sou · GRB340d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Om ett sådant beslut inte följs, kan inspektionen föreskriva vite (45 §). 2.4.7Överföring av personuppgifter till tredje land Det är enligt 33 § personuppgiftslagen förbjudet att föra över personuppgifter till en stat utanför EU eller EES (tredje land) som inte har en adekvat nivå för skyddet av personuppgifter. Förbudet gäller både uppgifter som är under behandling och uppgifter som skall undergå behandling i det tredje landet. Vid bedömningen av om ett tredje land har en adekvat skydds- nivå skall hänsyn tas till samtliga omständigheter som har samband med överföringen. I lagen anges uttryckligen att särskild vikt skall läggas vid uppgifternas art, ändamålet med behandlingen, hur länge behandlingen skall pågå, ursprungslandet, det slutliga bestämmelse- landet och de regler som finns för behandlingen i det tredje landet. Från förbudet mot överföring av personuppgifter till tredje land finns undantag i 34 och 35 §§. Överföring får för det första ske med den registrerades samtycke. Det är också tillåtet att föra över personuppgifter för användning enbart i en stat som har anslutit sig till dataskyddskonvention. Uppgifter får även i andra fall föras över till tredje land, om behandlingen är nödvändig för att fullgöra ett avtal – mellan den personuppgiftsansvarige och den registrerade eller mellan den personuppgiftsansvarige och tredje man – som är i den registre- rades intresse eller för att på den registrerades begäran vidta åtgärder innan ett avtal träffas. Vidare får överföring ske, om be- handlingen är nödvändig för att kunna fastställa, göra gällande eller försvara rättsliga anspråk eller för att skydda vitala intressen för den registrerade. Regeringen får meddela ytterligare föreskrifter om undantag från förbudet att föra över personuppgifter till vissa stater. Regeringen eller, om regeringen bestämmer det, Datainspektionen får också föreskriva undantag när det behövs med hänsyn till viktiga all- männa intressen eller om överföringen sker under sådana om- ständigheter att det finns tillräckliga garantier till skydd för de registrerades rättigheter. Dessutom får regeringen och Data- Rättslig reglering av behandling av personuppgifter inspektionen under vissa förutsättningar besluta om undantag från förbudet i enskilda fall. 2.4.8Datainspektionens befogenheter som tillsynsmyndighet Enligt dataskyddsdirektivet skall en särskild tillsynsmyndighet utses. Enligt 2 § personuppgiftsförordningen är Datainspektionen tillsynsmyndighet enligt personuppgiftslagen. Vissa av de befogen- heter som enligt direktivet tillkommer tillsynsmyndigheten regle- ras i 43-47 §§. Lagen innehåller bl.a. bestämmelser om att Data- inspektionen skall ha tillgång till behandlade personuppgifter och dessutom tillträde till lokaler med anknytning till behandlingen. Datainspektionen kan också vid vite förbjuda fortsatt behandling samt ansöka hos länsrätt om att personuppgifter skall utplånas. 2.4.9Anmälan till Datainspektionen m.m. Anmälningsskyldighet (36 §) Helt eller delvis automatiserad behandling av personuppgifter om- fattas av anmälningsskyldighet. Den personuppgiftsansvarige skall göra sådan anmälan till Datainspektionen. Syftet med anmälnings- skyldigheten är att göra behandlingens ändamål och dess viktigaste egenskaper kända. Datainspektionen skall föra register över anmälda behandlingar. Från anmälningsskyldigheten finns vissa undantag. I lagen anges att anmälan inte behöver göras när ett personuppgiftsombud har utsetts av den personuppgiftsansvarige (37 §). Vidare får regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (Datainspektionen) meddela föreskrifter om undantag från anmäl- ningsskyldigheten för sådana typer av behandlingar som sannolikt inte kommer att leda till otillbörliga intrång i den personliga integriteten. I personuppgiftsförordningen har regeringen från anmälningsskyldigheten bl.a. undantagit behandling som regleras genom särskilda föreskrifter i lag eller förordning. Enligt 41 § kan anmälan vara obligatorisk såvitt avser sådan behandling som innebär särskilda risker för otillbörligt intrång i den personliga integriteten. Regeringen kan nämligen föreskriva att sådana behandlingar skall anmälas till Datainspektionen för Rättslig reglering av behandling av personuppgifter Finns sådana föreskrifter måste anmälan göras även om det finns ett personuppgiftsombud. Personuppgiftsombud (37-40 §§) Personuppgiftsombudet skall ha till uppgift att självständigt se till att den personuppgiftsansvarige behandlar personuppgifter på ett korrekt och lagligt sätt. Kravet på självständighet innebär att personuppgiftsombudet inte får ha en alltför underordnad ställning i förhållande till den personuppgiftsansvarige. Ombudet skall också ha tillräckliga kvalifikationer och kunskaper för att kunna utföra sina uppgifter. I första hand skall personuppgiftsombudet påpeka brister i uppgiftsbehandlingen till den personuppgiftsansvarige. Om den ansvarige inte rättar till bristerna, är ombudet skyldigt att anmäla förhållandet till Datainspektionen. Personuppgiftsombudet skall föra en förteckning över de behandlingar som den personupp- giftsansvarige utför och som skulle ha omfattats av anmälnings- skyldighet om ombudet inte hade funnits. Ombudet kan även hjälpa registrerade personer att få till stånd en utredning om rättelse bör ske. Skadestånd (48 §) Om behandling av personuppgifter i strid mot personuppgiftslagen orsakar skada för den registrerade har han rätt till ersättning från den personuppgiftsansvarige. Rätten till ersättning omfattar inte bara personskada, sakskada och ren förmögenhetsskada utan även den kränkning av den personliga integriteten som behandlingen kan ha medfört. Ersättningsskyldigheten kan i den utsträckning det är skäligt jämkas, om den personuppgiftsansvarige visar att felet inte berodde på honom eller henne. Rättslig reglering av behandling av personuppgifter Straff (49 §) Den som uppsåtligen eller av oaktsamhet lämnar osanna uppgifter i information eller anmälan enligt lagen straffas enligt 49 §. Samma bestämmelse straffbelägger vidare den som i strid mot lagens be- stämmelser behandlar känsliga personuppgifter eller uppgifter om lagöverträdelser m.m. eller för över personuppgifter till tredje land eller låter bli att göra en anmälan om behandling till Datainspektio- nen. Straffskalan är böter eller fängelse . Om brottet är grovt, får dömas till fängelse i högst . Vid för- faranden som är ringa skall det dock inte dömas till ansvar. först för sådana helt eller delvis automatiserade behandlingar som påbörjats före . Detsamma gällde helt eller delvis automatiserad behandling av nya person- uppgifter som utfördes för ett visst bestämt ändamål, om behand- lingen för ändamålet hade påbörjats före ikraftträdandet. Motsvarande övergångsbestämmelse gällde även för redan på- gående behandling av personuppgifter. Vissa bestämmelser i lagen skall dock tillämpas först fr.o.m. när det gäller behandling av personuppgifter. Bestämmelserna i fråga är 9 och 10 §§ som reglerar de grundläggande kraven på behandling av personuppgifter och när behandling är tillåten samt 13 och 21 §§ om behandling av känsliga personuppgifter och uppgifter om lagöverträdelser m.m. Särskilda författningar som reglerar behandling av personuppgifter i offentlig verksamhet har funnits . Före personuppgifts- lagens införande reglerade dessa registerförfattningar i allmänhet inrättandet och förandet av vissa personregister med särskilt integritetskänsligt innehåll. I och med personuppgiftslagen har det emellertid blivit allt mer vanligt med särförfattningar som komplet- terar eller i vissa delar ersätter personuppgiftslagen. Rättslig reglering av behandling av personuppgifter gäller dessa nyare särförfattningar, i likhet med personuppgifts- lagen, behandling av personuppgifter över huvud taget och inte endast behandling i datoriserade register. Registerförfattningar finns inom flera områden och om- fattar bl.a. behandling av personuppgifter om totalförsvarspliktiga, inom skatte-, tull- och exekutionsväsendet, inom samt inom polisen. Personuppgiftslagens övergångsbestämmelser har för den offent- liga förvaltningens del i allmänhet inneburit att personupp- giftslagen började tillämpas på den pågående automatiserade behandlingen först fr.o.m. . Detta gällde bl.a. för den verksamhet som utredningens arbete avser. Eftersom vissa särregler i förhållande till personuppgiftslagen bedömdes nöd- vändiga, infördes förordningen (2001:720) om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgar- skapslagstiftningen (i fortsättningen utlänningsdataförordningen). Förordningen trädde i kraft och är ett komple- ment till personuppgiftslagen. I förordningen anges uttryckligen att den gäller utöver personuppgiftslagen. Enligt kommitté- direktiven är förordningen avsedd att få en begränsad giltighet i avvaktan på att frågan om en lagreglering bereds vidare. I utlänningsdataförordningen regleras endast automatiserad behandling av personuppgifter i register. Förordningen omfattar behandling av personuppgifter som företas av , , , och polismyndigheterna samt utlandsmyndigheterna i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen. Denna verk- samhet definieras som att gälla utlänningars vistelse i och avlägsnande från landet, utlänningars rätt att arbeta i landet, mottagande av asylsökande och vissa andra utlänningar samt bistånd och stöd till utlänningar som enligt lag eller annan författning handläggs av . Vidare omfattar för- ordningen verksamhet som gäller förvärv, förlust eller bibehållande av svenskt medborgarskap samt ersättning för och bosättning av utlänningar som enligt lag eller annan författning handläggs av . Rättslig reglering av behandling av personuppgifter Enligt förordningen får myndigheterna föra automatiserade verksamhetsregister för ändamålen författningsreglerad hand- läggning av ärenden och underrättelseskyldighet. Dessutom får registret användas för tillsyn, kontroll, uppföljning och planering av verksamheten samt för framställning av statistik. I förordningen specificeras vilka personuppgifter som får behandlas i ett verksam- hetsregister. Vidare anges att känsliga personuppgifter som avses i 13 § personuppgiftslagen får behandlas endast om uppgifterna är oundgängligen nödvändiga för ändamålen handläggning av ärenden respektive fullgörande av underrättelseskyldighet. Till Migrations- verkets verksamhetsregister får de andra myndigheterna som tillämpar förordningen ha direktåtkomst. Känsliga personuppgifter får inte användas som sökbegrepp. får dessutom föra automatiserade rättfalls- register, fingeravtrycksregister samt landinformationsregister. Även får föra rättsfallsregister. Utredningen återkommer i avsnitt 4 till dessa register och vad som enligt utlänningsdataförordningen gäller för dem. 3Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslag- stiftningen Utredningen har i uppdrag att se över behandlingen av person- uppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskaps- lagstiftningen. Främst är det och som bedriver sådan verksamhet. I direktiven anges att också , , polismyndigheterna och utlandsmyndigheterna bedriver verksamhet inom rättsområdet. Någon närmare avgränsning av vad som avses med verksamheten har emellertid inte getts i direktiven. Självfallet avses i första hand handläggning av utlänningsärenden enligt utlänningslagen (1989:529) samt handläggning av ärenden enligt lagen (2001:82) om svenskt medborgarskap (i fortsättningen medborgarskapslagen). Därutöver bedriver flera av de ovannämnda myndigheterna viss annan verksamhet som emellertid har ett mycket nära samband med åligganden enligt utlänningslagen. I utlänningsdataförord- ningen ges en verksamhetsdefinition som omfattar också verksam- het som inte regleras av utlännings- och medborgarskapslagarna. I detta avsnitt lämnas en översiktlig beskrivning av verksamheten enligt utlänningslagen (avsnitt 3.1) och enligt medborgarskapslagen (avsnitt 3.2). Dessutom beskrivs, med utgångspunkt i tillämpliga författningar, den övriga verksamhet som utlänningsdataförord- ningen avser samt även viss annan verksamhet (avsnitt 3.3). Här bör påpekas att i det följande avses med utlänning varje fysisk person som inte är svensk medborgare, vare sig denne är medborgare i annat land eller statslös. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen Utlänningslagen har sedan den trädde i kraft ändrats ett flertal gånger. Vissa ändringar har föranletts av anslutning till EES men också av det senare medlemskapet i EU. har bl.a. bundits av bestämmelser om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen och mellan gemenskapen och EES- länderna. har utvecklingen inom EU fått en allt större betydelse för frågor som i regleras genom ut- länningslagen. Nedan följer en beskrivning av denna utveckling i mycket korta drag. Redan i , som trädde i kraft , beslutades om mellanstatligt samarbete inom gemenskapen i frågor rörande bl.a. den fria rörligheten, asylpolitiken, kontrollen vid passage av medlemsstaternas yttre gränser och invandringspoli- tiken gentemot tredjelandsmedborgare, den s.k. tredje pelaren. Genom Amsterdamfördraget – som godkänt och som trädde i kraft – flyttades dessa frågor från det mellanstatliga samarbetet till gemenskapssamarbetet i första pelaren (se bl.a. prop. 1997/98:58 s. 53 f.). , , hade Konventionen rörande bestämmandet av den ansvariga staten för prövningen av en ansökan om asyl som framställts i en av medlemsstaterna i de Europeiska gemenskaperna (i fortsättningen ) trätt i kraft. Konventionen tillkom för att garantera att var och en som söker asyl i någon medlemsstat skall få sin asylansökan prövad och att en asylsökande inte sänds från en medlemsstat till en annan utan att någon stat anser sig ha ansvar för prövningen. bestämmelser har bl.a. medfört ändringar i utlänningslagen och ett förfrågningsförfarande som beskrivs kort- fattat i avsnitt 4.1.7. startades en EU-gemen- sam central databas för fingeravtryck från asylsökande m.fl. Data- basen regleras av rådets förordning (EG) nr 2725/2000 av om inrättande av Eurodac för jämförelse av fingeravtryck för en effektiv tillämpning av . har ersatts av rådets förordning (EG) nr 343/2003 av om kriterier och mekanismer för att avgöra vilken medlemsstat som har ansvaret för att pröva en asylansökan som en medborgare i tredje land har gett Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen in i någon medlemsstat. Under en övergångstid kommer konven- tionen dock fortfarande att vara tillämplig i vissa fall. och EG-förordningen fastställer alltså vilken medlemsstat som är skyldig att behandla en asylansökan som har lämnats in i en medlemsstat. Enligt konventionen och EG- förordningen gäller den s.k. första asyllandsprincipen, dvs. att det land som en asylsökande först kommer till skall ansvara för asylprövningen. En medlemsstat som bedömer att en annan medlemsstat är ansvarig för prövningen av en asylansökan som man mottagit, kan begära att den senare staten övertar ansvaret för sökanden. Varje medlemsstat är skyldig att överlämna till annan medlemsstat som så begär den information om enskilda ärenden som är nödvändig för att avgöra vilken stat som är skyldig att pröva asylansökan. I konventionen och i EG-förordningen finns närmare reglerat vilka personuppgifter som får ingå i den överlämnade informationen. Enligt artikel 21.2 EG-förordningen omfattar informations- skyldigheten följande personuppgifter. (a)Personuppgifter om sökande och i förekommande fall familje- medlemmar (fullständigt namn, i förekommande fall tidigare namn, smeknamn eller pseudonymer, nuvarande och tidigare medborgar- skap samt födelsedatum och födelseort), (b)identitets- och resehandlingar (referenser, giltighetstid, datum för utfärdande, utfärdande myndighet, plats för utfärdande m.m.), (c)annan information som är nödvändig för att fastställa sökandens identitet, inklusive fingeravtryck enligt bestämmelserna i förordning (EG) 2725/2000 (Eurodacförordningen), (d)orter där sökanden uppehållit sig och resvägar, (e)uppehållstillstånd och viseringar som utfärdats av en medlemsstat, (f)platsen där ansökan lämnades in samt (g)datum för en eventuell tidigare asylansökan, datum för den aktuella ansökan, hur långt handläggningen framskridit och inne- hållet i ett eventuellt beslut. Vidare omfattar informationsskyldigheten uppgifter om grunder för asylansökan och skälen för eventuella beslut som fattas rörande asylsökanden, om sökanden samtycker till att dessa uppgifter kommuniceras. En stat får under vissa förutsättningar vägra lämna ut dessa uppgifter. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen Efter Amsterdamfördragets ikraftträdande har arbetet inom EU med en harmonisering av asyl- och migrationspolitiken intensi- fierats. Ett antal rättsakter har tillkommit utöver den nämnda förordningen som ersätter . Här kan nämnas rådets förordning (EG) nr 333/02 om införandet av en enhetlig utformning av viseringar och uppehållstillstånd. Dessutom kan nämnas rådets direktiv /55/EG av om miniminormer för att ge tillfälligt skydd vid massiv tillströmning av fördrivna personer och om åtgärder för att främja en balans mellan medlemsstaternas insatser för att ta emot dessa personer och bära följderna av detta. Direktivet har genomförts genom bl.a. ändringar i utlänningslagen och i lagen (1994:137) om mottagande av asyl- sökande m.fl. (SFS 2002:1111 respektive SFS 2002:1112). antogs rådets direktiv /9/EG om minimi- normer för mottagande av asylsökande i medlemsstaterna. Förhandlingar inom EU om ett betydande antal nya rättsakter pågår, bl.a. ett förslag till direktiv om rätten till familjeåterförening och ett förslag till direktiv om miniminormer för när medborgare i tredje land skall betraktas som flyktingar. bereds dessutom frågan om en central databas med identifieringssystem för viseringar där det bl.a. planeras att personuppgifter, digitala fotografier och biometriska data skall lagras (se regeringens skrivelse 2002/03:60 s. 157 f.) . I detta sammanhang kan även nämnas att blev operativ medlem i , vilket har för- ändrat verksamheten enligt utlänningslagen. Samarbetets huvud- syfte är att uppnå fri rörlighet för personer inom samarbetsområdet genom att personkontrollen vid inre gräns slopas. Samarbetet bygger på att de deltagande staterna tillsammans ansvarar för kontrollen av de gemensamma yttre gränserna. Detta har krävt harmonisering av viseringsbestämmelser och regler för person- kontroll vid yttre gränser. För del har samarbetet inneburit att inresekontrollen mot inre gräns upphört medan, å andra sidan, utresekontroll vid yttre gränser införts. I samarbetet ingår också ett gemensamt datoriserat informa- tionssystem. Schengens informationssystem (SIS) är uppbyggt som ett spanings- och efterlysningshjälpmedel. Systemet består av en nationell enhet för varje Schengenstat och en central teknisk stöd- funktion, som är gemensam för . Schengens informationssystem innehåller bl.a. uppgifter om personer som skall nekas inresa i Schengenområdet, den s.k. spärrlistan. Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen 4.1.3 kommer ett annat system som utvecklats inom Schengen- samarbetet, Vision, att närmare behandlas. Utlänningslagens materiella regler i korta drag Utlänningars rätt att vistas i är reglerad. Utlänningslagen innehåller närmare föreskrifter om utlänningars inresa, utresa, vistelse i och arbete i som anställd. Dessutom finns i lagen bestämmelser om rätten till asyl i . Denna reglering medför i sin tur att det i lagen ställs upp krav på utlänningars pass- innehav, visering, uppehållstillstånd eller arbetstillstånd som förut- sättning för vistelse i . Från dessa krav finns emellertid åtskilliga undantag, främst vad gäller nordbor och EU-medborgare. I utlänningslagen anges också under vilka förutsättningar en utlänning kan avvisas eller utvisas ur landet. Utlänningslagens be- stämmelser kompletteras av bestämmelser i utlänningsförord- ningen (1989:547). Grundregeln är att utlänningar skall ha pass vid inresa och vistelse i . Schengenmedborgare är undantagna från detta krav liksom utlänningar med permanent uppehållstillstånd i . Visering är ett tillstånd att resa in i och vistas i under en viss , högst . Har man gällande visering krävs inget uppehållstillstånd för samma vistelse. Viseringar är normalt enhetliga, dvs. gäller inom sin giltighetstid för inresa och vistelse i samtliga Schengenstater. Av svenska myndigheter beviljade vise- ringar gäller således i alla andra Schengenstater och vice versa. Nationella viseringar, som enbart gäller i , kan emellertid i undantagsfall utfärdas. En rad undantag ger medborgare från många länder möjlighet att resa in i och uppehålla sig i utan visering. Uppehållstillstånd innebär tillstånd att resa in i och vistas i eller utan tidsbegränsning. Asyl innebär uppehållstillstånd som beviljas flyktingar såsom dessa närmare definieras enligt 3 kap. 2 § utlänningslagen. Skyddsbehövande i öv- rigt definieras i 3 kap. 3 § och har liksom flyktingar rätt att få uppe- hållstillstånd. Arbetstillstånd innebär rätt att arbeta i som anställd. En mängd undantag från kravet på arbetstillstånd gäller för kategorier Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen av utlänningar, bl.a. är EU- och EES-medborgare helt undantagna från krav på arbetstillstånd. Under vissa förutsättningar får en utlänning avvisas eller utvisas från . Dessa åtgärder innebär olika sätt för avlägsnande av utlänningar som saknar tillstånd att vistas i . Förvar och uppsikt. För att kunna utreda en utlännings identitet eller för att kunna verkställa ett beslut om avvisning eller utvisning av någon som kan befaras hålla sig undan finns bestämmelser om frihetsberövande i form av förvar. övertog Migrations- verket från polisen uppgiften att ansvara för behandlingen av förvarstagna utlänningar och ålades att hålla särskilda förvarslokaler där förvarstagna utlänningar som huvudregel skall placeras. Om det bedöms tillräckligt, får utlänningen i stället hållas under uppsikt, vilket kan innebära att utlänningen förpliktas att på vissa tider anmäla sig hos polismyndigheten i en ort. I 6 kap. utlänningsförordningen föreskrivs en omfattande under- rättelseskyldighet myndigheter emellan i verksamhet som gäller utlänningars vistelse m.m. i . Handläggande myndigheter enligt utlänningslagen Regleringen i utlänningslagen ger upphov till en mycket stor mängd förvaltningsärenden som brukar sammanfattas under benämningen utlänningsärenden. Flera myndigheter är inbegripna i handläggningen av dessa ärenden. Beslut om visering, uppehållstillstånd och arbetstillstånd med- delas enligt 2 kap. 7 § utlänningslagen av med möjlighet till bemyndigande av beslutanderätten från Migrations- verket till utlandsmyndigheter, dvs. beskickningar eller konsulat. beviljar, med stöd av bemyndiganden, utlands- myndigheterna upp emot av alla viseringar. Utlands- myndigheterna prövar dessutom en stor andel ansökningar om tidsbegränsade uppehållstillstånd och arbetstillstånd för ut- länningar som ännu befinner sig utanför och som inte åbe- ropar asylskäl. Föreskrifter härom finns bl.a. i , MIGRFS 2001:6. Regeringen prövar ett mindre antal utlänningsärenden – s.k. säkerhetsärenden och ärenden av prejudikatintresse – som över- lämnas från eller . Regeringen får också besluta att grupper av fördrivna utlänningar får ges Verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen uppehållstillstånd med tillfälligt skydd här (2 a kap. 3 § utlännings- lagen). Alla ansökningar om asyl handläggs och prövas av Migrations- verket som första instans. Det förekommer att utlandsmyndig- heterna medverkar i – eller andrainstansen Ut- länningsnämndens – handläggning av asylutredningar genom att göra faktakontroller av en asylsökandes uppgifter i sökandens hem- land eller i övrigt göra undersökningar som har betydelse för ett enskilt ärende.