sou · GRB36d4 · 2004-01-01 00:00:00 — som är vana vid transporter, t.ex. sport- och tävlingshästar, för vilka det erfarenhetsmässigt visat sig att ägare och transportör visar djuren god omsorg. I avvaktan på att en begränsning av tillåten rransporttid till högst införs borde med hänsyn till vad som är känt om djurens behov av vatten, foder och vila krävas att a) fordonen blir så utrustade att vattning och utfodring kan ske ombord eller att djuren bereds möjlighet att i lugn och ro lastas av för vattning och utfodring samt att b) transportlagstiftningen änd- ras så att om en eller flera transporter företagits utan att var och en ha föregåtts av minst två dygns vila, utfodring och vattning under optimala förhållanden skall samtliga transporter tidsmässigt räknas som en transport. Gödsel, urin och därav förorenat strö bör avlägsnas senast efter 8 timmars transport. Transportutrymmen för hästar bör utrustas med halmströ för att underlätta för hästar att ligga ner under transporten Svin bör inte utfodras men väl vattnas före transport. Fasteperio- den bör inte överstiga . Eftersom svin inte dricker under transport behöver vatten vara tillgängligt endast när fordonet står stilla. Grisarn bör ha strö i djurutrymmet för att minimera vibrationer från fordonet. Om transporter skall ske än måste grisarnas vattenbehov tillgo- doses genom att de bjuds vatten i vattenhoar på fordonet senast efter åtta timmars transport varvid fordonet skall stå stilla tillräck- ligt länge för att alla djur skall kunna dricka tillräcklig mängd. Djurutrymmet bör vara försett med strö, lämpligen sågspån, annars hackad halm eller torvströ för att suga upp fuktighet från träck och urin och minimera halkrisken. Djurutrymmet vara försett med strö, lämpligen hel halm, annars ett tjockt lager av sågspån, torvströ eller hackad halm för att minimera djurens exposition för vibration från fordonet. Inverkan på djurens hälsa och välfärd av människans beteende Det är sedan urminnes tid erfarenhetsmässigt väl känt att omtänk- sam behandling av djuret är en förutsättning för en god relation mellan människa och djur. har denna insikt kunnat verifieras genom systematiska vetenskapliga studier (t.ex. Hemsworth & 1998). Den för det enskilda djurets hälsa och välfärd viktigaste enskilda faktorn är vid transport, liksom i alla andra sammanhang, den enskilda människans förhållningssätt gentemot djuret. För att underlätta insatser för ett förbättrat djur- skydd bör man känna graden av inverkan på djuret av olika åtgärder och förhållningssätt från människans sida som presenterats i olika vetenskapliga arbeten (Rushen 1988). Någon sådan rankinglista finns inte utan man tvingas gå genom ett stort antal vetenskapliga arbeten för att bilda sig en uppfattning. Ett djur kan skadas under transporten, t.ex. av olämplig inredning ombord, av andra djur genom trampskador, stångningsskador, bitskador (Troeger 1995) eller, vilket tyvärr icke är ovanligt, av ren misshandel från människans sida. Detta sker i form av käpprapp, piskrapp, t.o.m. brutala perforationer av hud och slemhinnor genom stick med vassa föremål (Drawer och Schwarzkopf 1983 a, 1983b; Troeger 1995). Vid sidan om de fysiska skadorna är det i olika studier välkänt hur djur påverkas negativt, dvs skadas psykiskt, av olämplig behandling (t.ex. van Putten & Elshof 1978). Genom ett stort antal enskilda observationer av personal från djurskyddsorganisationer (t.ex. 1999; CIWF 2002) har olämplig behandling av djur i samband med hantering av djur på marknader, under djurtransporter och på slakterier avslöjats och via olika media kommit till allmänhetens kännedom. Endast ett fåtal vetenskapliga redovisningar av sådana direkta observationer före- ligger men däremot finns åtskilliga rapporter från olika länder av skador som registrerats vid slakt (t.ex. McNelly & 1996; Bilaga 10 SOU 2003:6 Geverink o medförf. En vetenskaplig studie har dock presenterats från ett flertal oanmälda besök 1997–1998 på 12 djurmarknader i där behandlingen av djuren i olika delar av anläggningen observerades (Weeks o medförf. Därvid noterades att djuren behandlades bättre i uppvisningsringen, där behandlingen kunde iakttas av publiken, än i övriga delar av anläggningen där allmänheten icke hade insyn. Författarna redovisar som exempel på iakttagen misshandel slag med olika föremål, spön, träpåkar, stickkäppar och järnstänger, avsiktlig misshandel av djur genom att järngrindar slogs mot djurens sidor utan anledning i samband med att djuren passerade grindöppningar, i något fall oavbruten användning av el- påfösare utan anledning på varje enskilt djur, etc. Vid varje besök gjordes noggranna observationer på 50 djur hur djur behandlades 3 800 sådana djur. bedömt att deras närvaro icke noterats av personalen då de fann att i sådana fall personalen ändrade sitt beteende. Frekvensen i respek- tive saluring iakttagna slagna djur beräknat på antalet sålda djur varierade med ett undantag mellan och . I en av anlägg- ningarna noterades i saluringen färre slagna djur, av djuren. På ett slakteri utfördes –1998 redovis- ning av kassation av kött från 48 926 nötkroppar, samtliga från djur levererade från 23 olika marknader, varvid kassation befanns ha skett från . Författarna (o medförf. 2002) noterar att siffran är lägre än de som erhölls i en tidigare liknande studie (McNelly & 1996). De kommenterar inte huruvida medvetenheten om de ekonomiska konsekvenserna av dessa kassationer medfört att hugg och slag medvetet efter publiceringen av rapporten börjat riktas mot kroppsdelar från vilka inga kassationer sker. De redovisar emellertid att personalen 1997 och 1998 på de 12 studerade mark- naderna aktivt uppmanades att slå mot sådana delar av djurens kroppar där skadorna inte skulle innebära kassation av kroppsdelar efter slakt, som t.ex. över manken på nötkreatur. I samma studie (Weeks o medförf. 2002) företogs på ett slakteri noggrann och detaljerad besiktning i samband med slakt av 5 000 nötkroppar varvid det befanns att hade märken efter slag i någon form och hade märken efter stick med vasst föremål. Detaljerade beskrivningar med färgfotografier på skador som påvisades efter slakt av nötkreatur och svin och som uppstått under transport publicerades i den tyska veterinärtidskriften (Drawer & Schwarzkopf, 1983a). Artikeln redovisar grava skador i form av blödningar och perforationer till följd av att nötkreatur eller svin blivit slagna på olika delar av krop- pen, bl.a. ögonen, med käppar eller andra föremål. Man redovisar skador på svin stuckna med el-påfösare så brutalt att stiften i el- påfösarna perforerat t.ex. ändtarmen och gett upphov till omfat- tande inre blödningar i bäckenhålan. Vidare redovisas stångnings- skador och trampskador hos nötkreatur och trampskador och bit- skador hos slaktsvin beroende på olämplig gruppering av djur i transportfordonet eller till följd av olämplig inredning i fordonet. Det anges att antalet djur som på detta sätt förloras genom olämp- liga transporter för slaktsvin uppgår till 1,3–1,av samtliga som anländer till slakterierna (van Putten, 1982). Det betydde för enbart 500 000 slaktsvin . producerades inom EG ca 25 miljoner slaktsvin. Djur som är trötta eller utmattade efter långa transporter har svårt att snabbt och utan balansrubbningar ta sig fram på ofta hala underlag på marknader eller i slakterier varför de oftare än djur som är mindre trötta utsätts för hugg och slag (Yeh o medförf. 1978; Weeks o medförf. Misshandel av sjuka djur har observerats vid avlastning (Grandin 1994). Bland andra följder av olämplig behandling som kan förekomma av ovarsamt lyftande/bärande av djur, är benbrott hos höns (Knowles & Broom, 1990b; Knowles 1994) eller skador i musku- laturen hos får som lyfts i ullen (Cockram & 1991; FAWC 1994; Knowles o medförf. Om djur utsätts för påfrestningar under transporten kan detta innebära att djurets motståndskraft minskas vilket innebär att det lättare drabbas av sjukdom. Ett djur som efter transporten skall vidare uppfödas kan härigenom få en förlångsammad tillväxt vilket för djurägaren innebär ekonomiska förluster. Det kan nämnas att två veckors förlängd uppfödningstid för slaktsvin innebär ökade kostnader, dvs. i realiteten en förlust, som kan uppgå till 12–av uppfödningskostnaden. Sådan nedsättning av motståndskraften kan uppstå till följd av stress orsakad av att djuren utsatts för hög temperatur eller andra skadliga klimatförhållanden ombord på for- donet, av att för många djur hållits på för liten yta eller av att för varandra främmande djur blandats med aggressionsbeteenden som följd. För människor som saknar det etiska ansvaret för djurens välfärd brukar de ekonomiska aspekterna väga tungt. Därför finns model- ler för bonus till personal som medverkar till lägre skador och sjukdomar hos transporterade djur (Grandin 2002a). Olämplig behandling medför psykisk påverkan. Detta påverkar cirkulationsapparaten med risk för akuta insjuknanden (( &, 1979). Det kan också ge negativ effekt på immun- försvaret (t.ex. 1970; Gross 1972; 1992; Gross &Siegel 1981). Skador på djur genom olämplig inhysning eller behandling i samband med transport innebär dessutom att de delar av djurkroppen där skadan träffat måste avlägsnas vilket medför ökade arbetskostnader och förlust av delar av djurkroppen. I extremfallet, t.ex. när skadorna är omfattande eller när infektion hunnit tillstöta, måste hela djurkroppen kasseras. Användning av el-pådrivare eller tillhyggen utsätter djuren för ofysiologisk stress (t.ex. Lambooy o. medförf., 1993). Bortsett från att det är oetiskt ökar det också risken för traumatiska skador genom att djuren lättare halkar eller snavar. Några vetenskapliga undersökningar av skador på hästar till följd av misshandel synes inte finnas beträffande hästar till skillnad från nötkreatur, får, svin och fjäderfä. Däremot har talrika bevis för att sådan misshandel förekommer presenterats i skilda media av olika djurskyddsorganisationer. Dessa rapporter innehåller samstämmiga bevis för att misshandel förekommer såväl i form av brutal behand- ling vid på- och avlastning liksom under transporterna, det senare i form av långa transporter utan vila, foder eller vatten. Sådan miss- handel medför självfallet skador, sjukdomar liksom lidande för hästarna. Användning av el-påfösare ökar pulsfrekvensen (van Putten & Elshof 1978). Patolog-anatomiska studier av grisar som utsatts för experimentell ofysiologisk stress med el-påfösare under 15–har visat samma typ av cirkulationsrubbningar i hjärtmuskulaturen som påträffats hos grisar som under transport visat så grava kliniska symtom på PSS att de måst avlivas (, 1979). Det föreligger samband mellan användning av el-påfösare och ökad frekvens kassation av kött (Guise & 1989). En undersökning vid ett slakteri i visade att trots att den stressutlösande halothan genen saknades hos av grisarna uppvisade av slaktkropparna PSE-för- ändringar i muskulaturen. Vid kontroll framkom att personalen mycket flitigt använde el-påfösare. Som jämförelse studerades ett slakteri där djuren behandlades på ett bättre sätt. Där var PSE- frekvensen (1998). På en del svenska slakterier förbjöd besiktningsveterinärerna el-påfösare och istället har drivskivor använts. En studie som genomförts vid holländska slakterier visar att käppar och el-påfösare fortfarande används regel- bundet och att det i ett av de studerade slakterierna kunde påvisas hudskador efter slag med käpparna (Geverink o medförf. Smutsiga grisar har visats vara mer utsatta för hälsorisker under transporten än rena (Abbot o medförf. Skador påvisades efter slakt i en engelsk undersökning hos av drygt 16 000 nötkroppar. Skadorna hade orsakats av den behand- ling djuren utsatts för under lastning, transport, avlastning och vistelse på slakteriet. Märken efter slag med käpp påvisades hos av djuren levererade från marknader och hos av djur transporterade direkt från gården (McNally & 1996). Det är tydligt visat i olika undersökningar att anmärkningsvärt många av de skador som vid slakt påvisas hos nötkreatur är resul- tatet av misshandel från människans sida, speciellt slag med käppar (Knowles 1999). En studie av skador på fårkroppar indikerade att av lamm- kropparna hade märken efter skador, av tackorna. Av de som kom från fårmarknader uppvisade av lammen skador medan de som transporterats direkt från gården hade sådana i . En studie av skadornas art och position på kroppen utvisade att ca hade uppkommit på slakteriet, resterande under lastning och transport. Av de studerade skadorna bedömdes ha inträffat under de närmaste före slakten (Cockram & 1991). I en annan sådan studie där såväl behandlingen av djuren på marknaden och under transporten som skador på kropparna efter slakt (1995) undersöktes 12 119 får. På de två marknaderna noterades 1 324 resp. 744 skadetillfällen på de levande djuren. Frekvensen skadetillfällen var på 694 per 1 000 får. Bedömning av kropparna efter slakt visade 581 skador per 1 000 får från den ena och 377 per 1 000 får från den andra markna- den. Man undersökte också kroppar skadade efter transport direkt från gårdarna och fann då 399 skador per 100 djur. Frekvensen skador som uppstått i samband med transport och som ses vid slakt var hos får som kom från kreatursmarknader medan hos får som kom direkt från gården var 1991–1992 hos 576 057 slaktade lamm i (Knowles o. medförf. De förra löpte fyra gånger större risk att dö i slakteristallet än de . Den totala mortaliteten i slakte- ristallet under det år denna del av undersökningen pågick, och då 588 707 lamm slaktades, var (Knowles o. medförf. Förekomsten av stresshormonet corticosteron i blodet är signifi- kant lägre och återgår snabbt till normalvärde vid varsam hantering, när hönan bärs i upprätt position med handen under bröstbenet, jämfört med vid gängse hantering, när flera höns bärs i benen hängande med huvudet nedåt (Knowles & Broom, 1990b). Knowles rapporterar (1994) att av de höns som levande anländer till slakterierna har visats ha ett eller flera benbrott. Det är tydligt visat att överarmsbenet hos burhöns har av hållfastheten hos motsvarande ben hos höns i lösgående system (Knowles & 1990a) vilket förklarar de höga frekvenser ben- brott som redovisats hos slakthöns i olika undersökningar. Det är visat att 11–av hönsen drabbades av benbrott vid uttagning ur burarna i anslutning till slakttransport när personalen grep djuren i ett ben, medan uppvisade benbrott när de greps i båda benen (o. medförf. Transport av strutsar ställer särskilt höga krav på fordon och på personal för att undvika att dessa ömtåliga och icke domesticerade djur skadas. Slutsatser om inverkan på djurhälsa och djurskydd av människans beteende De bevis på vanlig förekomst av misshandel av samtliga djurslag som föreligger i den vetenskapliga litteraturen nödvändiggör att skärpta regler införes om människans uppträdande mot djur i sam- band med pålastning, transport och avlastning. Således bör regler införas om att elektriska pådrivare ej får användas. Vidare att käp- par, stavar eller motsvarande endast skall få användas för att lotsa djuren rätt väg och för att hålla ett anfallande djur från sig men aldrig för att slå djuren. För att åstadkomma reella förbättringar bör införes obligatorisk utbildning om respektive djurarts biologi samt om människans uppträdande mot djur som villkor för bedri- vande av och anställning i anslutning till djurtransport. Dessutom visar all erfarenhet att människor, som hanterar ett stort antal djur på det sätt som sker vid transporter och på slakterier, blir avtrubbade genom att en relation aldrig kan upprättas mellan den enskilda människan och det enskilda djuret. Därför måste, vid sidan om den nödvändiga utbildningen, dessa människor påminnas om att djuren måste behandlas väl. På detta sätt kan en bättre kultur för djurbehandling vinna insteg än den som fortfa- rande alltför ofta råder. För att underlätta djurhanteringen för såväl djur som människor är det också nödvändigt att utforma drivgångar och motsvarande på ett sådant sätt att djurens benägenhet att gå framåt inte störs av tvära vinklar, mörka utrymmen, skrämmande skuggor eller ljus- reflexer, störande ljud, etc. S.k. drivskivor bör användas för att föra grisar framåt vid förflytt- ningar i gångar och liknande. Höns och kalkoner får inte bäras i benen med huvudet nedåt. Vid hantering av struts bör de regler iakttas som redovisas i avsnittet Biologiska karakteristika. Inverkan på hälsa och välfärd av lastning, transport och urlastning Djur och människor reagerar på varje förändring i omgivningen och dessa reaktioner kan spåras, övervakas och mätas (1975). När förändringarna är obetydliga är reaktionerna inte alltid mät- bara, när förändringarna blir mer påtagliga blir reaktionerna mät- bara. Med intensiteten i påverkan på individen stiger graden av mätbara reaktioner från individen. Hantering av djur i anslutning till transport är exempel på förändringar i djurets omgivning som utlöser olika påtagligt mätbara reaktioner hos individen (1990), det som ofta betecknas som stress. Transport inne- bär stress hos djur. Hur djurens reaktioner mäts framgår av avsnit- tet Metoder för att mäta djurens reaktioner i samband med transporter. I detta avsnitt redovisas resultat av sådana undersök- ningar dels under denna rubrik, Allmänt oavsett djurslag, dels under varje djurslag. Uppgifter om mortalitet redovisas under rubriken mortalitet. En omfattande översikt över vetenskapliga arbeten rörande transportstress publicerades (Hails 1978). Lastning, avlastning och har visats vara de mest stressfyllda momenten under en transport (Knowles 1998; Broom o medförf.1996). Genom sitt beteende avslöjar djuret om det är utsatt för stress i anslutning till transport. Djuret kan t.ex. vägra gå framåt, uppvisa en totalt rörlig, freezing, kroppshållning, rygga, söka fly, avge ljud som indikerar att djuret registrerar fara. Djur som har förmåga attackera när de utsätts för angrepp, t.ex. svin, skriker när de fångas, medan djur som saknar denna egenskap, t.ex. får, oftast inte avger ljud när de fångas eller skadas. Det senare misstolkas ibland som om de inte upplever stress (Broom & 1993). Det är vid studier av t.ex. blodparametrar tvärtom visat att djur som intar freezing t.ex. höns, eller i övrigt uppvisar total passivitet, t.ex. får, reagerar mycket starkt (Broom o medförf. Alla djur synes finna än större motvilja mot att gå utför en ramp än uppför den- samma (SCAHAW 2002) och alla djur undviker att gå in i mörkt utrymme . genomfördes av SJV ett inspektionsprojekt av djur- transporter. Av de inspekterade 464 fordonen fanns sjuka djur i 4 (0,), skadade djur i 14 () samt döda djur i 3 (0,), varav en i en fjäderfätransport och två i fisktransporter (SJV 2001). Den blandning av djur som transport medför innebär ökad risk för spridning av såväl icke epizootiska som epizootiska sjukdomar (Blaha 1994). Det senare har med all önskvärd tydlighet demonstrerats genom utbrotten av svinpest i och och mul- och klövsjuka i och andra länder i och därefter (2001). Smittämnen sprids från djur till djur via aerosoler i utandningsluften, saliv- näs- eller tårflöde, träck, urin eller andra utsöndringsprodukter eller direkt hudkontakt. Spridning från djur till djur kan ske direkt eller via boxar och fordon liksom via människor. Dessa risker kräver säkra och tillförlitliga rengörings- och desinfektionsprogram och genomgripande sådana har utarbe- tats (Böhm 1994; Strauch & Böhm 2002). genomfördes av SJV ett inspektionsprojekt av djur- transporter varvid 464 fordon inspekterades. Transsportutrymmen där rengöring skedde efter varje transport, efter använ- dandet, en gång respektive ej regelbundet fördelade sig enligt följande: för häst , , resp. , för svin , , resp. , för nötkreatur , , resp. , för ren , resp. för fjäderfä , resp. (SJV 2001). Undersökningen visar att en alltför stor procent av transportfordon inte genomgår nödvändig rengöring varför en skärpning i detta avseende är nödvändig. Skador påvisade vid besiktning efter slakt. Antal slaktade svin, nötkreatur, får och hästar inom några olika kategorier vid samtliga svenska slakterier samt antal och frekvens djur hos vilka transportskador påvisats vid veterinär- besiktning . Inom ramen för denna utredning har en studie av skador påvisade vid besiktning efter slakt genomförts i , tabell 3. Av tabellen framgår frekvensen för de olika djurslagen resp. 2001 av skador som av besiktningsveterinärerna rapporterats under kod 40, dvs. skador som denne bedömt ha inträffat på gården innan transporten av djuret påbörjades samt för kod 42 dvs. skador som denne bedömt ha inträffat från det transporten av djuret påbörjats och fram till avblodningen på slakteriet. Vid telemetriska (överföring av data, t.ex. pulsfrekvens, via kabel eller trådlöst) studier har visats att lastning av djur i de flesta fall påverkar djurens hjärtverksamhet mer än transporten i sig (Schiefer & Scharner, 1975) samt att denna påverkan kan kvarstå under transporten (1998). Att lastningen påverkar djuren är visat för olika djurslag, t.ex. för får (Broom o medförf. 1996; Knowles o medförf. 1995), för svin (1996; Schütte o med- förf. 1996). De faktorer som fungerar som stressorer på djuren i före eller under lastning kan vara alltifrån fysisk ansträngning när djuren skall gå uppför branta lastramper till psykisk påverkan av konfrontation med en ny och okänd omgivning, blandning av för varandra okända djur, aggressioner som en följd härav, konfronta- tion med okända människor eller människor överhuvudtaget samt felaktig behandling eller misshandel från människans sida. Att dessa faktorer utlöser stressreaktioner hos djur är visat för t.ex. nötkreatur (o medförf. 1990) och svin (1990). Påverkan på immunförsvaret. Exposition för ofysiologisk stress innebär att djurets immunförsvar mot infektioner försvagas varige- nom infektionsämnen som under normala förhållanden inte inne- bär hälsorisker kan utlösa sjukdom (Leach 1982; Broom & 1993). Den behandling djur utsätts för vid transport har visats påverka fysiologiska parametrar som har betydelse för immun- försvaret (1985; de och medförf. Nedsättning av immunförsvaret kan bli en följd av stresspåverkan under transporten vilket är av betydelse för djur som skall vidareupp- födas, som smågrisar och kalvar. Minskat immunförsvar ökar ris- ken för komplikationer i form av aktivering av latenta infektioner, t.ex. pasteurellos (fever, transportsjuka) respirations- lidanden som uppträder hos nötkreatur och får under eller efter transport (Radostits o medförf. 2000; Brogden o medförf. 1998; Grandin 2000). fever kan medföra sjukdomstillstånd eller dödsfall, eller, för djur som skall uppfödas vidare, långsam- mare tillväxt. Minskat immunförsvar är visat öka risken för utbrott av sjukdomar som lätt sprids i samband med transport, salmonella hos får (Higgs o medförf. 1993) och hästar (o medförf. 1983), sjuka och Mareks disease hos kyckling (Gross & Colmano1969, 1971). Ett annat sådant exempel välkänt för vete- rinärer och bönder är rödsjuka hos svin. Hästar står i regel under transport men det förekommer att de läg- ger sig ned om en transport pågår (SCAHAW 2002). En studie i visade att av hästar med transportproblem hade problem vid lastningen (o. med- förf. 2001) och under transporten. Vid upprepade studier av samma hästar i trailer under stillastående och under transport visade sig deras puls frekvens vara signifikant högre under transport än under stillastående (o. medförf. I hand- böcker för hästägare varnas för skador som uppstår när hästar kommer vid sidan av rampen vid lastning eller urlastning. Det påpekas hur lätt hästen skräms av plötsliga ljud eller rörelser. Av 263 undersökta hobby- och sporthästar som transporterats i (Heidemann 1985) förekom hos problem i sam- band med lastning, transport eller avlastning. Av olyckor och ska- dor tvangs tre hästar nödslaktas. Vanligaste olycksorsaker var att hästarna föll från pålastningsrampen, föll omkull i transportfordo- net vid bromsning, kurvtagning etc.