sou · GRB318d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Det ville få sagt här var uppenbarligen, som avhandlats ovan, att Budapest-svenskarna hade rönt en betydligt bättre behandling från sovjetisk sida, än vad som var fallet för de schweiziska diplomaterna som hade internerats. avslutande passus att svenskarna samt och synner- ligen fingo resa hem låter onekligen antyda att han vid det här laget helt tycks ha övergett sin tolkning från att trots allt kunde befinna sig i livet i sovjetisk fången- skap. Mot bakgrund av det faktum att alltså sannolikt på nytt övertygats om död förefaller det inte orimligt att han funnit det meningslöst att vidarebefordra uppgifterna från Zehnder. 13En resultatlös diplomatisk offensiv 13.1Från till Vysjinskijs note af Sandebergs vittnesmål, ny démarche i deklarerade förstasiderubrik att lever – vistas i . Den hem- komne redogjorde i en intervju i tidningen för möten med två icke namngivna personer som uppgav sig ha träffat i sovjetisk fångenskap. Det ena vittnet, rumänen , uppgav sig ha mött i ett repatrieringskontor i . Denna uppgift skulle senare visa sig vara mindre sannolik. Uppgifterna från det andra vittnet, tysken , skulle däremot sedermera visa sig vara av stor betydelse. hade delat cell med chaufför från 1945. delade cell med tidi- gare cellkamrat , som hade berättat om . Då sedermera placerades i samma cell som af Sandeberg hade frågat om var bekant för af Sandeberg. Varför togs inte af Sandebergs vittnesmål på allvar? af Sandeberg som ännu inte hört talas hade inte fäst sig vid Hilles fråga. sedermera återvände till fick han tillfälle att träffa dåvarande chefen för politiska avdelningen vid UD . Detta möte finns inte omnämnt, vare sig i något officiellt UD-dokument eller i . Enligt hade frågat af Sandeberg om han hört talas om eller andra fångna svenskar i (P 2 EuI, 7/5-1957). af Sandeberg, som på grund av vitaminbrist led av tillfällig minnesförlust, hade En resultatlös diplomatisk offensiv svarat att han inte hört talas om . Denna omständighet ledde till att af Sandebergs vittnesmål uppenbarligen inte riktigt togs på det allvar det förtjänade. af Sandeberg uppgav i en radio- intervju 1980 att man från UD:s sida helt enkelt inte trodde på honom: Tydligen betecknade man det som journalistfantasier och kanske tyckte att man skulle göra sig märkvärdig i det där sammanhanget, jag vet inte vad det kan komma sig. Av någon underlig anledning så hade UD någon negativ inställning till mig och jag kan tala om för dig det, att , så talade med Wallenbergsaktionen om mig och betecknade mig som nazist och journalist med ovanligt livlig fantasi och det var ju saker som var helt gripna ur luften, jag för- står inte varför (Direkt studio 13, 31/1-1980). Förre kabinettssekreteraren har vid samtal med utredningen () uppgivit att inför betonat den rent juridiska aspekten vad gäller bristen på trovärdighet i af Sandebergs vittnesmål. Att han till en början sagt sig inte känna till , för att publicera artiklar om i sovjetisk fångenskap, medförde att vittnesmålet blev mindre trovärdigt. af Sandeberg kunde i frihet ha hört talas om försvinnande och bekräftade själv i artikeln av att det var först när han hört talas om , som han kunde dra sig till minnes uppgifterna från och . Vid sidan av detta skäl till misstro från UD:s sida nämnde i brevet av 1957 två ytterligare skäl till varför af Sandeberg inte rik- tigt togs på allvar. Dels riktade af Sandeberg ganska grova ankla- gelser mot den svenska beskickningen i . Han uppgav i sin bok kan det sägas: Sanningen om min fångenskap i och fall (1946), att han hört den svenska legationen betecknas som en av största svarthandelscentraler: Smycken, antik- viteter, dyrbara mattor och målningar för många tiotusentals kro- nor köptes 'svart' av legationspersonalen och skickades hem till som kurirpaket (af Sandeberg, 1946: 73). Legationsperso- nalen uppgavs också låta vanliga enkla besökande sitta timtals ute i väntrummet, medan vederbörande legationssekreterare eller attaché drack grogg med sina tyska 'leverantörer' på sitt ämbetsrum (af Sandeberg, 1946: 72). kommenterade i sitt brev av att En resultatlös diplomatisk offensiv för ingen av oss i kunde det t.ex. te sig särskilt trovärdigt att en person, som tydligtvis avsågs vara Ärnfast, skildrades som en klädsprätt den där satt och groggade vid skrivbordet i ämbets- rummet (P 2 EuI, 7/5-1957). Dels konstaterade att af Sandeberg med rätt eller orätt [] betraktades som en nazistsympatisör: För svenska medborgare med dylik politisk inställning hyste man ju 1946 gemenligen ringa aktning. Särskilt i ögon torde af Sandebergs politiska förflutna – med vilket var välbekant från sin tjänstgöring på pressbyrån under kriget – ha varit ägnat att starkt nedsätta hans allmänna tillförlitlighet (P 2 EuI, 7/5-1957). Icke desto mindre vidarebefordrades uppgifterna om vittnena till legationen i (chargé d'affaires ) (P 2 Eu, 26, 27, 28, 29/7-1946), som överlämnade vittnesmålet till sovjetiska utrikesministeriet . Att överlämnade uppgifterna till NKID har inte gått att bekräfta utifrån dokument i utan från en sovjetisk promemoria över ärendet som upprättades (Dokumentsamling, , D34). UD telegraferade också till Reuterswärd i och instruerade honom uppspåra denne rumän [] och inhämta upplysningar rörande (R 18 , 2/7-1946). note- rade i artikeln Krafttag av UD för , att man telegraferat en anmodan till Moskva-beskickningen att ofördröjligen sätta igång en undersökning. sammanträffade med Abramov. Vi får anledning att behandla detta möte längre fram. publicerades en bok av österrikaren vars huvudbudskap var att fanns i livet i sovjetisk fångenskap. Detta föranledde riksdagsman- nen att rikta en interpellation till statsministern som besvarades . I samband härmed instruerades legationen i () att verkställa en démarche i med begäran om ett bestämt besked beträffande resul- tatet av de undersökningar, som vid upprepade tillfällen utlovats av de ryska myndigheterna (P 2 EuI, 28/11-1946). Därefter sam- manträffade med Kollontaj (), tjäns- En resultatlös diplomatisk offensiv teförrättande chefen vid femte europeiska avdelningen . Sysojev (), vice utrikesminister () och den nye chefen för utrikesministeriets nord- europeiska avdelning, . (). Han hade också ett kortare samtal med NKVD:s man i utrikesministe- riet, protokollchefen . Legations- chefen , som mestadels vistades i , sammanträffade med . Denna diplomatiska offensiv till trots rann Wallenberg-ärendet på nytt ut i sanden , utan att något svar ingått från sovjetiska myndigheter. framställde Håstad på nytt en interpellation i med anledning av , varefter den nytillträdde legationschefen träffade den likaledes nytillträdde vice utrikesministern (som sade sig inte känna till ärendet). sammanträffade Sohlman med Vetrov, och kort därefter, , läm- nade vice utrikesminister sin note vari fastslogs att icke finns i och att han är okänd för oss. Intressant nog tycks man på UD ha varit ganska nöjd med Vysjinskijs svar. noterade i sin dagbok följande: Om regeringen kunde lära sig att ryssarna äro rädda för oss, så kanske deras politik skulle bli lite förnuftigare i , då varje vårt steg betyder så mycket. Ryssarna frukta oss naturligtvis inte militärt men psykologiskt. intager en nyckelposition inte bara vis à vis och i övrigt utan också för länder som och . Ryssarna äro rädda att vi skola taga något steg, som för omvärlden skulle framstå som en inklination västerut. Låt oss då för skull utan att taga detta steg utnyttja dess möjligheter i vår politik. Sedan vi intagit en fast hållning ifråga om deltagandet i och beträffande de ryska spionerna ha ryssarna lämnat oss svar i Wallenbergsaffären, lämnat utresetillstånd åt en svensk, som hållits i koncentrationsläger och om vars existens vi saknade kännedom samt inviterat vår militärattaché att göra en resa till annars för utlän- ningar förbjudna områden (, 1989: 826). En resultatlös diplomatisk offensiv 13.2Varför misslyckades den diplomatiska offensiven? Förmedlade sina erfarenheter av fallen af Sandeberg, Makarova m.fl. till ? Varför kunde inte den svenska diplomatiska offensiven som igång- satts krönas med framgång? Varför lämnade inte de sovjetiska myndigheterna ut ? Vi vet att hade förflyttats från Lubjanka till Lefortovo-fängelset, där han kom att hållas fängslad . hade förhörts samt . Det finns således ingen tvekan om att han vid denna tid- punkt befann sig levande endast från den svenska legationsbyggnaden. Något entydigt svar på frågan varför inte kunde tillåtas återvända till som ett resultat av den svenska kam- panjen kan inte ges. Vi vet alltjämt inte, bortom varje rimligt tvivel, varför de sovjetiska myndigheterna överhuvudtaget lät arrestera och föra honom till , vi vet inte varför han kvarhölls i Lubjanka och Lefortovo-fängelserna , och vi vet inte om möjligheter till förhandlingar om utväxling, såsom skett i fallet med de schweiziska diplomaterna , överhuvudtaget förelåg i fallet . Vad vi vet är att Abramov dels hade använt sig av det lyckliga fallet af Sandeberg som en analogi för att åskådlig- göra fallet , dels hade tillämpat samma förhandlingstaktik i fallet , som han tidigare hade tillämpat i fallet af Sandeberg, då man från sovjetisk sida tycktes vilja ha Makarova i utbyte mot af Sandeberg. Huruvida detta utspel från Abramovs sida verkligen kan tolkas som ett förslag om utväxling kan dock inte med säkerhet sägas. Klart är dock att , som alltsedan den 13 april 1945, alltså , hävdat att omkommit på vägen mot Debrecen genom överfall, rånmord eller bilolycka, tolkade Abramovs ord som en indikation på att trots allt är i livet (P 2 Eu, 30/4-1946). I fallet af Sandeberg tillämpades den sovjetiska taktiken att alltid föra Makarova på tal vid fyra tillfällen (samtal Abramov – , och Abramov – , , och ). För förelåg intet tvivel om att fallen kopplades samman från sovjetisk sida. uppgav han sig [ha] intrycket, att vi i realiteten En resultatlös diplomatisk offensiv icke kunna hoppas på af Sandebergs hemsändande med mindre fröken [Makarova] återbördas till sin fader (40 R, 10/3-1945), och noterade han i ett handbrev till Engzell att Abramov bragte som vanligt saken [Makarova] på tal, efter det att vi talat om af Sandeberg (P 40 R, 28/3-1946). UD:s rättschef var också väl införstådd med den sovjetiska sammankopplingen av de bägge fallen. I ett brev av sade han sig redan tidigt förutsagt sammankopplingen mellan af Sandeberg och Makarova (P 40 R, 13/3-1946). Barck-Holsts möte med Abramov Var Abramovs sammankoppling av och fallet Makarova inför en engångs- företeelse? Ett närmare studium av de samtalsuppteckningar som gjorts av från samtal med sovjetiska representanter ger vid handen att liknande ut- spel gjordes , dels (vid samtal med Abramov), dels (vid samtal med Sysojev). Barck- hade vidarebefordrat af Sandebergs upp- gifter rörande i sovjetisk fångenskap till det sovjetiska utrikesministeriet. sökte upp Abramov med anledning av flera frågor, däribland Wallenberg-ärendet. Enligt den sovjetiska samtalsuppteckningen utspann sig följande ord- växling: tackade mig och frågade om det inte fanns något nytt om . Jag svarade att de eftersökningar som gjorts ännu inte givit något resultat. Jag påpekade för att SSSR:s enorma territorium komplicerade genomförandet av eftersökningar, och på- minde om fallet med af Sandeberg, som också hade hittats efter långva- rigt sökande och repatrierats till . Det är av stort intresse att Abramov alltså på nytt använde sig av af Sandeberg-analogin för att åskådliggöra Wallenberg-ärendet. Anty- dan att SSSR:s enorma territorium komplicerade genomförandet av eftersökningar måste också tolkas som en väsentligen positiv anmärkning i samma anda, dvs. att Wallenberg-ärendet kunde få ett lika lyckligt slut som af Sandeberg-fallet. Därefter, precis som vid mötet med , återkom kopplingen till fallet Makarova: En resultatlös diplomatisk offensiv Därefter frågade jag om status i frågan om repatriering. tvekade något och svarade där- efter att han inte kände till något nytt i ärendet efter det att kamrat hade vänt sig till UD. Jag hänvisade till mitt samtal med inför dennes avresa till (detta var efter det att Tjernysjev vänt sig till UD) och påpekade att den gången lovade mig att påminna om detta ärende i . Barck- svarade att han hade hört talas om detta och lovade å sin sida att fråga igen (AVPRF, f. 0140, op. 31, p. 7, p. 133, l. Abramovs struktur på själva bemötandet av Barck-Holsts fråga om är i det närmaste identisk med den som tillämpats vid mötet med . Detta kan tolkas som att Abramov följde en på förhand noga konstruerad mall för hur han skulle bemöta frågor om . Givet förhållandena i det sta- lintida förefaller det troligt att en sådan svarsmall utarbetats på högre nivå än Abramovs. telegraferade följande redogörelse för mötet: Sedan innehållet i Edra 149 och 152 utan omnämnande av af Sandeberg delgivits utrikesministern [d.v.s. démarchen ] tillfrågade jag Abramov, huruvida något nytt erfarits om . Han upplyste, att ännu intet nytt framkommit samt frågade om hur fallet Makarova utvecklats. Abramov nämnde också att af Sandeberg numera hemkommit och publicerade tidningsartiklar varav han tagit del (P 2 EuI, 25/7-1945). Som framgår av denna korta skildring hade alltså Abramov, efter Barck-Holsts fråga om , tagit upp fallet Makarova. Abramov hade uppenbarligen också nämnt att han tagit del av af Sandebergs tidningsartiklar, vars huvudbudskap var att fanns i livet i . Vad som däremot inte framgår är huruvida , i likhet med , uppfattade Abramovs utspel som en antydan om att befann sig i sovjetisk fångenskap. Denna fråga går tyvärr heller inte att ge något entydigt svar på eftersom det enda svenska samtalsreferat som finns tillgängligt ut- görs av ovanstående korta telegramtext, vari inte kan återfinnas några av Barck-Holsts egna reflektioner kring samtalet. Det var brukligt att korta referat av möten med sovjetiska företrädare följ- des av längre samtalsrapporter i officiella skrivelser ställda till utri- kesministern eller någon av UD:s enhetschefer. Oväntat nog tycks så inte ha skett i detta fall. I dossiern över Hjälp åt flyktingar från de En resultatlös diplomatisk offensiv baltiska staterna (P 40 R) finns ingen sådan rapport. Möjligtvis kan den ha förkommit, men det finns heller ingen notering i Moskva- legationens utgående diarium om någon officiell skrivelse eller handbrev vare sig i ärendet Makarova eller under perio- den närmast efter mötet. Vi kan alltså inte med bestämdhet säga vilka slutsatser Barck- drog av mötet med Abramov. Klart är i alla fall att mötet inte tycks ha satt några spår i UD:s bild av . Detta kan å ena sidan tyda på att inte drog samma slutsats som , dvs. att trots allt skulle kunna finnas i livet i . Å andra sidan avgav inte någon som helst reaktion heller på omprövning av sin tidigare in- ställning i frågan . Kan på liknande sätt ha gjort uppmärksam på parallellen mellan den sovjetiska positionen i af Sandeberg-fallet och i Wallenberg-fallet? Detta för- utsätter emellertid att han var införstådd med det sovjetiska för- handlingsspelet med byteshandel, och att verkligen fann Abramovs utspel som en så tydlig indikation på att fanns i livet, att han delgav denna erfarenhet till sina medarbetare vid svenska legationen i . tog själv hand om hela den politiska rapporteringen vid Moskva-legationen. Han var, som noterade, ovillig att ta råd från den övriga legationspersonalen. Detta gällde också , som uteslutande tycks ha handlagts av . Den övriga legationspersonalens närmast totala brist på insyn i just detta ärende framgår, som också påvisats ovan, av skildring från sammanträffandet med den genomresande Budapest-legationens personal (, 1984: 160-161). Emellertid tycks den övriga legationspersonalen , då från befann sig i (P 9, 24/9, 14/12-1945), ha fått möjlighet till ökad insyn och direkt deltagande i förhandlingar med sovjetiska företrädare. Chargé d'affaires noterade att man från sovjetisk sida tycktes koppla samman fallet Makarova med fallen af Sandeberg och . Vid fyra möten (1/11, 3/11, 9/11 och 14/11-1945) mellan Abramov och tillämpades samma sovjetiska taktik. Abramov ställde härvid bland annat de svenska förslagen om upp- rättande av postpaketavtal och flygförbindelser mellan och En resultatlös diplomatisk offensiv mot frågan om repatriering av baltiska flyktingar i . avsände ett telegram till UD vari han uppmanade till genomgång av ärendena af Sandeberg och Makarova med . Det framgår också av ett handbrev från till Engzell av , att diskute- rat fallet Makarova med . Vi kan således med bestämd- het säga att var införstådd med den sovjetiska för- handlingsstrategin mer generellt att göra olika frågors lösning beroende av varandra, och att han hade kännedom om ärendet Makarova. Huruvida han var införstådd med specifika erfarenhet av mötet med Abramov kan dock inte tas lika för givet. Såsom framgår av Abramovs samtalsrapport från mötet sade sig ha hört talas om Abramovs förfrågan rörande Makarova. Detta betyder dock inte att han också hört talas om funderingar kring . Barck-Holsts paraff återfinns inte på samtalsrapport av . anhöll i rapporten att hans fun- deringar inte fick antydas utåt eller ens till familjens medlemmar (P 2 Eu, 30/4-1946), och givet att tycks ha övergett denna tanke lika fort som den dök upp (möjligtvis som ett resultat av mötet med ), är det möjligt att , åt- minstone vid mötet inte hade orienterats om Söder- bloms erfarenhet. Därtill kommer att det sovjetiska förhandlingsspelet, i Söder- bloms ögon, bör ha tett sig tämligen inkonsekvent och godtyckligt. och återsändes till utan att Makarova sändes tillbaka. I en skrivelse till utrikesministern av kunde med uppenbar tillfredsställelse kon- statera att ansträngningarna att få de svenskar, som i samband med sammanbrott förts till , frigivna och hem- sända, har härmed krönts med slutgiltig framgång. Detta har därtill skett trots den sammankoppling, som från rysk sida upprätthölls mellan fallen af Sandeberg och Makarova (HP 80 B, 4/4-1946, HP 80 B, 11/4-1945). I ett liknande brev konstaterade att ett stort antal svenskar föll i sovjetiska händer i samband med röda arméns erövring av , , , och : Den ende som kvarhölls var af Sandeberg. Men så hade denne också kämpat som frivillig mot ryssarna och under kriget i arbetat för en tysk pressagentur. Men jag fick även honom fri. En resultatlös diplomatisk offensiv lellt härmed avvisade jag alla krav på hemsändandet av folkgrupper och enskilda personer, som i tiotusental flytt till . I det längsta upp- rätthöllo ryssarna sitt krav på att en ung rysk flicka från , som av ödets nyck kommit att medfölja den baltiska flyktingström- men och upptagits i hemmet hos en svensk polisman, skulle återsän- das. Ärendet fördes ständigt på tal i samband med fallet af Sandeberg. Till slut gåvo dock ryssarna upp och släppte af Sandeberg utan den minsta motprestation (P 2 EuI, 17/1-1951). I ljuset av dessa erfarenheter (och de slutsatser som drog härav), ter det sig ganska osannolikt att , åtmin- stone med någon större övertygelse, skulle ha delgivit sin uppfattning om Abramovs antydan av . Det förefaller rimligt att antingen var helt ovetande om vad som sagts under mötet mellan och , eller att han av övertygats om att Abramovs antydan inte borde tolkas som ett tecken på att fanns i livet. Det förtjänar därtill att anmärkas att , enligt samtalsrapport och enligt Barck-Holsts officiella skrivelse av , var närvarande vid mötet med då sade sig ha övertygats om att var död (HP 1 Er, 18/6-1946, P 2 EuI, 14/1-1947).1 Det tredje tillfället då samma förhandlingstaktik tillämpades från sovjetisk sida var . samman- träffade då med Sysojev varvid han under en timmes samtal in- hamrade vikten av att besked nu lämnas. Därefter frågade om jag icke hade några mer angenäma ting att framföra, vartill jag genmälde att jag endast hade detta tragiska ärende att andraga. På Sysojevs fråga om jag inte hade några gynnsamma meddelanden att komma med beträffande fallen Makarova, 1 Det har uttryckts tvivel kring huruvida faktiskt var närvarande under samtalet med , eller om han fick vänta i ett förrum. Det mesta tyder dock på att faktiskt verkligen var närvarande under audiensen hos . I rapport från mötet heter det att "bad oss sätta oss ned, varvid jag tog plats mitt emot och mitt emot " (HP 1 Er, 18/6-1946). noterade att han under avskedsaudiens "själv [hade] tillfälle att på nära håll se , som då föreföll att vara vid utmärkt vigör" (HP 1 Er, 25/11- 1946). I Barck-Holsts rapport av (från mötet med ) skrev han att "[audiensen hos ] hade även vice utrikesminister och jag närvarit" (P 2 Eu, 14/1-1947). En resultatlös diplomatisk offensiv och de i kvarvarande internerna ställde jag en motfråga, huruvida jag finge fatta hans i detta sammanhang framställda spörsmål, som en bekräftelse på att vore i livet och att det numera ifrågasattes en utväxling. Sysojev, som synbarligen icke väntat denna vändning av samtalet, bestred kategoriskt att något sam- band förefunnes mellan fallet och de tre ovannämnda fal- len, utan hade han förfrågat sig därom av mera allmänt intresse (P 2 EuI, 12/12-1946). Såsom framgår av denna samtalsuppteckning följde alltså Sysojev det vedertagna sovjetiska förhandlingsspråket att konsekvent ställa motfrågor av intresse för , när den svenska representanten tog upp frågor av intresse för . var , till skillnad från vid mötet , öppen för tolkningen att detta förfarande kunde utgöra en sovjetisk invit om förhandlingar rörande . Hur mer i detalj kommit till denna insikt är svårt att med säkerhet veta. Det går inte att utesluta att man från sovjetisk sida vid fler tillfällen tillämpade sammankopplingsförfarandet. UD:s rutiner kring rapportering, med separata skrivelser för olika ärenden, medförde att sammankopplingar endast rapporterades vid de till- fällen då den ansvarige tjänstemannen uppfattade den sovjetiska signalen. För eventuella tillfällen då ärenden sammankopplats utan att den svenske diplomaten tolkat signalerna rätt, finns följaktli- gen inga rapporter om detta. Mycket talar dock för att Barck-Holsts insikt inte var en stun- dens ingivelse i samband med Sysojevs sammankoppling av Wallen- berg och Makarova . Han tycks ha insett detta tidigare. I ett telegram av skrev t.ex. Barck- följande: I anslutning till vår 335, tredje stycket, angående samtal med Abramov ifrågasätts vördsamt, huruvida möjli- gen under hand kunde tillfråga Abramov om hans uppfattning om öde (P 2 EuI, 8/12-1946). Med vår 335, tredje stycket avser följande passus ur officiella skrivelse till utrikesministern av (från samtalet med Abramov): I detta sammanhang lät sig undfalla den anmärkningen, att herr af Sandeberg ju påträffats och vid det här laget förmodligen återbördats till hemlandet. Detta skulle kunna fattas som en antydan om att trots allt är i livet och blivit identifierad i något läger eller dylikt (P 2 EuI, 30/4-1946) En resultatlös diplomatisk offensiv Detta visar att uppmärksammat och verkligen tagit fasta på viktiga omprövning av öde. Det var på basis av just dessa ord som Barck- uppmanade UD att utfärda en instruktion till , som då var svenskt sändebud i , att under hand fråga Abramov om öde.2 efter att samma förhandlingsmetod tillämpats mellan Abramov och i fallet hade alltså dragit slutsatsen att det sovjetiska förhandlingsmönst- ret kunde tolkas som att fanns i livet i sovjetisk fången- skap. tycktes med sin motfråga synbarligen ha överras- kat den sovjetiske representanten. Denne bestred kategoriskt att det förelåg något samband mellan fallen. I en officiell skrivelse till utrikesministern av skrev angående sin syn på eventuella utväxlingsmöjligheter för . Såsom minister redan tidigare under hand framhållit i , äro utsikterna att uppnå resultat i detta egendomliga fall ringa, försåvitt man icke har något att sätta bakom sina demarcher []. Olika uppfattningar kunna alltid förekomma om sättet, på vilket fall av förevarande art lämpligen böra bedrivas.