sou · GRB341d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Enligt föreskrifter skall ärendet överlämnas till åklagare även i de fall man är tveksam om aktuell gärning har samband med arbetet, om felaktig myndighetsutövning föreligger eller om skadan är att betrakta som allvarlig. Skyldigheten att överlämna ärendet till åklagare gäller inte om det brott den anställde misstänks för avser brott mot någon trafikförfattning – om inte brottet avser grov vårdslöshet i trafik, olovlig körning, rattfylleri, grovt rattfylleri eller smitning – under förutsättning att det inte inträffat någon allvarlig skada och att Om myndighetsutövning se avsnitt 3.2.1. Brottsanmälningar och klagomål mot anställda polismyndighet beslutat att inleda förundersökning. En sådan för- undersökning får läggas ned endast av åklagare. Även när fråga uppstår om en anställd inom Polisen begått ett brott som inte har samband med arbetet skall ärendet överlämnas till åklagare för prövning av om förundersökning skall inledas (5 kap. 6 § PF). Om polismyndighet själv finner skäl för att inleda en förundersökning och fattar beslut därom föreligger dock ingen sådan skyldighet. Förundersökning beslutad av polismyndighet får läggas ned endast efter beslut av åklagare. Det är inte ovanligt att överåklagare och länspolismästare träffar överenskommelse om att dessa ärenden alltid skall överlämnas till åklagare. I polisförordningen regleras inte att ett ärende skall överlämnas till en viss åklagare. I allmänna råd anges dock att ärendet bör överlämnas till jouråklagare om det inte är lämp- ligare att annan åklagare kontaktas. Enligt 14 § åklagarförordningen får endast överåklagare, vice överåklagare, chefsåklagare och vice chefsåklagare handlägga frågor om ansvar för brott som anställda inom Polisen misstänks ha begått i samband med arbete (med undantag för vissa trafikbrott). Andra åklagare får vidta enbart sådana åtgärder som inte utan olägenhet kan skjutas upp. Som framgår nedan överlämnas ärendena oftast till ansvarig åklagare, om han eller hon är i tjänst. Detta kan ske såväl elektroniskt som med post. I vissa regioner skickas också anmälan till åklagarmyndigheten och till Polisens internutredningsenhet. Om åklagaren beslutar att inleda förundersökning, vilket han eller hon skall göra med tillämpning av samma regler som gäller för inledande av förundersökning mot annan person än anställd inom Polisen, är åklagaren också förundersökningsledare. Av föreskrifter och allmänna råd (2 kap. 2 § FAP 403-2) framgår att det enligt huvudregeln skall upprättas en brottsanmälan i ärendet och att anmälan om möjligt skall tas upp av en polis i befälsställning som är eller fullgör arbetsuppgifter som lägst inspektör. Endast i undantagsfall får någon annan erfaren polis ta upp anmälan. Om det är möjligt bör ett förhörsvittne när- vara vid anmälningsupptagningen. Vid anmälningsupptagningen skall det inte göras någon prövning av frågan om brott föreligger eller av det berättigade i anmälan. Den prövningen får göras endast av undersökningsledaren. I samband med anmälningsupptagningen skall bevisning säkras, bl.a. genom att uppgifter om eventuella vittnen antecknas och att läkarundersökning vidtas. Brottsanmälningar och klagomål mot anställda skador och målsägandens uppgifter om smärtor skall antecknas. Skall en läkarundersökning göras bör undersökningen göras av en rättsläkare. Åklagare skall kontaktas om tvångsmedel kan komma att aktualiseras, om en brottsplatsundersökning skall göras eller om bevisning i övrigt skall säkras. Det skall antecknas om den misstänkte, målsäganden eller anmälaren varit påverkad av något berusningsmedel. Själva utredningsarbetet utförs normalt av poliser; som framgår nedan finns särskilda internutredningsenheter vid vissa polis- myndigheter som normalt utför utredningsarbetet. För polisens handläggning av ärendet finns vissa särregler. Av polisförordningen framgår att vid förhör med en anställd inom Polisen får detta inte hållas av en polis som tjänstgör vid samma polismyndighet som den som skall höras, om inte det avser en förundersökning som fått inledas av polismyndighet. Om inte förundersökningsledaren, som normalt är en åklagare, bestämmer något annat skall den som håller förhöret vara lägst kommissarie och ha högre tjänsteställning än den som hörs. I 5 kap. 3 § tredje stycket PF finns bestämmelser om att nämnda bestämmelser inte gäller om det vid polismyndig- heten finns en internutredningsenhet eller förhör hålls av en befatt- ningshavare vid en sådan enhet. Eftersom de flesta ärenden handläggs vid en internutredningsenhet tillämpas bestämmelserna sällan. Även innan det fattats beslut om att inleda förundersökning skall den polismyndighet där anmälan om brott har gjorts eller där frågan om att inleda förundersökning har uppstått, vidta de åt- gärder som brådskar och som inte utan olägenhet kan skjutas upp (se 5 kap. 2 § PF). Detta kan till viss del anses utgöra en dubbelreglering eftersom detta redan följer av bestämmelser om förundersökning m.m., vilka i övrigt skall tillämpas även i ärenden där anställd inom Polisen är misstänkt för brott. I 23 kap. 3 § tredje stycket RB anges att innan förundersökning inletts får en polis hålla förhör och vidta andra utredningsåtgärder som är av betydelse för utredningen. I 3 a § förundersökningskungörelsen (1947:948) regleras också en skyldighet för den polis som ingriper mot brott eller som annars kommer till platsen för ett brott, att vidta de utredningsåtgärder som är nödvändiga. Reglerna ger dock inte rätt för enskild polis att vidta några straffprocessuella tvångsåtgärder. Vidtagna åtgärder skall anmälas till den som är behörig att leda Brottsanmälningar och klagomål mot anställda förundersökning, alltså åklagaren om den misstänkte är anställd vid Polisen. Handläggningen av ärenden med påståenden om brott i tjänsten av åklagare är än mindre reglerad än vad som gäller för anställda inom Polisen. De få regler som finns återfinns i Riksåklagarens föreskrifter om handläggning av anmälningar mot åklagare och domare m.fl. (RÅFS 1996:01). I dessa anges att anmälningar om brott i tjänsten mot överåklagare och åklagare som tjänstgör hos Riksåklagaren, skall överlämnas till Riksåklagaren för handlägg- ning. Anmälningar mot andra åklagare skall initialt handläggas av överåklagare. Uppkommer fråga om att inleda förundersökning eller att göra anmälan till skall ärendet över- lämnas till Riksåklagaren för fortsatt handläggning. Några särskilda regler för själva handläggningen av ärendet finns inte. Före- skrifterna reglerar också endast handläggningen av ärenden där åklagare anmäls för brott i tjänsten och några särbestämmelser hur en anmälan om brott utanför tjänsten skall handläggas finns inte. Vanligen handläggs dock en sådan anmälan vid överåklagarens kansli och företrädesvis av överåklagaren vid en annan åklagar- myndighet än där den anmälde åklagaren är verksam. Några särskilda bestämmelser om handläggning av ärenden med brottspåstående mot annan anställd inom åklagarväsendet finns inte. Förklaringen härtill är närmast att annan personal än åklagare ofta har en osjälvständig roll i verksamheten. De flesta åklagarupp- gifter kan av lagtekniska skäl inte delegeras till icke rättsutbildad personal. De uppgifter som kanslipersonalen har utgör därför normalt inte myndighetsutövning. Det skall dock noteras att det numera finns flera olika personalgrupper inom åklagarväsendet som intar en mellanställning vad gäller åklagarväsendets arbetsuppgifter. Detta gäller inte minst vid där det finns flera andra typer av personal anställda, främst ekonomer men också personal med andra arbetsuppgifter såsom exempelvis personer med ansvar för ADB/IT-frågor, vars arbetsuppgifter är av den arten att de kan utgöra myndighetsutövning. För handläggning av ärenden med brottsmisstanke mot denna personal finns alltså inga särskilda forum- eller handläggningsbestämmelser. Poliserna som arbetar vid är alltjämt anställda av en polis- myndighet och därför tillämpas samma bestämmelser som för andra anställda inom Polisen. Brottsanmälningar och klagomål mot anställda Insyn i utredningar om brott av polis och åklagare i samband med arbetet I 5 kap. 4 § PF finns bestämmelser med innebörd att länspolis- mästaren skall se till att övriga ledamöter i polisstyrelsen fort- löpande underrättas om ärenden med brottsmisstanke mot en anställd inom Polisen eller när en person skadats allvarligt vid ett polisingripande eller i en polisarrest. Ledamöterna skall också underrättas om hur ärenden som överlämnats till åklagare har slutbehandlats. Polisstyrelsen kan utse en eller flera ledamöter att särskilt följa utredningen i ett sådant ärende. Polisstyrelsen kan också bestämma att en polisnämnd får ta emot en underrättelse om hur ett ärende har slutbehandlats. Även i förundersökningskungörelsen finns bestämmelser om polisstyrelsens insyn i en förundersökning avseende misstanke om att tjänsteman vid polismyndighet begått brott i tjänsten. I 7 a § regleras att förundersökningsledaren på begäran bör låta utsedd ledamot av polisstyrelsen närvara vid förhör. Undersöknings- ledaren bör också på andra sätt bifalla önskemål från ledamöterna i polisstyrelsen att få följa förundersökningen. Förundersöknings- ledaren får för sådant ändamål bl.a. lämna ut upptagningar av utsagor och andra handlingar som tillförts ärendet. I utredningar där åklagare misstänks för brott finns inte någon reglering för lekmannainsyn. 4.3.2Organisationen för utredningar av anmälningar mot polisanställda och mot åklagare Organisationen för utredningar mot polisanställda finns särskilda internutredningsenheter inom Polisen som handlägger ärenden med klagomål mot polisanställda. De kan också handlägga ärenden avseende åklagare, men ärendena rör då vanligen brott utom tjänsten. i , i och i har relativt stora internutredningsenheter (placerade i , och ) med flera utredande kommissarier. I övrigt har polismyndigheterna enats om följande organisation för internutredningsverksamhet. i svarar även för intern- utredningar som avser och . i svarar även för Brottsanmälningar och klagomål mot anställda internutredningar som rör i . Polismyndigheterna i , , och har en gemensam internutredningsenhet som är stationerad i . Vidare har Polismyndigheterna och och Polismyndigheterna i , och en gemensam internutredningsenhet som är stationerad i . Polismyndigheterna i och har en gemensam internutredningsenhet, men personalen är placerad på två orter. Slutligen har Polismyndig- heterna i , och samt i en gemensam internutrednings- enhet som är stationerad i . De gemensamma internutred- ningsenheterna, som består av ett varierande antal internutredare, handlägger samtliga internutredningar i de berörda polismyndig- heterna. , som är den största i landet, har sammanlagt tio utredare. Enheten har också två polis- intendenter som chef och vice chef. Dessa utför i princip inget operativt utredningsarbete. Inom polisstyrelsen finns en arbets- grupp om fem ledamöter, disciplingruppen, som får information om och har insyn i ärendena. Det är polisintendenterna som före- drar ärendena för gruppen. De ansvarar också för handläggningen av disciplinärenden genom att förbereda och föredra dem för länspolismästaren. Internutredningsenheten har kontor i anslut- ning till åklagarmyndighetens lokaler och har också två åklagare kopplade direkt till sig, vilka inte har andra åklagaruppgifter. I består enheten av fem utredare, alla kommissarier, varav en är chef. Även denna enhet har en särskild åklagare kopplad till sig, vilken i sin tur har två vikarier. Utredningsenheten och ansvarig åklagare sitter gemensamt i lokaler som inte har anslutning till vare sig polismyndigheten eller åklagarmyndigheten. Lika många ut- redare finns i . Denna grupp har sina lokaler i polishuset. Till utredningsenheten finns sju chefsåklagare kopplade. Dessa har även andra åklagaruppgifter. och läns gemensamma internutredare är placerade i , två kommissarier, och i , en kommissarie. Utredarna har sina lokaler i polishuset. Till utredarna är två åklagare kopplade, en i och en i . I finns tre utredare på internutredningsenheten. Enheten är placerad i åklagarmyndig- hetens lokaler och har till sig kopplat en chefsåklagare, vilken som enda arbetsuppgift har att handlägga anmälningar mot anställda Brottsanmälningar och klagomål mot anställda På samma sätt har utredningsenheten i tre utredare med en åklagare kopplad till sig. I , som har den minsta enheten, arbetar två kommissarier. Enheten har en åklagare i kopplad till sig. I de flesta fall görs en anmälan vid en polisstation men klagomål kan också framställas till länspolismästaren. Det händer också att anmälan görs direkt till internutredningsenheten, vilket är det van- ligaste i . Vid vissa enheter går anmälan elektroniskt direkt till åklagaren och länspolismästaren, medan en anmälan vid andra enheter skickas med post och fax till åklagare eller, när de sitter i samma byggnad, med internpost eller överlämnas person- ligen. I de allra flesta fall skickas anmälan över till åklagare men det händer att det dröjer till . Inom vilken tidsram åklagaren lämnar direktiv till enheterna för fortsatt handläggning varierar. Vid vissa enheter sker det mer eller mindre med vändande post, vid andra och det händer att det kan gå innan utredarna får direktiv för den fortsatta handläggningen. De flesta utredningsenheter anser att om det uppstår fördröjning beror det på att åklagaren inte har tid att ge utredarna direktiv, men vid någon enhet anses problemet ligga på polissidan. Utredningsenheterna anser sig i huvudsak ha tillräckligt med personal, under förutsättning att alla är i tjänst. Nästan samtliga förhör hålls av personal från internutrednings- enheterna. Utredningsenheterna saknar emellertid personella resur- ser att bedriva spaning; för detta ändamål lånas polispersonal från andra enheter. Åklagarna håller i princip aldrig ett förhör men det händer, om än i undantagsfall, att en åklagare sitter med. Vissa förhör hålls i enhetens lokaler, ibland reser personalen ut till polis- distrikten och ibland hålls förhör per telefon. Om något förhörs- vittne finns med eller inte beror helt och hållet på om den som skall höras själv tar med en stödperson eller annan. Ingen av utrednings- enheterna har personer som kan fungera som förhörsvittnen kopplade till sin enhet. Organisationen för utredningar mot åklagare Som tidigare nämnts är det – bortsett från ärenden som avser överåklagare eller åklagare som är anställda av Riksåklagaren – överåklagarna och vice överåklagarna som i första hand handlägger en anmälan mot åklagare, eller ärenden där det på Brottsanmälningar och klagomål mot anställda annat sätt framställts klagomål mot en åklagare. Uppkommer därvid fråga om att inleda förundersökning eller att göra en an- mälan till , skall ärendet överlämnas till Riks- åklagaren för fortsatt handläggning. Vid åklagarmyndigheterna finns vanligen en beredningsorganisation med en eller flera kansli- åklagare som bl.a. handlägger och föredrar ärendena för över- åklagaren eller vice överåklagaren. I de fall fråga uppkommer om att inleda förundersökning eller att göra anmälan till skall ärendet således handläggas av Riksåklagaren. Den aktuella ärendekategorin kan initieras hos Riksåklagaren på skilda sätt, dels genom att över- åklagare överlämnar ärenden för fortsatt handläggning, dels genom att anmälningar m.m. kommer in direkt. Det är inte heller ovanligt att man från Riksåklagarens sida överlämnar anmälningar m.m. till överåklagaren för handläggning (med stöd av 4 § RÅFS 1996:1). Anmälningar som rör påståenden om att åklagare begått tjänste- fel eller annars förfarit felaktigt handläggs på Rättsavdelningen. Beslut om att inleda förundersökning eller att lägga ned förunder- sökning samt att väcka åtal eller inte väcka åtal mot en åklagare fattas alltid av riksåklagaren eller vice riksåklagaren. Om beslut fattas att inleda förundersökning anlitas en överåklagare, vice över- åklagare eller chefsåklagare vid någon åklagarmyndighet att utföra förundersökningen. Den åklagare som anlitats redovisar sedan ärendet tillbaka till riksåklagaren för ställningstagande om den fort- satta hanteringen; vanligen rör det sig då om beslut om att förundersökningen skall kompletteras eller läggas ned eller att åtal skall väckas. I de fall riksåklagaren beslutar att åtal skall väckas uppdras oftast åt den åklagare som anlitats att utföra förunder- sökningen att utföra åtalet på riksåklagarens vägnar. Beslut om att inte inleda förundersökning kan i vissa fall fattas även av byrå- chef/chefsåklagare på delegation. Det är då fråga om uppenbara fall. Organisationen för beredskaps- och jourtjänstgöring inom polis- och åklagarmyndigheterna Inom polismyndigheterna finns ett joursystem enligt följande. Dygnet runt finns inom den egna myndigheten eller gemensamt för flera myndigheter en jourhavande polischef i beredskap. Han eller hon skall normalt underrättas när allvarligare händelser inträffar och när det kan bli aktuellt med vissa beslut, t.ex. enligt Brottsanmälningar och klagomål mot anställda För att fatta beslut i övriga frågor och att leda polisverksamheten under icke kontorstid finns vid varje polis- myndighet minst ett vakthavande befäl i tjänst (se 2 kap. 16 § PF). Denne kan också ha hjälp av jourhavande inre befäl och även av jourhavande kommissarie vid länskriminalenheten. Därutöver har personal vid den tekniska roteln beredskap dygnet runt. Vid en åklagarmyndighet har normalt en åklagare beredskaps- tjänstgöring under icke kontorstid (vanligen mellan och ) året om. Därutöver finns en jourhavande åklagare och samt helgdagar. För fullgörande av åklagaruppgifter avseende vissa miljömål – olagliga utsläpp från fartyg – finns en särskild åklagarberedskaps- organisation, se RÅFS 2002:5. Beträffande andra miljöbrott och ekonomisk brottslighet (liksom för andra stora och/eller komplicerade pågående förundersökningar) träder ofta den åklagare som är förundersökningsledare själv in som beslutsfattare även utom kontorstid. Något joursystem för utredarna vid internutredningsenheterna finns inte. Inte heller de för utredningarna utsedda åklagarna har beredskapstjänst för just internutredningsärenden. Detta system innebär att en anmälan som kommer in kan bli liggande på internutredningsenheten till . Vanligen brukar dock anmälan överlämnas till jouråklagaren för behandling och om ärendet så kräver ser vakthavande befäl och åklagaren till att de åtgärder som måste vidtas också blir gjorda. Om jour- eller beredskapsåklagaren inte har den befattning som enligt 14 § åklagarförordningen krävs för att handlägga frågor om ansvar för brott som anställd inom polisväsendet misstänks ha begått torde en chefsåklagare kunna kontaktas även om denne inte är i tjänst. På samma sätt torde vid behov finnas möjlighet att kontakta en utredare vid internutredningsenheten. Flera av utrednings- enheterna har efterlyst ett joursystem för enhetens personal. Några utredare har emellertid påtalat att ett joursystem skulle kräva så mycket personal att det inte skulle finnas arbete för alla med handläggning av internutredningar, vilket skulle innebära att de också skulle få arbeta med annat polisarbete, något man vill undvika. Brottsanmälningar och klagomål mot anställda 4.3.3Statistiska uppgifter om antal anmälningar m.m. I delbetänkandet (Ds Ju 1984:10) och i Axel Moraths rapport finns sammanställningar över antalet anmälningar mot polisanställda och mitten av . Som en jämförelse har kommittén inhämtat upplysningar om motsvarande siffror runt millenniumskiftet (figur 4.1). För de senare åren finns också uppgifter om i hur många ärenden som förundersökning (Fu) inleddes. Uppgifter om antal väckta åtal har inte varit möjligt att få fram; antalet var dock litet. I väcktes sammanlagt 13 åtal och för var mot- svarande siffra 14. I väcktes sammanlagt åtta åtal. Sammanställningen är inte fullständig eftersom någon statistik över anmälningarna och den fortsatta handläggningen inte förs vare sig hos polismyndigheterna, hos åklagarmyndigheterna eller på central nivå. Siffrorna ger emellertid ändå en bild över utvecklingen. Antalet anmälningar mot poliser Anmärkningar: saknas uppgifter från och uppgifterna från har redovisats som uppskattade. saknas uppgift från . Anmälningar avseende , , , och län avser endast . och 1999-2001 har antalet anmälningar avseende antecknats inom parentes (dessa uppgifter omfattar , Polismyndig- heten , och ). 183 anmälningar för avser i , förunder- sökning inleddes i samtliga ärenden. För antalet inledda förunder- Brottsanmälningar och klagomål mot anställda sökningar (inom parentes anges ) saknas uppgift från fem län , tre län och fyra län . Drygt två tredjedelar av anmälningarna är hänförliga till de tre stor- stadsregionerna, men detta torde förklaras av att av all polisverksamhet också bedrivs där och lika stor del av antalet anställda poliser är verksamma där. Antalet anmälningar i för- hållande till antalet ingripanden är i allt väsentligt lika i hela landet. I förhållande till antalet polisingripanden görs anmälningar mot poliser i mellan av fallen. Några statistiska uppgifter om vem som gör anmälan eller vilken typ av kritik som lämnas i anmälan finns inte. Vid kommitténs för- frågningar till samtliga utredningsenheter har i dessa frågor uppgetts följande. Enheten i är av den uppfattningen att en tredjedel av anmälningarna görs av s.k. rättshaverister. I uppges att anmälningarna grovt kan delas in i tre grupper; A) Klagomål och ifrågasättande av polisens agerande – uppfattas som den största gruppen –, B) Påståenden om brott och C) Skador till följd av polisingripanden. I finns också statistik om att av anmälningarna skrivs av med motivering inte anledning att anta att brott förövats eller gärningen ej brott. I uppfattas den största gruppen anmälningar avse anmälningar om att polisen använt övervåld vid ingripanden, att personer som omhändertagits enligt lagen (1976:511) om om- händertagande av berusade personer m.m. inte ansetts sig berusade, att de blivit av med tillhörigheter vid omhändertagandet samt påståenden om att polisen använt olämpligt språk. I uppges att av anmälningarna avser dåligt bemötande, felaktig hantering av ärenden, att polisen ej tagit upp anmälningar och felaktiga omhändertaganden. Den andra stora gruppen uppges vara påståenden om övervåld. I , och uppges att någon indelning inte går att göra. Huvudsakliga andelen av anmälningarna görs av enskilda personer. Enligt en undersökning gjord av personal vid intern- utredningsenheten i görs en tredjedel av anmälningarna mot poliser av personer som i undersökningen betecknades som påverkade. I fråga om av anmälningarna hade anmälaren tidigare begått brott. Av samma undersökning framgår att vid internutredningsenheten i handlades sammanlagt 1 284 ärenden. 959 ärenden anmäldes av fysiska personer. Av dessa hade känt sig kränkta eller dåligt Brottsanmälningar och klagomål mot anställda Rättsenheten med internutredningsgruppen vid i lämnar en verksamhetsrapport. I denna redovisas bl.a. internutredningsgruppens ärendehantering och balanser, disciplinärenden, skadeståndsärenden samt JO:s och JK:s ärenden som berört polismyndigheten. Av verksamhets- rapporten för framgår att det i finns ett antal anmäl- ningsbenägna personer som gjort upprepade anmälningar. Två anmälare gjorde 37 respektive elva anmälningar , vilket utgjorde av den totala summan anmälningar. Internutredningsenheterna har uppgett att anmälningar mot polisanställda också görs av polismyndigheterna (mellan av anmälningarna). En sådan anmälan initieras vanligen av polisledningen eller av befattningshavare i chefsposition. Fyra enheter har uppgett att de sker en ökning av anmälningar från polismyndigheterna. Mycket ovanligt är dock att en enskild polis- anställd anmäler en kollega, vare sig han eller hon deltagit i den förrättning som kan ha gett anledning till misstanke om brottslig gärning eller inte.