sou · GRB3113 · 2004-01-01 00:00:00 — Om några tekniska begränsningar inte föreligger kan en producent alltså fullgöra de elleveranser som grundas på kontraktsskyldigheter. Den inmatning som sker på det svenska stamnätet utöver kontrakterad el är den inmatning som sker inom ramen för den s.k. balanstjänsten. Den inmatningen sker på grundval av det ekonomiska företrädet hos el från tillgängliga installationer för elproduktion. I den mån produktionsanläggningar vägras inmatning på stamnätet sker det på grund av tekniska begränsningar i systemet. Även utlandsförbindelserna är, liksom produktionsanläggningar, anslutna till stamnätet på en viss effektnivå. Inmatning på stamnätet kan därför ske utan föregående kapacitetsprövning. När obalans uppstår i elsystemet regleras det via inmatningen från produktionsanläggningarna medan inmatningen från utlandsförbindelserna inte berörs. När det gäller rätten till uttag från stamnätet via utlandsförbindelserna gäller däremot en mindre inskränkning. Om det totala uttaget på stamnätet är för stort och rådets direktiv /54/EG minskas först uttaget via utlandsförbindelserna innan annat uttag minskas eller produktionsanläggningarnas inmatning ökas. Då kapaciteten på utlandsförbindelsen är nedsatt, vare sig det är planerat eller oplanerat, har rätt att begränsa överföringen på förbindelsen. Det sker enligt följande principer. efter en nedsättning av kapaciteten och de följande en garanterar kundernas överföring som alltså inte påverkas. Därefter reduceras överföringen i proportion till kundernas handel. Alla kunder behandlas alltså lika. Villkoren för inmatningsordning och utnyttjandet av länkarna måste vara offentliggjorda vilket innebär att måste offentliggöra dessa kriterier. Dessa finns publicerade på bl.a. Svenska kraftnäts webbplats. I den svenska ellagen är huvudregeln att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion eller handel med el med två undantag. Det är tillåtet att producera el som uteslutande är avsedd för att täcka nätförluster eller producera el i mobila reservaggregat i samma juridiska person som bedriver nätverksamhet. Den svenska ellagen innehåller inga särskilda regler för hur eller något annat nätföretag skall anskaffa den el som behövs för att täcka nätförlusterna i stamnätet. Av 1 § i förordning (1991:2013) med instruktion för framgår visserligen att på ett affärsmässigt sätt skall förvalta, driva och utveckla ett kostnadseffektivt, driftsäkert och miljöanpassat kraftöverföringssystem och rent faktiskt sker införskaffandet av förlustelen i de flesta fall genom ett upphandlingsförfarande. Kostnaden för nätförluster utgör vidare en del av stamnätstariffen som kan bli föremål för tillsyn enligt bestämmelserna i 4 kap. 1 och 9 § ellagen. Då direktivet anger att motsvarande skyldighet att anskaffa el för att täcka nätförluster i enlighet med öppna, icke-diskriminerande och marknadsmässiga villkor också skall gälla för systemansvariga för distributionssystem, se avsnittet om artikel 14.5, bör en sådan skyldighet införas för samtliga nätföretag inklusive . Frågan behandlas närmare i avsnitt 3.2. I punkten sju anges att villkoren för balansering skall fastställas på grundval av objektiva och offentliggjorda kriterier och vara förenliga med den metod som fastställs enligt direktivets artikel 23.2. De avgifter som de balansansvariga skall betala till regleras genom avtal. De avtalsvillkor som tillämpar är publicerade på bl.a. Svenska kraftnäts och rådets direktiv /54/EG Frågan om metod för balanstjänster behandlas närmare under avsnitt 3.4.4. Sammantaget uppfyller , med undantag av punkten sex, väl de krav som direktivet ställer i artikel 11. Artikel 12 föreskriver att den systemansvarige skall bevara sekretessen för kommersiellt känsliga uppgifter, vilka erhållits i verksamheten. är en statlig myndighet och omfattas därmed av bestämmelserna i tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen (1980:100). De kommersiella uppgifter som erhåller i sin verksamhet som systemansvarig för överföringssystemet är främst uppgifter om den mängd el som kunderna matar in på respektive tar ut från stamnätet. Villkoren för anslutningen samt inmatning respektive uttag regleras i avtal mellan och kunden, vilket innebär att kunden har trätt i affärsförbindelse med . Därmed blir föreskrifterna i 8 kap. 10 § sekretesslagen tillämpliga. Enligt de föreskrifterna gäller sekretess hos myndigheten för uppgift om affärs- eller driftförhållanden, dvs. kommersiella uppgifter, för enskild som trätt i affärsförbindelse med myndigheten. Sekretess gäller dock bara om det av särskild anledning kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. De kommersiella uppgifter som erhåller från sina kunder utgörs till en helt övervägande del av centrala uppgifter om kundernas affärs- och driftsförhållanden. Det ligger därmed i sakens natur att det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs. Därav följer att det föreligger särskild anledning till sådant antagande beträffande de uppgifter som nämnts. Därmed får skaderekvisitet anses vara uppfyllt gentemot alla Svenska kraftnäts kunder för den huvudsakliga delen av de uppgifter som erhåller från kunderna. Enligt 8 kap. 6 § sekretesslagen (1980:100) gäller sekretess, i den utsträckning regeringen föreskriver det, i statlig myndighets verksamhet som består bl.a. i tillsyn avseende produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt för uppgift om och rådets direktiv /54/EG 1.enskilds affärs- eller driftsförhållanden, uppfinningar eller forskningsresultat, om det kan antas att den enskilde lider skada om uppgiften röjs, 2.andra ekonomiska eller personliga förhållanden för den som har trätt i affärsförbindelse eller liknande förbindelse med den som är föremål för myndighetens verksamhet. I sekretessförordningen (1980:657) har regeringen föreskrivit att ovan nämnda sekretess skall gälla för Svenska kraftnäts verksamhet avseende utredning, planering, tillståndsgivning, tillsyn och stödverksamhet med avseende tillsyn av produktion, handel, transportverksamhet eller näringslivet i övrigt. Införlivandet av denna artikel bedöms därför inte föranleda några åtgärder. Kapitel V, Drift av distributionssystem, omfattar fem artiklar nämligen artiklarna 13–17 och reglerar hur distributionssystem skall drivas. Artiklarnas innehåll är i huvudsak det samma som artiklar vilka reglerar driften av överföringssystem. Artikel 13 reglerar utseendet av systemansvariga för distributionssystem och artikel 14 som innehåller sju punkter, de uppgifter som åligger de systemansvariga för överföringssystem. Av punkten fem i artikel 14 framgår att de systemansvariga för distributionssystem i likhet med de systemansvariga för överföringssystem skall anskaffa den energi som behövs för att täcka nätförluster och reservkapacitet i enlighet med öppna, icke- diskriminerade och marknadsorienterade förfaranden. En systemansvarig för distributionssystemet torde för svenskt vidkommande innebära alla nätkoncessionsinnehavare på region- och lokalnäten dvs. samtliga innehavare av nätkoncession förutom . Direktivets definition av systemansvariga för distributionssystemet synes emellertid, i likhet med definitionen för systemansvariga för överföringssystemet, mer likna ett driftsansvar för de aktuella näten. och rådets direktiv /54/EG I 2 kap. 1 § ellagen stadgas att en elektrisk starströmsledning inte får byggas eller användas utan tillstånd, s.k. nätkoncession. En nätkoncession kan antingen ges för en bestämd sträckning (nätkoncession för linje) eller för ett visst område (nätkoncession för område). Av 2 kap. 6–10 §§ ellagen framgår vidare att en nätkoncession endast kan meddelas om både nätinnehavaren och anläggningen är lämplig från allmän synpunkt. Någon ovisshet om vem som har driftsansvar för de svenska distributionssystemen föreligger därmed inte eftersom näten inte får användas utan särskilt tillstånd. De skyldigheter som enligt artikel 14.1–3 skall åvila de systemansvariga för distributionssystemet föreskrivs enligt gällande lagstiftning. Lokal- och regionnätsinnehavarna är däremot inte ytterst ansvariga för balanseringen av sina system (artikel 14.6). Detta ansvar ligger som ovan anförts ytterst på som systemansvarig myndighet och de särskilt balansansvariga enligt reglerna i 8 kap. 4–4 a§§ ellagen. Direktivet ställer inte heller något krav på att de systemansvariga för distributionssystemen skall handha sådan balansering utan föreskriver endast bestämmelser som gäller om distributörerna har sådant ansvar. Direktivets artikel 14 punkten fem anger, i likhet med vad som gäller för systemansvariga för överföringssystem i artikel 11 punkten sex, att anskaffandet av förlustel, dvs. el för att täcka de energiförluster som uppstår vid transporten, skall ske i enlighet med öppna, icke-diskriminerande och marknadsorienterade förfaranden. I den svenska ellagen är huvudregeln att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion eller handel med el med två undantag. Det är tillåtet att producera el som uteslutande är avsedd för att täcka nätförluster eller producera el i mobila reservaggregat i samma juridiska person som bedriver nätverksamhet. I den svenska ellagstiftningen finns däremot inte några regler för på vilket sätt de företag som bedriver nätverksamhet skall införskaffa el för att täcka nätförluster om egen produktion saknas. För att uppfylla direktivet i denna del bör därmed en skyldighet att anskaffa el för att täcka nätförluster och reservkapacitet i enlighet med öppna, marknadsorienterade och icke-diskriminerande regler införas. Denna fråga behandlas vidare i avsnitt 3.2. och rådets direktiv /54/EG Artikel 15 innehåller föreskrifter om åtskillnad av systemansvariga för distributionssystem och består av två punkter. I punkten ett anges att om den systemansvarige för distributionssystemet utgör en del av ett vertikalt integrerat företag skall denna åtminstone när det gäller juridisk form, organisation och beslutsfattande vara oberoende av annan verksamhet utan samband med överföring. Detta krav skall varken innebära eller leda till ett krav på att ägandet av tillgångar i överföringssystemet skiljs från det vertikalt integrerade företaget. I punkten två anges att ett vertikalt integrerat företag, utöver de krav som fastställs i punkten ett, skall vara oberoende av annan verksamhet utan samband med distribution med avseende på organisation och beslutsfattande. För att uppnå detta skall vissa minimikriterier vara uppfyllda. De personer som ansvarar för ledningen hos en systemansvarig för distributionssystem får inte ingå i företagsstrukturer som direkt eller indirekt ansvarar för den dagliga driften avseende produktion, överföring, och leverans av el. Det skall vidare vidtas lämpliga åtgärder för att personer inom distributionsföretagens ledning kan agera självständigt. Den systemansvarige för distributionssystemet måste också ha faktisk beslutanderätt när det gäller de tillgångar som behövs för att trygga drift, underhåll eller utbyggnad av nätet. Detta skall däremot inte hindra lämpliga samordningsmekanismer för att garantera moderbolagets ekonomiska och förvaltningsmässiga övervakningsrättigheter när det gäller avkastningen. Detta skall särskilt göra det möjligt för moderbolaget att godkänna den årliga finansieringsplan eller motsvarande instrument som upprättas av den systemansvarige för distributionssystem och att fastställa övergripande gränser för dess dotterbolags skuldsättningsnivåer. Det skall däremot inte vara tillåtet för ett moderbolag att ge instruktioner för den löpande verksamheten. Den systemansvarige skall vidare upprätta en övervakningsplan, där det anges vilka åtgärder som vidtagits för att motverka diskriminerade beteende och se till att planen följs. De åtgärder som vidtagits skall vidare rapporteras i en årlig rapport till den tillsynsmyndighet som anges i artikel 23.1. Rapporten skall offentliggöras. Enligt punkten två andra stycket får medlemsstaterna besluta att inte tillämpa punkterna ett och två på integrerade företag som har mindre än 100 000 anslutna kunder eller levererar till små enskilda system. och rådets direktiv /54/EG Direktivets artikel 15 riktar sig till systemansvariga för distributionssystem som är vertikalt integrerade. Liknande regler finns för systemansvariga för överföringssystem, se artikel 10.2. Med vertikalt integrerade företag menas i detta avseende företag eller en grupp av företag vars inbördes relationer definieras i artikel 3.3 i rådets förordning (EEG) nr 4064/89 av om kontroll av företagskoncentrationer (koncentrationsförordningen) och där de berörda företagen eller den berörda gruppen bedriver verksamhet inom minst ett av områdena överföring eller distribution och minst ett av områdena produktion eller leverans av el. Definitionen i koncentrationsförordningen tar sikte på möjligheten för ett företag att utöva ett avgörande inflytande på ett annat företag genom kontroll som uppnås genom rättigheter, avtal eller andra medel. Detta innebär bl.a. att de koncerner som bedriver både nätverksamhet och produktion eller handel med el omfattas av definitionen vertikalt integrerat företag. Av de cirka 160 företag som bedriver nätverksamhet i är drygt 100 knutna till en koncern inom vilken det också bedrivs produktion eller handel med el. Vertikalt integrerade företag, i direktivets mening, är därmed mycket vanliga på den svenska elmarknaden. Den svenska ellagen ställer i 3 kap. 1 § krav på att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion och handel med el. Några åtgärder för att införliva direktivet vad avser juridisk åtskillnad mellan nätverksamhet å ena sidan och produktion och handel med el å andra sidan behöver därför inte göras. Utöver kravet på juridisk separation finns inga uttryckliga regler i svensk rätt om sådan åtskillnad som direktivet föreskriver. Däremot bedrivs inte distributionsverksamhet tillsammans med överföringsverksamhet i eftersom driften av stamnätet sköts av . har i sitt delbetänkande, Elnätsföretag – regler och tillsyn (SOU 2000:90), berört frågor om både organisatorisk och personell separation i företagskoncerner som bedriver både nätverksamhet och produktion eller handel med el. Utredningen konstaterade att samarbete mellan företag och verksamheter inom företag ofta är rationellt eftersom stordriftsfördelar kan utnyttjas men att det föreligger en risk för subventionering om kostnader för t.ex. för gemensamma lokaler, endast eller i för stor utsträckning och rådets direktiv /54/EG SOU 2003:113 Utredningen drog dock slutsatsen att en sådan övervältring av kostnader från den konkurrensutsatta delen av marknaden ryms inom ramen för tariffkontrollen och att ett förbud mot vissa gemensamma funktioner skulle leda till komplicerade gränsdragningsproblem och vara kostnadshöjande. Direktivets minimiregler tycks inte heller motsäga ett sådant synsätt. Några åtgärder från svensk sida vad avser regler för förbud mot användandet av vissa gemensamma organisatoriska funktioner m.m. behöver därför inte vidtas. När det gäller frågan om åtskillnad vad avser beslutsfattande föreskriver direktivets minimiregler först att de personer som ansvarar för lokal- och regionnätsföretagens ledning inte får vara involverade i den dagliga driften i elhandels- eller elproduktionsföretag. Direktivet föreskriver särskilt att dessa personer skall kunna agera självständigt och att det skall finnas faktisk beslutanderätt när det gäller de tillgångar som behövs för att trygga drift, underhåll samt utbyggnad av näten. I direktivet ges en möjlighet att begära undantag från kraven på för sådana distributionsföretag som har mindre än överföringssystem finns däremot inget undantag från reglerna i direktivets artikel 10.2. För de vertikalt integrerade företagen på elmarknaden dvs. koncerner som bedriver både nätverksamhet och elhandel eller produktion av el måste en ny reglering införas i ellagen. Frågan behandlas närmare i avsnitt 4. Artikel 16 reglerar frågor om sekretess för den systemansvarige för distributionssystem och föreskriver att denne skall behandla kommersiellt känsliga uppgifter konfidentiellt. Artikeln motsvaras av den tidigare artikel 9 i det gamla elmarknadsdirektivet, 96/92/EG. Systemansvariga för distributionssystemen är som ovan nämnts innehavarna av region- och lokalnäten. Dessa företag drivs i olika utsträckning av stat, kommun och enskilda. I den mån distributionssystemen drivs i regi är tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen tillämpliga, varvid och rådets direktiv /54/EG samma överväganden som under avsnittet om artikel 12 gör sig gällande. Om distributionssystemen däremot drivs av privata eller statliga nätföretag är tryckfrihetsförordningen och sekretesslagen inte tillämpliga i företagets verksamhet, varför andra överväganden måste göras. Den mest ingripande åtgärden vore att föreskriva om tystnadsplikt för anställda inom de företag som inte omfattas av den befintliga sekretesslagstiftningen. Regering och riksdag har bl.a. vid införlivandet av det tidigare elmarknadsdirektivet i svensk rätt, 96/92/EG, ansett att starka skäl talar mot att införa tystnadsplikt för de lokal och regionnätsföretag som inte drivs i regi (prop. 1997/98:159, bet. 1998/99:NU4, rskr 1998/99:53). Det finns heller inget som talar för att några andra slutsatser bör övervägas vid införlivandet av det nu aktuella direktivet. Se vidare nedan under avsnittet 2.3.7 om artikel 23.9. Artikel 17 innehåller regler om kombinerat systemansvar. Då sådant kombinerat ansvar inte förekommer i saknar bestämmelserna relevans för svenskt vidkommande. Kapitel VI, Särredovisning av olika verksamheter samt insyn och öppenhet i bokföringen, innehåller två artiklar nämligen artikel 18 och 19. Artikel 18 innehåller två punkter och reglerar de behöriga myndigheternas rätt till tillgång till elföretagens räkenskaper och en skyldighet för tillsynsmyndigheterna att behandla sådana uppgifter konfidentiellt. avses enligt direktivet företag som är verksamma inom områdena produktion och leverans av el samt företag verksamma med överföring och distribution av el. I har man inte ansett att det behövs några särskilda bokföringsregler för de företag som är verksamma inom produktion och handel med el, mot bakgrund av den klara boskillnaden gentemot de företag som sysslar med nätverksamhet. Företag för överföring och distribution och rådets direktiv /54/EG motsvarar de företag som har nätkoncession enligt ellagen. Enligt bestämmelserna i 12 kap. 1 § ellagen står koncessionshavarna under tillsyn av nätmyndigheten, dvs. har enligt 12 kap. 2 § samma lag rätt att på begäran få de upplysningar och ta del av de handlingar som behövs för tillsynen. Detta innebär t.ex. att myndigheten har tillgång till företagens bokföring inom ramen för sin tillsyn. Enligt artikel 18 skall myndigheterna ha tillgång till elföretagens räkenskaper i den utsträckning som krävs för att de skall kunna utföra sina uppgifter. Någon åtgärd för att genomföra direktivet i denna del krävs därför inte. Artikel 19 ger närmare regler för bokföringen hos elföretag och innehåller fyra punkter. Reglerna syftar till att undvika diskriminering och korssubventionering mellan konkurrensutsatt verksamhet och monopolverksamhet. Enligt första punkten skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att bokföringen hos elföretag sker i enlighet med punkterna två till tre. I andra punkten stadgas att elföretag, oberoende av ägartyp eller juridisk form, skall upprätta, låta revidera och offentliggöra sina årsredovisningar enligt bestämmelserna i nationella författningar som avser årsredovisning för aktiebolag och som har fastställts till följd av rådets fjärde direktiv /660/EEG av grundat på artikel i fördraget om årsbokslut i vissa typer av bolag. Vad avser upprättande, revision och offentliggörande av årsredovisningar finns sådana krav i årsredovisningslagen (1995:1554) som gäller för alla elföretag utom de som bedrivs som kommunala eller statliga verk. För de elföretag som bedriver nätverksamhet har regeringen, med stöd av ett bemyndigande i ellagen, meddelat föreskrifter om redovisning av nätverksamhet i förordningen (1995:1145) om redovisning av nätverksamhet. Denna förordning gäller alla företag, som bedriver nätverksamhet oavsett associationsform. Förordningen bygger på samma principer som årsredovisningslagen. De elproducenter och elhandelsföretag som bedrivs i verksform måste enligt direktivet hålla en kopia av årsredovisningen tillgänglig för allmänheten. och rådets direktiv /54/EG tryckfrihetsförordningens bestämmelser torde en sådan årsredovisning utgöra en allmän handling då denna upprättats hos det kommunala verket varvid direktivets krav är uppfyllt i denna del. I tredje punkten finns bestämmelser om hur särredovisningen skall ske i företag som inte delat upp sin vertikalt integrerade verksamhet i två separata juridiska personer, en för handel och produktion av el och en för överföring och distribution av el. Artikel 15.2 andra stycket ger medlemsstaterna bl.a. en möjlighet att undanta de vertikalt integrerade företag som har mindre än 100 000 anslutna kunder eller levererar el till små enskilda system från kravet på legal separation mellan produktion och handel med el och nätverksamhet. För dessa företag krävs enligt artikelns tredje punkt en särredovisning av de olika verksamhetsgrenarna. Den svenska ellagstiftningen har emellertid, som ovan anförts, redan infört ett absolut krav på juridisk separation. Nätföretagen skall vidare enligt bestämmelserna i 3 kap. 2 § ellagen redovisa nätverksamheten skilt från eventuell annan verksamhet som bedrivs inom företaget. En ordning med krav på särredovisning för de elhandels- och produktionsföretag som bedriver annan verksamhet utanför elområdet behöver därför inte införas för svenskt vidkommande. Kapitel VII, Organisation av tillträde till systemet, innehåller fyra artiklar nämligen artikel 20-23. Artikel 20 reglerar tillträde till överföringssystemet för tredje part och består av två punkter. I punkten ett anges att medlemsstaterna skall se till att det införs en ordning för tredje parts tillträde till överförings- och distributionssystemen och att tarifferna, eller de metoder som använts för att beräkna dem är godkända innan de träder i kraft i enlighet med artikel 23. Tarifferna och metoderna skall vidare offentliggöras innan de träder i kraft. Punkten två innehåller bestämmelser som möjliggör för en systemansvarig för och rådets direktiv /54/EG SOU 2003:113 överförings- eller distributionssystemet att vägra tillträde till systemet om det saknar nödvändig kapacitet. Den svenska ellagstiftningen föreskriver att elkunderna har rätt till anslutning till elnätet och därefter rätt till överföring av el. Nätinnehavaren kan dock vägra anslutning om han saknar ledig kapacitet, något som också accepteras enligt direktivet. Nätinnehavarnas tariffer publiceras vidare enligt bestämmelserna i och teknikutvecklingsverkets föreskrift NUTFS 1999:1. Den svenska ellagstiftningen uppfyller därmed direktivet med ett undantag. I fastställs eller godkänns inte tarifferna eller metoderna varpå tariffsättningen baseras innan dessa träder i kraft. Lagstiftningen tar endast sikte på att lägga fast ett ramverk för på vilken grund koncessionären kan basera sina tariffer. En prövning av tariffernas lämplighet kan däremot senare utföras på basis av objektiva och subjektiva grunder enligt reglerna i 4 kap. 1 § ellagen. För att uppfylla direktivets krav i denna del måste därför en ny reglering införas. Denna fråga behandlas vidare nedan under avsnittet om artikel 23.2 och i avsnitt 3.4. Artikel 21 innehåller bestämmelser om öppnande av marknaderna och ömsesidighet. I artikeln föreskrivs att marknaden skall öppnas för samtliga kunder senast . Reglerna om marknadsöppning och berättigade kunder saknar relevans för svenskt vidkommande eftersom alla svenska elkunder enligt ellagens bestämmelser har rätt att fritt välja elleverantör.