sou · GRB3127d9 · 2004-01-01 00:00:00 — Ett par studier antyder att förmågan till bemästrande blir mer differentierad med åldern – det vill säga, att ju längre en människa kommer i sin utveckling, desto fler strategier lär hon sig för att bemästra sina svårigheter. Det tycks också som om yngre barn använder färre strategier för känslofokuserat bemästrande än vad tonåringar och unga vuxna gör. (22, 45) Forskningen inriktar sig mest på barn med hög riskfaktor. Men det finns barn som klarar sig genom olyckshändelser och andra trauman utan allvarliga mentala efterverkningar. , , överlever flygkraschen i . Flygplanet hon åker i med sin mamma störtar efter starten från , kraschar på en åker i och bryts i tre delar. Planet sjönk jättesnabbt. Som när man förlorar tyngdkraften. Det krasade och gnisslade. Då var jag rädd. Jag tittade ut genom fönstret, såg granar och kvistar flyga förbi. Hela planet skakade. /.../ Precis framför mig... planet liksom öppnade sig. Ett starkt vitt ljus bländade mig. Det blev stilla och tyst. Det enda jag hörde var hur andra knäppte upp sina säkerhetsbälten. Då gjorde mamma och jag det också. Och så sprang vi därifrån. De klättrar ur planet och springer ut på en vit, snötäckt åker. tycker att allt känns overkligt. går och hennes mamma tillbaka till planet för att hämta kläder och hennes fiol. När jag hämtade den hörde jag ett ensamt litet barn som skrek därinne. Föräldrarna måste ha glömt kvar det. Det var hemskt. vet att hon och hennes mamma kunde ha dött. Men hon tycker inte att det är obehagligt att prata om olyckan, varken med kompisar eller med journalister. Det känns lite konstigt att läsa om sig själv i tidningen. Men visst är det kul att få uppmärksamhet. På sitt rum har hon tidningsurklipp om olyckan, och hemmagjorda pappersflygplan. Ett plan har samma namn som olycksplanet. Hon har inte fått flygskräck utan vill gärna flyga igen. Hon berättar att hon inte heller har haft mardrömmar: I går drömde jag om flygningen . Jag drömde ungefär som det var. Men i slutet av drömmen hamnade vi på museum. Det var en bra dröm, ingen mardröm. En mycket traumatiserande livshändelse är naturligtvis att bli så allvarligt skadad att man får ett handikapp. En hälsosam reaktion på ett handikapp är att hitta aktiviteter som går att utföra trots handikappet, kanalisera sin lust att uttrycka sig och bevisa sin förmåga till exempel genom intellektuell eller konstnärlig verksam- het. Barn och ungdomar som kommer från relativt trygga hem och vars skador inte är alltför vanställande av utseendet kan anpassa sig riktigt bra även till svåra handikapp. När är blir han påkörd av en bil. På sjukhuset talar läkarna om för honom att han knappt kommer kunna röra sig . Jag blev deppad, berättar han tänkte ofta tillbaka på olyckan och blev förbannad för att jag inte sett mig för. börjar han skolan, med hjälp av en personlig assistent. mina skolkamrater retades och kallade mig för . Det är klart att sånt kändes, att man blev ledsen. Men så händer något viktigt: Jag blev kär i min sjukgymnast. Hon fick mig att börja kämpa. Tillsammans tränade vi upp de muskler som inte var skadade. Allt var så roligt med henne. Hon lekte fram övningarna. lever ett aktivt liv, trots rullstolen. Jag tävlar för i friidrott. Min bästa sträcka är , den längsta distansen. Jag är envis och ger mig inte i första taget. Dessutom spelar han rullstolsbasket , simmar, sjunger i kör, spelar piano och går på skoldisko . Han har bestämt sig för att leva ett normalt liv och att besegra sitt handikapp så att han en gång kommer att kunna gå igen. Vad är det som påverkar hur bra eller dåligt barn handskas med långvariga handikapp till följd av skador? Undersökningar visar att faktorer som barnens hemmiljö och kulturella bakgrund är viktiga, men även hur föräldrarna beter sig mot sitt handikappade barn. Att föräldrarna tar avstånd från sitt handikappade barn eller inte ger det tillräcklig vård och uppmärksamhet är naturligtvis traumatiserande. Det är inte heller bra att föräldrarna försöker pressa barnet att prestera över sin kapacitet. Men även barn vars föräldrar skämde bort dem överdrivet mycket och var allmänt överbeskyddande, hade fler störningar i sitt beteende som en följd av skadan. Det bästa beteendet mot barnet är ett realistiskt accepterande av handikappet och vad det innebär samt att ge barnet kärlek och trygghet utan att uppmuntra ett alltför stort beroende av föräldrarna. Till skillnad från vad man trodde anser man nu att barn generellt drabbas hårdare än vuxna av svåra händelser, som olyckor och katastrofer. Barnens psyke är inte färdigutvecklat och därför mer sårbart. Barnen är mer maktlösa att påverka en situation, och är i hög grad beroende av vuxna. Därför blir det oerhört traumatiskt om de vuxnas stöd saknas. Men riktigt små barn verkar kunna genomgå en svår situation utan att påverkas så mycket, förutsett att föräldrarna finns närvarande och förhåller sig lugna. Barn kan inte i samma utsträckning som vuxna hämta kunskap ur en erfarenhetsbank för att veta hur de ska handskas med en situation – eller för den delen hur de ska handskas med de obehagliga känslor och mardrömmar som kan dyka upp efteråt. De har en mer ofullständig uppfattning av världen och av samman- hangen mellan orsak och verkan, och när de försöker resonera sig fram till en förklaring av en skrämmande händelse, leder det ofta till att de lägger skuld på sig själva. Barns vanliga direkta reaktioner på kriser och dödsfall är: –chock och misstro –rädsla och protester –apati och förlamning –fortsättande av normala aktiviteter –hög sensorisk medvetandenivå Efter traumat är det vanligt att barnen har flera av följande efter- reaktioner: –ångest och sårbarhet –starka och levande minnesbilder –skuldkänslor, självförebråelse och skam –sorg och saknad om någon dött, nedstämdhet –vrede och utagerande –lek och repetition av händelsen –missuppfattningar, feltolkningar –koncentrationssvårigheter, problem i skolan –problem med kompisrelationer och andra sociala kontakter –nya värderingar och en annan syn på livets mening Om efterreaktionerna varar än en månad och med en sådan intensitet att det är handikappande för barnet i dess vardag, talar man om posttraumatisk stress. Då är det som regel nödvändigt med professionell hjälp för att barnet ska kunna besegra de obehagliga känslorna. Olika typer av trauma påverkar barn på olika sätt, till exempel skiljer sig långdragna trauma från plötsliga, och våld påverkar barn på ett annat sätt än olyckshändelser. Långdragna trauma och våld leder till att barnen tar sin tillflykt till förnekelse, känslomässig avtrubbning och självhypnos. Barn som utsatts för våld eller bevittnat våld lider oftare av posttraumatiskt stressyndrom än barn som utsatts för andra typer av trauma. Många andra faktorer spelar också in när det handlar om barns motståndskraft mot trauma. Barnets personlighet och tidigare historia är en viktig faktor, där en självsäker personlighet och en trygg livshistoria bäddar för god motståndskraft. En annan viktig faktor är om barnen lever i en trygg omgivning eller inte; om de känner att de har stöd från föräldrar, kompisar och andra. Även om barnen lever i en otrygg miljö, förbättras deras motståndskraft mycket så länge de har en god och stark relation till åtminstone en trygg vuxen. Det innebär att man som vuxen kan ha en större betydelse än man tror, när man känner sig maktlös inför ett barns svårigheter. Den tredje faktorn som påverkar hur väl barnen återhämtar sig efter en olycka eller annan traumatisk händelse, är situationen vid själva olyckan. Föräldrarnas närvaro och beteende i olyckssituationen och efteråt är oerhört viktigt, särskilt för små barn. Det har också inverkan om barnen känner skuld för det som skett. Man måste vara medveten om att barn lätt tar på sig skuld även för händelser där de inte på något sätt kunna hindra det som skett eller ingripa för att rädda människor. Trots att föräldrar är så oerhört viktiga för hur ett barn ska kunna hantera en svår händelse, som en olycka, så verkar det tyvärr som om föräldrar generellt har en dålig uppfattning om hur starkt deras barn har påverkats av det som hänt. Studier visar att föräldrar anger att deras barn har mycket färre symptom på posttraumatisk stress än vad barnen själva talar om. Citat ur den här rapporten har också gett exempel på barn och ungdomar som tycker det är läskigt att berätta om mardrömmar, som inte har samtalat med vuxna om olyckor som drabbat dem själva eller kompisar, och som inte känner att de får någon förståelse från föräldrar och lärare för hur starkt olyckan har påverkat dem. För att fånga upp barn som är i riskzonen för att drabbas av allvarlig posttraumatisk stress efter en olycka eller katastrof räcker det alltså inte med att lita på föräldrars uppgifter om barnens mentala hälsa. Även när det gäller forskning kring barns reaktioner på olyckor måste man ifrågasätta giltigheten i studier som enbart baserar sig på uppgifter från föräldrar och andra vuxna. (1)Material från – Barnens Rätt i Samhället. Samtal med tydlig anknytning till olyckor, 2001–2002. (2), Per; , , (1999) Neuroendokrina störningar ger stressrelaterad sjukdom. Civilisations- syndromet ett växande hälsoproblem. i , vol 96, nr 8, s. (3), (1998) Stadsbarndom. Om barns vardag i en modern förort. Meddelanden från 1998:7. (4)Gullone, (2000) The development of normal fear: A century of research. i , vol 20, nr 4, s. 429–451. (5)Slovic, ; Fischhoff, , (2000) Facts and Fears: Understanding Perceived Risk i (red.) The Perception of Risk. (6), Jeni (2000) no place like home. The public/private distinction in childrens theorizing of risk and safety i Childhood, vol 7, nr 1, s. 43–59. (7)Upp till 18 (2001) red: . : Barnombuds- mannen och (8), (1991) Pinsamt att inte kunna simma! i , nr 9/1991, s. (9)Jag missar tjejsnacket (1999) i Du-99 (insändarsida) Kamrat- posten, nr 12/1999, s. 22 (10)Alla sprang när larmet kom i Du-99 (insändarsida) Kamrat- posten, nr 5/1999, s. 32 (11), , (1979) Barnens vardag. (12)Mårdsjö, (1993) Barn och trafik – Ett utvecklings- arbete i förskola och lågstadium. : Rapporter från i lärarutbildningen, . (13)Ryhammar, (1979) Barn och trafikundervisning. En undersökning i årskurser 3–6. (14)Björklid, (1992) Barns och ungdomars upplevelser av trafiksäker- het i olika närmiljöer. En intervjustudie från tre boendemiljöer med olika trafiktekniska lösningar. : Högskolan för lärarutbildning. (15)Björklid, (2001) Bättre – men inte tillräckligt bra En studie i ett barnperspektiv av demonstrationsprojektet på Öster : , , kultur och lärande, Forskningsgruppen för miljöpsykologi och pedagogik. (16)Schwebel, , (1981) Childrens reactions to the threat of nuclear plant accidents i , vol 51, nr 2, s 260–270 (17)What is a Disaster? Perspectives on the question. (1998) red: E. L. Quarantelli. /: Routledge. (18)Azarian, Anait & Skriptchenko-Gregorian, (1998) Traumatization and Stress in Child and Adolescent Victims of Natural Disasters i (red.) Children of Trauma. Stressful Life Events and Their Effects on Children and Adolescents. , : International Universities Press, Inc. (19)Belter, , Mitsuko P. (1993) Impact of Natural Disasters on Children and Families i (red.) Children and Disasters. & : Plenum Press, Issues in Clinical Child Psychology. (20)Saylor, (1993) Children and Disasters. Clinical and Research Issues. i (red.) Children and Disasters. & : Plenum Press, Issues in Clinical Child Psychology. (21)Yule, (1993) Technology-Related Disasters i (red.) Children and Disasters. & : Plenum Press, Issues in Clinical Child Psychology. (22)Compas, . & Epping, . (1993) Stress and Coping in Children and Families. Implications for Children Coping with Disaster. i (red.) Children and Disasters. & : Plenum Press, Issues in Clinical Child Psychology. (23)Dyregrov, (1997) Barn och trauma. (24)Stallard, , (1994) The Psychological Effects of Traumas on Children i Children and Society, vol 8, nr 2, s. (25), , (2000) Barn som bevittnat våld – En utsatt grupp som är alltför lite uppmärksammad i , vol 97, nr 36, s. (26), (1991) Childhood traumas: An outline and overview i , vol 148, nr 1, s. (27), . & , (1998) Stress Response and Adaptation in Children: Theoretical Models i (red.) Children of Trauma. Stressful Life Events and Their Effects on Children and Adolescents. , : International Universities Press, Inc. (28)Yule, Willam (1992) Posttraumatic stress disorder in children i Current Opinion in Pediatrics, nr 4, s 623–629 (29)Yule, (1998) Posttraumatic Stress Disorder in Children and Its Treatment i (red.) Children of Trauma. Stressful Life Events and Their Effects on Children and Adolescents. , : International Universities Press, Inc. (30)Ejupovic, (2000) Inre exil – Efter branden på . (31), (1983) Det kom en bil ändå... i , nr 10/1983, s 26–27 (32), (1988) , , var med om en bil- olycka: – Bilbältet räddade mitt liv i , nr 10/1988, s. (33), . (1986) Emotional and Psychological Implications of Trauma in Children i (red.) Trauma in Children. Rockville, : Publishers, Inc. (34), . & Ollendick, . (1993) Posttraumatic Stress Disorder in Children and Adolescents i (red.) Children and Disasters. & : Plenum Press, Issues in Clinical Child Psychology. (35), , (1995) Olyckan som förändrade liv i , nr 5/1995, s 26–27 (36)McNally, . (1998) Measures of Childrens Reactions to Stressful Life Events i (red.) Children of Trauma. Stressful Life Events and Their Effects on Children and Adolescents. , : International Universities Press, Inc. (37)Yule, , Orlee (1991) Screening child survivors for post-traumatic stress disorders: Experiences from the sinking i , 30 (2) s. (38)Finch, A. & Daugherty, . (1993) Issues in the Assessment of Posttraumatic Stress Disorder in Children i (red.) Children and Disasters. & : Plenum Press, Issues in Clinical Child Psychology. (39)När det ofattbara händer... i Måbödalen, 1988. Rapport – Omsorgsarbetet i . (1998) . (40), (1983) Ärr för alltid? Brännskadade barn och deras föräldrar. Psykologexamensarbete, inkluderat i: , ; , , (1985) Akuta psykiska reaktioner hos brännskadade barn och deras sena effekter. Rapport nr 5. : Avdelningen för Barn och ungdomspsykiatri. (41), (2002) – om barn och katastrofen i tv-rutan. (42), .; Udry, J. ; Gleiter, , (2003) Reactions of to , 2001 I and Adolescent Medicine, vol 157, s. (43), (1992) Barn och smärta. (44), (1992) och utveckling – en psykodynamisk och socialpsykiatrisk studie. Tredje något reviderade upplagan. (45)Gjærum, (1998) Att bemästra omfattande problem hos barn och föräldrar – har vi empirisk kunskap att bygga på? i , Hilchen Sommerschild (red.) Motståndskraft, skyddsfaktorer och kreativitet bland utsatta barn, ungdomar och deras föräldrar. (46)Brosz , ; Weinrich, ; Weinrich, ; , . & Garrison, (1994) Psychological Distress of Adolescents Exposed to Hurricane i , vol 7, nr 3, s 427–440 (47)Dyregrov, (1992) Katastrofpsykologi. (48)Killén, (2002) Barndomen varar i generationer. (49), (1999) blev påkörd av en lastbil: Jag låg medvetslös i , nr 9/1999, s. (50)Lonigan, .; , Mitsuko P.; , .; Finch, A.J. & Sallee, . (1994) Children Exposed to Disaster: II. Risk Factors for the Development of Post- Traumatic Symptomatology i and Adolescent Psychiatry, vol 33, nr 1, s. (51)Dyregrov, (1994) Beredskapsplan för skolan: Barn i kris. (52), (1992) glömmer aldrig flygkraschen. – Men jag längtar efter att flyga igen. i , nr 6/1992, s. (53), (1989) förändrade liv i Kamrat- posten, nr 18/1989, s.