sou · GRB318d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Vid en genomgång av den senaste tidens korrespondens från Er, note- rar vi överflödet av förfrågningar från den svenska legationen i , angående svenska medborgare och andra angelägenheter. I varje fråga överöses Ni av noter, promemorior, brev o.s.v. från svenskarna. Jag anser, att medarbetarna vid avdelningen, vid varje till- fälle då svenskarna med anledning av en eller annan fråga besöker Er, systematiskt måste ta upp våra olösta frågor inför dem. Ni känner till det stora antal frågor som ännu fått sin lösning. Jag talar då inte om en så betydande fråga, som de baltiska flyktingarna, svenskarna har ännu inte beslutat i följande frågor: angående avsändandet av Makarova, angående avsändandet av de baltiska och tyska fartygen, frågan om utlämnandet av fem internerade sjömän som har mördat sina officerare på sovjetiska fartyg m.m. Såsom är Eder bekant, vänder vi oss syste- matiskt till UD i alla dessa frågor och tar upp dem, med början från avdelningschefen till ministern. har, såvitt jag vet, medarbe- tarna vid den femte europeiska avdelningen, inte en enda gång, vid svenskarnas i besök på NKID, tagit upp de frågor som drivs av den sovjetiska legationen i , och vars lösning fördröjs av de svenska myndigheterna. Vi måste söka uppnå beslut i våra frågor både här inför UD, liksom i inför den svenska legationen. Jag ber Er ge den ansvarige i uppdrag att mer noggrant följa vår brevväx- ling och vid lägliga tillfällen framställa våra frågor inför svenska lega- tionen i (AVPRF, f. 0140, op. 31 d. Tjernysjev ville uppnå ett mer enhetligt förhållningssätt i det sovjetiska agerandet gentemot . De frågor som drevs av sovjetiska legationen i , måste också tas upp när de svenska diplomaterna i gjorde sina besök hos det sovjetiska utrikeskommissariatet. Det är möjligtvis i enlighet med denna begäran från Tjernysjev (att mer noggrant följa brevväxlingen mellan sovjetbeskickningen i och NKID, och alltid ta upp olösta frågor med svenskarna, när dessa anförde sina frågor), som Abramov tog upp fallet Makarova med , efter att berört vissa problem med repatrieringen från av den svenska medborgaren som internerats i lägret utanför . Ärendet Makarova berördes därefter av Abramov vid möten med , , och, som framgått ovan, . När Abramov tog upp ärendet Makarova , efter att tagit upp fallet , var det fjärde gången som konfronterades med ärendet Makarova. Vi återkommer här till frågan varför Abramovs aktualisering av fallet Makarova, av tolkades (om än med stor tvekan) som att Abramov därmed antydde att trots allt är i livet och kunde ha blivit identifierad i något läger eller dylikt. Vad var det som fick att inte bara börja vackla i sin uppfattning om öde, utan också rapportera om detta till UD? 12.2Söderbloms förändrade syn på förhandlingar med Från optimism till realpolitik I syfte att förstå ändrade uppfattning, är det nödvän- digt att, om än kort, analysera hans syn på det diplomatiska umgänget med , och hur denna syn successivt som legationschef genomgick en påtaglig förändring. Såsom framgått ovan präglades rapporter om Sovjet- unionen och möjligheterna till att åstadkomma förbättrade relatio- ner mellan och till en början av optimism. Dessa optimistiska rapporter behöver dock inte spegla vad Söder- blom innerst inne ansåg. innersta uppfattningar kan vi å andra sidan aldrig få grepp om, eftersom vi inte har personliga dagboksanteckningar från den aktuella perioden eller annan dokumentation vari dessa återges. Det enda material som finns tillgängligt är de officiella skrivelser och handbrev som sände till UD. Som noterade i sina memoarer, ville att man skulle ta fasta på allt fördelaktigt som stod att finna, rappor- terna till skulle skrivas i så ljusa färger som sanningen tillät osv. fanns också redan på tidigt stadium ett påtagligt inslag av realpolitiskt tänkande i föreställningsvärld vad beträffar kontakterna med . Legationspersonalen fick inte säga något som ryssarna skulle kunna utnyttja mot dem, allt vad som sades och skrevs kunde komma till Kremls kännedom, fallet Sidorenko användes som en analogi för att åskådliggöra ris- kerna med ett oförsiktigt svenskt agerande o.s.v. Denna realpolitiska inställning till tycks ha för- stärkts under tid i . En vattendelare härvid tycks ha varit de negativa upplevelserna från mötena med Dekanozov och Vetrov (och Sysojev) , då frågan om de baltiska flyktingarna hade varit uppe. drabbades av nedstämdhet som ett direkt resultat av (i synnerhet) mötet med Vetrov, och han undvek all kontakt med sovjetiska företrädare. Han dröjde och tvekade att uppsöka Dekanozov just därför, att [han] ej ville framprovocera något nytt samtal i detta brännbara ämne (P 40 R, 2/2-1945). Det var emellertid med lättnad som han kunde konstatera att baltfrågan inte berördes när han väl träffade Dekanozov och Vetrov . härefter skulle emellertid frukta frågan om de baltiska flyktingarna. konstaterade att baltfrågan icke berörts från ryskt håll (P 40 R, 4/1-1946), och rapporte- rade han att den stora baltfrågan dessbättre alltjämt [är] vilande (P 40 R, 19/2-1946). tilltro till möjligheterna att genom samtal med sov- jetiska diplomater komma till ömsesidigt godtagbara lösningar på problem förefaller emellertid ha skadats. Hans konsekventa strävan att avvisa alla ärenden rörande svenska intressen i stridszonerna i (inklusive Wallenberg-ärendet) kan ses som utslag av detta. Han uppfattade sin egen ställning i som allt annat än lättsam (HP 1 Er, 24/2-1945) och han hade låga tankar inför möjligheterna att bedriva Wallenberg-ärendet hos det sovjetiska utrikeskommissariatet. signalerade han, som nämnts, att ärendet borde bedrivas från en ny svensk beskickning i (HP 80 Ea, 29/3, 12/4, 19/4, 3/9-1945, HP 1 Eu, 12/4, 6/7, 14/8-1945, P 2 Eu, 25/9-1945). drog sig konsekvent för att ta upp frågan om skydd åt svenska intressen i de östeuropeiska staterna efter Vetrovs kort- huggna avvisande av en liknande förfrågan och skrev flera brev till vari han angav skäl till varför denna typ av ärenden inte borde drivas av legationen i (HP 80 Ea, 23/1-1945, 12/3-1945, 6/4-1945, 12/4-1945, 17/4-1945). När Dekanozov på nytt tog upp frågan om de bal- tiska flyktingarna avslutade [] samtalet, så snart detta kunde ske, utan att det verkade, som om [han] rymde fältet (P 40 R, 4/5-1945). Han överlämnade démarche rörande de sovjetiska truppernas plundring av den svenska legationen i , men lade sedan ned möda på att undergräva förtroendet för de utsagor som legationsmedlemmarna har avgivit (för att slippa driva ärendet i ) (Hp 1 Er, 26/5-1945, 12/7-1946, HP 80 Ea, 18/6-1945, 26/1-1946). Han beskrev med emfas den mycket obehagliga situation som han skulle hamna i om det visat sig att rymt från de ryska officerare, som avdelats till hans skydd, för att dölja sig i under förklädnad, och konstaterade att försvinnande [var] ett mysterium och att det knappast kan vara lämpligt att ytterligare bedriva saken härifrån (P 2 Eu, 14/8-1945). Möjligtvis kan man också förklara underlåtenhet att rapportera till om Harrimans erbjudande om hjälp (av ), samt hans uppenbart missvisande redogörelse för den amerikanska inställningen i Wallenberg-ärendet (av [HP 80 Ea, 19/4-1945]), som ett resultat av hans fruktan att brev och kryptomeddelanden till skulle kunna dekrypteras av sovjetiska myndigheter. Skiftet från en optimistisk hållning till en mer realpolitiskt pes- simistisk märks också i syn på hur förhandlingar mel- lan de bägge staterna borde bedrivas. rapporterade från ett möte med Kollontaj: Kollontaj anser vissa svårigheter föreligga för , Jarring, Shanghaisvenskarna etc. beroende av att man anser att svenskarna obstruera resvilliga ryssars hemresa från (HP 1 Er, 21/3-1945). Liksom var fallet i samtal med Dekanozov ställdes alltså här obstruktion av resvilliga ryssars hemresa från mot möjligheterna att få genomrese- visum för färd genom för svenskar i . Den sovjetiska tendensen att koppla samman olika frågor var före- mål för ett handbrev från till av : I tidigare sammanhang har jag uttalat den meningen, att ett samband finnes mellan frågor om repatriering av sovjetmedborgare från och våra viseringsangelägenheter, särskilt i vad avser repatriering av svenskar genom ryskt område. Efter vad jag erfarit, finns det knappast något tvivel om att så är fallet. Detta förhållande öppnar dystra framtidsperspektiv. Det innebär nämligen, att så länge repatrie- ringsfrågorna ej äro definitivt lösta till inrikeskommissariatets belåten- het, detta kommissariat, som är praktiskt taget ensamt beslutande i viseringsfrågor, kommer att följa en – milt uttryckt – utpräglat restriktiv linje i förhållande till oss (P 40 R, 26/3-1945). Såsom framgår av detta brev uppfattade den återkommande sovjetiska signaleringen om samman- koppling av olika frågor som rörde relationerna mellan och . ansåg att denna form av politik öppnade upp för dystra framtidsperspektiv. sände ett handbrev till Engzell som skän- ker ytterligare ljus över hans syn på den sovjetiska tendensen att sammankoppla olika frågor som berörde de svensk-sovjetiska för- bindelserna. Vid besök hos passpolisen bragte jag även frågan om Fjärran Östern-svenskarna på tal, både sjömännen i och Tokio-kolo- nin. svarade, att han trots de utomordentliga transport- svårigheterna gjorde sitt allra bästa för att tillmötesgå min framställ- ning. Emellertid skulle en gynnsam lösning underlättas, därest de svå- righeter undanröjdes, som mötte från svensk sida vid behandlingen av repatrieringsfrågor beträffande sovjetmedborgare i (P 40 R, 19/4-1945). Återigen markerade alltså sovjetiska myndighetsföreträdare att man ville få till stånd ett byte mellan å ena sidan genomresevisum för svenskar i , mot repatriering av sovjetiska med- borgare i . var uppenbart besvärad av det sovje- tiska erbjudandet: Jag tror [] för min del, att det är bäst att i det längsta undvika dis- kussioner om balt- och flyktingfrågor här. I synnerhet anser jag mig böra motarbeta en sammankoppling av olika frågor. Jag utlovade emellertid att inberätta vad sagt (P 40 R, 19/4-1945). Den sovjetiska sammankopplandet av frågor var föremål också för ett handbrev till (P 40 R, 4/5-1945), vari redogjorde för ytterligare tre samtal med sovjetiska myndighets- företrädare där denna förhandlingstaktik tillämpats; chefen för , Kemenev (Kemenev gjorde en klar koppling mellan utresevisum för en sovjetisk företrädare för det ryska kul- turlivet till i anledning av Svensk-Ryska Sällskapets 10-års jubileum, och repatriering av sovjetiska medborgare som tvångsvis förts till och kvarhölles där), vice utrikeskommissarie (Dekanozov frågade, när äntligen kunde motse de från Balticum av flyktingarna bortförda båtar, vilket längesedan utlovats och varav man vore i stort behov), och Kollontaj , (vi skulle få tio , och att en rad andra angelägenheter skulle ordnas , bara man finge satisfaktion i baltfrågan (P 40 R, 19/4- 1945). rapporterade att Beljajev antytt, att man gärna ville göra något för dessa svenskar [i ] bara det bleve fart på sovjetmedborgarnas rapatriering från (P 40 R, 12/5-1945). Under mötet med Dekanozov konstaterade att sovjetmyndigheternas önskemål beträffande 30 000 sovjetmedborgare i ej uppfylldes, var- vid underströk att det vore olyckligt, att i det internationella umgänget koppla sam- man en fråga med en annan, särskilt när det gäller komplicerade spör- smål, vars lyckliga lösning kräver noggrant studium och ömsesidigt hänsynstagande. konstaterade då, att det förvisso ej vore fråga om att göra den ena frågan beroende av den andra (P 40 R, 18/5-1945). I praktiken hade emellertid optimistiska hållning vad gällde förhandlingar med dock redan börjat förbytas i pessimism. konstaterade han att situationen [nog] skulle lätta, om de baltiska fartygen snart lämnades tillbaka och några hundratal ingermanlänningar kom iväg. Vidare skulle det säkerligen vara en fördel, om de tiotusentals ryssar, som sägas befinna sig i , bleve raskt hemtransporterade genom och väl omhändertagna under genomresan (P 40 R, 4/5-1945). 12.3Söderblom tar lärdom av sovjetisk förhandlingstaktik , , m. fl. Det skulle dock till ett antal ytterligare händelser innan Söder- bloms realpolitiska hållning vad gäller synen på och dess företrädare föranledde honom att inte längre hålla för uteslu- tet att faktiskt fanns i livet i sovjetisk fångenskap. Dessa händelser var kopplade till den sovjetiska interneringen av flera svenska medborgare som befann sig i vid den sovje- tiska arméns inmarsch . överlämnade en lista med namnen på medlemmarna av den svenska beskickningen i till Dekanozov (alltså på samma sätt som han gjort då den sovjetiska erövringen av var nära förestående). Efter fall evakuerades legationspersonalen, tillsammans med ett antal övriga svenska medborgare via till (på samma sätt som skett med Budapest-beskickningens personal ). Dessa anlände, som ovan nämnts till för vidare befordran till via . De var emellertid inte de enda svenskar som sovjetiska myndig- heter fört från till . Ett antal danska medborgare som släpptes ur sovjetisk fångenskap underrättade vid sin frigivning att den svenske journalisten befann sig i lägret utanför (HP 80 Ct, 3/8-1945). översände en note till utrikeskommissariatet vari han bad att få uppgiften från dans- karna bekräftad, samt att af Sandeberg, om han fanns i , skulle beredas möjlighet att få resa hem. Då Söder- blom besökte Vetrov påminde han om fallet af Sandeberg, varvid det lät på Vetrov, som om jag kunde motse snart besked (HP 80 B, 15/8-1945). Enligt den sovjetiska upp- teckningen hade Vetrov till en början hänvisat ärendet till den kon- sulära avdelningen vid utrikeskommissariatet, men därefter gått med på att vidta åtgärder i frågan (AVPRF, f. 0140, op. 30,p. 8, p. 129, l. 54–56). Något svar skulle emellertid inte komma ännu på . överlämnade en skriftlig påminnelse till Abramov om af Sandeberg och sjömannen , om vilken man saknade underrättelser. hade uppgivits vara internerad i ett tyskt fängelse inom sovjetockuperat tyskt territorium. överlämnade en note till Abramov vari efterlystes uppgifter rörande af Sandeberg. Vid efterföljande besök yttrade , att han mindes ärendet af Sandeberg, där han sett handlingarna, och antydde, att ett snart svar syntes honom möjligt (HP 80 Ct, 15/10-1945). påminde om af Sandeberg, varvid Abramov uppgav att utrikeskommissariatet inte fått något besked från vederbörande kompetenta sovjetiska myndigheter (HP 80 Ct, 15/10-1945). En frigiven dansk medborgare underrättade svenska myndig- heter om att ytterligare nio svenskar satt interne- rade i lägret i , bland annat , , , , och herr och (HP 80 Ct, 13/10-1945). begärdes att skulle frigivas och sändas hem. Man påminde härvid åter om af Sandeberg och . underrättades svenska legationen om att fyra svenskar ([med barn], Hofer och släppts (HP 80 Ct, 26/10-1945). telegraferade härvid till att de frigivna uppgivit att lägerledningen [] sagt dem, att svenska Moskva-beskickningen sak- nade intresse för dem och icke kunde ordna hemresa (HP 80 B, 26/10- 1945).1 berättade att han förts till Butyrka-fängelset och underkastats förhör , bland annat angående den svenska Berlin-beskickningens utfärdande av pass. 1 uppgav i en intervju i vid sin hemkomst till följande: Att komma i förbindelse med vår legation i lyckades inte. Jag tror inte legationen visste var vi fanns. Men ryssarna försäkrar att det berodde på legationen att vi fick vänta på hemresa. Inte ens när vi äntligen fördes från lägret för att börja hemresan lät man oss komma i förbindelse med beskickningen, utan fördes vi i buss till en järnvägsstation i (, 4/1-1946). Det kan i detta sammanhang vara intressant att notera att , enligt vittnet hade begärt av kommissarien som ledde förhöret att få komma i direkt kontakt med svenska beskickningen i eller med Röda korset eller att i varje fall skriftligen få taga kontakt med dem. Denna begäran hade kommissarien avvisat med hänvisning till att ingen människa tar notis om er. Om eller dess beskickning hade haft något som helst intresse för er, så hade de redan för länge sedan satt sig i förbindelse med er (1957: 26). I den svensk-ryska arbetsgruppens rapport konstateras att detta kan ses som en ödesdiger kommentar till den svenska beskickningens bristande engagemang, särskilt då från sida (UD II: 52, 2001: 78). Som framgått av Krasnogorsk-svenskarnas erfarenheter torde detta snarare tolkas som en sovjetisk standardmodell för att bryta ned fångarna psykiskt. Ryssarna hade, enligt , gjort gällande att pass utfärdats även till icke svenskar mot vederlag i juveler o. dyl. (HP 80 B, HP 80 Ct, 26/10-1945).2 uppgavs befinna sig i läg- ret i , medan af Sandeberg förts till Butyrka. De frigivna uppgav också att af Sandeberg utsatts för angiveri av en holländsk medborgare, , som varit anställd vid Berlin-legationens skyddsmaktsavdelning. Hon hade uppgivit för de sovjetiska fängelsemyndigheterna att af Sandeberg deltagit i (HP 80 Ct, 1/11-1945). besökte åter Abramov och redogjorde då för de uppgifter som lämnat, nämligen att befann sig i och att af Sandeberg för- flyttats till Butyrka (AVPRF, f. 0140, op. 30, p. 8, p. 129, l. 75–76). Abramov svarade (enligt uppteckning) att herr af Sandebergs verksamhet i Skandinavisk Telegrambyrås tjänst i liksom hans deltagande som frivillig i kriget mot Sovjet- unionen [] i nuvarande läge innebure en svår belastning för honom (HP 80 Ct, 1/11-1945). Härmed hade Abramov i prakti- ken svarat på den svenska noten av . af Sandeberg fanns i sovjetiskt förvar. framställde också en note rörande fallen och som satt internerade i . överlämnade en ny note angående , , och af Sande- berg. Abramov framhöll härvid att undersökningar pågå för att fastställa i vilket läger vederbörande finnas (HP 80 Ct, 1/12- 1945). uppfattar sovjetisk signal om sammankoppling föredrog , vid ett möte med Tjernysjev i , bland annat ärendena af Sandeberg och , varvid Tjernysjev framhöll ett fall, som berörde en sextonårs flicka vid namn Makarova, sovjetmedborgare, som här 'kvarhölles av svenska polisen' (HP 1 Er, 17/12-1945). Tjernysjev anmärkte, enligt rapport, också följande: 2 uppger i sin bok kan det sägas: Sanningen om min fångenskap i och fall att en av de första frågor som den sovjetiske förhörsledaren ställt till honom under fångenskapen var hur mycket kostade det för en utlänning att få ett svenskt pass vid legationen i ? (af Sandeberg, 1946: 78). Han hade skrivit till och ingående relaterat, hur ärendet hand- lagts men, sade han skämtsamt, när han nu sett, hur beskickningen i riktade framställning på framställning beträffande sina svenskar, så frågade han sig, om han icke också skulle skriva noter och uppteckningar till om alla sina sovjetiska med- borgare i . skulle då knappast få något annat att göra än att besvara hans framställningar (HP 1 Er, 17/12- 1945). Som ovan nämnts skulle Tjernysjev uppmana Abramov att bättre följa verksamheten vid sovjetiska legationen i för att uppnå en högre grad av enhetlighet och syste- matik i de sovjetiska framställningarna. I rapporten av skrev avslutnings- vis: Det förefaller icke otroligt, att Tchernychev i sitt svar på Narko- mindjels tydligen gjorda förfrågan angående Makarova fört fram tanken på en sammankoppling av detta och liknande ärenden med frågan om de internerade Krasnogorsk-svenskarnas frigivande (HP 1 Er, 17/12-1945). Detta var första gången som man från svensk sida funderade över möjligheten att man från sovjetisk sida börjat sammankoppla, inte bara frågor rörande genomresevisum, baltflyktingar, kulturfrågor etc., utan också ärenden rörande enskilda personer. uppfattar den sovjetiska signaleringen överlämnade (som vistats i under större delen av ) en ny note rörande af Sandeberg, , och . I samband med sitt möte med Abramov överlämnade Söder- blom ytterligare en note rörande af Sandeberg och , var- vid Abramov (enligt den sovjetiska sidans uppteckning) svarade att jag har försökt ta reda på hur långt detta ärende har kommit, och anmärkte härvid, att sökandet efter utländska medborgare som är internerade i SSSR, ibland försvåras på grund av att efternamnen i rysk transkribering inte stämmer med transkriberingen på andra språk (AVPRF, f. 06, op. 7, p. 52, d. 858, l. 89–194). Enligt rapport från samtalet hade emellertid Abramov ställt i utsikt snart svar rörande af Sandeberg och . Där- emot kunde och inte utlämnas eftersom dessa inte var svenska medborgare (80 Ct, 27/12-1945). tog upp fallet af Sandeberg med Abramov, varvid denne meddelade att af Sandeberg åtnjöt full officersranson. drog härav slutsatsen att af Sandeberg ej sitter fängslad utan återbördats till ett läger. Abramov kunde dock ej upplysa hur snart [] kunde påräkna definitivt besked (HP 80 Ct, 15/1-1946). Enligt den sovjetiska uppteck- ningen hade Abramov svarat att han inte hade några nya uppgifter om [af Sandeberg] (AVPRF, f. 0140, op. 31, p. 7, p, 132, l. 1–2). riktade nya noter rörande af Sandeberg (HP 80 Ct, 18, 24/1-1946). konstaterade UD att frigivits och redan befann sig i . Man undrade också varför det sovjetiska utrikeskommissariatet inte underrättat om frigivning (HP 80 Ct, 25/1-1945). över- sände en note till Abramov vari han på nytt påminde om af Sandeberg. instruerades av Engzell att åter ta upp fallen och . underrättade om att åter- kommit till . tackade för att man från sovjetisk sida velat medverka i repatrieringen av . Abramov sva- rade: I samband med detta påpekade jag att de sovjetiska myndigheter som ansvarar för repatrieringsfrågor sänder svenska medbor- gare till så snart man får kännedom om var de befinner sig, något som de svenska myndigheterna för övrigt inte alltid gör. Som exempel framhöll jag fallet , som de svenska myndig- heterna fortfarande inte har överlämnat till vår beskickning och som fortsätter att bo hos den svenske polisen, trots att representanter för vår beskickning i vid ett flertal tillfällen har anhållit hos det om hennes repatriering. S. lovade att meddela detta till UD (AVPRF, f. 0140, op. 31,p. 7, p. 133, l. 3–5). noterade i sin samtalsrapport till Engzell: I detta sammanhang berörde frågan om den 16-åriga [Makarova] hemresa från . Hennes mor hade dött under belägring, och då hennes far befann sig som officer vid fronten, hade stått ensam i livet. Hon hade jämte flyktingar från de baltiska länderna hamnat i . Sedan fadern återvänt till efter krigets slut, hade han uttalat en livlig önskan, att hans dotter måtte återvända (HP 80 B 11/2-1946). Helt i enlighet med Tjernysjevs uppmaning av att mer noggrant följa vår brevväxling och vid lägliga tillfällen framställa våra frågor inför svenska legationen i , tog alltså Abramov upp den för angelägna frågan om repatrieringen av Makarova efter att tagit upp fallet . uppgav i samtalsrapporten att han saknade närmare kännedom om ärendet Makarova, något som är en aning oväntat mot bakgrund av att han vistats i (där Sovjetlegationen gjort åtskilliga framställningar i ärendet). Han tycks följaktligen inte heller ha tagit del av rapport från samtalet med Tjernysjev (då nämnde att man från sovjetisk sida tycktes koppla samman frågorna om Makarova och svenskarna som var internerade i ) (HP 1 Er, 17/12-1945). Under alla förhållanden drog väsentligen samma slut- sats som . I ett handbrev till av redogjorde för ett samtal med ambassa- dör i : I anslutning till min officiella skrivelse angående ryska repatrieringsfrågor vill jag nämna, att nederländske ambassadören har olika teorier rörande orsaken till att ett antal holländare alltjämt hålles kvar på liknande sätt som vår landsman af Sandeberg. Det är möjligt, att man alltjämt önskar förhöra och få upplysningar av dessa personer []. Det kan också tänkas, att de ha kvarstannat som följd av byrå- kratisk slentrian []. En tredje möjlighet är enligt ambassadören, att man icke anser det ur vägen att tills vidare behålla några holländare här i avvaktan på att få se, hur det går med repatrieringen från . Dessa min kollegas reflexioner kunna möjligen vara av intresse för bedömande av läget i fallet af Sandeberg. För egen del har jag ingen bestämd teori.