sou · GRB377d2 · 2004-01-01 00:00:00 — 10Vägen vidare – med kartläggning som grund Regeringen har i propositionen om vuxnas lärande (2000/01:72) haft som utgångspunkt att vuxenutbildningen måste individualise- ras och utgå från varje individs behov och förutsättningar. I propo- sitionen betonas att individualiseringen är särskilt viktig när det gäller en så heterogen grupp som invandrare. Regeringen menade också att sfi-utbildningen, precis som den övriga vuxenutbild- ningen, måste utvecklas vidare och bli mer flexibel. Dessa tankar avspeglas även i utredningens direktiv, där ökade möjligheter att anpassa utbildningen till individernas behov och förutsättningar nämns som en utgångspunkt för utredningen. I betänkandet hänvisar vi därför på ett flertal ställen till detta kapitel där vi beskriver hur vi en viktig grund för individualisering och flexibilitet inom sfi-utbildningen kan läggas – som en utgångspunkt för vägen vidare. Flera begrepp används för att beskriva olika planer och till dessa relaterade moment för flyktingar och övriga invandrare. Kartläggning används i detta betänkande för att beteckna den process som påbörjas inom olika myndigheter, inom en kommun eller inom en anordnares försorg i syfte att få en grund för ett upp- rättande av en individuell plan. Kartläggningen kan rymma såväl frågor kring utbildning, erfarenheter, yrkesutbildning som ett klar- görande av individens önskemål och intressen, men också bedöm- ning. Bedömning betecknar i detta kapitel den bedömning av språkfär- dighet och förutsättningar för sfi-studier som görs av sfi-anordnare och/eller inom en central antagning i kommunen. Syftet är att bedömningen ska utgöra en grund för inplacering i passande stu- dieväg och grupp. Vägen vidare – med kartläggning som grund Introduktionsplan är den individuella plan som ska upprättas av kommunens flyktingmottagning för varje flykting som deltar i ett av kommunen anordnat introduktionsprogram. Detta regleras i förordningen om statlig ersättning för flyktingmottagande (1990:927). Regeringen anser i sin proposition om vuxnas lärande (2000/01:72) att individuella studieplaner ska finnas för studerande inom vuxnas lärande, dvs. även på sfi: Det handlar om // att skapa möjligheter att utifrån individuella stu- dieplaner forma kursen så att varje elev kan koncentrera sig på de delar där han eller hon har förutsättningar att göra framsteg och som har betydelse för den planerade kommande verksamheten i . Krav på att individuella studieplaner ska upprättas för sfi-stude- rande finns inte formulerat i styrdokument. För varje stude- rande inom komvux ska dock, enligt förordning om vuxenutbildning (2002:1012, 2 kap 13 §), finnas en individuell stu- dieplan. En handlingsplan upprättas av arbetsförmedlingar för att beskriva den plan som finns för individens väg mot sina mål. Även Migrations- verket upprättar en individuell handlingsplan där planering av den s.k. organiserade verksamheten, OV, är en del. kommer verket att ha en ny elektronisk individuell handlingsplan. Individer som har rätt att få insatser enligt LSS (lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade) har rätt att begära och få individuella planer upprättade av . Utvecklingssamtal är beteckningen på de samtal som lärare och studerande i olika skolformer har i syfte att ge och få information kring nuvarande och eventuellt framtida skolsituation. Sådana samtal regleras för komvux i Lpf -94, även om begreppet inte används där. Inskrivningssamtal eller planeringssamtal kan vara benämningen på det första samtal som sker inom såväl socialtjänst, arbetsför- medling som inom sfi. 10.2Plan som stöd för livslångt lärande Inom den utveckling som sker inom vuxenutbildningen läggs numera ett ökat fokus på kartläggning, vägledning och validering i enlighet med propositionen om stöd för vuxnas lärande Vägen vidare – med kartläggning som grund (2000/01:72). Där betonas ett livslångt lärande där människor kan behöva lära och utveckla sin kompetens hela livet. I propositionen beskrivs ett erkännande och tillvaratagande av individens kunskap, en validering, som en bas för vidare planering av studier, vilket bl.a. innebär att individen enbart ska behöva läsa det som han/hon inte kan. Kommunens stöd till vuxnas lärande behöver då bestå av en mångfald av kurser, ämnen och studieformer som kan erbjudas och kombineras så att det passar individerna. Vägledning, validering och kartläggning ställs därmed i centrum som viktiga verktyg och en grund för individualisering och flexibilitet. Den nya kursplanen för sfi utgörs av flera studievägar där in- placeringen bygger just på individens mål, behov och förutsätt- ningar. Tydligare än förut beskriver också kursplanen möjlig- heterna att integrera och kombinera t.ex. övriga studier, praktik, förvärvsarbete och andra aktiviteter med sfi-studierna. Utred- ningen beskriver ett sådant kombinerande och integrerande i kapi- tel 7, 8 och 12. Kursplanen för sfi beskriver på flera ställen den individualisering som ska ske inom utbildningen. Den föreskriver t.ex. att verksam- heten ska utgå från de studerandes olika förutsättningar, personliga mål och intressen. Andra utgångspunkter ska vara de studerandes olika modersmål, övriga språkkunskaper, yrkeserfarenheter, utbild- ningsbakgrund och behov. För att den individualisering som såväl styrdokument som utredningens direktiv omtalar ska kunna komma till stånd är det naturligtvis nödvändigt att olika aktörer har kunskap om vilka individer som befinner sig inom utbildningen. I grunden bottnar det ökade intresset för kartläggning, vägled- ning och validering i en vilja att ta tillvara den studerandes redan existerande kompetens i syfte att effektivisera såväl individens väg mot sitt mål som förkorta tiden i utbildning och för somliga tiden i behov av försörjningsstöd. Detta är naturligtvis också ett sam- hällsintresse; att inte ta tillvara den utbildning och kompetens som individen förvärvat före ankomst till är ett stort resursslö- seri. Individen ska helt enkelt inte behöva börja om. En nyanländ flykting/invandrare kan bli tillfrågad om ungefär samma saker . Liknande samtal kan äga rum med handläggare på , flykting- Vägen vidare – med kartläggning som grund SOU 2003:77 mottagningen/i kommunen, sfi-antagningen och arbetsförmedlingen. Var och en av dessa myndigheter upprättar någon av de olika planer som beskrivits ovan. Ur individens perspektiv kan detta te sig både märkligt och ineffektivt. Att olika myndigheters planer dessutom krockar med varandra genom att besluten motverkar var- andra, att planerna inte följs upp, eller att planerna är ytterst tids- begränsade gör en sådan uppfattning förståelig. En individ kan alltså ha flera handläggare som i olika hög grad under olika tids- perioder känner ansvar för individens totala situation – för intro- duktion, studier, för försörjning, för inträde till arbetsmarknaden. Bland aktörerna finns ibland en naturlig vilja att se den egna pla- nen som gällande framför andras men också ofta en okunskap om övrigas planer. Detta ger upphov till målkonflikter som gagnar var- ken myndighetens verksamhet eller individen. erbjuds de asylsökande s.k. hälsosamtal, vilket oftast, enligt , innebär ett kortare samtal med en sjuksköterska. Dessa samtal omfattar som regel inte mer övergri- pande hälsofrågor och är sekretessbelagda; den information som individen lämnat förs alltså inte över till nästa myndighet. Vad utredningen erfar har de flesta sfi-lärare samtal med de stu- derande, dock i varierande omfattning och regelbundenhet. Det är ovanligt att dessa samtal sker via tolk eftersom det är resurskrä- vande. Sfi-utbildningen är för de allra flesta nyanlända flyktingar och/eller de som omfattas av kommunernas flyktingmottagande en stor del av introduktionsprogrammet. Trots det finns brister i sam- arbetet mellan sfi och flyktingmottagande. Enligt RRV:s rapport etablera sig i (RRV 2002) deltar sfi-anordnaren i plane- ringen av introduktionen i hälften av kommunerna som under- sökts. Ofta finns en kontakt då flyktingen inleder sina studier men därefter förekommer kontakter endast då problem uppstått. Flyk- tingmottagandet förhåller sig avvaktande i väntan på att flyktingen ska bli klar med sfi. Introduktionsprogrammet innehåller ofta olika aktiviteter som erbjuds parallellt med sfi. Det kan vara sport- aktiviteter, olika kurser, aktiviteter arrangerade av olika frivillig- organisationer eller praktik. Dessa aktiviteter planeras och genomförs ofta helt utan sfi-anordnarens kunskap och medverkan och därför har sfi-läraren sällan möjlighet att aktivt stödja den stu- derandes språkinlärning i dessa aktiviteter. vet sfi-läraren inte ens vilken eller vilka aktiviteter den studerande deltar i. Vägen vidare – med kartläggning som grund Även arbetsförmedlingen kan ordna aktiviteter parallellt med sfi- utbildningen, men ofta innebär arbetsförmedlingens aktiviteter att den studerande måste avsluta sina sfi-studier då aktiviteterna måste genomföras på heltid. Arbetsförmedlingen saknar ibland naturliga kontakter med sfi-utbildningen och vet därför inte hur långt den studerande kommit i sin språkutveckling eller förutsättningarna för att nå sfi-nivå inom nära förestående tid. planer har stor betydelse så till vida att man bestämmer över individens försörjning för dem som inte är flyk- tingar eller som inte har egen försörjning. Eftersom målet för aktiviteter är att individen ska försörja sig så fort som möjligt, kan detta mål ibland krocka med sfi-utbildningens mål som kan vara mera långsiktigt. Utredningen har sett exempel på hur studerande fått avsluta sina studier på begä- ran, trots att det bara återstått någon månad av studierna. En annan svårighet som dessa olika planer medför är i överläm- nandet av planer till en annan myndighet, t.ex. när en individ får uppehållstillstånd, avslutar introduktionen, får behov av försörj- ningsstöd eller skriver in sig på arbetsförmedlingen. Enligt vad vi erfar går ofta kunskaper om individens situation, kunskaper och önskemål då förlorade. Vid våra kommunbesök har vi sett att detta kan ha flera orsaker, t.ex. sekretesshantering, en vilja att ta hänsyn till den studerandes integritet eller att planerna är alltför kortfat- tade. En annan svårighet kan vara språk- eller kulturrelaterade; den studerande förväntas vara aktiv i planeringen, men kan ha svårig- heter att interagera med myndighetspersoner i sådana situationer. Denna svårighet kan också bero på handläggaren som dels kan ha svårt att involvera individen och dels kan sakna interkulturell kom- petens. Den centrala överenskommelsen (2001b) som även resulterat i ett antal lokala överenskommelser mellan olika myndigheter i kommunerna kommer förhoppningsvis att kunna utgöra en grund för samverkan kring kartläggning och upp- rättande av planer. En sådan samverkan är även en grund för att minska de svårigheter som ibland finns vid överlämnandet mellan olika myndigheter. Vägen vidare – med kartläggning som grund Ett gott samarbete är en grund för ett vinna-vinna perspektiv för samtliga aktörer; samarbetet ska gagna såväl sfi-verksamheten som kommunen och övriga myndigheter. En samordning av kartlägg- ningen kan ofta leda till rena administrativa vinster och dessutom till en bättre överblick över behov och resurser. Förutom de aktörer som vi beskrivit ovan vill vi gärna framhålla att kommunens näringsliv kan ingå som medaktör i detta vinna- vinna-perspektiv. Sfi-studerande är en till stor del outnyttjad, ofta kvalificerad arbetskraft. Goda kontakter i kartläggningsprocessen mellan aktörer och näringsliv kan bidra till att näringslivet hittar den kompetens de har behov av samt underlätta anskaffandet av LISA- och praktikplatser (kapitel 8). Ett resultat av ett sådant sam- arbete skulle kunna vara en skräddarsydd sfi-utbildning på arbets- platsen med förvärvsarbete. Inte bara kommunen vinner på sådan samverkan; att individen inte skickas runt mellan olika myndigheters åtgärder och insatser utan istället får tillgång till tidig egenförsörjning är en grund för integration och god hälsa. Att individen ser en röd tråd och helhet i detta stöd bidrar också det till möjlighet till delaktighet och till hälsa. En sam- verkan innebär i detta perspektiv en ekonomisk vinst på såväl kort som lång sikt. Utredningen resonerar kring samverkan mellan olika aktörer i kapitel 5. Ett av sfi-utbildningens syften är enligt kursplanen att ge de stude- rande information och vägledning som gör det möjligt att planera fortsatt utbildning, arbete och lärande i vardagslivet. Skolan ska vidare sträva mot att den studerande utvecklar sin förmåga att pla- nera sitt lärande i såväl det svenska språket som om vardags-, sam- hälls-, och arbetsliv i . Sådan vägledning ska, enligt utred- ningens mening, kunna ske genom en bred samverkan mellan berörda aktörer inom ramen för den process vi beskrivit ovan. Vägledningens syfte är att ge stöd för ett väl underbyggt val av utbildning och arbete. För den som kommer till i vuxen ålder är det vägledningens uppgift att medverka till att den enskilde individen får en god och riktig föreställning av det svenska utbild- Vägen vidare – med kartläggning som grund ningsväsendet och arbetsmarknadens funktionssätt och framtids- utsikter. Detta fordrar stor lyhördhet och kunskap även om för- hållanden och synsätt i andra länder. De studerandes behov av såväl omfattning som inriktning på vägledningen varierar mellan individer, men för de allra flesta, även de som bott i landet, behövs en bred information utifrån den enskildes önskemål och förutsättningar. Vägledningsinsatserna kan teoretiskt uppdelas i ett antal olika faser: Kartläggning av den enskildes förutsättningar i fråga om tidi- gare utbildning, yrkeserfarenheter, önskemål och ekonomiska och sociala situation. Information i mycket vid mening om utbildning och arbets- marknad. Diskussion om alternativa vägar eller hur den enskilde snabbast och bäst når sitt individuella mål. För vissa sfi-studerande kan vägen fram till ett oberoende liv tyckas lång. Vägledarens uppgift är då att stödja den studerande genom att medverka i upprättandet av en individuell plan med delmål som viktiga avstamp. Genomförd sfi-utbildning utgör oftast ett sådant delmål. En organiserad studie- och yrkesvägledning för vuxna stude- rande finns i princip att tillgå i landets samtliga kommuner, men är organiserad på olika sätt. Den kan vara lokaliserad till den utbild- ningsverksamhet som drivs i den kommunala vuxenutbildningen eller förlagd till ett fristående vägledningscentrum i regi. I kommuner med lärcentra är det inte ovanligt att kommunens vägledning inordnas i dessa. Kring vuxenutbildningsfrågor som rör enskilda individer sam- verkar ofta den kommunala vägledaren med arbetsförmedlingens vägledare. Efter en period av nära samverkan mellan kommunens vägledare och arbetsförmedlingens yrkesvägledare under Kun- skapslyftet har dock detta samarbete på många håll antagit mer sporadiska former eller helt upphört. En annan utvecklingstrend är att de tidigare samverkansformerna med arbetsförmedlingen som infotek och vägledningscentra ombildas till fristående kommunala vägledningscentra. Vägen vidare – med kartläggning som grund Hur sfi-studerande erbjuds studie- och yrkesvägledning beror således till viss del på sfi-verksamhetens koppling till eventuella lärcentra eller närhet till en fristående vägledningsfunktion. Enligt skrivelse om fortsatt utveckling av vuxnas lärande (Ds 2003:23) bör validering definieras som en process som innebär en strukturerad bedömning, värdering, doku- mentation och erkännande av kunskaper och kompetens som en person besitter oberoende av hur de förvärvats. Validering handlar alltså om att bedöma en individs reella kom- petens, oberoende av hur, var eller när den förvärvats: i det formella utbildningssystemet eller på annat sätt, inom landet eller utomlands i går eller . En individ skall kunna få sin kompetens validerad både i förhållande till det offentliga utbildningsväsendets betyg och i förhållande till arbetsmarknadens krav. Validering är således ett instrument som ligger i såväl den enskildes, arbetslivets och arbetsmarknadens samt utbildningssystemets intresse att använda. 2003:23 anses att validering bör bli aktuellt i främst tre sammanhang: som ett led i en pågående utbildning i syfte att klarlägga kunskapsnivån, anpassa innehållet i och/eller förkorta studierna för den enskilde, i anslutning till vägledning för att definiera utgångsnivå för vidare studier samt för att dokumentera faktiska kunskaper och färdigheter inför ansökan om en anställning eller i samband med personal- utveckling på arbetsmarknaden. I det följande berör vi dock enbart den validering som sker i för- hållande till kursmål inom den formella vuxenutbildningen. De flesta invandrare har förvärvat kunskaper och erfarenheter utanför det svenska utbildningssystemet och arbetsmarknaden. För att identifiera denna kompetens krävs ofta mer än enbart översätt- ning av betyg eller intyg. Många kvinnor som inte har förvärvs- arbetat eller studerat i sina hemländer har icke-dokumenterade erfarenheter på områden som kan tas tillvara i arbetslivet i . Genom att ta tillvara och bedöma sådan förvärvad kompetens på ett mer systematiskt och individuellt sätt kan kompletterande Vägen vidare – med kartläggning som grund studier förkortas och arbetslivet snabbare få tillgång till behövlig kompetens. För att kunna motivera individer som är ovana vid formella studier är det viktigt att individerna känner att tidigare kunskaper och erfarenheter är värdefulla och tas tillvara. Inom utvecklades validering till ett viktigt instrument i arbetet att rekry- tera och motivera deltagare till studier. Att få börja sina studier på rätt nivå är viktigt både för att undvika framtida misslyckanden och för att förhindra att individer får börja om. Denna möjlighet bör finnas i alla utbildningsformer och på alla utbildningsnivåer. Enligt departementsskrivelsen ska validering vara ett självklart inslag i varje individualiserad, pedagogisk verk- samhet. Läraren ska sträva efter att anknyta sin undervisning till den enskilde elevens kunskaper och erfarenheter. Läraren kan göra professionella bedömningar av elevens faktiska kunskaper och låta den studerande tillgodoräkna sig dessa. Det är alltså inte organisa- toriska och administrativa konstruktioner som skall avgöra takten för den enskildes lärande. När det gäller den kunskap som vuxna söker passar inte heller alltid utbildningssystemets indelning i nivåer, program och kurser. Fokus behöver enligt skrivelsen därför förskjutas från undervisning i skollika former till ett mer flexibelt stöd för individens lärande Validering bör också ses som ett naturligt inslag i en vägled- ningsprocess när syftet är att ge den enskilde underlag för ställ- ningstagande om och planering av studier. Det är viktigt att validera den kunskap och kompetens som individen inhämtat även utanför det formella utbildningsväsendet eftersom även dessa kunskaper skall ligga till grund inför upprättandet av en individuell studieplan. Landets kommuner ombads i en enkät att uppskatta hur stor valideringsverksamhet som förekommit i kommunen . Av de kommuner som lämnade underlag framgick det att 7 767 personer hade validerats i en beräknad omfattning av 1 595 944 gymnasiepoäng, dvs. ett genomsnitt på drygt 205 gymnasiepoäng per person. Detta skall jämföras med att heltidsstudier för en individ på gymnasial nivå beräknas till 750–800 gymnasiepoäng/år eller 20 gymnasiepoäng/vecka. Det finns anledning att tro att valideringsverksamheten ökat ytterligare –2002 eftersom antalet kommuner som uppger att de tillhandahåller validering ökat. Vägen vidare – med kartläggning som grund Det finns däremot ingen rättighetslagstiftning som reglerar att och hur validering ska ske. I förordning (2002:1012) om vuxenutbildning anges dock att stödet för vuxnas lärande skall ut- formas utifrån den enskildes behov och förutsättningar, vilket för- utsätter validering i någon form. Det är t.ex. vanligt att en fördju- pad kartläggning resulterar i förkortad studietid. I förordningen (2002:398) om statligt stöd för utbildning av vuxna återfinns dess- utom krav på att utveckla infrastrukturen för vuxnas lärande och därmed för validering. Det finns alltså såväl möjligheter som hinder att ta hänsyn till vid en planering av kartläggning, vägledning och validering i kommu- nerna. Några exempel från verksamheter som utredningen besökt kan kanske tjäna som inspiration i detta arbete. Det första exemplet är från en mindre förortskommun som i princip endast tar emot flyktingar. Ett litet antal övriga invandrare finns dock i denna kommun. Här har man sfi-utbildning och flyk- tingmottagning i samma hus. Denna närhet och ett gemensamt datasystem underlättar kontakterna mellan såväl handläggare och flyktingar som handläggare och lärare. Vid introduktionssamtal och fortsatta samtal samlas lärare, handläggare och studerande. Flyk- tingmottagningen har utvecklat blanketter för att pedagogiskt åskådliggöra de aktiviteter som gemensamt planeras in. Planerna har legitimitet också hos som man har ett bra sam- arbete med. I en mellanstor kommun har den kommunala sfi-anordnaren fått projektmedel via flyktingmottagningen för att möjliggöra studie- samtal med lärare, studerande och tolk. Här kunde läraren en bit in på terminen diskutera och klarlägga ett stort antal studierelaterade frågor med varje studerande, inte enbart med flyktingarna. Detta upplevdes som mycket värdefullt av alla inblandade inför individens fortsatta studier. I större kommuner, där kontakterna mellan aktörerna inte är naturligt enkla p.g.a. geografisk närhet, faller ofta studerande mel- lan stolarna då ingen av ovan beskrivna aktörer upplever sig ha ett totalansvar för individen. I en storstad vi besökt försvåras en gemensam planering och/eller en samsyn av att det kan finnas flera sfi-anordnare och av att ansvaret för försörjningen för de flyktingar Vägen vidare – med kartläggning som grund och invandrare som saknar egen försörjning ligger på olika stads- delar. Alla parter har därmed många aktörer att samverka med för en planering på individnivå. I denna stad har man dock planer på att pröva en nätbaserad lösning för individuella planer som individen själv ska ansvara för. Utredningens direktiv ger oss i uppdrag att öka möjligheterna att anpassa utbildningen och utbildningsmålen till individernas behov och förutsättningar. De studerandes hälsotillstånd utgör en del av dessa förutsättningar. Utredningen har inte haft till uppgift att kartlägga eller analysera sfi-studerandes hälsa och hur denna påverkar studierna. Vi hänvisar dock till det förslag om en nationell utvärdering av sfi-studerandes sociala situation som vi lägger i kapitel 16. I följande avsnitt vill vi fokusera sfi-studerandes hälsa i relation till kartläggningsprocessen och se hälsa, eller frånvaron av hälsa, som en utgångspunkt för vägen inom och efter sfi. WHO definierar hälsa som följer: Health is a state of complete physical, mental and social well-being and not merely the absence of disease or infirmity. (WHO, hemsida) Oavsett varför man lämnar sitt hemland innebär migrationen alltid ett uppbrott och en förlust av ett kulturellt och socialt samman- hang. Migration innebär stora livsförändringar på gott och ont, nya möjligheter och nya svårigheter. Hur migrationen utfaller beror dels på olika livsvillkor hos den som migrerar, dels på förhållandena i det nya landet. (2003) skriver: Sambandet mellan hälsa och etnicitet är komplext och många olika fak- torer på olika nivåer spelar in. Integrationsprocessen in i det nya sam- hället ser mycket olika ut för olika etniska grupper och för olika indivi- der inom dessa grupper. Integrationsprocessen påverkas, liksom migra- tionsprocessen, av en rad olika faktorer. Exempelvis handlar det om faktorer som skäl till invandring, individens hälsotillstånd, utbildnings- nivå, ålder vid invandring samt situationen i hemlandet och för anhöriga som är kvar.