vissa kyrkstäder redan vid ikraftträdandet bedöms kunna omfattas av denna skyddsreglering. Avvägningen om vilka skydds- föreskrifter som skall gälla för en viss kyrkstad görs däremot lämpligen av , som i samband med denna prövning föreslås kunna använda sig av ett samrådsförfarande. Vid sidan av skyddsregleringen förordas att regeringen ger i uppdrag att genomföra en särskild satsning för att skapa förutsättningar för en långsiktigt hållbar utveckling av kyrkstäderna och kyrkstadstraditionen. Betänkandet avslutas med en konsekvensanalys, där det är de ekonomiska konsekvenserna som föranleder en särskild redo- visning. Som slutsats anges att förslagen till skyddsreglering och särskild satsning på kyrkstäderna bör rymmas inom berörda myndigheters nuvarande anslag. I detta sammanhang konstateras även att ett ikraftträdande av skyddsregleringen förutsätter vissa förberedelser och därför tidigast bör kunna ske samt att de kungliga skrivelserna bör upphöra att gälla. Förslag till lag om ändring i lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om lagen (1988:950) om kultur- minnen m.m. dels att 1 kap. 2 § skall ha följande lydelse, dels att 3 kap. 1 § skall ha följande lydelse, dels att det i lagen skall införas ett nytt kapitel, 4 a, med följande lydelse. I denna lag finns bestäm- I denna lag finns bestäm- melser om ortnamn, forn- melser om ortnamn, forn- minnen, byggnadsminnen, kyrk- kyrkliga kulturminnen samt om liga kulturminnen och skyddade kyrkstäder samt om utförsel och återlämnande av kulturföremål. har tillsyn över kulturminnesvården i länet. har överinseende över kulturminnes- vården i landet. får överklaga beslut av domstol eller annan myndighet enligt denna lag. En byggnad som är synnerligen märklig genom sitt kulturhistoriska värde eller som ingår i ett kulturhistoriskt synnerligen märkligt bebyggelseområde får förklaras för byggnads- minne av . enligt detta kapitel får också tillämpas på park, trädgård eller annan anläggning av kulturhistoriskt värde. I fråga om byggnad av sådant värde som sägs i första stycket och som tillhör staten gäller de bestämmelser som regeringen meddelar om statliga byggnadsminnen. Om ett statligt byggnadsminne övergår till annan ägare än staten, skall det därmed utgöra ett byggnadsminne enligt denna lag. kapitel gäller inte en byggnad kapitel gäller inte fasta forn- som är fast fornlämning eller kyrkobyggnad enligt denna lag. minnen eller skyddade kyrkstäder enligt denna lag. Regeringen föreskriver vilka kyrkstäder som skall skyddas enligt bestämmelserna i detta kapitel. Regeringen eller efter regeringens bemyndigande läns- styrelsen får meddela föreskrifter om skydd för bebyggelsen i en kyrkstad samt, ifall det bedöms erforderligt för att bibehålla en för kyrkstaden särpräglad miljö, också om användningen av byggnaderna och att dessa får nyttjas endast för tillfälligt boende samt om vad allmänheten skall iaktta inom kyrkstaden. Föreskrifter enligt första stycket om annat än bebyggelseskydd får endast meddelas med mark- ägarens samtycke. Bestämmelserna om ersättning och inlösen i 3 kap. 10 § första och tredje stycket samt 3 kap. 13 § är tillämpliga på föreskrifter om skydd för en kyrkstad. Vad där stadgas om skyddsbestämmelser gäller således för beslut om föreskrifter enligt 2 §. Regeringen eller efter regeringens bemyndigande läns- styrelsen får bestämma att det krävs tillstånd av till förvärv genom köp, byte eller gåva av sådan byggnad eller del av byggnad som omfattas av föreskrift om användningen av byggnader enligt 2 §. Krav på tillstånd gäller inte om andel av en bostad förvärvas av någon som redan äger andel i denna bostad. Bestämmelser om förvärvs- tillstånd får endast avse kyrkstad där en sådan ordning bedöms erforderlig för att bibehålla en för kyrkstaden särpräglad miljö. Tillstånd till förvärv av byggnad inom en kyrkstad får vägras om förvärvaren saknar anknytning till kyrkstaden eller har hemvist på sådant avstånd från kyrkstaden att han eller hon inte kan förväntas att besöka den regelbundet. Sådant tillstånd får också vägras om ett förvärv skulle innebära att förvärvaren blir innehavare till mer än en bostad i kyrkstaden. får förelägga den som är ansvarig för förvaltningen av byggnad eller annan anläggning i en kyrkstad att vidta rättelse eller avbryta pågående åtgärder för att säkerställa efter- levnaden av föreskrifter och beslut enligt detta kapitel. Ett sådant föreläggande får förenas med vite. I de fall som avses i första stycket får i stället hos kronofogdemyndigheten begära särskild handräckning enligt lagen (1990:746) om betalningsföreläggande och hand- räckning mot den som är ansvarig för förvaltningen. Den som bryter mot föreskrifter för en kyrkstad om inskränkningar meddelade med stöd av 2 § döms till böter. Den som inte inkommer med förvärvsansökan inom före- skriven tid enligt bestämmelser meddelade med stöd av 4 §, eller som innehar en byggnad efter det att i beslut har avvisat ansökan eller vägrat förvärvstillstånd döms till böter. Den som inte efterkommer ett vitesföreläggande eller ett vites- förbud döms inte till straff för det som omfattas av föreläggandet eller förbudet. Beslut som anges i 5 § och 6 § första stycket får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. För beslut om ersättning eller inlösen enligt 3 § skall 3 kap 20 § tillämpas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft , då de kungliga skrivelserna till Landshövdingen i och till Landshövdingen i angående kyrkostäderna i länen m.m. samt till angående Rikets ständers hemställan i fråga om rättighet till kyrkostugors uppförande inom och skall upphöra att gälla. Förslag till lag om ändring i Härigenom föreskrivs att 7 kap. 9 § skall ha följande lydelse. Ett mark- eller vattenområde Ett mark- eller vattenområde får förklaras som kulturreservat får förklaras som kulturreservat i syfte att bevara värdefulla i syfte att bevara värdefulla sådant område skall bestäm- sådant område skall bestäm- melserna i 4–6 §§ tillämpas. melserna i 4–6 §§ tillämpas. det inom ett område finns en det inom ett område finns en byggnad eller anläggning som är byggnad eller anläggning som är skyddad som byggnadsminne, kyrkligt kulturminne, fast forn- lämning eller som ingår i en (1988:950) om kulturminnen m.m. hindrar inte att området (1988:950) om förklaras som kulturreservat. m.m. hindrar inte att området förklaras som kulturreservat. I fråga om beslut enligt denna paragraf gäller också 7 och 8 §§. Denna lag träder i kraft den . Förslag till lag om ändring i (1987:10) att 14 kap. 8 § (1987:10) skall ha följande lydelse. Ägare och innehavare av särskild rätt till fastigheter har rätt till ersättning av kommunen, om skada uppkommer till följd av att 1.bygglov vägras till att ersätta en riven eller genom olycks- händelse förstörd byggnad med en i huvudsak likadan byggnad och ansökan om bygglov har gjorts från det att byggnaden revs eller förstördes, 2.rivningsförbud meddelas i detaljplan eller områdesbestäm- melser eller rivningslov vägras med stöd av 8 kap. 16 § 2 eller 3, 3.skyddsbestämmelser meddelas i en detaljplan enligt 5 kap. 7 § första stycket 4 eller 6 eller i områdesbestämmelser enligt 5 kap. 16 § 4 eller 5, 4.bestämmelser om vegetation samt markytans utformning och höjdläge inom sådana områden som avses i 8 kap. 9 § tredje stycket meddelas i områdesbestämmelser, 5.marklov vägras med stöd av 8 kap. 18 § första stycket 2 eller 3. Rätt till ersättning föreligger i fall som avses i första stycket 1, om byggnaden förstörts genom olyckshändelse. I övriga fall som avses i första stycket 1 och i fall som avses i första stycket 2 föreligger rätt till ersättning, om skadan är betydande i förhållande till värdet av berörd del av fastigheten. I fall som avses i första stycket 3–5 föreligger rätt till ersättning, om skadan medför att pågående markanvändning avsevärt försvåras inom berörd del av fastigheten. Medför beslut som avses i första stycket att synnerligt men uppkommer vid användningen av fastigheten, är kommunen skyldig att lösa fastigheten, om ägaren begär det. Vid tillämpningen av andra Vid tillämpningen av andra och tredje styckena skall även och tredje styckena skall även beaktas andra beslut som avses i beaktas andra beslut som avses i första stycket samt beslut enligt första stycket samt beslut enligt 3 kap. 2 § lagen (1988:950) om 3 kap. 2 § och 4 a kap. 2 § lagen kulturminnen m.m., 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller 24 § , m.m., 7 kap. 3, 5, 6, 9, 22 eller enligt 7 kap. 11 § andra stycket eller 28 b–29 a §§ 11 § andra stycket eller 28 inte meddelas, föreläggande eller förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde stycket samma balk eller beslut förbud enligt 12 kap. 6 § fjärde som innebär att dispens enligt stycket samma balk eller beslut som innebär att dispens enligt samt beslut enligt 18 § skogs- lagrum inte meddelas, (1979:429), samt beslut enligt 18 § skogs- under förutsättning att besluten (1979:429), under förutsättning att besluten beaktas sådan inverkan av hän- skogsvårdslagen som i särskilda synstaganden enligt 30 § skogs- fall har inträtt . vårdslagen som i särskilda fall Har talan eller rätt till ersättning eller inlösen med anledning av talan eller rätt till ersättning nyss angivna beslut förlorats på eller inlösen med anledning av nyss angivna beslut förlorats på lagen om kulturminnen m.m., något hinder mot att besluten något hinder mot att besluten Har kommunen efter föreläggande enligt 12 kap. 6 § beslutat om rivningsförbud eller skyddsbestämmelser som avses i första stycket 2 eller 3 för att tillgodose ett riksintresse enligt 3 eller 4 kap. , är staten skyldig att ersätta kommunen dess kostnader för ersättning eller inlösen. I fall som avses i första stycket 4 och 5 är ägaren till den anläggning för vilken skydds- eller säkerhets- området har beslutats skyldig att ersätta kommunen dess kostnader för ersättning eller inlösen. Denna lag träder i kraft . Förslag till förordning om ändring i förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1988:1188) om kulturminnen m.m. dels att 3 och 36 §§ skall ha följande lydelse, dels att i förordningen skall införas en ny paragraf, 37 §, med följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse När har fattat ett beslut enligt lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. skall en kopia av beslutet sändas till ämbetet när fråga om åtal enligt ämbetet när fråga om åtal enligt ämbetet skall också underrättas när fråga om skadestånd på också underrättas när fråga om grund av åsidosättande av före- skadestånd på grund av åsido- skrifter i nämnda lag har nämnda lag har uppkommit. efter dess förordnande läns- efter dess förordnande läns- styrelsen, skall föra statens talan styrelsen, skall föra statens talan i mål som avses i 2 kap. 3 kap. 20 § lagen (1988:950) om kultur- I förordningen (0000:000) om skyddade kyrkstäder finns ytterligare bestämmelser för kyrkstäder. Denna förordning träder i kraft . Förslag till förordning om skyddade kyrkstäder Härigenom föreskrivs följande. 1 § Följande kyrkstäder är skyddade enligt 4 a kap. 1 § lagen (1988:950) om kulturminnen m.m. 1.Kyrkstaden i (kommun) 2.Kyrkstaden i (kommun) 3.Kyrkstaden i (kommun) 4.Kyrkstaden i (kommun) 5.Kyrkstaden i Fatmomakke (kommun) 6.Kyrkstaden i (kommun ) 7.Kyrkstaden i (kommun) Kyrkstädernas gränser anges i bilagorna 1–7 till denna förordning. Byggnadsminnesförklaring av i första stycket angiven kyrkstad är härigenom upphävd. 2 § skall fastställa en skötselplan för förvaltningen av en skyddad kyrkstad och för hur kulturmiljön i en skyddad kyrkstad skall vårdas samt, i förekommande fall, för hur traditionella seder och bruk i kyrkstaden skall bevaras. 3 § får meddela föreskrifter om hur bebyggelsen i en skyddad kyrkstad skall vårdas och underhållas samt i vilka avseenden den inte får ändras. Om det behövs får föreskrifterna också innehålla bestämmelser om att kyrkstaden i övrigt skall hållas i sådant skick att kyrkstadens utseende och karaktär inte förvanskas. får meddela föreskrifter om användningen av byggnaderna i kyrkstaden och om vad allmänheten skall iaktta inom kyrkstaden enligt 4 a kap. 2 § lagen (1988:950) om kultur- minnen m.m.