sou · GRB3113 · 2004-01-01 00:00:00 — Balanstjänsten, som innebär en koordinering mellan handel och fysiska transporter, innehåller tre komponenter, balansplanering, balansreglering och balansavräkning. Den slutliga avräkningen sker med hänsyn till värmevärdet hos naturgasen. Den som har systemansvaret för naturgas bestämmer regelbundet värmevärdet, baserat på uppgifter från stamnätet. Det bör i detta sammanhang påpekas att innehavarna av naturgasledningar, i enlighet med vad som angivits ovan under artikel 8.1 i naturgasmarknadsdirektivet, alltid har det övergripande ansvaret för driften av de egna naturgasledningarna med tillhörande skyldighet att ingripa i driften om så är påkallat av säkerhetsskäl eller liknande. Balansplanering görs dygnet före den fysiska leveransen. Huvudprinciperna i denna planering är att varje balansansvarig gör en plan för de kunder/uttagspunkter balansansvaret omfattar för nästkommande dygn avseende förbrukning, inmatning, uttag/inmatning line-pack och uttag/inmatning lager. De balansansvariga rapporterar sedan sina planer till den som har systemansvaret för naturgas. Den som har systemansvaret för naturgas summerar tillförseln till systemet per balansansvarig samt utnyttjande av line-pack eller lager. Sedan jämförs planerad tillförsel samt utnyttjande av line- pack eller lager med planerad förbrukning. Vid obalans meddelas aktuell balansansvarig som skall justera sin obalans. Efter detta jämförs på nytt totalt planerad tillförsel och utnyttjande av line- pack eller lager med totalt planerad försäljning. Därefter nomineras tillförsel i inmatningspunkt. Vid obalans upphandlas balans från line-pack, lager eller naturgasleverantör. Som framgår ovan omfattar balansansvaret i praktiken såväl inmatning som uttag av naturgas. Balansregleringen utförs med de fysiska leveranserna. Härvid reglerar den som har systemansvaret tillförseln till systemet så att balansen upprätthålls i systemet. Det är viktigt att balansen i systemet upprätthålls till lägsta möjliga kostnad. Instrumenten för balanshållningen är att utnyttja line-pack, lager eller köpa direkt från en naturgasleverantör. Balansavräkningen påbörjas dygnet efter den fysiska leveransen. Avräkningen omfattar då att ta emot rapportering av mätdata från innehavarna av naturgasledningar och innehavare av lager, jämföra varje balansansvarigs uttag och inmatning samt utnyttjande av line- pack eller lager. Den systemansvariga tar sedan ut avgifter från de balansansvariga som var i obalans. Behovet av reglering av balansansvaret Som framgått av beskrivningen ovan har balansansvaret en central roll på en avreglerad naturgasmarknad. Det måste alltså vara klarlagt vem som har balansansvaret i varje uttagspunkt så att den som har systemansvaret för naturgas kan debitera eller kreditera denne för den naturgas som omfattas av balansansvaret. Det bör därför införas ett krav på att en leverantör av naturgas endast får leverera naturgas i uttagspunkter där någon har åtagit sig det ekonomiska ansvaret för att naturgassystemet tillförs lika mycket naturgas som tas ut i uttagspunkten. Endast den som har ingått ett avtal med den som har systemansvaret för naturgas kan komma i fråga att vara balansansvarig. Det bör åligga en leverantör av naturgas att underrätta innehavarna av naturgasledningar om till vilka uttagspunkter leverans sker och vem som är balansansvarig för dessa uttagspunkter. Innehavarna av naturgasledningar behöver dessa uppgifter på grund av att deras skyldighet att utföra mätning av uttagen naturgas samt att rapportera resultaten av dessa mätningar till berörda leverantörer, balansansvariga och den som har systemansvaret för naturgas. En förutsättning för att byten av leverantör av naturgas och byten av balansansvarig skall fungera smidigt är att innehavarna av naturgasledningar ansvarar för att rapportera relevanta data till berörda parter vid sådana byten. En skyldighet bör därför införas för innehavarna av naturgasledningar att rapportera data till berörda parter vid leverantörsbyten och byten av balansansvarig. Byte av leverantör av naturgas och balansansvarig kräver att en mängd information kommuniceras mellan de olika aktörerna på naturgasmarknaden. En hög kvalitet på denna information är ett av villkoren för att marknadens skall fungera tillfredställande. För att en hög kvalitet i uppgifterna skall kunna säkerställas bör leverantörsbyten och byten av balansansvariga begränsas till varje månadsskifte. Denna tid bör kunna förkortas. För att uppnå en neutral och kostnadseffektiv modell som bygger på existerande infrastruktur och tar hänsyn till rollfördelningen på naturgasmarknaden bör den som har systemansvaret för naturgas åläggas att ansvara för balansavräkningen. Närmare föreskrifter om innehavare av naturgasledningars respektive balansansvarigas skyldigheter avseende ansvar för balansering av naturgassystemet bör meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 8.5Offentliggörande av regler och villkor för balansering av naturgassystemet Förslag: En ny bestämmelse införs i naturgaslagen som ålägger den systemansvaret för naturgas att offentliggöra villkoren, inklusive regler och tariffer, för tjänster som tillhandahålls för balansering av naturgassystemet. Närmare föreskrifter om offentliggörande av villkoren för dessa tjänster meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 2 i naturgasmarknadsdirektivet behandlar systemansvarigas regler och villkor för balansering av gasöverföringssystemet och hur dessa regler och villkor skall vara utformade. I artikeln anges att villkoren balansering, inklusive regler och tariffer, skall offentliggöras. Naturgaslagen innehåller ingen föreskrift om skyldighet att offentliggöra villkoren för balansering av naturgassystemet. Det bör därför införas en skyldighet för den systemansvaret för naturgas att offentliggöra sina villkor för balansering av naturgassystemet. Närmare föreskrifter om offentliggörande bör meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 8.6Anskaffande av energi för drift av naturgasledningar Förslag: Den energi som behövs för att bedriva koncessionspliktig överföring av naturgas skall anskaffas på öppna, icke- diskriminerade och marknadsorienterade villkor. Av artikel 8.4 framgår att den energi en systemansvarig för överföringssystemet behöver för att kunna utföra sin verksamhet skall anskaffas på ett öppet, icke-diskriminerade och marknadsorienterade sätt. Den svenska naturgaslagen innehåller inga särskilda regler för hur de systemansvariga för överföringssystemen skall anskaffa den energi som behövs för att utföra överföringsverksamheten. Företagen är visserligen upphandlande enheter i enlighet med 4 kap. 1 § , men de är inte skyldiga att upphandla den energi de behöver för att kunna utöva överföringsverksamhet eftersom 4 kap. 7 § punkten 2 samma lag innehåller ett undantag när det bl.a. gäller upphandling av gas för driften av näten. Införlivandet av artikel 8.4 i svensk rätt kan i huvudsak genomföras på två sätt. En ändring av bestämmelserna i kan övervägas eller också kan en ny bestämmelse införas i naturgaslagen som innebär en skyldighet att införskaffa den energi de behöver för att kunna utföra överföringsverksamheten genom ett särskilt förfarande. har i sitt delbetänkande – Elnätsföretag, regler och tillsyn (SOU 2000:90) tidigare behandlat denna fråga såvitt avser anskaffande av förlustel. Utredningen kom därvid fram till att det finns skäl som talar emot att införa en skyldighet för nätföretagen att upphandla den el som nätföretagen använder för att täcka nätförluster m.m. och anför att frågan om förlustel bör vara möjlig att behandla inom ramen för kravet på skäliga nättariffer. Vidare anfördes att bestämmelserna i med undantag av dess sjätte kapitel, meddelats till följd av förpliktelser som medlem i den Europeiska unionen. En ändring i skulle medföra att undantaget i 4 kap. 7 § punkten två tas bort vad avser förlustel. Ett sådant övervägande skulle därmed medföra att, om inte strängare, så i vart fall mer omständliga regler infördes i jämfört med de övriga medlemsstaterna. Detta skulle i sin tur kunna öka kostnaderna för förlustel snarare än att minska dessa genom den ökade administrativa börda som skulle påföras företagen. Starka skäl talar därför för att endast i ellagen införa regler om på vilket sätt förlustkraft skall anskaffas. Samma övervägande som elnätsutredningen gjorde beträffande anskaffande av förlustel gör sig gällande även avseende anskaffande av den energi som en innehavare av naturgasledning behöver för att kunna utföra överföringsverksamheten. Bestämmelserna i bör därför inte ändras i anledning av införandet av artikel 8.4 i svensk rätt. Starka skäl talar därför för att i naturgaslagen endast införa regler om på vilket sätt systemansvariga för överföringssystemet skall anskaffa den energi de behöver för att kunna utföra sin verksamhet. Frågan är vad det innebär att de systemansvariga för överföringssystemet anskaffar den energi de behöver på ett öppet, icke-diskriminerade och marknadsorienterat sätt. Kravet på öppenhet bör rimligen innebära att de systemansvariga vänder sig till marknaden och tillkännager sin önskan att anskaffa energi. Detta kan t.ex. ske genom publicering. Ett icke-diskriminerande förfarande bör vidare innebära att ett företag är skyldigt att beakta alla de anbud som inkommer och att man inte tillämpar särskilda villkor för eventuella närstående företag. Kravet på marknadsmässighet bör innebära att företaget i princip skall ingå avtal med det företag som kan erbjuda bästa möjliga pris och övriga villkor. En bedömning av frågan om leverantören har möjlighet att leverera den nödvändiga mängden energi på tillförlitligt kan också ske. För de systemansvariga för distributionssystem innehåller naturgasmarknadsdirektivet inte en motsvarande skyldighet att anskaffa energi för att driva verksamheten, dvs. i enlighet med öppna, icke-diskriminerande och marknadsmässiga villkor. Den energi som går att till att driva distribution av naturgas är av mindre omfattning. Någon bärande motivering till att systemansvariga för distributionssystem skall omfattas av skyldigheten att anskaffa energi på samma sätt som de systemansvariga för överföringssystemen föreligger inte. I naturgaslagen bör därför endast införas en bestämmelse som ålägger innehavare av koncessionspliktig naturgasledning att på öppna, icke-diskriminerande och marknadsorienterade villkor anskaffa den energi de behöver för att kunna utföra sin verksamhet. 8.7Åtskillnad av systemansvariga för överföring och distribution av naturgas Förslag: En juridisk person som bedriver överföring eller distribution av naturgas eller som innehar naturgaslager eller en anläggning för kondenserad naturgas får inte bedriva handel med naturgas. För att ytterligare tydliggöra åtskillnaden mellan koncessionspliktig överföringsverksamhet, koncessionspliktig drift av lager eller anläggning för kondenserad naturgas och handel med naturgas införs en regel som stadgar att en styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare i en juridisk person som innehar koncession för naturgasledning, lager eller anläggning för kondenserad naturgas inte får vara styrelseledamot, verkställande direktör eller firmatecknare i en juridisk person som bedriver handel med naturgas. I naturgaslagen finns inga krav på att den som bedriver både monopolverksamhet och konkurrensutsatt verksamhet skall bedriva verksamheterna i skilda juridiska personer. I ellagen föreskrivs däremot att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion av eller handel med el. Lagstiftaren har således i ellagstiftningen redan ställt krav på skilda juridiska personer. Handel med naturgas kommer att bli fullt konkurrensutsatt eftersom artikel 23 i naturgasmarknadsdirektivet stadgar att hela naturgasmarknaden skall öppnas för konkurrens . För att minska risken för korssubventionering mellan verksamhet som består av överföring av naturgas och verksamhet som består i handel med naturgas, och för att garantera att samtliga aktörer får tillträde till naturgassystemet på objektiva och icke- diskriminerande villkor, ställer naturgasmarknadsdirektivet i artikel 9.1 upp vissa villkor för den systemansvarige för överföringssystemet. För det fall att den systemansvarige för överföringssystemet är en del av ett vertikalt integrerat naturgasföretag skall den systemansvarige åtminstone vad gäller juridisk form, organisation och beslutsfattande vara oberoende av annan verksamhet utan samband med överföringen. Samma förhållanden gäller enligt artikel 13.2 för de systemansvariga för distributionssystem. För att genomföra det nya naturgasmarknadsdirektivets artikel 9.1 och 13.2 måste således en ny reglering införas i naturgaslagen med bäring på de vertikalt integrerade företagen på naturgasmarknaden, dvs. naturgasföretag, eller en grupp av företag, där det berörda företaget eller den berörda gruppen bedriver verksamhet inom minst ett av områdena överföring, distribution, LNG eller lagring och minst ett av områdena produktion eller leverans av naturgas. Dessa företag måste vara åtskilda juridiskt. En bestämmelse om detta bör därför införas i naturgaslagen. Direktivets minimiregler föreskriver också, vad gäller åtskillnad i beslutsfattande, att de personer som ansvarar för ledningen i verksamhet inom minst ett av områdena överföring, distribution, LNG eller lagring inte får vara involverade i den dagliga driften avseende handel eller produktion av naturgas. Direktivet föreskriver särskilt att dessa personer skall kunna agera självständigt och att det skall finnas faktisk beslutanderätt när det gäller de tillgångar som behövs för att trygga drift, underhåll samt utbyggnad av näten. Förbudet avser således vissa personer i ansvarig ställning inom företagen. Med ett företags ledning avses de personer som har ett reellt beslutsfattande inom företaget. För svenskt vidkommande torde detta i första hand innebära ett företags styrelse och dess verkställande direktör samt firmatecknare. I många fall sammanfaller firmateckningsrätten med uppgiften som styrelseledamot eller verkställande direktör men en firmatecknare kan också vara en annan person utanför en sådan personkrets. Kraven på åtskillnad bör för det första innebära ett förbud mot att de som sitter i styrelsen i ett företag som bedriver verksamhet inom minst ett av områdena överföring, distribution, LNG eller lagring också sitter i styrelsen i ett närstående företag som bedriver handel eller produktion av naturgas eller att någon av styrelsemedlemmarna har operativa uppgifter i sådana företag dvs. är verkställande direktör eller firmatecknare för ett sådant företag. För det andra innebär det att den som är verkställande direktör eller firmatecknare i ett företag som bedriver verksamhet inom minst ett av områdena överföring, distribution, LNG eller lagring inte får ha samma funktion i närstående företag som bedriver handel eller produktion av naturgas eller sitta i ett sådant företags styrelse. Bestämmelser om detta bör därför också införas i naturgaslagen. I artikel 15 ges en möjlighet att tillåta ett kombinerat systemansvar för överförings-, LNG-, lagrings- och distributionssystem som vad avser juridisk form, organisation och beslutsfattande är oberoende av annan verksamhet utan samband med överförings-, lagrings-, och distributionssystem. Såväl den svenska naturgaslagstiftningen som ellagstiftningen tillåter ett kombinerat systemansvar för överförings- och distributionssystemet. Att så är fallet framgår av 3 kap. 1 § ellagen där det anges att en juridisk person som bedriver nätverksamhet inte får bedriva produktion av eller handel med el. Naturgaslagen innehåller inte någon sådan begränsning överhuvudtaget. Någon bärande invändning mot att tillåta ett sådant kombinerat systemansvar synes inte finnas. Med hänsyn härtill bör det därför även i fortsättningen vara tillåtet att ha ett kombinerat systemansvar för överförings-, LNG-, lagrings- och distributionssystem på naturgasmarknaden. När det gäller systemansvariga för distributionssystemen skall dessa också enligt huvudregeln i artikel 13 vara åtskilda på likartat sätt som de systemansvariga för överföringssystemet. Artikel 13 innehåller dock ett betydelsefullt undantag som medger att medlemsstaterna får besluta att systemansvariga för distributionssystem med mindre än 100 000 kunder får undantas från kraven på åtskillnad. Detta undantag omfattar såväl kraven på juridisk och organisatorisk åtskillnad som kraven på ett oberoende beslutsfattande. Den svenska naturgasmarknaden har totalt cirka 55 000 kunder. Om beslutar att inte tillämpa bestämmelserna i artikel 13 om åtskillnad av distributionssystemet kommer således i princip hela den svenska naturgasmarknaden att omfattas av undantaget. De enda som i ett sådant fall inte kommer att omfattas av undantaget är de som levererar naturgas till kunder som har en uttagspunkt i det koncessionspliktiga naturgasnätet eller de som levererar naturgas till kunder som har en uttagspunkt i en naturgasledning där ett kombinerat systemansvar för överförings- och distributionssystemen föreligger. Med hänsyn till de konsekvenser ett krav på åtskillnad får för företagen uppkommer frågan om bör utnyttja möjlighet till undantag eller inte. I denna del måste först ställning tas till om ett krav på juridisk åtskillnad skall införas eller inte. För det fall att det ställs krav på juridisk åtskillnad uppkommer också frågan om även krav skall ställas på funktionell åtskillnad, dvs. organisation och beslutsfattande. Om krav däremot inte skall ställas på juridisk åtskillnad faller frågan om funktionell åtskillnad. När det gäller frågan om juridisk åtskillnad mellan den som bedriver överföring och den som bedriver handel med naturgas kräver en sådan uppdelning att man separerar verksamheter som består i överföring eller distribution av naturgas och verksamhet som avser handel med naturgas och organiserar dessa verksamheter i två olika juridiska personer. Värme- och gasmarknadsutredning anförde i sitt betänkande, handel med gas i konkurrens, SOU 1999:115 att det inte fanns skäl att ställa längre gående krav på särredovisning än vad som angavs i naturgasmarknadsdirektivet. Om monopolverksamheten och den konkurrensutsatta verksamheten kan hållas isär fanns det från konkurrenssynpunkt, enligt utredningens bedömning, ingen väsentlig skillnad mellan kraven på särredovisning i den interna bokföringen och skilda juridiska personer. Något krav på juridisk åtskillnad i likhet med det som gäller på ellagstiftningsområdet föreslogs därför inte. 1999/2000:72, Ny naturgaslag, bedömde regeringen att inget krav skulle ställas på att överföring av naturgas och lagring av naturgas skulle bedrivas i skilda juridiska personer. I sin rapport, översyn av naturgaslagen (dnr N2002/12473/ESB) föreslog bl.a. att det skulle införas en bestämmelse i naturgaslagen med innebörden att en juridisk person som har systemansvar eller bedriver transport av naturgas inte får bedriva handel med naturgas. Som grund för detta anfördes bl.a. att den ökade öppningsgraden av naturgasmarknaden ökar antalet tillgängliga kunder för försäljarna av naturgas. Den pågående utbyggnaden av ledningsnätet i och kan också förväntas leda till nya kunder som blir tillgängliga för konkurrerande försäljningsföretag. Det kan antas att marknadsimperfektioner i form av marknadsmakt och konkurrenssnedvridande beteende i allt högre grad ökar svårigheterna att få marknaden att fungera i konkurrens ju flertillgängliga kunder det finns att konkurrera om. Enligt artikel 18 i naturgasmarknadsdirektivet skall det införas en ordning för tredje parts tillträde till överförings- och distributionssystem och LNG-anläggningar grundad på offentliggjorda tariffer utan att någon diskriminerande åtskillnad görs mellan systemanvändarna. Som tidigare angivits ovan under genomgången av artikel 18 i naturgasmarknadsdirektivet kan den nuvarande utformningen av naturgaslagen leda till att det i vissa fall kan ske en diskriminerande åtskillnad av systemanvändarna. Det beror på följande förhållande. Med transport av naturgas avses, enligt 1 kap. 6 § naturgaslagen överföring av naturgas till anslutningspunkten hos ett naturgasföretag eller en berättigad kund som innehavaren av en naturgasledning gör för ett annat naturgasföretags räkning. Med transporttariff, avses enligt 1 kap. 7 § naturgaslagen, avgifter och övriga villkor för transport av naturgas. Eftersom transporttariffer endast omfattar transport av naturgas för annans räkning, och den svenska naturgaslagstiftningen tillåter att överföring av naturgas och försäljning av naturgas sker inom samma juridiska person, så utgör inte överföring av naturgas för egen räkning per definition transport av naturgas. I och med detta så ingår inte heller denna överföring i tillsyn eftersom den egna överföringen inte omfattas av en transportariff så länge överföringen sker i en egen naturgasledning. Om överföringen däremot sedan övergår till en annan ledningsinnehavare så blir det fråga om transport för annans räkning och en transporttariff skall gälla. För det fall att överföringen sedan återigen övergår till en ledning som ägs av samma ägare som till det första ledningsnätet blir det återigen fråga om transport för egen räkning varför en transporttariff åter kommer att saknas. När naturgasmarknaden öppnas fullt, vilket skall ske , kommer samtliga kunder att vara berättigade. Att ha en ordning som innebär att det är oklart om kunderna har rätt till en separat transporttariff eller inte, och om denna i så fall står under tillsyn, är inte godtagbart. Ett enkelt sätt att råda bot på dessa oklarheter är att införa ett krav på juridisk åtskillnad mellan den som bedriver överföring och den som bedriver handel med naturgas. Om detta sker kommer överföring av naturgas alltid att ske för annans räkning. Till detta kommer vad anfört om svårigheterna att få marknaden att fungera i konkurrens ju fler tillgängliga kunder det finns att konkurrera om. Vidare kan inte kostnaderna för att genomföra juridisk åtskillnad anses vara Det kan i detta sammanhang också påpekas att det finns ett krav på att i redovisningen dela upp verksamheterna som rör överföring och handel. Ett krav på juridisk åtskillnad mellan den som bedriver överföring och den som bedriver handel med naturgas bör därför införas för samtliga aktörer på naturgasmarknaden. bör således inte utnyttja möjligheten till undantag såvitt avser juridisk åtskillnad. I och med att ett krav på juridisk åtskillnad föreslås bör begreppet transport av naturgas ersättas med överföring av naturgas. En funktionell åtskillnad innebär ett krav på att det, utöver juridisk åtskillnad, skall införas dels en organisatorisk åtskillnad och dels säkerställa att företaget har ett oberoende beslutsfattande. För att införa ett krav på funktionell åtskillnad talar att en åtskillnad mellan konkurrensutsatt verksamhet och verksamhet som bedrivs i monopol är mycket betydelsefullt för marknadens funktionssätt. Detta eftersom det är viktigt att företagen som innehar naturgasledningar skall agera neutralt gentemot alla aktörer på den konkurrensutsatta marknaden. Risken för korssubventionering och otillbörligt informationsutbyte ökar om samma personer tillåts leda de båda verksamhetsgrenarna inom en och samma koncern och kan detta leda till en minskad konkurrens på naturgasmarknaden. Ett undantag från bestämmelsen om funktionell åtskillnad skulle därför i förlängningen kunna innebära att konkurrensförutsättningarna på marknaden inte skulle vara de samma för samtliga företag. Dessutom bör även naturgasanvändare som är anslutna till ett litet företags ledningsnät ha samma berättigade krav till åtskillnad mellan verksamheterna som de naturgasanvändare som är anslutna till ledningsnät som innehas av större företag. För ett funktionellt undantag talar följande. Den svenska naturgasmarknaden har endast cirka 55 000 kunder.