sou · GRB3114 · 2004-01-01 00:00:00 — Kursen har som mål att deltagarna skall kunna tillämpa teoretiska kunskaper i praktiska situationer. Kursen vänder sig till polismän som har genom- gått kurserna i straffrätt och processrätt. Utbildning för lokala brottsplatsundersökare (). Utbild- ningen, som vänder sig till närpoliser, har som mål att ge kursdeltagar- na kompetens i att utföra kriminaltekniska undersökningar i samband med vardagsbrottslighet. Kriminalteknik för brottsutredare (). Kursen, som vänder sig till utredningspersonal, skall ge deltagarna kunskap om kriminaltekni- kens möjligheter. Grundläggande narkotikautbildning (). Utbildningen vänder sig till utrednings- och spaningspersonal samt närpoliser som samtliga förutsätts arbeta med narkotikaproblematik. Kursen skall ge deltagarna kunskaper om viss lagstiftning, spaningsmetodik samt ut- redningsarbete. Hanterarutbildning (). Målsättningen med kursen är att få en för myndigheten gemensam hantering av informatörer. Den lokala utbildning som erbjuds vid myndigheten finansieras av respektive polismästardistrikt. Det är stor variation mellan polismästardistrikten när det gäller utbudet av lokal utbildning. För att ge ett exempel lägger City polismästardistrikt – som har 965 poliser och 152 civilanställd personal - ut ca i lokal utbildning. I Västerorts polismästardistrikt är motsvarande siffra ca . Distriktet har 515 poliser och ca 70 civilanställda. Varje polismästardistrikt har egna utbildningskataloger och egna utbildningssamordnare. Utbildningssamordnarna där har dock en- dast en administrativ funktion. Respektive polismästardistrikt kan köpa utbildning från om de så önskar. Den samordnade lokala utbildningen innebär att flera polismäs- tardistrikt tillsammans anordnar viss utbildning. Myndigheten är här indelad i tre olika områden/delar som förutsätts samarbeta i denna fråga. i har ca 3 600 personer anställ- da. Av dessa är ca 2 700 poliser (Polisens årsredovisning 2002 s. 31). Det finns ca 710 brottsutredare, varav ca 40 är civilanställda och resterande del polisutbildade. Vid polismyndigheten bedrivs utbildning centralt, regionalt samt lokalt. Vid myndigheten finns en central utbildningsenhet. Utbild- ningsenheten har till uppgift att dels administrera sådana kurser som anordnas av , dels anordna centrala kurser för myndighetens egen räkning. Myndighetens regionala utbildning är sådan utbildning som vänder sig till personal inom mer än ett av myndighetens polisområden (myndigheten har tre polisområden). Med lokal utbildning avses i detta sammanhang sådan utbildning som anordnas av endast ett polisområde. Den centrala utbildnings- enheten har inget ansvar för den sistnämnda formen av utbildning. Det förekommer dock att man förser sådan utbildning med in- struktörer. i har delat upp den utbild- ning som myndighetens personal erbjuds i tre olika basområden. Dessa är chefsutbildning, utbildningar som hör till vad myndighe- ten benämner kärnkompetens samt slutligen utbildningar som hör till området stödkompetens. Efter genomgången utbildning får var- je kursdeltagare ett utbildningsbevis. Någon examination, muntlig eller skriftlig, sker inte. Vid myndigheten bedrivs central utbildning med inriktning på brottsutredande verksamhet (som hör till basområdet kärnkompe- tens). Det rör sig om ca 15 olika kurser. Exempel på sådan utbild- ning är kurser som benämns förstahandsåtgärder, förhörslära, han- tering av informatörer, våld mot barn, kvinnofrid samt narkotika utredning/spaning (uppgifterna avser ). Vid polismyndigheten bedrivs även en särskild kriminalpolisut- bildning, KPU I-V. Den utbildningen skall genomföras i form av sammanlagt fem olika påbyggnadskurser med varierande innehåll. Fram /2003 har KPU I och II genomförts. Av- sikten är att all polispersonal skall genomgå den första kursen (KPU I) senast efter grundutbildningen till polis. De övriga fyra stegen skall därefter genomföras i intervaller . Steg två till och med fem är dock öppna endast för polispersonal som faktiskt arbetar som brottsutredare. I praktiken har de polisutbildade brottsutredarnas vidareutbild- ning varierat . Vissa har genomgått re- guljära vidareutbildning (som inte längre finns). I den ingick kri- minalpolisutbildning i de s.k. assistent-, inspektörs- och kommissa- riekurserna. Övriga vidareutbildningar för polispersonal har gällt speciella kompetensområden som t.ex. förmögenhetsbrott, vålds- brott m.m. Ett antal poliser vid länskriminalpolisen har genomgått den kvalificerade kriminalpolisverksamhetskursen (KKV) vid Po- lishögskolan. De civilanställda brottsutredarna finns placerade inom hela myn- digheten. har dock flest civilanställda brottsutredare, ca två tredjedelar av dem arbetar nämligen där. De övriga är placerade inom länsordningspolisen (vid gräns- och tra- fikpolisen) och länskriminalpolisen. Länskriminalpolisen har dock endast tre civilanställda brottsutredare. Generellt kan sägas att de civilanställda brottsutredarna har en bakgrund med lång anställning inom myndigheten. De civilanställda brottsutredarna har fått olika slags vidareut- bildning i detta avseende. Det finns dock två huvudtyper av utbild- ning. Det är dels en kurs vid (), dels en lokal kurs (). kurs ger kompetens att handlägga brott av enkel beskaffenhet medan den lokala kursen ger kompetens att handlägga snatteribrott och parkeringsärenden. Därutöver finns även ett antal kortare utbildningar i specifika äm- nen. För de civilanställda används också i viss utsträckning meto- den lära genom att göra. De civilanställda brottsutredarna arbetar nämligen alltid tillsammans och i nära samarbete med en polisman. Det finns – varken för poliser eller civilanställda - någon obliga- torisk utbildning för att få arbeta som brottsutredare. i har totalt ca 2 800 anställda. Av dessa är ca 2 000 poliser. Av poliserna arbetar ca 530-550 som brottsutreda- re. De är placerade inom närpolisorganisationen, vid utredningsrot- lar, centraljourer, spaningsrotlar samt trafikpolisen. Vid myndigheten finns en central utbildningssektion. Utbildning bedrivs också huvudsakligen centralt. Respektive polisområde kan bedriva utbildning av endagskaraktär. Av kostnadsskäl utnyttjar myndigheten den utbildning som bedrivs i regi i väldigt liten utsträckning. Vid myndigheten bedrivs central utbildning med inriktning på brottsutredande verksamhet. Det rör sig om ca tio olika kurser. En av kurserna avslutas med en skriftlig examination. Det är kursen basutbildning för brottsutredare. Övriga kurser har inte någon ex- amination. Kursutbudet har sett ungefär likadant ut under de se- naste 10-15 åren. Exempel på utbildningar med brottsutredande inriktning är följande. Basutbildning för brottsutredare. Kursen vänder sig till såväl poli- ser som civilanställda. Kursen omfattar 5 veckors utbildning. Kur- sen innehåller moment som poliskunskap, straffrätt, processrätt, förhörsteknik, kriminalteknik, rättsmedicin m.m. Kursen, som vänder sig till poliser med erfa- renhet av brottsutredande arbete, omfattar en veckas utbildning. Den innehåller moment som förhörslära, förhörsmetoder, rollspel m.m. I rollspelet deltar bl.a. skådespelare. Kursen, som vänder sig till poliser med yr- kesverksamhet, är en slags repetitionskurs med inriktning på brottsutredning. Kursen vänder sig till poliser och omfattar . De polisutbildade brottsutredarnas utbildning varierar. Utöver grundutbildningen till polis har dock de flesta av dem genomgått den regionala basutbildningen i kriminalpolisverksamhet . Dessutom finns en centralt bedriven utbildning vid Polis- högskolan i kvalificerad kriminalpolisverksamhet som myndigheten utnyttjar för denna personalkategori. Utbildningen har dock ett begränsat antal utbildningsplatser. Utbildningen vän- der sig till erfarna brottsutredare och myndigheten anmäler ett par polismän till den. Den anses mycket meriterande vid tillsätt- ning av tjänster som brottsutredare. Myndigheten har dessutom ca 25-30 civilanställda brottsutreda- re, s.k. utredningsassistenter. De är placerade vid trafikpolisen, inom närpolisorganisationen, brottsrotlar samt . De civila utredningsassistenternas bakgrund är i de flesta fall en långva- rig erfarenhet inom polisen. På så sätt har de lärt sig utredningsar- bete under erfaren handledning. Av utredningsassistenterna har ett fåtal genomgått en tio veck- ors utbildning i utredningsverksamhet vid . De som genomgått den utbildningen finns nu placerade på antingen trafik- avdelning, brottsrotel eller vid något närpolisområde. Övrig utbildning för utredningsassistenterna sker i regional regi. En del utredningsassistenter har dessutom gått den basutbildning i kriminalpolisverksamhet som nämnts ovan. Det finns också en kortare närpolisutbildning som är öppen för dem. Det pågår dock en översyn av de civilanställdas möjligheter till utbildning. Avsikten är att utarbeta en anpassad regional utbildning för dem. 6.7.3Något om uppdragsutbildning på lokal nivå inom polisen Några av de vidareutbildningar inom området brottsutredning som redovisas i avsnitt 6.7.2 genomförs som uppdragsutbildningar. Uppdragsutbildning förekommer således även på lokal nivå inom polisen. Sådan utbildning bedrivs vid flera polismyndigheter i sam- arbete med olika universitet i landet. Vi beskriver här dock endast en utbildning som bedrivs vid i i samarbete med . Vid polismyndigheten finns en vidareutbildning som vänder sig till polismän som är eller skall bli förundersökningsledare (se av- snitt 6.7.2). Utbildningen består av tre delar. Dessa är straffrätt, processrätt samt praktiktjänstgöring vid en åklagarkammare. Straffrätts- och processrättsutbildningarna bedrivs i form av upp- dragsutbildningar i samarbete med . beslutar om antagning till dessa uppdragsut- bildningar. står även för lokalerna där undervis- ningen bedrivs. När det gäller straffrättsutbildningen har myndig- heten köpt en färdig utbildning av . Den är helt iden- tisk med straffrättsutbildning på juristutbildningen. Utbildningen i processrätt har däremot polismyndigheten skapat. I processrättsutbildningen ingår - förutom processrätt - även bl.a. rättsinformatik och ledarskapsutbildning. Genomgången utbild- ning ger högskolepoäng. Straffrättsutbildningen ger 12 sådana po- äng medan processrättsutbildningen ger 2 högskolepoäng. Det är den del av processrättsutbildningen som utgörs av rättsinformatik som ger högskolepoäng. Examination och betygsättning sker av när det gäller kursen i straffrätt och den del av processrättskursen som handlar om rättsinformatik. Polismyn- digheten examinerar och betygsätter den övriga delen av process- rättskursen. ger även ut ett kursbevis som om- fattar kurserna i straffrätt, processrätt samt det tredje moment som ingår i utbildningen för polisiära förundersökningsledare, praktik- tjänstgöring vid en åklagarkammare. Bedömning: Det behövs kompetenshöjande åtgärder inom poli- sens brottsutredande verksamhet. Det övergripande målet för polisväsendet är att tillförsäkra den en- skilde rättstrygghet och rättssäkerhet, förebygga och upptäcka brott samt se till att den som har begått brott identifieras och lag- förs. Regeringen har ställt upp ett antal verksamhetsmål för polis- verksamheten. Ett sådant mål har – och med vissa justeringar när det gäller ordval - formulerats så att poli- sens utredningsarbete skall bedrivas rättssäkert, effektivt och på ett ändamålsenligt sätt. Vidare att andelen uppklarade brott skall öka och tiden mellan brottsanmälan och slutredovisning skall bli korta- re (se bl.a. prop. 2000/01:1, utg.omr. 4, avsnitt 4.6.1, prop. 2001/02:1, utg.omr. 4, avsnitt 4.6.1 samt prop. 2002/03:1, utg.omr. 4, avsnitt 4.6.1). Från polisens sida har man dock under ett antal års tid gång på gång fått konstatera att man inte riktigt har nått upp till detta mål – även om förbättringar har kunnat redovisas i förhållande till före- gående år - utan att det alltjämt finns brister bl.a. när det gäller ef- fektiviteten i den brottsutredande verksamheten (se bl.a. Polisens årsredovisningar 1999 s. 9, 2000 s. 17 och 2001 s. 24 samt Polisvä- sendets budgetunderlag för åren 2001–2003, avsnitt 6.4). har dock RPS gjort den samlade bedömningen att polisens utredande och lagförande verksamhet har utvecklats och att verk- samhetsmålet i denna del har uppnåtts. RPS grundar sin bedömning bl.a. på att antalet ärenden som redovisas av polisen till åklagare har ökat med jämfört med samt att den totala genomströmningstiden har minskat (Polisens årsredovisning 2002 s. 14). Polisväsendet är, liksom övriga delar av rättsväsendet, utsatt för en mer eller mindre omfattande granskning. Såväl den granskning som sker internt som den som sker externt har för polisens del lett till att en hel del kritik har riktats mot den organisationen. Särskilt den delen av polisen som ansvarar för den brottsutredande verk- samheten har fått kritik. Framhållas skall dock att i en gransknings natur ligger att leta efter fel och brister. Det som fungerar på ett tillfredsställande sätt uppmärksammas inte på motsvarande sätt (i vart fall inte i det slutdokument där resultatet av den gjorda granskningen presenteras). Vi vill därför understryka att det över lag inom polisen utförs ett mycket ambitiöst och bra arbete av kompetent och kunnig personal. De kritiska synpunkter som ändå har framförts på polisens för- måga att hantera den brottsutredande verksamheten har kommit från olika håll. RÅ uttalat oro över utvecklingen av poli- sens brottsutredande verksamhet och framhållit att möjligheterna att klara upp ett brott minskat väsentligt . RÅ har dessutom från åklagarväsendet inhämtat att kvalitén på polisut- redningarna ofta inte når en godtagbar nivå och att det i mycket stor utsträckning krävs kompletteringar av utredningarna såväl vad gäller rena formella krav som mer materiellt inriktade uppgifter (RÅ:s budgetunderlag ). Det finns dock uppgifter som tyder på att förhållandena numera förbättrats något (se avsnitt 2.4.3). har också RRV, revisorer, och i anledning av brottsut- redningen efter mordet på från delvis olika utgångs- punkter pekat på brister och oklarheter i brottsutredningssystemet. Kritiken avser bl.a. problem med långa handläggningstider, låg uppklaring, oklarheter i ansvarsfördelningen mellan främst åklagare och polis, tillsynen över utredningarna hos såväl polis och åklagare som , hanteringen av internutredningar och kompetensförsörjningsproblemen inom närpolisen. En stor del av den kritik som vi nu har nämnt har vi redovisat mer utförligt i våra tidigare betänkanden varför vi inte upprepar detta här (se t.ex. SOU 2001:59 avsnitt 2.1). Detta betänkande in- nehåller bl.a. i avsnitten 2.8.3 och 8.6 en redovisning av revisorers rapport inom rättsväsendet (Rapport 1998/99:9). Som framgår där har revisorerna i rapporten beskrivit den kritik som har riktats mot att de som utreder brott inte har tillräckliga kunskaper i det regelsystem som gäller under en brottsutredning. Kritiken har kommit från bl.a. åklagare, domare och advokater med uppdrag som offentliga försvarare. Som vi där konstaterar är detta givetvis inte acceptabelt. Av revisorers nu nämnda rapport framgår även bl.a. att revisorerna föreslagit en ökad satsning på utbildning av de poli- ser som arbetar med utredningar. Det skulle enligt revisorerna för- bättra utredningarnas kvalitet. Revisorerna förordade i denna del att fler poliser med intresse för speciella typer av brottsutredningar tjänstgöring borde erbjudas särskild kvalificerad vi- dareutbildning inkluderande handledning och praktik. När det gäller just utbildningsinsatser vill vi här även nämna att RPS, Tillsynsenheten, presenterade promemorian Iakttagelser vid inspektioner av brottsutredningsverksamheten – några sammanfattande synpunkter. I den går att läsa att Tillsyns- enheten vid RPS – under rubriken – då konstaterade att förundersökningsledarfunktionen inom polisen ofta delegeras till ett antal personer som inte har tillräcklig kompe- tens (promemorian s. 8). Det brottsutredande arbetet skall självfallet bedrivas på ett för den enskilde rättssäkert sätt. Ett kompetent och kvalificerat polis- väsende och rättsväsende är en fråga om rättssäkerhet. Det är också något som brukar framhållas i olika sammanhang (se t.ex. prop. 2000/01:1, utg.omr. 4, s. 18). Utbildningsinsatser riktade mot dem som arbetar inom rättsväsendet – givetvis i kombination med andra åtgärder – kan således också ses som ett sätt att öka rättssäkerheten för dem som av olika skäl kommer i kontakt med rättsväsendet. Vid de kontakter som vi haft med företrädare för polisens fackli- ga organisation har också därifrån framhållits att den personal som arbetar i verksamheten med att utreda kvalificerad brottslighet be- höver få ökade möjligheter att förvärva den ytterligare kompetens som behövs för uppgiften. har från det hållet framhållits vikten av att det sker i väl organiserade former och mot klara ut- bildningsmål. Vi vill i detta sammanhang framhålla att den brottsut- redande verksamheten , jämfört med bara för sedan, utsätts för allt större utmaningar och påfrestningar till följd av yttre faktorer. Vi återkommer till detta längre fram i detta kapi- tel (avsnitt 6.8.3) men vill här ändå nämna en sådan faktor. Den faktorn har att göra med en förändrad brottsstruktur. finns det en tydlig förskjutning av den anmälda brottsligheten från förmögenhetsbrott utan interaktion mellan gärningsman och brottsoffer mot våldsbrott och andra in- teraktionsbrott. Det i sin tur innebär att polisen får in allt fler ärenden med tydligare utredningsuppslag och allt färre ärenden som normalt skrivs av eller upp snabbt. Till den sistnämnda kategorin räknas t.ex. cykel-, bil- och butiksstölder (Polisens årsre- dovisning 2001, bilagan s. 12 f.). Denna utveckling har sannolikt inneburit att den brottsutredande verksamheten kommit att bli allt mer arbetsbelastad. Det finns naturligtvis inte något enkelt svar på frågan hur det går att uppnå en bättre fungerande brottsutredande verksamhet. I våra direktiv har det uttryckligen angetts att vi skall närma oss den frå- gan med ett brett angreppssätt (Dir. 2000:90 s. 15). Det innebär att såväl ny lagstiftning som administrativa och organisatoriska för- ändringar skall övervägas. Även frågor om rollfördelning, utveck- ling av arbetsmetoder, möjlighet att utnyttja modern teknik, ut- bildning och kompetensutveckling samt rekrytering har angetts som möjliga vägar i detta sammanhang. Frågan om ny lagstiftning för den brottsutredande verksamheten har vi behandlat i tidigare betänkanden (SOU 2001:59, SOU 2001:93, SOU 2002:44 och SOU 2003:74). Vi har även övervägt frågor av administrativ karaktär (SOU 2001:59 och SOU 2001:93) samt nya arbetsmetoder för den brottsutredande verksamheten (SOU 2002:44, SOU 2002:45 och SOU 2003:74) medan en fråga av organisatorisk karaktär behandlas i ett särskilt kapitel i detta betän- kande (8 kap.). Vi har emellertid ännu inte ägnat oss åt frågor som handlar om utbildning, kompetensutveckling samt rekrytering med inriktning på den brottsutredande verksamheten. Det är uppenbart att åtgär- der behöver sättas in även på detta område. Alldeles oavsett vilken lagstiftning som finns eller vilken arbetsmetod som skall tillämpas så får detta inte genomslag i det praktiska arbetet om det inte kom- bineras med utbildningsinsatser riktade mot dem som förutsätts tillämpa lagstiftningen eller metoderna. Den brottsutredande verk- samheten inom polisen behöver således kvalitetssäkras genom kompetenshöjande åtgärder. 6.8.2Hur skall kompetenshöjningen genomföras? Förslag: Kompetenshöjningen inom polisens brottsutredande verksamhet skall genomföras genom en kombination av utbildning av redan anställda och tillförsel av kompetens utifrån. Som har anförts i föregående avsnitt behöver åtgärder vidtas för att förstärka kompetensen inom utredningsverksamheten vid polisen. Det kan i princip ske på två olika sätt, nämligen genom ökade kompetensutvecklingsinsatser för sådana som redan är anställda inom polisväsendet eller genom att kompetens tillförs polisväsen- det utifrån. Genom kompetensutveckling av redan anställd personal uppnås flera fördelar. Den resurs i form av kunskaper och erfarenhet som sådan personal besitter kan tas till vara även i den fortsatta polis- verksamheten. Kunskaper och erfarenheter som inhämtats genom den tidigare tjänstgöringen inom polisväsendet kan vidare bilda en värdefull bas för de kompetenshöjande åtgärderna och tas till vara inom ramen för den utbildning som sätts in. Utbildningen kan an- knyta till deltagarnas egna erfarenheter från tidigare tjänstgöring och därmed få en praktisk anknytning. Genom sin tidigare tjänst- inom polisväsendet kan deltagarna bidra i utbildningspro- cessen med exempel och problemställningar som kan berika utbild- ningen. En annan fördel är att sådan personal efter genomförd kompetenshöjning kan användas brett inom den polisiära verksam- heten. har en organisation fördelar av att innehålla individer med olika bakgrund när det gäller utbildning och erfarenhet. En sådan organisations samlade kompetens blir bredare än vad som är fallet med en organisation som bara innehåller individer med sam- ma bakgrund när det gäller utbildning och erfarenheter. Det talar för att det för polisväsendets del bör vara en fördel att vid sidan av kompetensutveckling av sådana som är anställda inom polisväsen- det också tillföra kompetens utifrån genom s.k. direktrekrytering. Enligt vår mening bör kompetenshöjningen inom polisväsendet därför ske på det sättet att man kombinerar metoden att kompe- tensutveckla redan anställda med metoden att tillföra kompetens utifrån. I de följande avsnitten behandlar vi frågan om hur en kom- petensutveckling av redan anställda bör kunna se ut. I ett senare kapitel (7 kap.) återkommer vi till frågan om i vilka former som kompetens bör tillföras utifrån och vilka utbildningsinsatser som fordras i det sammanhanget. 6.8.3Kompetensutveckling av redan anställda Förslag: Det skall införas en ny enhetlig utbildning för kvalificerad brottsutredningsverksamhet. Utbildningens innehåll bör fastställas centralt. Det är en fördel om utbildningen kan ge högskolepoäng. Vilken polispersonal skall omfattas av kompetensutvecklingen? Inom ramen för vårt utredningsuppdrag har vi haft anledning att överväga i vad mån det finns behov av kompetensutveckling av så- dana anställda inom polisen som arbetar med brottsutredning. Det utesluter inte att det kan finnas behov av sådan kompetensutveck- ling också vad gäller andra anställda inom polisen. Som vi konstaterat i avsnitt 6.8.1 finns det ett behov av kompe- tenshöjande åtgärder inom polisens utredningsverksamhet. Som förut har nämnts (avsnitt 6.1) har vi inte lyckats få fram någon helt färsk uppgift på antalet polismän som arbetar med brottsutred- ningar . arbetade av landets poliser med brottsutredningar. Av dessa beräknades ca 1 200 vara närpoliser medan 3 700 arbetade vid kriminal- och länskriminalavdelningarna (Polisväsendets budgetunderlag , avsnitt 7.3). Den nuvarande grundutbildningen till polis är tänkt att ge sådana kunskaper att den som har genomgått utbildningen förutsätts kun- na utreda vardagsbrottslighet. Med vardagsbrott brukar vanligen avses sådana brott som bl.a. stöld, snatteri, misshandel, olaga hot, skadegörelse, tillgrepp av fortskaffningsmedel, ringa narkotika- brott, bedrägeri samt häleri. Sådan vardagsbrottslighet som utred- ningsmässigt är av enklare slag förutsätts närpolisorganisationen ha utredningsansvar för. I praktiken varierar dock närpolisens utred- ningsansvar. Vi beskriver detta närmare längre fram i anslutning till våra överväganden om utredningsverksamheten inom närpolisen (avsnitt 8.9.2). Generellt kan dock här sägas att närpolisen inte ut- reder den mellangrova eller grova brottsligheten. Utredningsansva- ret för sådan brottslighet finns hos kriminal- respektive länskrimi- nalavdelningarna.