sou · GRB386 · 2004-01-01 00:00:00 — När det gäller mink har inhysningen varit relativt oförändrad sedan man började hålla dem och de mest grundläggande behoven tillfredsställs (, 2001). Att ta reda på vad som är ett essentiellt beteende- behov är inte någon enkel fråga eftersom vissa beteenden inte i sig själv är nödvändiga för ett djur utan en artspecifik anpassning till dess levnadsmiljö. Farmuppfödda minkar kan ha andra behov än vilda minkar då de levt i denna miljö och inte känner till någon annan (, 2001). Att minkar är nyfikna och opportu- nistiska djur tyder på att berikningar skulle kunna öka välbefinnan- det hos dem (, 1999). Berikningar som provats är bland annat cylindrar, plattform/hylla och olika leksaker. Effekten av sådana berikningar är inte klar (med flera, 2002). Tiden som vistas kring en berikning är inte nödvändigtvis samma sak som tiden som berikningen används. Kostnaden (det arbete en mink måste utföra) för att nå berikningen kan ändra preferenserna och ju högre kostnaden är, desto interagerar med berikningen. Vid låga kostnader finns risken att tiden i närheten av resursen övervärderar den reella användningen av den (, 2000). Under sin passiva tid tycks minkhonor gärna vistas på en hylla eller i ett rör. I burar som var försedda med hylla valde att vistas på hyllan av den passiva tiden och av den aktiva tiden. Lyan användes av den passiva tiden och 4,låg ute på burnätet. Rör användes i mindre utsträckning än hylla och i burar med både hylla och rör valdes hyllan oftare. användandet av hyllan fanns om minkarna hölls i standard- eller större burar (med flera, 1994). Enligt en konsument- värderingsstudie satte minkar litet värde på en cylinder/tunnel eller leksaker (med flera, 2001). Minkhonor som hade tillgång till en ståltrådscylinder använde den regelbundet och de verkade användas som en tillflyktsort från valparna. Då valparna var tillräckligt stora för att nå honan i cylindern minskade användandet. Andelen stereotypier var lägre för de honor som hade tillgång till en cylinder (, 1990). Cylindrar och hylla utvärderades endast för honor. Att under en månad ge minkarna en boll som bitleksak visade sig inte minska andelen pälsbitning och inte heller ändra minkarnas kortisolnivå eller nivån aveosinofila leukocyter. Minkar med till- gång till boll var mer aktiva men visade också mer stereotypier. Svårigheten är att en boll endast kan användas av en mink i taget och i detta fall inhystes minkarna i par vilket kan ha givit upphov till social stress och därmed ökat aktiviteten. Hur bollen inverkade på beteendet och andra faktorer på lång sikt har inte undersökts (, 1990). kan tröttna på leksaker ganska snabbt, och det är därför viktigt att utvärdera de långsiktiga effekterna av berikningsföremål. Vild mink har oftast sina revir i anslutning till vatten och en del av födosöket görs också i vatten (Dunstone, 1993). Därför kan man tänka sig att en möjlighet till simning och bad skulle kunna öka välfärden och minska andelen stereotypier. Frågan är också om badmöjlighet är ett beteendebehov för mink (med flera, 2001; , 2001). Ett flertal undersökningar har gjorts beträffande detta. I en studie av (, 2000a) hölls minkar hela livet i två olika burmodeller – små (3 x standard- mått) och stora (3 x rävbursmått), med eller utan badmöjlighet. Minkarna kunde simma i bassängen (vattendjup ) och vattnet byttes en gång . Burarna var även försedda med en tunnel genom den mittersta buren där badmöjligheten fanns. Om passagen till olika resurser blockerades så att minkarna genom krafsande kunde nå dessa och om krafsandet för att nå olika resurser tolkades som indikation för ett beteendebehov, var minkarna beredda att jobba mindre för vattentillgång än för tillgång på lya, och lika mycket för badmöjlighet som för tom bur. Enligt en studie med samma upplägg som ovan (, 2001b) fanns inga skillnader i andel stereotypier mellan de minkar som hade tillgång till vatten och de som inte hade det. Lägst aktivitetsnivå hade minkarna i de stora burarna utan bad- möjlighet och dessa hade också minst stereotypier. Andelen stereo- typier var generellt sett i nivå med vad som framkommit tidigare (13,av aktiv tid). Aktiviteten ökade i burar med badvatten i mittenburen, vilket kan tolkas som att djuren upplevde frustration då maten var svårare att nå. Detta tyder på att vattnet upplevdes som ett hinder. Om djuren efter 24 timmars svält var tvungna att passera en vattenfylld bassäng för att nå mat, stannade de längre i buren där maten fanns och följaktligen blev frekvensen besök lägre (, 2000b). Ingen skillnad erhöllsnär det gäller antal levande- och dödfödda eller avvanda valpar hos minkhonor med och utan tillgång till vatten (, 2000b). En riskfaktor när det gäller reproduktionen är dock att valpar kan drunkna i badbassängen (med flera, 1997). Det var stor individuell variation på hur mycket och hur länge badmöjligheten användes av minkar och ingen klar tendens för att detta berodde på lufttemperaturen eller minkarnas allmänna aktivitetsnivå (, 2000b). Minkar som inte tidigare vants vid vatten reagerade olika när de gavs tillgång till badmöjlighet, vilket tyder på att simning inte är ett medfött behov (, 2001b). Frågan är hur mycket vatten som fanns kvar i burarna då mängden vatten från början var relativt liten. Det tycks också vara ett väldigt litet vattendjup och även om kan simma är ändå steget långt till ett vattendrag. Innan en mink väljer att simma, doppar den huvudet i vattnet och kikar ner i det för att upptäcka eventuella byten (Dunstone, 1993), men i en bassäng av ovanstående typ finns aldrig något byte och detta minskar kanske motivation att simma avsevärt. Ett sätt att värdera berikningens värde för djuret är att undersöka vilken berikning djuret väljer att arbeta mest för. Minkar som lärt känna de olika berikningstyperna som ska testas har visats vara beredda att arbeta mest (öppna dörr med högre vikt) för att få tillgång till nytt berikningsföremål, badmöjlighet eller bur med hö, medan de arbetade minst för ståltrådscylinder och tom bur. Tillgång till utkiksplattform och tuggbara leksaker placerade sig däremellan. Ett berikningsföremål verkade dock endast stimu- lera att undersöka eller använda det (, 2000). I denna studie testades dock flera olika resurser vilket kan ge ett annat resultat än om resurserna testas ett och ett under produktionsförhållanden (, 2001). Om ett djur inte kan tillfredsställa ett beteendebehov kan detta ge utslag i ökad stress. Att mäta kortisolnivån kan visa om djuret upplever stress i en viss situation. Då minkar hindrades från att nå mat, badvatten, bur med hö eller tom bur som de vants vid, steg kortisolnivån med över det normala för mat och med över normalnivå när minkarna hindrades från tillgång till badvatten. Det blev ingen skillnad i kortisolnivå då tillgång på de andra resurserna blockerades (med flera, 2001). Ökad burstorlek och grupphållning Vild mink har ett solitärt levnadssätt och undviker närkontakt med andra minkar (Dunstone, 1993). Farmad mink verkar ha större flexibilitet i det sociala beteendet än vild mink, kanske beroende på tillräcklig mängd föda och tidigare selektion av lugnare djur (et al, 1994). Det vanligaste är att valparna avvänjs vid ca 6-7 veckors ålder och att kullarna delas vid ca 7-9 veckors ålder. Olika farmer har olika strategi för hur uppdelningen sker men vanligt är att en hon- och en hanvalp ur samma kull eller en gammal hona och en hanvalp inhyses tillsammans (, 1992). Ett problem med att studera stereotypiförekomst i olika burstorlekar är att vissa beteenden kan se mer stereotypa ut i en liten bur än en stor. Kanske behöver man ta mer hjälp av fysiologiska mått för att mäta välfärd hos mink i detta fall (, 2001). Enligt en studie där minkar hölls i par i små (0,10 kvm), standard (0,27 kvm) och stora burar (1,05 kvm) kunde dock ingen skillnad ses på kortisolnivå eller leukocytantal (, 1991). Då minkvalpar från avvänjningen hölls i kullgrupper i stor inhägnad (8x5,5x2,5m) med jordgolv, badbassäng och naturlik vegetation samt klättermöjlig- heter och gömslen utvecklades inga stereotypier av pendlande typ, medan ensamhållna minkar i standardburar utvecklade sådana. Dock är resultaten svåra att utvärdera då minkarna i inhägnaderna hölls i grupp och demman jämfördemed hölls ensamma (Erlebach, 1994 ref av , 1999). et al (2000) har visat att stereotypier var vanligare i traditionella burar (0,27 kvm) än i ett system med tre standard- burar, både då djuren hölls ensamma och i grupp. Hos minkar som avvants tidigt () var andelen stereotypa beteenden lägre om de inhystes ensamma i tre standardburar än ensamma i en standard- En större buryta (1,05 kvm) minskade dock i en tidigare undersökning inte andelen stereotypier hos minkhonor som hölls parvis. Burstorleken ändrade inte minkarnas beteende och en ök- ning av storleken verkade här inte ha någon betydelse för välfärden (et al, 1994). Vid ökning av burytan till standard- storleken var andelen stereotypier högre än om burstorleken ökades till storleken av tre rävburar (2,34 kvm). Detta skulle kunna tyda på att vid en större ökning av burstorleken kan andelen stereotypier minska (, 2000a & 2001). Enligt et al (2001) satte dock i en konsumentkravsstudie minst värde på att få tillgång till en tom bur, jämfört med andra resurser. utförde större andel stereotypier än hanar trots att de är mindre och därmed borde uppleva burarna som något mindre hindrande. Kanske kan minkhonor som inhysts i par med en hane tidigare ha etablerat mer stereotypier då hanen kunnat dominera henne i kon- kurrens om föda (, 1993). Det har dock visats att honan är tuffare än hanen i konkurrens om födan ända tills hanen växer om honan (Tausson, 1985). Att endast förstora burytan utan andra berikningsåtgärder tycks inte öka minkarnas välfärd, men effekten av berikningarna är inte tillräckligt undersökt (, 1999). Enligt et al (2000) var frekvensen stereotypier högre hos djur som inhysts ensamma jämfört med dem som inhysts i par eller grupp . Ensam- hållna djur var mer inaktiva än par- och grupphållna. Enligt en undersökning där minkar som hölls i par jämfördes med minkar som inhystes i familjegrupp (mor och valpar) fram till pälsning fanns ingen effekt på tillväxt, kroppsvikt eller pälslängd hos valparna, men pälskvaliteten sjönk framförallt på grund av bitmärken, vilket tyder på problem med aggression. Det var ingen skillnad i kortisolnivå eller binjurevikt (Mononen et al, 2000). Minkvalpar som inhystes ensamma ökade mindre i vikt fram till pälsning än valpar som hölls i par (, 1991). Att hålla mink i system med lägre densitet verkar kunna öka deras välfärd. I bur- system med en tom bur emellan varje minkhona ökade både antal valpar och deras vikt och honornas aktivitet minskade då de vistades mer i lyan (, 2000). Stereotypierna är starkt kopplade till utfodringen och därför är det tveksamt om problemet kan minskas genom att ändra burstorleken. Inte heller om minkarna inhyses i par/grupp eller ensamma verkar påverka uppkomsten av stereotypier, då de ändå förekommer i alla inhysningsformer. Orsakerna till uppkomsten kan däremot vara olika då grupphållna minkar kan uppvisa stereotypier på grund av ett behov att öka avståndet till varandra (de Jonge med flera, 1986). När traditionellt parhållna minkar jämfördes med minkar som inhystes i tre ihopkopplade standardburar eller i två burar ovanpå varandra fannPedersen & (2002) att de två sistnämnda systemen minskade djurens välfärd eftersom de ledde till mer päls- bitning, högre dödlighet, lägre kroppsvikt och mer aggression. Vid pälsningen (avlivning och tillvaratagande av pälsen) reduceras antalet minkar och ca hälften av avelsdjuren ersätts med ungdjur (, 1993). Alla djur har utfodrats som om de skulle pälsas, d.v.s. ha så stor pälsyta som möjligt, och är därför feta (, 1992). Efter pälsningen utfodras kvarvarande honor och hanar restrik- tivt så att de väger mindre. Viktminskningen sker både till följd av utfodringsstrategin, men också på grund av en ökad aktivitet . Även utan restriktiv utfodring sker en viktnedgång på (Houbak & , 2000; , 1992). Hunger verkar vara en viktig del i utvecklandet av stereotypier. Andelen stereotypier ökade signifikant då djuren fick svälta genom att de endast gavs en tredjedel av sitt behov av föda (Bildsöe med flera, 1991). Även efter svältperioden då djuren hade återfått sin normala vikt var andelen stereotypier fortsatt hög medan aktivitetsnivån återgick till det normala. Detta kan tyda på att det stereotypa beteendet hade frikopplats från den ursprungliga situationen. av restriktiv utfodring ökade inte bara stereotypierna utan även aktiviteten både före och efter utfod- ringen, vilket ledde till ytterligare viktminskning (Houbak & , 2000; et al, 1994). Stor viktsförlust är ett välfärdsproblem då det minskar djurens sjukdomsresistens, och ökar frekvensen aktivitet och stereotypier. Den ökade aktiviteten kommer också att accelerera viktminskningen. Det är viktigt att kontrollväga djuren och att göra regelbundna kontroller av honornas kroppskondition (, 2000). Att inte tillämpa restriktiv utfodring såsom tradi- tionellt sker (, 1992) är också ett alternativ som kan provas för att minska stereotypifrekvensen. Enligt Jonge med flera (1986) kan fri tillgång på foder vara ett sätt att minska andelen stereo- typier, då detta ger kontroll över utfodringssituationen. Enligt (1993) är en förklaring till att så mycket av stereo- typierna utförs före utfodring att de är ett uttryck för ett aptit- beteende som minkarna måste få utlopp för. Vilda rovdjur utför rörelseaktivitet innan de kan få tillgång till föda och motivationen att jaga kvarstår ofta även i fångenskap då födotillgången är säkrad. Att utfodra och kan vara ett sätt att minska frekvensen. Även att utfodra för hand istället för maskinellt skulle kunna sänka stressnivån inför utfodring. Dock kan stereotypierna utföras före utfodringen. Syftet med detta projekt är att undersöka förekomsten av stereo- typier hos svenska minkar och vilka effekter berikning av inhys- ningssystemen i får på beteende, hälsa och pälskvalitet. Följande frågeställningar ska undersökas i fyra olika studier: 1)Hur mycket stereotypier förekommer hos mink på svenska farmer under olika perioder ? 2)Vilka beteenden och preferenser uppvisar farmad mink som placeras i mycket berikad miljö? 3)Vilken typ av berikning leder till lägst förekomst av stereo- typier? 4)Kan stereotypier på lång sikt sänkas med hjälp av berikning av burar? 5)Hur påverkas hälsa och pälskvaliteten av berikningarna? 6)Hur påverkas kroppstemperatur, hjärtfrekvens, kortisol, oxytocin och immunförsvar av olika berikningar? Mer experimentella studier görs på gårdar utanför medan kartläggning av stereotypiers förekomst på svenska farmer görs på ett större antal gårdar runtom i . Alla studier utförs på befintliga minkfarmer och under normala produktionsförhållanden. Alla försöksplaner diskuteras med en statistiker innan försöken startar och i samband med analys av insamlat material. En ambulerande undersökning utförs på 5-10 svenska minkfarmer runtom i under de förhållanden som normalt råder på dessa farmer. Observationerna utförs på varje farm: en (), en () och en (). Både hanar och honor studeras. På varje farm görs ett slumpmässigt urval av skugghus varefter 100 minkar observeras. Minkarna observeras i standardburar (). Minkarna observeras genom 0-1 registrering där varje bur observeras varefter observatören registrerar nästa bur osv. Observationerna startar före eftermiddags- utfodringen och pågår tills alla minkar fått foder och börjat äta. Varje minkfarm observeras per årstid. Minkarna obser- veras (med kikare) från skugghuset mittemot så att observatören inte uppmärksammas så mycket av minkarna (, 1993). Observationer görs av om minkarna är utanför lyan eller inte och i de fall de är utanför lyan: om de utför stereotypt beteende eller pälsbitning. Detaljerad beskrivning av stereotypa beteendena görs i de fall de förekommer. En enkät utformas som sänds för påseende till minkuppfödare i förväg och som ska ge svar på hur skötseln av minkarna går till på just den farmen. Denna enkät gås muntligen igenom vid besöket. Frågor om minktyper som föds upp, antal djur, kullstorlek, päls- kvalitet och dödlighet, selektionskriterier, eventuella ändringar och nyinvesteringar i farmen, ägarens erfarenhet av mink, personalmängd och aktivitet i farmen, vilket foderkök som används, utfodrings- tider och utfodringsmetod, hanteringsmetod, eventuell sjukdoms- förekomst, eventuella självupplevda problem av pälsbitning eller stereotypier, speciella problem, om man provat någon berikning och erfarenheter av detta. Samma enkät skickas även till samtliga aktiva minkfarmer i , ca 170 stycken. Farmarna fyller själva i enkäten och skickar tillbaka den. Två påminnelser görs innan det inkomna materialet analyseras. Alternativt görs en telefonintervju efter utskick av enkäten för att öka sannolikheten att få svar. Inga påminnelsebrev skickas då ut. Alla som svarat på enkäten får en trisslott och en skriftlig sammanställning som tack för med- verkan. Studien utförs på en minkfarm utanför och pågår (avvänjning) till november (pälsning). Försöken utförs i stora burar (10 kvm) som uppförs inom en befintlig minkfarm. Burarna ut- formas med hälften nätgolv och hälften fast golv för att kunna utvärdera vistelsetid på de två olika golvtyperna. En del av buren täcks över för att se om föredrar denna yta mer än öppen yta. Halva den fasta golvytan är alltså övertäckt och halva nättak. Burarna förses med olika berikningar såsom hyllor, tunnlar, utkiks- plattform, badmöjlighet, hängande kedja eller rep, lös halm samt pressad halmboll. Föda ska erbjudas i en form där får arbeta för den – gömd i något föremål eller svårare att få in i buren. Ev. kan en pressad halmkloss sättas fast på burtaket med någon press- anordning så att kan dra ner lite halm i taget. En lya ska finnas av standardstorlek samt fri vattentillgång genom nippel i burväggen. I buren ska finnas möjlighet att gömma sig under eller bakom föremål som stenar, grenar och dylikt under förflyttning i buren. Möjlighet ska finnas att förflytta sig antingen genom att gå över en öppen yta eller runt denna. Som kontroll används tradi- minkburar (80x30x45) försedda med lya, vattennippel samt tillgång på föda på nättaket. I varje bur placeras efter avvänjning vid 2 minkar (en hona och en hane) företrädesvis ur samma kull. Minkar av två olika färgtyper används – en som anses lugnare och en som anses aktivare, men de blandas inte i samma bur. Totalt observeras 40 burar, 20 berikade och 20 kontroller varav hälften med lugn minktyp och hälften med aktiv minktyp. Minkarna ges den föda som gården köper in eller gör själv. Beteenden registreras genom direktobservationer och videofilm- ning. Direktobservationer görs före utfodring och tills utfodringen avslutats . Alla observationer utförs av samma observatör som sitter på en stol framför ett antal 0-1 registrering av minkarnas beteende görs under en-minuters perioder varefter observatören observerar nästa bur. Maximalt 10 burar följs under ett observationspass som pågår . Varje bur observeras inom samma vecka så att både förmiddags- och eftermiddagsutfodringen täcks in. Minst 2 videokameror samt en infraröd lampa för nattfilmning placeras strax utanför varje minkbur. Videofilmning görs med en time-lapse bandspelare under 3 x per bur , . Efter avslutad filmning flyttas all utrust- ning till nästa bur. Eventuellt används en time-lapse bandspelare som kan ta emot signaler från upp till 20 kameror . Vid direktobservationer registreras följande beteenden: placering i buren, interaktion med berikningar, interaktion med övrig inredning, stereotypier, pälsbitning, sociala interaktioner, ligger, står, går, äter, dricker, nyfiket tittande, doftmarkering. Vid avkodning av video- filmerna registreras minkarnas generella beteende och var i buren de befinner sig. Följande beteenden registreras utifrån videofilmerna: ligger, står, går, äter, dricker, putsning, interaktion med berikningar. Följande placering i buren registreras: vistas i lya, på hylla, i rör. Detaljerade definitioner av beteenden och placering i buren görs efter inledande pilotstudier. Sjukdomsförekomst, skador och död- lighet noteras. Efter pälsningen registreras ev. pälsbitningsskador. Tre farmer som företrädesvis finns nära engageras i försöken. Berikningar som ska utvärderas är: dubbelbur, hylla, plattform i form av nätbur ovanpå buren, ståltrådsrör, halmboll av pressad halm, halmförråd på burtaket och bad. Det blir totalt sju berik- ningsformer som är praktiskt tillämpbara i befintliga bursystem. Minkarna inhyses i standardburar () med 2 minkar i varje. Totalt 8 burar per berikning samt kontroller innebär 64 burar och därmed 128 minkar per farm. Berikning ges i varannan bur för att undvika påverkan av grannburen. testas även utökad mindre koncentrerad utfodring utöver berikningarna. Denna utfodring ges till hälften av de berikade och hälften av kontrollerna, och ska ha samma energimängd som det vanliga fodret men utgöra en större portion genom utspädning.Uträkningen av foderbland- ningen görs i samarbete med på SVA. Ingen mink får mer än en berikning och får behålla samma berikning från avvänj- ningen till och med vintern före parning (mars).Berikningarna utvärderas (parvis hållna minkar, hane och hona) och (ensamhållna minkar). Detta innebär att ingen av de 128 testminkarna på varje farm får pälsas , men däremot ska pälskvaliten bedömas som vanligt. Pälskvaliteten och eventuella skador bedöms på normalt sätt av varje farmare och registreras på en datafil . Även eventuell sjukdomsförekomst, skador och dödlighet registreras. Beteenden registreras genom direktobservationer och videofilm- ning. Direktobservationer görs före utfodringen av samma observatör som sitter på en stol framför ett antal minkburar. 0-1 registrering av minkarnas beteende görs under en-minuters perioder varefter observatören observerar nästa bur. Maximalt 13 burar följs under ett observationspass som pågår och . Alla burar ska hinna observeras inom max. för att alla tre farmer ska hinna besökas under samma månad. Minst 2 videokameror samt en infra- röd lampa för nattfilmning placeras strax utanför varje minkbur. Videofilmning görs med en time-lapse bandspelare under 3 x 24 (alt. 48) timmar , september, , januari, . Efter avslutad filmning flyttas all utrustning till nästa bur. Eventuellt används en time-lapse bandspelare som kan ta emot signaler från upp till 20 kameror . Vid direktobservationer registreras följande beteenden: placering i buren, interaktion med berikningar, interaktion med övrig inredning, stereotypier, päls- bitning, sociala interaktioner, ligger, står, går, äter, dricker, nyfiket tittande, doftmarkering. Vid avkodning av videofilmerna registreras minkarnas generella beteende och var i buren de befinner sig. Följande beteenden registreras utifrån videofilmerna: ligger, står, går, äter, dricker, putsning, interaktion med berikningar. Följande placering i buren registreras: vistas i lya, på hylla, i rör. Detaljerade definitioner av beteenden och placering i buren görs efter inledande pilotstudier. På en minkfarm förses minkar med en typ av mikrochip sub cutant som identifierar dem samt registrerar kroppstemperatur. Detta möjliggör en studie av stressinducerad hypertermi () mellan minkar i berikade och icke-berikade burar. kan också utvärderas i sig då detta kan bli ett bra instrument för uppfödarna att följa sina djur och lättare använda datorn som bokföringsverktyg. Mikrochip kan vara en stor hjälp vid exempelvis utsläpp av minkar då man därmed kan sätta rätt mink tillbaka i rätt bur vid infångning. Man kan även ta reda på vilken farm överkörda minkar kommit från. Studien utförs på ensamhållna hanar och gallhonor (de som inte fått valpar). I studien ingår 40 ensam- hållna minkar, 20 honor och 20 hanar, som hålls i standardburar (80x30x45).