sou · GRB3117 · 2004-01-01 00:00:00 — Övningens syfte var att öva en multinationell insatsstyrka med armé-, marin- och flygstridskrafter under gemensam ledning. deltog med samtliga vapenslag. De deltagande svenska förbanden motsvarades till största delen av förband anmälda till internationella styrkeregister. deltog Försvarsmakten även i övningen Baltops, en övning i andan av PFF, som äger rum i södra och i direkta närområde. Övningen, som genomförs , syftar till att öva marin- och flygenheters deltagande i en multinationell fredsfrämjande insats. I övningen deltog även ett antal svenska civila myndigheter och organisationer. arrangerade en övning i andan av PFF, övningen Nordic Peace. Det övergripande syftet med övningen var att vidareutveckla de nordiska ländernas samarbete på det fredsfrämjande området och utveckla förmågan att utföra fredsfrämjande insatser med multinationella förband. I övningen låg tyngdpunkten på övning av samarbete mellan civila och militära aktörer vid en fredsfrämjande insats. Försvarsmakten deltog i övningen med armé- marin- och flygstridskrafter, vilka till största delen motsvarades av de förband som är anmälda till internationella styrkeregister. arrangerar datorstödda stabstjänstövningar i simuleringsnätverket för fredsfrämjande insatser genom övningsserien . är en övning i andan av PFF. Tre övningar har genomförts i – 99, 01 och 03. Stor tonvikt läggs vid civil-militär samverkan. Nato har också visat intresse för konceptet med datorstödd övningsverksamhet. Målsättningen med övningarna är att ytterligare utveckla simuleringsnätverket och att öka interoperabiliteten för fredsfrämjande operationer. Ett stort antal svenska myndigheter samt militära och civila frivilligorganisationer och statliga organisationer deltog också i övningarna Nordic Peace och . Som exempel på deltagande i civila övningar kan nämnas räddningstjänstövningen Bogorodsk i samt en motsvarande övning kallad Fergana i . arrangerade Barents Rescue, en övning med såväl civila som militära inslag. 2.4Sveriges övriga militära fredsfrämjande samarbete Regeringen har uttalat att FN:s särskilda ansvar för internationell fred och säkerhet spelar en avgörande roll för internationella engagemang och att det är av stor vikt att fortsätter sin långa tradition att aktivt medverka i FN:s fredsfrämjande och humanitära verksamhet och därmed tar sin del av ansvaret för att FN kan fullfölja sina uppdrag. I kraft av sitt stadgeenliga ansvar för internationell fred och säkerhet har FN en huvudroll i det internationella samfundets fredsfrämjande verksamhet. Det bedöms dock som mindre sannolikt att FN ensamt förmår genomföra mer omfattande militära fredsframtvingande insatser och det är därför väsentligt att en samverkan kan ske mellan FN och olika regionala organisationer. Förslag har framförts om att FN:s fredsfrämjande verksamhet bör förbättras, varvid det har talats om analys- och förvarningsförmåga och ökad betoning på mänskliga rättigheter och civila aspekter. for Coordination of Humanitarian (OCHA) har mandat att samordna FN:s insatser i humanitära kriser. OCHA:s huvuduppgifter är bl.a. att samordna internationella humanitära insatser och säkerställa att världs- samfundets humanitära syn beaktas i övergripande insatser rörande återuppbyggnad och fredsfrämjande insatser. OCHA har bedrivit ett arbete för att förbättra internationell samordning vid kriser och katastrofer av icke säkerhetspolitisk art och har gjort en översyn av de interna riktlinjerna för användandet av civila och militära resurser. har en lång tradition av FN-insatser och har bidragit med militärobservatörer till flera av FN:s observatörsinsatser. deltar också med en flygfältsenhet till en av FN:s insatser i . 2.4.2SHIRBRIG – en snabbinsatsstyrka FN har ett behov av snabbt tillgängliga militära enheter. Stärkandet av FN:s snabbinsatsförmåga har bl.a. skett genom etablerandet av SHIRBRIG (The Multinational UN Stand by Forces High Readiness Brigade) som är en insatsstyrka från sexton medlems- länder. Samarbetet syftar till att kunna ställa förband upp till brigads styrka till FN:s förfogande. Tanken är att en insats med SHIRBRIG ska pågå , varpå en reguljär FN-styrka ska kunna ta över. SHIRBRIG har en stabsfunktion för planering, ett s.k. planeringselement, i . Planerings- elementet utgör kärnan i ett kommande högkvarter i . SHIRBRIG är emellertid inte ett stående förband utan varje anmäld enhet, som även kan vara anmäld till andra styrkeregister, ställs till SHIRBRIG:s förfogande efter nationella beslut i det bidragande landet. Beslut om deltagande i insats fattas från fall till fall. har ett av de anmälda svenska förbanden – ett ingenjörkompani – uppgraderats till Rapid Deployment Level. Det innebär att insatsberedskapen är från nationellt beslut, men att vissa administrativa förberedelse, för att underlätta en insats, görs redan innan beslut om ett deltagande fattats. Bakgrunden till den Europeiska Säkerhets- och Försvarspolitiken (ESFP) har Europeiska gemenskapens medlemsstater samarbetat och strävat efter samråd i frågor som rör internationell politik. Samarbetet skedde till en början på mellanstatlig nivå men kan EU uttrycka unionens ståndpunkt i frågor om t.ex. väpnade konflikter och om mänskliga rättigheter. Genom som trädde i kraft fick unionen även en gemensam säkerhets- och försvarspolitik (ESFP). Enligt fördraget är det de s.k. krishanteringsuppdragen, humanitära insatserna och räddningsinsatserna samt hela spektrumet av fredsfrämjande insatser som ska stå i centrum. Dessa uppgifter skulle enligt utföras av Västeuropeiska unionen (VEU), men efter ett svenskt-finskt initiativ beslutade EU-länderna att dessa insatser skulle kunna utföras i egen regi. Ett viktigt led i detta var tillsättandet av en talesperson på hög nivå för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken (GUSP). Målet för EU:s krishanteringsförmåga i fråga om militära resurser är att unionen ska ha förmåga att sätta in upp till 60 000 personer med kapacitet att under genomföra alla fredsfrämjande insatser. Deltagandet med insats av militära förband sker på grundval av nationella beslut av varje enskilt medlemsland. En grundval för den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken är möjligheten för EU att låna resurser av Nato för att kunna genomföra insatser. EU:s krishanteringsförmåga är mer än enbart en militär insatsförmåga. Här utvecklas kompetens inom polis, stöd till rättssamhället, räddningstjänst och civil förvaltning. Förutom de nya civila och militära resurser som utvecklas har EU kompetens som kan användas inom global krishantering, såsom medling, sanktioner samt katastrof- och återuppbyggnadsinsatser. strävar efter ett helhetsperspektiv och att krishantering bör ses som ett begrepp som inkluderar såväl civila som militära komponenter. För att säkerställa politisk kontroll och strategisk styrning finns en kommitté för utrikes- och säkerhetspolitik (KUSP) samt en militärkommitté. Den militära kommittén bistås av en militär stab som består av militära experter avdelade av medlemsstaterna. militära staben består av omkring 120 militärer, varav sex stycken är svenskar, vilka inte är EU-anställda utan nationella tjänstemän. De civila delarna av krishanteringen hanteras av aspekter av krishantering. EU:s försvarsministrar möts normalt två gånger per ordförandeskap. Relationen mellan EU och Nato Relationen mellan EU och Nato är en kärnfråga när det gäller krishantering. kom Nato och EU till en principöverenskommelse om de permanenta arrangemangen mellan organisationerna (plus). Avsikten är att EU ska kunna utnyttja Natos planerings- och ledningsstrukturer för att planera och leda en operation. Man vill undvika kostsamma dubbleringar av resurser och säkerställa tillgång till de amerikanska och kanadensiska erfarenheterna och kunskaperna. Den mest omedelbara effekten av överenskommelsen plus gäller EU:s militära engagemang på . inledde EU sin första militära insats, Operation i . Operation omfattar drygt 300 personer av vilka något mer än hälften utgörs av stabspersonal och resten av markförband, med högkvarter i . Totalt deltar 26 länder. bidrar med två övervakningsteam om åtta personer. Därtill kommer sex stabsofficerare i olika delar av kommandokedjan. Styrkans uppgifter är att bidra till en synlig militär närvaro, övervaka situationen till stöd för de civila övervakarna från EU och samt upprätthålla kontakter med lokala myndigheter och övriga internationella aktörer i landet. beslutade EU att genomföra en insats i i enlighet med resolution . Insatsen var den första militära EU-ledda insatsen utan stöd från Nato. var sammanhållande land och bidrog med huvuddelen av den militära ledningsstrukturen samt med betydande resurser och tillgångar. bidrog med en väpnad styrka om ca 100 personer. EU har antagit en övningspolicy och ett långsiktigt övnings- program. I policyförklaringen ges en beskrivning av övningarnas övergripande syfte jämte en beskrivning av hur de ska genomföras för att stå i överensstämmelse med EU:s operativa och politiska målsättningar. Övningsprogrammet innehåller en förteckning över de krishanteringsövningar som planeras äga rum fram . Samarbetet kring fredsfrämjande verksamhet har alltid utgjort ett kärnområde i det nordiska samarbetet. skapades NordSamFN för att underlätta samarbete, koordinering och effektivisering av nordiska resurser vid FN-insatser. beslutade de nordiska länderna (, , och ) att skapa Nordcaps (Nordic Coordinated Arrangement for Military Peace Support). anslöt sig till samarbetet . Nordcaps ska samverka kring samordning och effektiv resursanvändning i syfte att förbättra förmågan att agera gemensamt inför beslut om och vid deltagande i fredsbevarande operationer. Syftet med Nordcaps är att anpassa och vidareutveckla den nordiska samverkan på det fredsfrämjande området och att genom nordisk samverkan förbättra förutsättningarna för att bidra till internationell fred och säkerhet. Nordcaps består av en styrgrupp, en militär samverkansgrupp och ett planeringselement. Inom organisationen förs ett gemensamt styrkeregister. Arbete pågår inom organisationen med att upprätta en nordisk krishanteringsstyrka, motsvarande en brigads storlek. är styrkan operativ och kan användas för FN-, Nato-, OSSE- och EU-ledda operationer. I övrigt har ett samarbete inletts mellan och . Diskussioner har också förts om huruvida Nordcaps kan bidra till och underlätta koordineringen av de nordiska truppbidragen till KFOR. () är genom sin vida medlemskrets (55 stater), flexibla struktur och brett definierade syn på säkerhet en effektiv organisation i det arbetar med säkerhetsfrågor i ett brett perspektiv där såväl militära frågor, mänskliga rättigheter och demokrati som ekonomisk och miljömässig säkerhet ingår. Tyngdpunkten i verksamhet har förskjutits till operativ icke-militär krishantering. gör snabba förebyggande insatser möjliga, ofta i nära samarbete med andra internationella organ. Organisationen har kapacitet att verka i olika skeden av en konflikt: förvarning, förebyggande, konflikthantering samt återuppbyggnad respektive utveckling av demokrati och en fungerande rättsstat. har fältkontor i 18 länder och den övervägande delen av budget går till konkreta fältinsatser. Fältmissionernas arbete är inriktat på att stärka respekten för mänskliga rättigheter och rättsstatens principer, att bygga upp demokratiska institutioner och att stödja förtroendeskapande åtgärder mellan olika befolkningsgrupper. Vad gäller den militärpolitiska dimensionen har alla säkerhets- och förtroendeskapande åtgärder ett nära samband och syftar till att upprätthålla kontroll över de deltagande ländernas innehav av olika vapen. Wiendokumentet, avtalet om konventionella stridskrafter i () och Fördraget om observationsflygningar kan alla betecknas som rustnings- kontrollinstrument. Wiendokumentet tar sikte på militära förband och deras verksamhet medan reglerar mängden krigsmateriel i fem olika kategorier. Fördraget om observations- flygningar tillåter de länder som är anslutna till fördraget att genomföra observationsflygningar över varandras territorium. Den grundläggande tanken är att öppenhet och samarbete på det militära området skapar en gemensam säkerhet och att det militära läget blir mer förutsebart liksom att risken för missbedömningar av andra staters agerande minskas. lätta vapen-dokument, som innebär att medlems- staterna åtar sig att lämna rapporter om sitt innehav av lätta vapen, och Uppförandekoden om politiska och militära aspekter på säkerhet anses vara av stor vikt som konfliktförebyggande instrument. Den legala statusen vid insatser omfattas inte av utredningens uppdrag. För att ge en bild av vad den fredsfrämjande verksamheten är en förberedelse för, lämnas ändå följande exempel på svenska insatser. Kosovo Force (KFOR) Den etablerades i Kosovo . /2003 tjänstgör ca 25 000 soldater från ett 30-tal länder i missionen. Den svenska kontingenten i Kosovo utgör huvuddelen av bidrag till internationell militär krishantering. Cirka 760 kvinnor och män tjänstgör i missionen. De svenska bataljonerna utgörs av mekaniserade pansarskyttebataljoner och byts normalt ut var sjätte månad. KFOR:s huvuduppgift är bl.a. att upprätthålla lugn och säkerhet, fri rörlighet samt att understödja återuppbyggnaden i i samverkan med civila hjälpinsatser, i exempelvis FN:s regi. Stabilisation Force (SFOR) Den övervakar efterlevnaden av i och stödjer även det civila återuppbyggnadsarbetet. deltar 34 länder i missionen med sammanlagt ca 12 000 soldater. deltar med en underrättelse- enhet samt med tre stabsofficerare. EU-insats i (fYROM) – insatser har redovisats i avsnitt 2.4.3. Assistance Force (ISAF) inrättade en internationell säkerhetsstyrka (ISAF) i med uppgift att bistå den dåvarande afghanska interimsadministrationen med att upprätthålla säkerheten i huvudstaden med omnejd. har bidragit med väpnad trupp till ISAF alltsedan missionen etablerades. bidrar med en CIMIC-enhet (civil-militär samverkan). Inledningsvis kan det konstateras att det övriga militära samarbetet består av aktiviteter av skiftande karaktär och innehåll. Det kan vara fråga om aktiviteter av mera begränsad omfattning som t.ex. kurser eller seminarier . Det kan också röra sig om aktiviteter som pågår under en så att det kan bli fråga om att anhöriga till den militära personalen medföljer till . Att utländska officerare tjänstgör vid svenska militära skolor är exempel på en aktivitet som kan pågå . Nedan följer en sammanställning av aktiviteter som inryms i begreppet övrigt militärt samarbete: Övningar: bilaterala och multilaterala övningar mellan svenska och utländska förband på svenskt territorium . Stabstjänstgöring: utländska officerare som tjänstgör vid svenska staber. Växeltjänstgöring: utländska officerare som i anledning av utbytesprogram tjänstgör i . Konferenser: seminarier och konferenser i bl.a. Försvars- högskolans eller regi. Utbildning: utländska officerare som deltar i utbildning vid bl.a. Försvarsmakten, och Försvarshögskolan. Tjänsteresor: utländska officerare på officiellt besök i . Förbandsbesök: utländska förband som gör kortare besök vid ett vänförband i . Materielprojekt: utländska officerare som befinner sig i för att fullgöra ett materielprojekt vid t.ex. . Uppvisningar: utländska förband som efter inbjudan deltar i flyguppvisningar eller liknande på svenskt territorium. PFF-samarbetet har även en civil sida och enligt regeringens mening är det angeläget att även fortsättningsvis medverkar i och strävar efter att fördjupa detta. CEP (Civil Emergency Planning) i Nato omfattar civil beredskapsplanering i relativt vida termer. Vid en jämförelse med svensk terminologi motsvarar det civilt försvar och svåra påfrestningar. CEP inom Nato har utvecklats från att ha varit en civil stödresurs till den militära sidan till en relativt högprioriterad verksamhet med mycket omfattande partnersamverkan och med en stark politisk tyngd. CEP har i många avseenden varit ingången för många partnerländer för utvecklingen av samarbetet med Nato. CEP-området omfattar samarbete mellan Nato- och partnerländer inom ramen för PFF- samarbetet. Inom Nato sker samarbetet genom deltagande i och dess civila under- kommittéer. Försvarsdepartementets civila enhet representerar på plenum-nivå, medan den svenska delegationen vid Nato representerar på permanent-nivå. Inom de ovannämnda civila planeringskommittéerna kan noteras en ökning av partnerinriktade aktiviteter . I samtliga kommittéer är representerat med expertis från berörda myndigheter. De svenska myndigheter som deltar med experter inom kommittéerna är bl.a. , , , , , , och . En kontaktgrupp med berörda myndigheter för samordning av civil PFF-verksamhet leds av Försvarsdepartementets civila enhet. Inom ramen för SCEPC och Natos civila verksamhetsområde har tagits fram en handlingsplan för civil beredskap mot massförstörelsevapen. Handlingsplanen fastställdes och har senare breddats något. Inom ramen för handlingsplanen avser man att upprätta civila icke-bindande miniminivåer för utbildning, utrustning och procedurer som vägledning för förberedelser för att skydda befolkningen mot attacker med massförstörelsevapen. har som huvuduppgift att biträda vid samordning av internationella humanitära katastrofinsatser inom partnerskapets område eller mera självständigt samordna sådana insatser och ska härvid alltid arbeta samordnat med FN. Centret bemannas av personer som ställs till förfogande av PFF-länder och leds formellt av chefen för civila enhet. har –2003 haft personal tjänstgörande vid centret från . Det svenska individuella partnerskapsprogrammet omfattar, förutom en stor mängd militära inslag, även ett avsnitt benämnt Civil Emergency Planning, som helt avser civila verksamheter. Här ingår svenska myndigheters deltagande i PFF-aktiviteter samt anordnande av sådana. Huvudansvaret för denna verksamhet har främst Försvarsdepartementets civila enhet. PARP, jfr avsnitt 2.2.3, har huvudsakligen ett militärt innehåll men även denna verksamhet har viss bäring mot den civila sidan. Några civila partnerskapsmål finns dock inte. En stor del av de civila PFF-aktiviteter som inryms i avser kurser, seminarier, work-shops och övningar. Den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken har även en civil sida. har medlemsstaterna fastställt fyra prioriterade områden inom ramen för de civila delarna av krishanteringen. Dessa är polisverksamhet, stärkande av rättsstaten, civil förvaltning och räddningstjänst. Dessa resurser ska kunna användas för bidrag till såväl FN- och OSSE-ledda insatser som EU-ledda insatser. Ytterligare områden kan komma till . Beredningsarbetet när det gäller civil krishantering i EU sker främst inom som ägnar sig åt civila aspekter av fredsfrämjande insatser. Målet på polisområdet är att medlemsstaterna i EU ska kunna sätta in 5 000 poliser i internationella insatser, varav 1 000 poliser ska kunna finnas på plats . En särskild polisenhet inom rådssekretariatet har upprättats, som har till uppgift att planera och leda polisinsatser inom ramen för EU-ledda krishanteringsoperationer. Målet på rättsområdet är att EU ska förstärka sin förmåga att bidra till insatser för att stärka rättsstaten över hela fältet från konfliktförebyggande verksamhet till krishantering. Medlems- staterna ska kunna bidra med upp till 200 domare, åklagare, fängelsepersonal och andra befattningshavare inom rättsväsendet i internationella krishanteringsinsatser som ett komplement till en internationell polisinsats i syfte att upprätta en fungerande rättskedja. Målet beträffande den civila förvaltningen är att medlemsstaterna ska upprätta en pool av experter inom ett brett fält som är relevant för krishanteringsinsatser, t.ex. administrativa, sociala och infrastrukturfrågor. Utbildning och övning för experterna ska prioriteras och utvecklas i samverkan med internationella organisationer som FN, och . Inom räddningstjänstområdet är målet att medlemsstaterna med kort varsel ska kunna bidra med upp till 2 000 räddningstjänst- experter för insatser i samband med krishantering, liksom med experter för utvärdering av resursbehovet på plats och annan specialistkompetens. Tanken är också att samordningen mellan medlemsländernas räddningstjänstinsatser vid allvarliga olyckor ska förstärkas, vilket i sin tur ska underlätta katastrofbistånd till ett medlemsland som drabbats av en allvarlig olycka. Syftet är också att samordningen mellan medlemsländernas räddningsinsatser utanför EU:s gränser ska underlättas. Beslut om att genomföra räddnings- tjänstinsatser och tillhandahålla resurser fattas av staterna själva. Unionens målsättning är att all krishantering ska behandlas som en samlad verksamhet och att de civila och militära komponenterna ska samverka. Östersjösamarbetet inom civil säkerhet uppmuntrar gränsöverskridande samarbete mellan regionens länder. Detta gäller särskilt mellan , , och . Ett viktigt forum för ett sådant samarbete är Östersjöstaternas råd – (). Det samarbetsområde inom som närmast har relevans i detta sammanhang är civil säkerhet. Samordningen av samarbetet inom detta område har tidigare i hög grad åvilat . Regeringens uppfattning i försvarsbeslutspropositionen (prop. 2001/02:10) var att CBSS-samarbetet inom området civil säkerhet bör utvecklas och bli än mer konkret. I syfte att åstadkomma detta har en särskild utredare tillsatts med uppgift att lämna förslag på hur området kan vidareutvecklas. Uppdraget ska redovisas . Inom räddningstjänstområdet sker det nordiska samarbetet inom ramen för Nordred. verkar även i detta sammanhang för ett närmare samarbete med de övriga . Ett institu- tionellt räddningstjänstsamarbete till sjöss är etablerat . och verkar främst inom området skydd mot olyckor. Dessa två myndigheter har resurser och kapacitet som kan komma till användning vid internationella hjälpinsatser under ledning av FN eller annan biståndsansvarig organisation. har fått i uppdrag av regeringen att hålla viss beredskap för att kunna bistå vid internationella katastrof- och biståndsinsatser. Vid ett flertal tillfällen har verket deltagit i sådana operationer. har bl.a. utvecklat en rad s.k. insatspaket, vilka kan utnyttjas för att bl.a. stödja FN-organen med olika tjänster som eftersöknings- och räddningsteam, transport- team, logistik, sambandsfunktioner, vattenrening, humanitär minröjning m.m. Att utveckla stödresurser till FN-organens administrativa förmåga är en viktig uppgift. När det gäller internationella verksamhet har myndigheten på grund av internationella avtal som ingått möjlighet att lämna assistans i händelse av utsläpp av olja eller andra skadliga ämnen till havs. Myndighetens resurser kan således användas för att lindra effekterna av ett skadligt utsläpp i den miljön. Räddningsdykare från ingår i den av Statens räddningsverks särskilt organiserade s.k. keminsats- styrkan. 3Regleringen av status för de involverade i internationellt fredsfrämjande samarbete Av kapitel två framgår att tillsammans med andra länder och internationella organisationer bedriver ett omfattande och nära samarbete på det fredsfrämjande området. bidrar till och samarbetar med FN, EU och , liksom vi samverkar inom PFF. har en viktig roll att fylla i detta sammanhang och det råder bred politisk enighet om att ska vara en aktiv och framsynt part i arbetet att verka för fred och säkerhet runt om i världen. Samarbetet på det fredsfrämjande området består främst i aktiviteter som förbereder parterna för att kunna genomföra effektiva gemensamma insatser i en krissituation. Olika statusavtal kommer till användning beroende på vilket slags samarbete det är fråga om. I avsnitt 3.1 redogörs för statusavtal i allmänhet. I avsnitt 3.2 lämnas en beskrivning av PFF- avtalet. Eftersom hänvisar direkt till Nato kommer även detta avtal att redovisas liksom tilläggsprotokollet om hinder mot verkställighet av dödsstraff och ett kompletterande tilläggsprotokoll.