sou · GRB3120d1 · 2004-01-01 00:00:00 — I handelsdirektivet anges att handelssystemet 2007 skall omfatta färre sektorer än vad som tas upp i , t.ex. ingår inte transporter, samt bostäder och service i handelsdirektivet. Enligt handelsdirektivet skall tilldelningen av utsläppsrätter i huvudsak vara gratis . FlexMex2- utredningens direktiv anger däremot att auktion skall vara ut- gångspunkten. Handelsdirektivet inkluderar inte de projektbaserade meka- nismerna (dvs. gemensamt genomförande och mekanismen för ren utveckling), medan anger att utredningen även skall överväga inkluderandet av de pro- jektbaserade mekanismerna i handelssystemet. Som medlem av EU är skyldigt att ansluta sig till och i svensk lagstiftning införa de i aktuellt EG-direktiv angivna reglerna för det EU-gemensamma handelssystemet. har därför gjort bedömningen att det inte är meningsfullt att ta fram ett regelverk för ett svenskt handelssystem som på väsentliga punkter avviker från det kommande EU-systemet, eller att sträva efter att införa ett svenskt system tidigare än det kommande EU- systemet. Mot denna bakgrund har delegationen delvis valt ett annat upp- lägg för utredningsarbetet än vad som anges i utredningsdirektiven. Den förändrade inriktningen innebär i korthet att utrednings- arbetet bedrivs i två steg: I steg 1 har delegationen främst analyserat konsekvenser för av det förslag till direktiv avseende ett system för 3 I handelsdirektivets artikel 10 anges att för den treårsperiod som börjar skall medlemsstaterna fördela av utsläppsrätterna gratis. För den femårs- period som börjar skall medlemsstaterna fördela av utsläppsrätterna gratis. handel med utsläppsrätter som kommissionen lade fram . Som framgått av avsnitt 1.1 utgör det nu föreliggande delbetänkandet i huvudsak en utveckling och författnings- mässig precisering av delar av delegationens första delbetän- kande (SOU 2003:60), och kan därmed i första hand sägas ingå i steg 1. I utredningens steg 2 skall delegationen analysera bl.a. hur ett system för handel med utsläppsrätter avseende tiden och framåt bör se ut. Steg 2 omfattar även analyser av hur de projektbaserade mekanismerna skall inkluderas i han- delssystemet, av hur sänkor bör behandlas, etc. Därtill ingår i steg 2 uppgiften att avge yttranden över Statens energimyn- dighets förslag till klimatprojekt på klimatområdet fram t.o.m. . Den viktigaste arenan för utredningens diskussioner är de kom- mittésammanträden som hålls regelbundet. Fram till avlämnandet av delegationens första delbetänkande avhölls samman- lagt 17 sammanträden med utredningens ledamöter och sakkun- niga. har åtta sammanträden avhållits. Utöver konti- nuerliga diskussioner om utredningsarbetets framåtskridande och redovisningar av utlagda uppdrag m.m. har vid sammanträdena information lämnats från olika myndigheter och intresseorganisa- tioner. Vidare har utredningens ordförande och sekretariat haft ett stort antal bilaterala möten med bl.a. berörda myndigheter och intresse- organisationer på området, företrädare för Europeiska kommis- sionen, tjänstemän med ansvar för genomförandet av handelsdirek- tivet i andra länder, m.fl. Inom ramen för utredningen har också ett stort antal underlags- rapporter framtagits av utomstående uppdragstagare. Av direkt betydelse för det nu föreliggande delbetänkandet är följande4: Före detta justitierådet har analyserat bestäm- melserna i 2 kap. 18 § regeringsformen vid tilldelning av utsläppsrätter. har också analyserat rättsliga aspekter på den nationella fördelningsplanen enligt handels- direktivet. En arbetsgrupp vid vid uni- versitet har analyserat vissa rättsliga frågeställningar som upp- 4 En mer fullständig sammanställning över utlagda uppdrag finns i SOU 2003:60. kommer i samband med implementeringen av direktivet för handel med utsläppsrätter. Uppdraget har i sammanfattning avsett följande rättsliga frågeställningar: hur handelsdirektivet och IPPC-direktivet förhåller sig till varandra, hur regler implementerar IPPC-direktivets krav, hur handelsdirek- tivet och förhåller sig till varandra, samt kon- kurrensaspekter på implementeringen av handelsdirektivet. De ovan nämnda underlagsrapporterna återfinns i bilagorna 3 5. Den fortsatta framställningen har disponerats på följande sätt. I kapitel 2 redogörs översiktligt för hur klimatpolitiken utveck- lats inom ramen för och Kyotoprotokollet, EU och i . Vidare redogörs i korthet för EU:s direktiv om handel med utsläppsrätter samt innehållet i första delbetänkande SOU 2003:60. I kapitel 3 redogörs närmare för handelsdirektivets genom- förande, som sker i etapper. Kapitel 4 beskriver det förfarande som måste till för att tilldela berörda anläggningar det tillstånd som krävs enligt handelsdirek- tivet. I kapitlet behandlas såväl det sakliga innehållet i tillståndet som frågor kring organisationen av tillståndsprövningen. I kapitel 5 redogörs för hur tilldelningen av utsläppsrätter bör gå till enligt delegationen. Kapitel 6 utgörs av en analys av förhållandet mellan handels- direktivet, IPPC-direktivet och regler. I kapitel 7 behandlas frågor om påföljder i anslutning till sys- temet för handel med utsläppsrätter. Kapitel 8 behandlar frågor om tillsyn och möjligheter att över- klaga. I kapitel 9 analyseras om vi i bör använda både kol- dioxidskatt och handel med utsläppsrätter för att möta våra klimat- mål och internationella åtaganden eller om de anläggningar som omfattas av det EU-omfattande handelssystemet bör befrias från koldioxidskatten. I kapitel 10 redovisas de konsekvensbeskrivningar som delega- tionen skall göra enligt kommittéförordningen. Kapitel 11 utgörs av delegationens författningskommentarer. Som bilagor till betänkandet har fogats delegationens direktiv (bilaga 1), handelsdirektivet (bilaga 2), samt rapporterna från (bilagorna 3 och 4) och arbetsgruppen vid vid (bilaga 5). I detta kapitel redogörs översiktligt för hur klimatpolitiken ut- vecklats inom ramen för och Kyotoproto- kollet, EU och i (2.1), direktivet om handel med utsläpps- rätter (2.2), samt innehållet i första del- betänkande SOU 2003:60 (2.3). Slutligen beskrivs kort före- liggande delbetänkandes relation till regeringens proposition med anledning av delbetänkande 1 (2.4). 2.1.1FN:s klimatkonvention och Kyotoprotokollet Klimatfrågorna började på allvar uppmärksammas . Vid den första världsklimatkonferensen möttes forskare och diskuterade hur klimatförändringar skulle kunna påverka mänskligheten. och hölls ett antal internationella konferenser angående klimatförändringar. grundades den internationella klimatpanelen (Intergovern- mental Panel on Climate Change, IPCC) och gav denna ut sin första klimatutvärderingsrapport (First Assessment Report). Vid den andra världsklimatkonferensen pekade IPCC ut klimatproblemen som en gemensam angelägenhet för mänsklig- heten och beslutade att förhand- lingar om en internationell överenskommelse skulle påbörjas. Vid världstoppmötet om miljö och utveckling i undertecknades av 154 stater. trädde klimatkonventionen i kraft. Enligt klimatkonventionen skall de industrialiserade partsländer- na, som listas i 11, föra en nationell politik och vidta 1 I klimatkonventionens 1 ingår följande länder: , , , , , Europeiska gemenskaperna, , , , , , åtgärder för att motverka klimatpåverkan. De skall minska ut- släppen samt vårda och öka sänkor, dvs. upptag av växthusgaser. Åtgärderna för att motverka klimatförändringar skall vara kost- nadseffektiva för att därmed säkerställa att den globala nyttan fås till lägsta möjliga kostnad. Enligt konventionen kan flera parter genomföra åtgärder gemensamt och därmed bistå varandra med att uppfylla konventionens mål (s.k. gemensamt genomförande). I det s.k. Kyotoprotokollet2 åtar sig industriländerna att minska sina utsläpp med som ett genomsnitt under den första s.k. åtagandeperioden, dvs. åren 2008 2012, jämfört med nivå. EU:s medlemsstater har åtagit sig att minska ut- släppen , och . EU uttalade i Kyoto sin avsikt att i enlighet med reglerna i Kyotoprotokollets artikel 4 göra en omfördelning av åtagandet mellan unionens medlemsstater. Den av EU beslutade omfördel- ningen har notifierats i samband med att EU ratificerade Kyoto- protokollet . Enligt artikel 4 ersätter denna börde- fördelning de åtaganden som finns för EU:s medlemsländer i Kyotoprotokollets . Kyotoprotokollet träder i kraft när det har ratificerats av minst 55 länder vars utsläppsandel motsvarar av 1-ländernas utsläpp . hade proto- kollet ratificerats av 119 parter. De 1-länder (industriländer med åtaganden) som ratificerat svarar tillsammans för av 1-ländernas totala utsläpp. Det ena kriteriet för ikraft- trädande har alltså uppfyllts i och med att fler än 55 länder rati- ficerat. Det andra kriteriet, nämligen att de 1-länder som ratificerat tillsammans skall svara för av denna länder- grupps utsläpp, är däremot ännu inte uppnått. Eftersom förklarat att man inte kommer att ratificera kan detta kriterium bara uppfyllas om , som stod för av CO2-ut- släppen , ratificerar protokollet. , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , . Med undantag för och är detta samma länder som senare kom att ingå i Kyotoprotokollets . 2Kyotoprotokollet till ramkonvention om klimatförändringar. Antogs på konventionens tredje partsmöte i . 3Omfördelningen mellan EU-länderna innebär bl.a. att har rätt att som genomsnitt under den första åtagandeperioden (2008 2012) öka sina utsläpp jämfört med utsläppen , istället för att minska utsläppen . Direkt efter Kyotoprotokollets första åtagandeperiod skall en andra följa. Hur lång denna andra åtagandeperiod skall vara säger inte något om. Protokollet lägger dock fast att en prövning av kommande åtaganden skall inledas senast innan den första åtagandeperiodens slut, dvs. Som sades i avsnitt 1.2 ingår i Kyotoprotokollet tre flexibla mekanismer, vilka är viktiga för att uppnå den kostnadseffektivitet som klimatkonventionen betonar. Dessa är handel med utsläpps- rätter och de två projektbaserade mekanismerna gemensamt genom- förande (eller på engelska Joint Implementation, JI) och meka- nismen för ren utveckling (på engelska Clean Development Mechanism, CDM). pågår inom det Europeiska Programmet mot Klimatförändringar (European Climate Change Programme, ECCP) ett arbete med att utveckla en klimatstrategi med konkreta åtgärder som ett komplement till medlemsländernas nationella strategier. Programmets syfte är att identifiera de mest verknings- fulla och kostnadseffektiva åtgärder som kan vidtas på EU-nivå för att säkerställa att åtagandena under Kyotoprotokollet uppnås. ECCP fokuserar på områdena energi, transport, industri och jord- bruk. Arbetet bedrivs i olika grupper där representanter från medlemsländerna, industrin, miljöorganisationer och kommis- sionen ingår. publicerade ECCP en rapport, i vilken bl.a. poängte- rades möjligheten att arbeta med ett system för handel med utsläppsrätter inom EU. presenterade kommis- sionen i ett kommissionsmeddelande vilka förslag till strategier och åtgärder man avser att lägga fram för vidare behandling i rådet och . lade kommissionen fram sitt förslag till direktiv för handel med utsläppsrätter. Beträffande detta och den fortsatta behandlingen av förslaget, se vidare avsnitt 2.2. har aktivt arbetat för att begränsa utsläpp av växthusgaser . Tidiga riksdagsbeslut inom området var beslut om miljöpolitiken inför 1990-talet4, och 1991 års5 respektive 1993 års6 klimatpolitiska beslut. Vidare gav energipolitiska beslut riktlinjer för en klimatstrategi på energiområdet7. I propositionen Svenska miljömål miljöpolitik för ett hållbart föreslog regeringen 15 miljökvalitetsmål, vilka fastställdes av (prop. 1997/98:145, bet. 1998/99:MJU6, rskr. 1998/99:183). Miljökvalitetsmålet Begränsad klimatpåver- kan innebär att det internationella åtgärdsarbetet bör inriktas på att halten av koldioxid i atmosfären stabiliseras på en nivå lägre än 550 ppm samt att halterna av övriga växthusgaser i atmosfären inte ökar. Då klimatfrågan är global till sin natur kan målet endast nås om insatser görs i alla länder. Vidare har regeringen i propositionen Transportpolitik för en hållbar utveckling (prop. 1997/98:56) bedömt att utsläppen av koldioxid från transporter som etappmål bör ha stabilise- rats nivå. För trafiken har regeringen bedömt att de transportpolitiska etappmålen för en god miljö även fortsatt bör gälla (prop. 2001/02:20). klimatpolitiska beslut (prop. 2001/02:55, bet. 2001/02MJU10, rskr. 2001/02:163) har fastslagit att de svenska utsläppen av de sex växthusgaserna som ett medelvärde för perioden 2012 skall vara lägre än ut- släppen . Utsläppsvärdena skall normalårskorrigeras för att säkerställa jämförbarhet mellan åren med avseende på variation i temperatur och nederbörd. Enligt klimatpolitiska beslut skall det nationella målet att minska utsläppen av växthusgaser med upp- nås utan kompensation för upptag i sänkor och utan användning av flexibla mekanismer. Vid en kontrollstation avser rege- ringen att överväga ett mål som innefattar de flexibla meka- nismerna. 1987/88:85, bet. 1987/88:JoU23. I detta riksdagsbeslut gavs frågan om risken för långsiktiga klimatförändringar till följd av bl.a. koldioxidutsläpp vid förbränning av fossila bränslen stor uppmärksamhet. 1990/91:90, bet. 1990/91:JoU30, rskr. 1990/91:338, prop. 1990/91:88, bet. 1990/91:NU40, rskr. 1990/91:373. 1992/93:179 bil. 1, s. 33, bet. 1992/93:JoU19, rskr. 1992/93:361. 1996/97:84, bet. 1996/97:NU12, rskr. 1996/97:212. 2.2EU:s direktiv om handel med utsläppsrätter publicerade Europeiska kommissionen ett förslag till direktiv om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen.8 Som framgått av avsnitt 1.1 fattades formellt beslut om direk- tivet efter språklig granskning den 13 oktober 2003.9 Enligt handelsdirektivet skall systemet för handel med utsläpps- rätter införas . Direktivet delar upp handeln i två tidsperioder. Den första handelsperioden 2007, som föregår Kyotoprotokollets första åtagandeperiod, är delvis tänkt att fun- gera som en läroperiod för EU och dess medlemsländer. För perioden 2007 avser systemet för handel med utsläpps- rätter inom EU endast växthusgasen koldioxid och omfattar anläggningar inom energiintensiv industri och förbränningsanlägg- ningar över viss effektnivå inom kraft- och värmeproduktion. Som huvudregel gäller att handelssystemet skall vara obliga- toriskt för de anläggningar som omfattas.10 Genom införandet av handelsdirektivet åläggs medlemsstaterna att se till att inga anläggningar som omfattas av direk- tivet bedriver verksamhet som resulterar i CO2-utsläpp utan att verksamhetsutövaren har tillstånd för detta. Systemet bygger så- ledes på att berörda verksamhetsutövare skall ansöka om tillstånd att släppa ut växthusgaser. Tillståndsansökan, som skall prövas av en behörig myndighet som respektive medlemsland utser, skall bl.a. innehålla uppgifter om verksamheten, råvaror och insatsvaror vars användning sannolikt kommer att leda till utsläpp samt planerade åtgärder för att övervaka utsläppen. Medlemsstaterna skall sedan tilldela utsläppsrätter till de anlägg- ningar som har tillstånd. Fördelningen av utsläppsrätter skall bygga på en nationell fördelningsplan som medlemsstaten skall utveckla, i 8Förslag till och Rådets direktiv om ett system för handel med ut- släppsrätter för växthusgas inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv /61/EG (KOM(2001) 581 slutlig). 9Europaparlamentets och rådets direktiv /87/EG av om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen och om ändring av rådets direktiv /61/EG(EGT L 275, 25.10.2003). 10Under vissa förutsättningar kan dock en anläggning beviljas ett tillfälligt undantag från att omfattas av systemet, fram till och med . För att (efter ansökan från berörd medlemsstat) skall medge ett sådant tillfälligt undantag krävs bl.a. att berörda anläggningar till följd av nationell politik ändå kommer att begränsa sina utsläpp lika mycket som om de omfattades av handelssystemet, kommer att vara underkastade krav på övervakning, rapportering och kontroll som motsvarar vad som föreskrivs i handelsdirek- tivet, och om de nationella kraven inte följs kommer att vara underkastade påföljder som åtminstone motsvarar de som gäller för handelssystemet. enlighet med kriterier som framgår av bilaga III i handelsdirektivet. Efter varje kontrollperiod, dvs. , skall anläggningarna redo- visa rätt antal utsläppsrätter till den myndighet medlemslandet utsett, annars utgår sanktioner. För närmare detaljer om handelsdirektivets innehåll hänvisar delegationen till sitt första delbetänkande (SOU 2003:60), där en utförlig beskrivning givits av detta. Det bör dock påpekas att SOU 2003:60 baserades på ministerrådets gemensamma stånd- punkt . Genom ställnings- tagande till direktivförslaget skedde vissa smärre förändringar av direktivet. Av dessa finns i det här sammanhanget skäl att särskilt peka på följande: 25 i de inledande motiveringarna till handelsdirektivet sägs att program och åtgärder bör genomföras på medlemsstats- och gemenskapsnivå inom alla sektorer av EU:s ekonomi, inte bara industri- och energisektorerna, så att en avsevärd minskning av utsläppen åstadkoms. Jämfört med ministerrådets gemensamma ståndpunkt har parlamentet i sammanhanget lagt till att kom- missionen i synnerhet bör utarbeta politik och åtgärder på gemenskapsnivå för att få transportsektorn att på ett omfattande sätt bidra till att gemenskapen och dess medlemsstater lyckas uppfylla sina skyldigheter enligt Kyotoprotokollet när det gäller klimatförändringar. Beträffande fördelningsmetod för utsläppsrätter (artikel 10) har parlamentet slagit fast att medlemsstaterna för den treårs- period som börjar skall fördela av rätterna gratis, medan ministerrådet förespråkade att skulle fördelas gratis. (För den femårsperiod som börjar har inga förändringar skett jäm- fört med ministerrådets gemensamma ståndpunkt, utan i det fallet gäller fortfarande att medlemsstaterna skall fördela av utsläppsrätterna gratis.) Förutsättningarna för medlemsstaterna att hos kommissionen ansöka om tillfälliga undantag från gemenskapens system fram till och med (artikel 27) har förändrats. Parlamentet har fastslagit att denna möjlighet endast skall avse enskilda anläggningar, medan ministerrådet ansåg att den borde gälla för såväl enskilda anläggningar som hela verksamhets- områden. Enligt artikel 30 skall kommissionen på grundval av erfaren- heterna av tillämpningen av handelsdirektivet och de framsteg som gjorts i fråga om övervakningen av utsläpp av växthusgasermed hänsyn till den internationella utvecklingen samman- ställa en rapport om tillämpningen av direktivet, vilken skall överlämnas till och rådet . Parlamentet har gjort vissa preciseringar beträffande vad kommissionen skall beakta i rapporten. Till exempel säger parlamentet explicit (i artikel 30, p. 2a) beträffande frågan om systemet bör utvidgas till att omfatta även andra sektorer än de som specificeras i direktivets bilaga I att sådana sektorer kan vara bland annat kemisk industri, aluminiumindustrin och tran- sportsektorn. talade i motsvarande fall endast all- mänt om andra verksamheter. Parlamentet betonar starkare än ministerrådet att projektbase- rade mekanismer, inklusive gemensamt genomförande och mekanismen för en ren utveckling, är viktiga för att målet att både minska de globala utsläppen av växthusgaser och öka kostnadseffektiviteten i gemenskapens system skall kunna uppnås (p. 19 i de inledande motiveringarna till direktivet). bör dock sägas att förutsättningarna beträffande de projektbaserade mekanismerna kan komma att förändras till följd av kommissionens per framlagda förslag till ett s.k. länkdirektiv11. I detta diskuteras hur JI- och CDM- tillgodohavanden skall erkännas så att de kan användas inom ramen för gemenskapens system för handel med utsläppsrätter. Kommissionen föreslår att krediter från JI/CDM skall kunna användas i handelssystemet från och med perioden 2012. I handelsdirektivets artikel 30, p. 3 anges emellertid (i såväl ministerrådets som parlamentets versioner) att utsläppstill- godohavanden från de projektbaserade mekanismerna kommer att erkännas för användning i handelssystemet enligt de när- mare bestämmelser som antas av och rådet på förslag från kommissionen, vilka bör tillämpas parallellt med gemenskapens system 2005. Eftersom tidsperspektiven är oför- enliga föreslår kommissionen i förslaget till länkdirektiv att handelsdirektivets artikel 30, p. 3 skall utgå. 11 Förslag till och Rådets Direktiv om ändring av direktivet om ett sys- tem för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen, i överensstämmelse med Kyotoprotokollets projektmekanismer (KOM(2003) 403 slutlig). 2.3FlexMex2-utredningens första delbetänkande (SOU 2003:60) Delegationen lämnade sitt första delbetänkande (Handla för bättre klimat, SOU 2003:60) . I detta redovisade delegationen framför allt sin syn på de principer som skall ligga till grund för fördelningen av utsläppsrätter och hur den nationella fördelnings- planen bör utformas för svensk del inför det EU-omfattande system för handel med utsläppsrätter som skall införas från . SOU 2003:60 baserades på ministerrådets gemen- samma ståndpunkt . I det följande sammanfattas de förslag som lämnades i SOU 2003:60. 2.3.1Förslag avseende tilldelningsprinciper i delbetänkande 1 Vad gäller principer för att fördela utsläppsrätter i samband med införandet av ett europeiskt handelssystem för perioden 2007 kan delegationens förslag sammanfattas i följande punkter: Det är den tilldelade mängden utsläppsrätter till den handlande sektorn som skall avräknas mot det nationella mål, som skall uppnås för perioden 2012. skall vid kontroll- stationen , som komplement, överväga ett mål som innefattar de flexibla mekanismerna. Delegationen vill understryka att trots att den statistik som ligger till grund för delegationens ställningstagande vad gäller den handlande sektorn kvalitetssäkrats i särskild ordning, så är den ändå behäftad med stor osäkerhet. Detta omdöme gäller även de prognoser som använts. Delegationen gör bedömningen att den handlande sektorns behov av utsläppsrätter kan uppgå till cirka 24 Mton CO2 2007. Bedömningen baseras på följande beräkningar: –Historiska bränslerelaterade utsläpp: 11,2 Mton CO2 –Historiska icke-utbytbara råvarurelaterade utsläpp: 6,2 Mton CO2 –Statistisk osäkerhet12: 2,0 Mton CO2 –Nya deltagare, varav -Nya anläggningar: 2,0 Mton CO2 -Prognos ökning av råvarurelaterade utsläpp: 2,3 Mton CO2 -Övrigt: 0,6 Mton CO2 Den slutliga siffra som skall utgöra den handlande sektorns totala antal utsläppsrätter kommer att fastställas av regeringen efter remissbehandling av delegationens delbetänkande inför propositionen i fråga . I det sammanhanget bör regeringen göra en avvägning mellan den handlande sek- torns utrymme och andra sektorers behov. beslut mot bakgrund av regeringens proposition skall utgöra grunderna för den fördelningsplan som regeringen skall inlämna till kommissionen . Fördelning till sektorer respektive anläggningar skall baseras på historiska aktiviteter. Koldioxidutsläppen i varje sektor delas upp i utsläpp från rå- varor, som fram till och med inte är utbytbara om man vill tillverka produkten och utsläpp från bränslen, som är utbyt- bara och som används med det primära syftet att producera kraft-, värme-, eller transportenergi. De genomsnittliga utsläppen 2001 skall ligga till grund för fördelningen av det totala antalet utsläppsrätter. I det fall exceptionella förhållanden (t.ex. have- rier eller omfattande ombyggnader) rådde för en anläggning skall verksamhetsutövaren kunna ansöka om att anläggningen får tilldelningen av utsläpps- rätter baserad på de genomsnittliga utsläppen . Möjligheten för medlemsstaten att, enligt artikel 27, ansöka om tillfälligt undantag för vissa anläggningar (s.k. opt-out) bör inte användas.