sou · GRB318d2 · 2004-01-01 00:00:00 — inkom ytterligare två brev till beskickningen i från medlemmar ur Budapest-beskickningen, ett brev från och ett från attaché . Bägge breven är adresserade till den svenske ministern i och är dag- tecknade . De har emellertid inte nått Bukarest-beskickningen förrän . Vill Envoyén söka avsända telegram till KUD [kungliga utrikesdepar- tementet], så går det an att säga, att så vitt känt är, befinna sig alla här- varande svenskar vid liv och skaplig hälsa. I varje fall vet vi icke om något dödsfall eller svår sjukdom; de fyra icke tillrättakomna av beskickningens personal nämligen dels Anger, Ekmark och /i en grupp/ dels /ensam för sig/, våga vi tro småningom ska komma tillrätta. Vi göra vad göras kan för att få reda på dem (P 57, 21/2-1945). förhöll sig alltså tämligen optimistisk inför tanken att skulle komma tillrätta. I brevet från redogjordes kort för pilkorsplundringen på beskickningen (som var ett centralt tema också i brev av ). Därefter gick in på händel- serna efter den sovjetiska ockupationen: Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination Under den vecka som förflutit, sedan fullständiga eröv- ring, har jag endast lyckats komma i kontakt med envoyén , professor och hans maka samt fröknarna och . Från herrar Per Anger, [sic] , samt saknas tyvärr varje livstecken (P 57, 21/2-1945). Han gjorde därefter en mycket intressant anmärkning: Det är dock knappast anledning att antaga, att de omkommit till följd av någon krigshandling, utan de torde ännu vara vid liv antingen häk- tade eller bortförda i arbetstjänst (P 57, 21/2-1945). , som varit vittne till de våldsamma striderna mellan sovjetiska och tyska trupper, och som på nära håll erfarit den sovjetiska krigsmaktens agerande i , kunde alltså skriva att det knappast [fanns] anledning att antaga, att [legationstjänstemän- nen] omkommit. Däremot torde de vara häktade eller bortförda i arbetstjänst. fick således en svensk legation tillgång till uppgifter från en svensk UD-man som gav en full- ständigt korrekt bild till hur de sovjetiska myndigheterna förfarit med . gav också en kort skildring av de sovjetiska fronttruppernas agerande som borde givit UD goda skäl att snabbt agera för sak: De ryska fronttrupperna respektera nämligen icke någon som helst exterritorialitet eller legitimationshandlingar eller dylikt utan tillåta sig alla våldshandlingar. Så har t.ex. besk:en blivit totalt utplundrad, varvid även kassaskåpen brötos upp och all såväl statlig som privat egendom bortfördes. All livsmedel, bilar, hundar, kläder osv. ha likaledes stulits. Värdefull egendom tillhörande bl.a. Nife, Tändsticksbolaget samt Albyl- och Boraxfabrikerna förstördes (P 57, 21/2-1945). skrev ytterligare ett brev (som dock inte inkom till Bukarest-legationen förrän ), vari han uppgav: Beträffande har jag fortfarande inga nyheter, men jag har anledning att förmoda, att han på något sätt har anträtt hemresan till (P 57, 5/5-1945). Skälen till förmodan anges dock ej. Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination I Bukarest-legationens dossier över angelägenheter rörande svenska beskickningen i , finns också en ytterligare uppgift från (), som kombinerat med uppgifter från Dekanozov, Kollontaj, och , borde ha bidragit till att stärka misstankarna om att befann sig i sovjetiskt för- var. Denna uppgift rörande presenterades i en promemo- ria avfattad på tyska, skriven av , som var en av medarbetare i . Sulner hade, liksom t.ex. och , flytt till efter fall. Promemorian är dagtecknad och uppges vara skriven i . Märkligt nog saknas emellertid dossierbeteckning, dia- rienummer och ankomstdatum. Någon uppgift om promemorian återfinns heller inte i Bukarest-legationens diarium. Av prome- framgår att Sulner mycket god insikt om förhållandena i vid tiden för den sovjetiska inmarschen. Det anges att uppgivit att han skulle fara med sovjetisk militär till Malinovskijs högkvarter i nordväst om : saknas uppgifter om hans öde. Undertecknad förhandlade med NKVD om en anhållen legationsanställd och fick då information om att sekreteraren aldrig ankommit till Malinovskij och sannolikt arresterats någonstans. Det ryska fältgen- darmeriet i Pest har på grundval av en diplomatlista som man erhållit från förgäves sökt efter (P 57, 20/3-1945). skulle alltså enligt Sulner ha arresterats någonstans. Denna uppgift, som måste sägas ha varit av synnerligen stor vikt för att förstå vad som hänt , förefaller ha blivit liggande i Bukarest-legationens arkiv ända fram till våra dagar. Kossuth-radion: mördad av Av Bukarest-legationens diarium att döma tycks emellertid varken de viktiga uppgifterna rörande den sovjetiska krigsmaktens be- handling av de svenska legationstjänstemännen (i brev av ), eller uppgiften i brevet av (om Wallen- bergs förmodade hemresa till ) ha vidarebefordrats till Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination I stället erhöll , av Böhm vid brittiska legationens , ett skriftligt utdrag ur en intervju med som skulle ha sänts i den ungerska, sovjetkontrollerade Kossuth-radion. Enligt Böhms anteckningar skulle ha uppgivit att One of the chiefs of the Red Cross work in during the German occupation was who disappeared without any trace on 17th January. All signs indicate that agents murdered him (P 2 Eu I, 15/3-1945). skulle således ha mördats av . Huruvida verkligen uppgav ovanstående eller om orden lagts i hans mun av den sovjetkontrollerade Kossuth-radion, eller av Böhm (som enligt historikern utnyttjades av sovjetmyndig- heterna i syfte att lägga villospår [, 1991: 153]) är svårt att säga med bestämdhet. Det finns dock flera tecken som tyder på att intervjun med verkligen har ägt rum. Av publikationen Det fria , som utgavs av ungerska socialdemokrater i exil i , framgår att före i en intervju i Kossuth-radion yttrat sig rörande judedeportationerna från . uppges bland annat ha sagt följande: Röda-korsrepresentanten betonade att kommendanten i Cherbysev [sic] och alla andra officerare i i motsats till tyskarna gjort allt för att underlätta den svenska legationens och det verksamhet – Intervjun återgavs i Moskvaradion (Det fria , N:r 4, 23/3-1946, ). Att döma av denna rapportering av intervjun tycks alltså inte ha berört försvinnande. Vad som emellertid fram- står som märkligt är bild av de sovjetiska myndigheternas agerande i som står i skarp kontrast till den bild gav, dels i sitt brev av , dels i de rapporter för- fattade vid hemkomsten till . Vi får anled- ning att återkomma till de sovjetiska truppernas agerande i Buda- pest. Enligt en promemoria av uppgav sig , som tjänstgjorde vid , ha avlyss- nat en rysk utsändning på ungerska, vari meddelades att en Tass- korrespondent hade haft en intervju med i och att det i samband därmed sagts att dödats. Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination hade avlyssningen skett och han hade genast ringt upp pressbyråns vakthavande, som då svarat att meddelandet inte kunde vara riktigt, då man trodde sig veta att var i livet. Telcs skrev en rapport över denna avlyssning (P 2 EuI, 11/11-1947). (Rapporten har dock inte gått att lokalisera i ). Vi vet inte om , , lyssnade till radioutsändningen, fick den refererad från UD, eller på annat sätt fick reda på dess innehåll. Det finns ingen anteckning i Moskva- beskickningens inkommande diarium om ett telegram eller skri- velse från med uppgifter om Kossuth-radions sändning baserade på Telcs radiorapport. kan alltså ha valt att inte vidarebefordra denna uppgift till . Vissa tecken tyder dock på att sedermera fick del av sändningens innehåll. I ett handbrev till kabinettssekreterare av refererade , helt i enlighet med uppgiften från Kossuth-radion, till såsom representant för Röda Korset (P 2 Eu, 14/8-1945). Sannolikt mot bakgrund av Böhms uppgifter skickade UD () följande telegram till beskickningen i : Då motsägande rykten angående Budapestlegationens medlemmar gå här anmodas Ni energiskt begära besked var , , befinna sig (HP 80 Ea, 17/3-1945). utgick ett liknande telegram från (som också har granskats av den sovjetiska militärcensuren) till beskickningen i : Priere obtenir durgence par gouvernement Hongrois et par autres chemins information actuelles sur , , et autres membres delegation Suede a (P 57, 19/3-1945). Om endast möjligtvis hade kunskap om Kollontajs bud- skap till angående vistelse i Sovjet- unionen, när meddelade att han bett Reuterswärd framföra hälsningar till den med bil försvunne Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination , måste han nu definitivt ha haft detta eftersom Kollontaj återvände till för gott. Att överhuvudtaget lät de två ovan nämnda telegram- men sändas till beskickningar i och är, mot bak- grund av detta, svårförståeligt. Följden blev att personalen såväl vid Moskva-, (som ställde sig tvivlande till Dekanozovs note) som vid Bukarest-beskickningen, (som sannolikt var ovetande om Dekanozovs note) förblev ovetande om Kollontajs budskap och indirekt fick bekräftat från att det fanns fog för tvivel. De bägge beskickningarna engagerades därtill i ett sökande efter en person varom uppgifter egentligen redan fanns från två sovjetiska myndighetspersoner. fick härigenom också tydligt bekräftat att svenskarna mer eller mindre hade glömt Dekanozovs note. Om det, såsom Vaksberg hävdar, fanns en klar målsättning från de sovjetiska myndigheternas sida att desorientera i syfte att leda bort den svenska uppmärksamheten från till , fick alltså nu klar bekräftelse på att man lyckats. Möjligtvis var inte ens medveten om att telegrammen skickades. Denna omständighet kan dock knappast fria honom från ansvar. Hur stor skada utrikesministern genom sin inaktivitet till- fogade arbetet för att fastställa vistelseort är naturligt- vis mycket svårt att bedöma i efterhand. Ett större ansvarstagande för sökandet efter från sida hade likväl varit högst motiverat. Visserligen skriver i brevet till , att utrikesministern, så långt som möjligt, försökte rätta sig efter Kollontajs råd att inte bråka om Wallenberg-ärendet. tycks verkligen ha tagit Kollontaj ad notam. Av de ovan anförda telegrammen att döma tycks han inte ens ha informerat de högsta tjänstemännen vid UD om Kollontajs budskap. Denna underlåten- het torde svårligen kunna försvaras som en strävan att undvika bråk med om . inaktivitet skall möjligtvis ses mot bakgrund av att just gick in i sin dramatiska slutfas. Sovjetiska trupper stod i begrepp att inleda slaget om och frågan om vistelseort kan kanske ha framstått som en mindre fråga i sammanhanget. De världspolitiska händelserna räcker dock knappast som förklaring. hade under hela inte förlorat en enda diplomat ute i , och det faktum att , som skickats ut på ett mycket riska- Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination belt uppdrag, inte hörts av , borde ha föran- lett större oro och större engagemang från utrikesförvaltningens chefs sida. Man borde rimligtvis ha frågat sig om skulle bli den förste inom utrikesförvaltningen som föll på sin post. tecknar, i sin memoarbok : Kabinettssek- reterare under (1964) följande porträtt av som ger en kompletterande bild till utrikesministerns inaktivitet: Han var inte någon särskilt flitig man. Han kom alltid ganska sent till departementet och gick hem ganska . Ofta fick man störta hem till honom på 8. var hans privata passion. Hur fick jag inte kalla honom till telefonen på ! Men jag tror att detta sparande av krafter var en rik- tig metod. Det gjorde att han helt kunde ägna sig åt de stora frågorna, gav honom tillfälle till eftertanke och gjorde, att hans nerver höll vid de verkliga kristillfällena. Departementets löpande frågor lämnade han så gott som helt till sina medarbetare (, 1964: 39). Den politiske journalisten noterar likaledes i ett porträtt att , i syfte att uthärda krigsårens ofta ytterst hårda press, endast tog befattning med de verkligt bety- delsefulla frågorna [och] delegerade alla övriga arbetsuppgifter på sina medhjälpare. konstaterar dock att utrikesministerns totala likgiltighet för personalfrågor ibland kunde bli ganska betänkliga (, 1953: 47). Utrikesministern var alltså ointresserad av personalfrågor och lämnade löpande ärenden till medarbetarna på UD, och givet att dessa inte hade tillgång till den information som hade, fortsatte de anmoda och att försöka inhämta information angående . I ett brev till av 1949 motiverade sin inaktivitet enligt följande: När talade med min fru sade hon uttryckligen att hon framfört samma meddelande direkt till . Det är ju för övrigt självklart att om samtalet hade givit anvisning på någon ny utväg att komma till klarhet i saken, så skulle jag dels som utrikesminister ha gjort allt möjligt för att utnyttja den, dels satt släktingarna på spåret. Vad det senare beträffar har jag ett – jag medger ganska svagt – minne av att jag berättade för fru om och min hustrus samtal (arkiv). Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination Detta brev är synnerligen anmärkningsvärt. skriver att han, om samtalet hade givit anvisning på någon ny utväg att komma till klarhet i egenskap av utrikesminister, dels skulle ha gjort allt som var möjligt, för att komma till klarhet, dels skulle ha satt släktingarna på spåren. Det faktum att Kollontajs budskap, enligt , inte innehöll någon ny utväg föranledde honom således att inte vidta några som helst åtgärder. Huruvida budskapet innehöll någon ny utväg kan diskuteras. Man skulle, med ledning av redogörelse för sam- talet, kunna hävda att Kollontaj faktiskt gick ett steg längre än Dekanozov när hon försäkrade att befann sig i . Detta är en skillnad av stor betydelse inte minst mot bakgrund av att faktiskt befann sig i Lubjanka i . Emellertid kan det också hävdas att kan ha missuppfattat Kollontaj och att vad Kollontaj egentligen sade var att befann sig i sovjetiskt beskydd. Också med detta innehåll är emellertid Kollontajs besked av stor betydelse i det att hon härmed bekräftade Dekanozovs note. En sådan bekräftelse i sig borde ha föranlett den dåvarande utrikes- ministern att ha gjort allt [som var] möjligt. Den senare anmärkningen i brevet är därtill mycket kryptisk. Varför skulle överhuvudtaget sätta släktingarna på spå- ret. Varför överlåta åt anhöriga till en saknad tjänsteman att bedriva efterforskningar? Det måste rimligtvis ha varit UD:s upp- gift att helt ansvara för efterforskningsarbetet. Att ens tänka i banor att överlåta ansvaret för detta på enskilda personer förefaller orimligt. Mot bakgrund av att utrikesminister , kabinetts- sekreterare och biträdande polchefen faktiskt givit sitt godkännande till att skicka ut på ett uppdrag, som alla måste ha insett var av synner- ligen riskabel natur, förefaller inställningen att efterforsknings- arbetet (ens delvis) skulle skötas av dennes anhöriga som oförsvar- lig. Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination 8.6Wallenberg-ärendet försvinner från Moskva- legationens agenda UD accepterar bilden av som försvunnen träffade den till återkomna Kollontaj (HP 1 Er, 28/3-1945). telegraferade han en redogörelse för mötet med Kollontaj till . Tele- grammet har fem punkter.2 Först som femte punkt tog upp begäran av att han energiskt [skulle] begära besked om , och : Quinto: Kollontaj har lovat påskynda efterforskningarna av Budapest- svenskarna (1 Er, 21/3-1945). Såsom framgår av detta telegram berördes alltså Wallenberg-ären- det överhuvudtaget ej. Det går inte att utesluta att ansåg att ingick i gruppen Budapestsvenskarna. Å andra sidan förefaller detta inte alldeles självklart mot bakgrund av att nästan genomgående i skriftväxlingen mellan UD och Moskva-legationen, behandlats separat från den övriga beskick- ningspersonalen. Att Wallenberg-ärendet överhuvudtaget inte berördes i Söder- bloms telegram är besynnerligt givet den skildring som Kollontajs svenska läkare (som befann sig i för att vårda den i lunginflammation insjuknade Kollontaj), har gett av mötet: kom minister , som gjort en kort artighetsvisit, på nytt besök. höjdes rösterna starkt, och jag hörde då att samtalet gällde , som enligt vad som stått i svenska tidningar var tagen under beskydd av (, 1968: 128–129). Om uppgifter stämmer (vilket naturligtvis inte kan tas för givet eftersom hon dels inte deltog i samtalet, dels presenterade 2 I syfte att i någon mån illustrera uppfattningen om Wallenbergärendet kan det vara intressant att kort redogöra för vilka frågor som behandlades i telegrammets fyra första punkter: Den första punkten behandlade inställning till konferensen i (angående etablerandet av ), punkten secundo behandlade balterna i : skrev att Kollontaj beklagade den tröghet och det dröjsmål, som starkt irriterat , särskilt ifråga om besök hos ingermanlänningarna (1 Er, 21/3-1945). Punkten tertio behandlade teknisk hjälp vid hemforsling av resvilliga (baltiska flyktingar i ), och en presskampanj i som hade förtörnats över. Punkten quarto behandlade frågorna om visum till och genomresevisum för svenskar i (som också varit föremål för samtal mellan Dekanozov och ). Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination denna uppgift i en bok som publicerades ), är det oväntat att inte berördes i telegrammet till . Wallenberg-ärendet tycks inte bara ha diskuterats, enligt , utan därtill gett upphov till att Kollontajs och/eller Söder- bloms röster höjdes starkt. telegram kan tolkas som att frågan om betraktades såsom mer eller mindre avslutad för Söder- bloms del. Ytterligare indikationer på detta skulle snart komma. meddelade Reuterswärd att legationspersonalen från , i enlighet med instruktionen från den sovjetiska led- ningen att verkställa evakuering, hade ankommit till Timisoara och anlände de till . översände följande skrivelse till utrikesministern: Sedan jag genom ovan citerade telegram underrättats om att envoyén , legationssekreteraren , konsul , kanslisterna [sic] och , skrivbiträdena och , samt några andra personer i deras sällskap anlänt till Timisoara, på resa till , har jag uti skrivelse innevarande dag meddelat detta till chefen för femte (skandinaviska) avdelningen i Narkomindel, . I skrivelsen har jag vidare, vad angår de återstående medlem- marna av beskickningen, framhållit, att lektor med fru torde befinna sig i , medan sekreterare , enligt vad beskickningen i meddelat, varit försvunnen , då han sade sig ämna avresa i bil (P 2 Eu, 26/3-1945). Återigen signalerade att frågan om knappast längre var en angelägenhet vare sig för honom eller för de sovjetiska myndigheterna utan att den närmast torde höra till beskickningens i jurisdiktion. Han meddelade också att han öppet har låtit sovjetiska myndigheter förstå att uppfattningen av som satt under sovjetiskt beskydd nu från svensk sida hade ersatts av uppfattningen av som försvunnen i bil . Brevet till Vetrov har inte återfunnits i Moskva- legationens arkiv, men finns omnämnt i en intern sovjetisk promemoria från : [1945] skickade S. ett brev till kamrat . M. Vetrov (5:e), vari han underrättade var den svenska legationens perso- nal befann sig. Vad gäller R. , meddelade S. att han inte hade några exakta upplysningar. Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination lämnat med bil, sades det i slutet på brevet (Dokumentsam- ling, D30). Dagen efter skickade UD ett telegram till legationen i (som också granskats av den sovjetiska militärcensuren): Quelles nouvelles peuvent etre donnees sur par (P 57, 27/3-1945). telegraferade också UD till att det i anslut- ning till ankomst till är särskilt angeläget er- hålla upplysningar om (P 2 Eu, 27/3-1945). Reuter- swärd svarade att has no news about . Som en ödesdiger bekräftelse att helt enkelt accepterat den nya bilden av , inkom till legationen i följande telegram: För Eder information Hela svenska beskickningen utom varom närmare underrättelse saknas numera i Bucarest (P 2 Eu, 29/3-1945). Från att endast lite mer än ha haft svart på vitt att mottagit en note från Dekanozov om att ställts under sovjetiska truppers beskydd, hade alltså UD successivt anpassat sig till den omkonstruktion av bilden av , och uppfattningen om var Wallenberg-ärendet borde handläggas, som vid återkommande tillfällen framförts från flera håll. I stället för att referera till såsom satt under sovjetiskt beskydd enligt meddelande från vice utrikeskommissarie talade man om att närmare underrättelse saknas om . Vaksberg skriver, som ovan nämnts, om att sovjetiska myndigheter, sökte kanaler för att till svenskarna framföra informationer diametralt motsatta dem man tidigare hade lämnat. , som stod under NKVD:s kontroll kan ha utnytt- jats som en sådan kanal, kanske också , och . Det är anmärkningsvärt att Reuterswärd på förfrågan av rörande nyheter från angående , endast meddelade att has no news about Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination Detta var naturligtvis ett helt korrekt svar på UD:s fråga som rörde uppgifter från . Det förefaller dock onekligen märkligt att han inte vidarebefordrade de för Wallen- bergs vidkommande viktiga uppgifterna ur och brev som inkom till legationen eller Sulners promemoria som med största sannolikhet funnits på legationen . En förklaring till detta är emellertid att den svenska legationen i var mer eller mindre helt avskuren från yttervärlden på grund av den sovjetiska inmarschen i . De sovjetiska militärmyndigheterna tillät inte den svenska legationen att sända chiffertelegram. konstaterade i ett telegram till UD att samma öde som drabbat beskickningarna i och , nämligen berövande av chiffrerings- och kurirrätt, hotar oss sannolikt i händelse av rysk ockupation (P 2 Eu, 23/9-1944). I ett telegram från den svenska legationen i av konstaterades därtill att det var problem att skicka vanliga telegram en clair från legationen i : []beskickningens telegram rörande ryska åtgärder kvarhållas av censuren, varför de måste formuleras ofullständigt och frågor från ofta ej kunna besvaras (HP 1 Eru, 17/1-1945). Reuterswärd skrev i ett brev av (som emeller- tid inte anlände till förrän ): Engelsmän och amerikanare kunna sända chiffertelegram, medan vi blott få telegrafera en clair och våra telegram stoppas av ryska censuren om det står något i dem som rör ryssarnas verksamhet här. I UD tycks man ej ännu ha fattat hur läget är här. Man förstår ej att vi ej kunna svara öppet och fullständigt på en hel del frågor, utan måste använda förtäckta ordalag (HP 1 Eru, 11/2-1945). rapporterade vid den svenska legationen i att Reuterswärd översänt en redogörelse rörande förhållan- dena i det sovjetockuperade , för chiffrering och avsän- dande till . konstaterade dock att det förelåg en forceringsrisk, och att man från sovjetisk sida troligen icke komma att lämna vidarebefordran av meddelandena opåtalad, därest upptäckt (HP 1 Eru, 3/3-1945). instämde i rekommendation och skrev att Reuterswärds rapport torde insändas därest kurirlägenhet yppar sig (HP Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination 1 Eru, 6/3-1945). Svenska myndigheter vågade alltså inte sända Reuterswärds brev ens i chiffrerad form till , med hän- syn till att dessa kunde komma att dekrypteras av sovjetiska myn- digheter och därmed avslöja den svenska Bukarest-legationens syn på de sovjetiska fronttruppernas agerande i . Infor- mationen blev följaktligen liggande i till då man kunde sända breven med kurir till . Dokumenten från Reuterswärd bestod dels av ovan nämnda rap- port av , och dels av en rapport dagtecknad . Några uppgifter om Budapest-beskickningen eller återfinns inte här (HP 1 Eru, 11/2-1945, 26/2-1945). I en officiell skrivelse från Reuterswärd till av , som medtogs av Reuterswärds son till , konstaterade att han inte kunnat skicka någon rapport över läget i [] vare sig med kurir eller i chiffer (HP 1 Eru, 29/8-1945). Mot bakgrund av detta ter det sig naturligtvis begripligt att endast brottstycken av den viktiga informationen rörande vidarebefordrades till och den svenska legationen i .