sou · GRB388d2 · 2004-01-01 00:00:00 — 3.En lönekostnadsfaktor bör tillföras i inkomstutjämningsdelen av systemet. ska ge lika mycket verksamhet överallt – inte service motsvarande på ett ställe mot 1:05 på ett annat. 4.Tas inkomstutjämningsavgift ut så ska den tas på faktisk in- komst/skattesats – inte schablon (den s.k. länsvisa genomsnitt- liga skattesatsen). Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () För kommuner och landsting med en skattekraft som överstiger den föreslagna garanterade skattekraften på av medel- skattekraften skall en särskild utjämningsavgift betalas. Kommit- téns majoritet föreslår under 3.2.5 att för dessa kommuner och landsting sätts den s.k. kompensationsgraden till för den överskjutande delen. Jag föreslår att kompensationsgraden för dessa kommuner skall sättas till . Syftet är att därigenom undanröja oönskade marginaleffekter som kan minska kommunernas incitament till för- bättringar av den egna skattekraften. Denna kompensationsgrad föreslogs också i betänkande av Expertgruppen för förenklad kom- munal utjämning (SOU 2000:120). Det betänkandet utgick från att alla kommuner och landsting med en skattekraft över medelskatte- kraften skulle få kompensationsgraden sänkt till . I nu avlämnat betänkande föreslås en annan konstruktion för inkomst- utjämningen. Trots detta kvarstår motiven för att de kommuner och landsting som betalar till inkomstutjämningen bör få kom- pensationsgraden sänkt till . Bland de som tillskrivit kommittén har också förslag framförts att kompensationsgraden i inkomstutjämningen bör sänkas till . Detta baseras bl.a. på att de obligatoriska verksam- heterna i kommunsektorn beräknas omfatta av den totala verksamheten. Termen kompensationsgrad har använts i flera utredningar. Benämningen har relevans för kommuner med en skattekraft som understiger den garanterade skattekraften. För kommuner som ligger över den garanterade skattekraften leder benämningen fel. Det är där inte fråga om någon kompensation eftersom kommu- nerna vid den kompensationsgrad på som utredningens majoritet föreslår i princip får behålla av de egna skatteintäkterna över den garanterade skattekraften. Om man beaktar detta är det enligt min mening rimligt att de kommuner som har skatteintäkter över den garanterade skatte- kraften får behålla av dessa. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () politik har sin grund i att ge människor likvärdiga möjligheter och skapa tillväxt över hela landet. Det kommunala självstyret och självbestämmandet är viktigt och måste förstärkas. Statliga pekpinnar i form av riktade statsbidrag försvårar kommu- nernas arbete. inriktning är att stärka kommunsektorns skatte- bas och minska behovet av statsbidrag. Med dagens skattesystem avgörs nivån på den garanterade skattekraften av storleken på det generella statsbidraget. Eftersom vi inte har någon annan uppfatt- ning än kommitténs majoritet när det gäller den totala ramen för kommunsektorns finanser väljer jag att inte reservera mig när det gäller nivån för den garanterade skattekraften och kompensations- graden för de kommuner som ligger över nivån för den garanterade skattekraften. Jag vill dock utveckla effekterna på skatteutjäm- ningssystemet av politik i detta särskilda yttrande. En väl fungerande skatteutjämning bidrar till att en grundläggande service kan komma hela landet till del genom lik- värdig tillgång till skola, vård och omsorg. Systemet ska utjämna såväl skillnader i skattekraft som strukturella skillnader. Dagens utformning av utjämningssystemet fungerar generellt sett bra. Dock är det riktigt att det ses över för att ta bort vissa skön- hetsfläckar samt göra förenklingar och försöker skapa ett mer genomskinligt system. Nuvarande system kan leda till effekter som kan upplevas motverka tillväxt och förnyelse. Utjämningssys- temet måste också ha en uppslutning i hela landet för att behålla sin legitimitet. De förslag kommittén lägger bygger på principerna i det tidigare systemet som vissa förbättringar görs. har antalet riktade statsbidrag kraftigt ökat och de förändrar för- utsättningarna för utjämningssystemet. Det är därför mycket positivt att kommittén föreslår att de riktade statsbidragen (för maxtaxa, skolsatsning, mm) förs in i ett generellt system. Det nya inkomstutjämningssystemet samlar de ekonomiska flödena till den enskilda kommunen. Men för att göra kommunerna mindre beroende av utjämningssystemet och statsbidrag behöver Reservationer och särskilda yttranden kommunens skattebas förstärkas. Långsiktigt krävs en skatte- reform. förslag till ny inkomstskattereform med en skatterabatt gör att kommunernas skattebas förstärks och det skulle minska trycket på skatteutjämningssystemet. har i presenterat ett förslag på reforme- ring av inkomstbeskattningen. Det innebär en rejäl skattesänkning för människor med låga och normala inkomster. Förutom de positiva effekterna för människor med små ekonomiska marginaler har också inkomstskatteförslag positiva effekter för kommunsektorn. Förslaget innebär bland annat att dagens grundavdrag slopas och ersätts med en skatterabatt på för alla. Det kommer att förstärka kommunsektorns skattebas. Förstärkningen är generell, hela kommunsektorn får en ökad skattebas och blir mindre beroende av statsbidrag, men effekten är störst för kommuner och landsting med låg skattekraft. Detta beror på att dagens system, där grundavdraget har en kraftig upp- och nedtrappning i de lägre inkomstskikten, medför att kommuner med många medborgare i dessa inkomstskikt förlorar extra mycket egen skattekraft. Dagens skattesystem förstärker på så sätt skill- naderna i skattekraft mellan de kommuner och landsting som har låg skattekraft och de som har hög skattekraft. Ersätter man grund- avdraget med en skatterabatt, lika för alla, försvinner denna effekt och belastningen på utjämningssystemet minskar. Kommitténs majoritet föreslår att kompensationsgraden för kommuner och landsting med en skattekraft som överstiger den garanterade skattekraften ska sättas till för den över- skjutande delen. Mot bakgrund av att inkomst- skatteförslag stärker skattebasen för kommuner och landsting i allmänhet och för kommuner och landsting med låg skattekraft i synnerhet kommer behovet av utjämning då att minska. Kommu- ner och landsting med hög skattekraft behöver därför inte heller betala så hög avgift till utjämningssystemet. Som en följd av inkomstskatteförslag skulle därför kommuner och landsting med en skattekraft som överskrider den garanterade få betala en lägre avgift och kompensationsgraden skulle således kunna sänkas för den överskjutande delen. Den föreslagna regleringsposten är ett nödvändigt instrument för ekonomiska regleringar mellan staten och kommunsektorn. Den ska vara ett verktyg för att hantera finansieringsprincipen mellan staten och kommunsektorn. Däremot kan inte att regle- Reservationer och särskilda yttranden ringsposten ska användas för att hålla den totala statsbidragsramen nominellt oförändrad. Ett av problemen med dagens system med statsbidrag är ju att det inte finns någon koppling mellan stats- bidragen och kommunsektorns kostnadsutveckling, eftersom stats- bidragen inte är indexreglerade. Förslaget med en garanterad skattenivå löser detta problem eftersom skattebasen växer i takt med löner och andra kostnader. Om regleringsposten används för att hålla den totala statsbidragsramen nominellt oförändrad innebär det en fortsatt osäkerhet för kommunernas ekonomi. Kommun- sektorn måste få en friare ställning och ha möjlighet att planera sin ekonomi. Därför måste regleringsposten begränsas till att vara ett verktyg för att hantera finansieringsprincipen mellan staten och kommunsektorn och den måste värdesäkras. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () Det kommunala statsbidrags- och utjämningssystemet är av stor betydelse för att skapa likvärdiga förutsättningar för alla kommu- ner och landsting i landet att kunna tillhandahålla sina invånare service oberoende av inkomstförhållanden och opåverkbara struk- turella kostnader. Detta sker genom att utjämna skatteinkomster och genom att ta hänsyn till de merkostnader som uppstår p.g.a. strukturella faktorer. Utan ett väl fungerande bidrags- och utjäm- ningssystemet skulle det kommunala självstyret på många håll i landet omöjliggöras. Kommittén har på en är rad väsentliga områden lämnat förslag som förbättrar utjämningssystemet. Genom uppdateringar, nya variabler och förenklingar får systemet en större träffsäkerhet och även en tydligare struktur. Jag delar bedömningen om vikten av att slå ihop det generella statsbidraget och inkomstutjämningen till en garanterad skattekraftsnivå på . Jag finner det även lämpligt att omvandla en antal riktade statsbidrag till generella bidrag. Jag delar således i stort utjämningens förslag, men vill dock lämna några aspekter som berör utjämningsgraden i inkomst- utjämningen, kompensationen för kraftig befolkningsminskning för landstingen i kostnadsutjämningen samt synpunkter på jäm- ställdhetsavsnittet. Kommittén föreslår att varje kommun och landsting garanteras en skattekraft motsvarande av medelskattekraften. För de kommuner och landsting som har en skattekraft föreslås kompensationsgraden vara . För kommuner och landsting som har en skattekraft , föreslås dock kompensationsgraden bara vara . Jag känner mig tveksam till att kompensationsgraden endast är för de rikaste kommunerna och landstingen. Det kom- mer på lång sikt troligen leda till ökade inkomstskillnader i landet. Det är förvisso viktigt att utjämningssystemet har en hög legiti- Reservationer och särskilda yttranden mitet inom kommunsektorn, men det är också av avgörande betydelse att systemet leder till en långtgående utjämning. Jag valde dock att inte reservera mig mot förslaget, utan ser nu fram emot att remissomgången av kommitténs förslag, kommer ge vägledning om det är klokt eller ej att sänka utjämningsgraden Jag vill i det här sammanhanget särskilt lyfta kompensationen för landsting med kraftig befolkningsminskning. 2004 finns ett särskilt omställningsbidrag för detta ändamål. Jag anser att det finns skäl att i den fortsatta processen närmare pröva om kom- pensationen för landsting med kraftig befolkningsminskning ska ingå i kostnadsutjämningen. Detta av samma skäl som kommuner erhåller motsvarande kompensation i kostnadsutjämningen. Det är bra att det dels finns ett underkapitel som berör jäm- ställdhetsaspekter och att det dels finns bilagor till utredningen som berör jämställdheten. Jag anser dock att kommittén kunde ha utvecklat avsnittet om jämställdhetsaspekter i högre grad än vad som är fallet. Inom ett bidrags- och utjämningssystem för kom- muner och landsting finns det självklart en jämställdhetsdimension. Att få kompensation för strukturella kostnader är viktigt, men det kan också leda till att den rådande könsstrukturen cementeras. För att nämna ett exempel kan jag ta en variabel inom standard- kostnaden äldreomsorg. Där är den strukturella kostnaden baserat på att kvinnor kostar mer inom äldreomsorgen än vad män gör. Detta är riktigt, men det beror på att kvinnor i högre utsträckning än män, tar hand om sin make i hemmet, dvs. arbetar gratis och därför inte kostar kommunen någonting. Om en kommun lyckas bryta denna könsskillnad (dvs. att det är kommunen som ansvarar för omsorgsbehovet och inte enskilda kvinnor), leder det till ökade kostnader, eftersom en mans normkostnad är lägre än en kvinnas. Det finns således inget ekonomiskt incitament för en kommun att bryta traditionella könsstrukturer. Liknande problem skulle kom- mittén ha diskuterat i större utsträckning än vad som varit fallet. Reservationer och särskilda yttranden Det finns också faktorer som kommittén kunde ha berört på ett positivt sätt utifrån ett jämställdhetsperspektiv. Kommitténs för- slag om en högre kompensationsnivå inom standardkostnaden kollektivtrafik (från ), kan sägas påverka jäm- ställdheten positivt, eftersom kvinnor utnyttjar kollektivtrafik i större utsträckning än männen. Kommittén föreslår att det skapas en permanent organisation för en kontinuerlig uppföljning av utjämningssystemet. Det är viktigt att redan vid starten av en sådan organisation fastställa att när för- slag till förändringar tas fram ska dessa redan från början genom- syras av ett jämställdhetsperspektiv. Lägger man istället till ett jämställdhetsperspektiv i efterhand (vilket tyvärr allt för ofta sker), uppstår det lätt en känsla av att perspektivet är en påklistrad aspekt. Reservationer och särskilda yttranden av ledamoten () Visionen om ett annat system Utredningens uppdrag att se över utjämningssystemet bygger på att nuvarande ansvars- och uppgiftsfördelning mellan medborgare, kommun och stat i princip bibehålls. Kommuner och landsting ska fortsatt till mycket stor del vara förmedlare – och till stor del finansiärer – av mycket omfattande verksamhet, där mål, inriktning och ramar bestäms nationellt och där kraven på likvärdighet är stora. Med de stora samhällsförändringar vi ser framöver, vad gäller utvecklingen av demografi och skattekraft i vårt land, riskerar vi att behöva göra alltmer omfattande omfördelningar. Detta ställer på sin spets frågan om hur länge nationella åtaganden ska finansieras genom kommunal- och landstingsskatter. Vi moderater har sam- tidigt en önskan om att medborgaren mer direkt ska kunna påverka den utbildning, vård och omsorg man har rätt till. Tillsammans leder detta oss till att skola, barnomsorg, handikappomsorg, äldre- omsorg och sjukvård bör finansieras genom att vi förser den enskilde med rätten att välja – och där betalningen följer den enskildes val. Denna finansiering bör då rimligen komma från den nationella nivån. I det läget är uppdraget för systemet något helt annat. Mer om detta tas upp i slutet av det särskilda yttrandet. Även om vi moderater således har en annan vision om uppgifts- och ansvarsfördelningen, och därav följande krav på finansierings- systemet, så har vi självfallet åsikter om utjämningssystemet i nuvarande läge. Detta redovisas nedan. Värdefulla steg i rätt riktning Genom Utjämningskommitténs förslag till förändring av utjäm- ningssystemet för kommuner och landsting tas viktiga steg i rikt- ning mot ett bättre system (vid nuvarande grundläggande uppgifts- fördelning mellan medborgare, kommun/landsting och stat). Reservationer och särskilda yttranden Från mellankommunal inkomstutjämning till statligt garanterad inkomstnivå bra Övergången från en rent mellankommunal inkomstutjämning till ett statligt finansierat, där statsbidragspåsen används för att lyfta upp inkomsterna för kommuner och landsting med otillräcklig egen skattekraft är helt i linje med den politik moderata samlings- partiet argumenterat för . Översynen av systemet för kostnadsutjämning – där de regional- politiskt inriktade faktorerna fått lämna systemet (och blir en rent statlig angelägenhet), antalet faktorer kunnat minskas, kollektiv- trafikfaktorn fått sitt fulla utslag och en faktor för snabbväxande kommuner införts – är också helt i linje med den moderata poli- tiken. Förslagets tydlighet i att minska den statliga detaljstyrningen av kommuner och landsting är utmärkt. Antalet specialdestinerade statsbidrag, åtföljda av detaljerade regelverk, har ökat dramatiskt och uppgår nu till 127 st. Att en stor del av dessa föreslås försvinna och pengarna överföras till påsen är mycket viktigt för den kommunala självstyrelsen och därmed för effekti- viteten i den kommunala sektorn. Kontinuerlig uppföljning och översyn angelägen Förslaget att utjämningssystemet kontinuerligt ska följas upp och utvärderas, och därmed kunna fånga upp både inträffade föränd- ringar och förbättrad kunskap, är bra. Både rättvisa och samhälls- ekonomisk effektivitet kräver att en så stor del av offentliga sektorns finansiering och därmed arbetsförutsättningar ständigt granskas. Reservationer och särskilda yttranden Viktiga delar saknas ännu i systemet Även om värdefulla steg tagits i att skapa ett system, som kan uppfattas som rimligt och riktigt saknas ännu viktiga delar för att det ska kunna uppfattas som rättvist. Kvarvarande mellankommunala inkomstutjämningen borde utgå Det föreslagna systemet innebär att den mellankommunala utjäm- ningen utgår och ersätts med att staten använder sin påse till att fylla på så att alla kommuner och landsting i princip får mot- svarande en skattekraft på av medelskattekraften (erhåller av skillnaden mellan egen skattekraft och garantinivån ). För kommuner och landsting med en egen skattekraft över garantinivån föreslås att 85 pro- cent av kommunalskatteinkomsten, som kommer från skatte- kraften , dras in och fördelas till övriga kommu- ner/landsting. Denna form av mellankommunal inkomstomfördel- ning tycker vi moderater står i strid med den kommunala själv- styrelsen, vilken ger varje kommun/landsting rätt att ta ut skatt för sina angelägenheter. Så länge kommunernas och landstingens åtaganden definieras som just kommunala/landstingskommunala – och inte statliga – är det principiellt helt fel att lokalt uttaxerade skattepengar går från enskilda kommuner/landsting till andra för att finansiera delar av de senares verksamhet. Kommun/landsting med egen skattekraft över garantinivån ska i gengäld inte kunna få sin inkomst höjd genom strukturbidrag eller (positiv) kostnads- utjämning. Vår långsiktiga vision återkommer nedan. Tas inkomstutjämningsavgift ut så ska den tas på faktisk inkomst – inte schablon Såsom framgår ovan är vi moderater, på principiella grunder, emot att det ska tas ut en inkomstutjämningsavgift (på ) över garantinivån. Om en sådan avgift, trots detta, ska tas ut anser vi att den ska tas ut på faktisk inkomst för kommunen/, dvs. på egen utdebitering och inte på den s.k. länsvisa genom- snittliga skattesatsen. Något behov av symmetri med hur inkomst- utjämningsbidraget (under garantinivån) beräknas föreligger inte Reservationer och särskilda yttranden bidrag bör beräknas på schablon – inte på egen utdebitering). En kommun/landsting ska inte bestraffas för att man lyckats hålla låg skatt. Statens ersättning till landstingen för läkemedelskostnaderna hör inte till påsen Enligt förslaget ska statens betalning för att landstingen, genom avtal mellan staten och landstingen, fått ta över läkemedels- kostnaderna föras över till påsen. Motivet för detta är att kunna uppnå tillräcklig storlek på påsen för att kunna garantera alla landsting en inkomst motsvarande av medelskatte- kraften. En ersättning från staten till landstingen, som bygger på en avtalsrelation, som rimligen måste kunna förändras, kan inte jäm- ställas med ett generellt statsbidrag. Läkemedelsersättningen måste således lyftas ut och garantinivån för landstingen i motsvarande mån sänkas. Visserligen kan det uppfattas som en olägenhet om inte kommuner och landsting har samma garantinivå, men detta kan inte motivera att avtalsbaserad ersättning betraktas som statens egna generella statsbidrag och dessutom inte skulle komma alla landsting till godo – trots att alla fått ta över statens tidigare läke- medelskostnader. Skillnader i kostnadsläge måste kompenseras – ska ge lika mycket verksamhet överallt – inte service motsvarande på ett ställe mot 1:05 på ett annat Systemet för kostnadsutjämning försöker på ett rimligt sätt allmänt kompensera kommuner resp. landsting för strukturella skillnader i behov av service för sina invånare. Kostnadsutjämningssystemet bygger dock på att de s.k. faktorkostnaderna (löner, lokalkostnader m.m.) är lika över landet, vilket inte är fallet. Ett system såsom det svenska, som genom en rad delfaktorer och moment syftar till att åstadkomma likvärdiga förutsättningar, uppnår inte sina syften om det inte också försöker möta kommuners och landstings skilda kostnadslägen. De enskilt största kostnadsfaktorerna är löner och lokalkostnader. Lokalkostnaderna har undersökts av utredningen, men trots att exempelvis kontorshyrorna påtagligt skiljer sig över landet – och Reservationer och särskilda yttranden därmed också troligen kommunala lokalkostnader vid samma stan- dard och effektivitet – så har inte något underlag kunnat tas fram, som skulle kunna ligga till grund för en kompensation för skilda kostnadslägen för lokalhållningen. Viss kompensation ges dock för bedömd merkostnad vid nybyggnation inom ramen för byggkostnadsfaktorn (som ingår som en del i den nya s.k. näringsgeografiska faktorn). Vad gäller lönekostnaderna, som står för av kom- muners och landstings kostnader, finns underlag som beskriver skillnader i löneläge. Tydliga skillnader framträder vad gäller vilka löner som måste betalas för att kunna rekrytera nödvändig arbets- kraft. Arbetsmarknadssituationen skiljer sig påtagligt mellan olika delar av landet. Eftersom det allmänna arbetsmarknadsläget i den funktionella arbetsmarknadsregionen, och därmed påverkan på löneläget (genom konkurrensen/brist på konkurrens om arbets- kraften), knappast kan påverkas av den enskilda kommunen/lands- tinget så måste detta vägas in när likvärdiga arbetsförutsättningar ska skapas. Enklast sker detta genom att (lönernas andel av den kommunala kostnadsmassan) av det utjämnade inkomst- beloppet (inkomsten från den egna skattekraften + utjämnings- bidraget om av skillnaden mellan egen skattekraft och garantinivån) multipliceras med en lönekostnadsfaktor. Det löne- kostnadsjusterade inkomstbeloppet ska inte kunna bli lägre än den egna kommunalskatteinkomsten (före utjämningsbidrag och löne- kostnadsjustering). Eftersom rimligen inte en enskild kommun, en grupp av kommuner eller ett enskilt landsting ska kunna påverka lönekostnadsfaktorn bör den inte sättas utifrån kommunal- /landstingslönerna i regionen utan sättas som en andel av den totala arbetsmarknadens löneläge i regionen. Det sammanlagda löneläget i hela arbetsmarknadsregionen (länet) påverkar självfallet löneläget för kommuner och landsting, men inte så att ex.vis högre löneläge totalt ger högre kommunallöner rakt över. Den faktiska relationen mellan kommunal-/landstingslöner och den totala arbetsmarknadens löner ger dock rimlig vägledning för att sätta en lönekostnadsfaktor. Reservationer och särskilda yttranden Överväg att justera garantinivån istället för att införa en regleringsavgift Förslaget innebär att statsbidragen av olika slag förs samman till en påse, som används för att lyfta inkomsterna för alla kommuner och landsting till motsvarande en skattekraftsnivå på av medelskattekraften. Vad gäller kommunerna så räcker inte de statliga pengarna till mer än . Resten av påsen föreslås finansieras av kommunerna genom en avgift, som också ska kunna användas för den händelse regering och riks- dag framöver inte värdesäkrar den samlade statsbidragskakan. Avgiften ska också användas för att löpande kunna reglera, uppåt och nedåt, den ekonomiska relationen mellan staten och kommun- sektorn kopplat till förändringar i huvudmannaskap, skattebasför- ändringar, uppgiftsförändringar etc. För oss moderater är det helt legitimt att staten ska kunna hantera dessa olika former av eko- nomiska regleringar gentemot kommunsektorn. Ett förändrat grundavdrag i inkomstbeskattningen, som exempelvis skulle kunna öka den kommunala skattebasen, ska inte självklart innebära ut- rymme för ökad konsumtion. På samma sätt ska, av regering och riksdag beslutade, ökade uppgifter för kommunerna åtföljas av ökade inkomster (utan kommunalskattehöjning). En tydlighet i relationen mellan staten och kommunsektorn är mycket angelägen. En enklare modell för denna reglering, liksom för att slippa redan i inledningen finansiera ett par procent av garantinivån med avgifter på kommunerna, borde dock vara att låta garantinivån förändras uppåt och nedåt istället för att ta ut en regleringsavgift. Detta bör allvarligt övervägas för att göra det samlade systemet enklare. Ett generellt problem i det svenska samhället är brist på incitament för tillväxt av de samlade resurserna.