sou · GRB354d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Om en arbetstagare påbörjar sin anställning och vill ha långsemester sommaren därefter skulle han eller hon behöva ta med sig/spara nästan all semester som intjänas första semesteråret. Vad som ovan sagts gäller uträkningen av betalda semesterdagar. En fråga som aktualiseras är hur ett parallellt intjänande blir att Förenkling av semesterlagen – diskussion tillämpa beträffande förhållandet betalda/obetalda dagar. Enligt dagens semesterlag vet man när intjänandeåret löpt ut hur många betalda dagar en arbetstagare har rätt till under det semesterår som då börjar och följaktligen hur många dagar som blir obetalda. Detta förhållande ligger sedan till grund för ett antal beslut som skall fattas, t.ex. om obetalda dagar skall tas ut, om semesterdagar skall sparas till ett senare år, m.m. Om möjligheten att ta ut obetalda semesterdagar skall finnas kvar (vilket är en förutsättning för att skall utgå varje semesterår) i ett parallellt intjänandesystem, uppstår frågan om när man vet hur många dessa är och när man som arbetstagare bör bestämma om de obetalda dagarna skall tas ut eller inte. De obetalda dagarna tjänas inte in, arbetstagaren har alltid rätt till dem. Under pågående anställningar blir de obetalda dagarna en slags restpost, som uppstår när de betalda dagarna räknats fram. I ett parallellt system vet man egentligen inte förrän vid semes- terårets slut hur många de obetalda dagarna sammantaget blir. Vis- serligen går det att se, om inte full betald semester tjänas in under en månad, att efter den månaden uppstod (del av) en obetald dag, som en restpost till de betalda. Eftersom denna restpost mycket väl kan bli del av måste dock en avrundning göras till en hel dag om den skall tas ut. Vad gäller semesterlönegrundande frånvaro bör uppmärksammas att de nuvarande tidsgränserna i flertalet fall har knutits till intjä- nandeåret. Om detta slopas, skulle motsvarande tidsgränser i stället knytas till semesteråret. Det torde dock trots ett månatligt intjä- nande av betald semester, vara möjligt att fortsatt ha begräns- ningarna knutna till en tolvmånadersperoid. Slopas intjänandeåret för uträkning av antal betalda dagar bör det också slopas för beräkningen av semesterlönen. Om antal betalda dagar och semesterlön skall korrespondera så att arbetstagaren erhåller full semesterlön under de betalda semesterdagarna, bör beräkningen av de båda göras på basis av . Förenkling av semesterlagen – diskussion terlönen skulle då kunna vara en andel av den lön som förföll under de dagar under semesteråret då de betalda semesterdagarna tjänades in. En semesterlöneberäkning baserad på den löpande lönen vore dock antagligen enklare. I de fall man vid semestertillfället inte kan säga vad arbetstagaren skulle ha haft i lön om han hade arbetat, skulle ett genomsnitt av lönen kunna användas. I avsnitt 3.3 diskuteras olika sätt att förenkla semester- löneberäkningen. Argument för och emot Det torde vara en förenkling att intjänande och uttag av semester ligger närmare varandra i tiden. Intjänandeförhållanden längre till- baka i tiden än behöver då inte hållas reda på. Det är dock tveksamt om detta är en så pass stor förenkling att en så stor änd- ring av semesterlagstiftningen bör genomföras. Dessutom finns det som nämnts ett antal problem eller i vart fall frågetecken. Ett parallellt system för intjänande innebär vissa frågetecken beträffande vilken period som skall vara semesterår. Om rätten till minst fyra veckors sommarsemester skall upprätthållas torde ett semesterår som löper vara mest ändamåls- enligt. Men för de arbetstagare som vill ha långsemester under annan del av året skulle ett sådant semesterår innebära att sparan- demöjligheten skulle behöva utökas, så att semesterdagar kan tas med från ett semesterår till nästa. Enligt gällande regler kan inte dagar sparas det år sparade dagar tas ut. Detta för att det inte skall gå att alltid få fem veckors sammanhängande ledighet. Ett parallellt system kan medföra behov att ändra den regeln, om arbetstagare måste ta med sig semester för att få ledigheten förlagd på önskat sätt. Ett parallellt system ställer sannolikt krav på en annan semes- terlöneberäkning än den som gäller enligt nuvarande semesterlag. Vidare kan förhållandet mellan betalda och obetalda dagar bli pro- blematiskt. En fråga blir om obetald semester kan bibehållas i ett parallellt system. Vad gäller förläggningsaspekten bör frågan ställas om möjlig- heten att löpande ta ut det som tjänas in, kan anses stå i strid mot eller i vart fall riskera, semesterlagstiftningens grundläggande syfte om vila och rekreation. Förläggningsreglerna enligt gällande lag syftar till att garantera en sammanhängande ledighet om minst fyra Förenkling av semesterlagen – diskussion Även om rätten bibehålls, kan frågan ställas om ett parallellt system riskerar medföra att rekreationssyftet försvagas och att mer ledig- het kan komma att läggas ut under andra tider än utan att det beror på önskemål från arbetstagaren. Avslutningsvis torde en ändring från det nuvarande systemet till ett parallellt system innebära att arbetsgivare får betala mer i semesterlön vid övergången till det nya systemet. Detta kan med- föra likviditetsproblem för arbetsgivarna. 3.2.3En möjlighet till semester i förskott Kommittén har diskuterat om lagen i likhet med vissa kollektiv- avtal inte bara bör ha sammanfallande intjänandeår och semesterår, utan även en möjlighet att under semesteråret ta ut semester med semesterlön som ännu inte tjänats in, dvs. en slags semester i för- skott. Den frågan belystes av semesterkommitté1. Man konstaterade att det skulle bli svårt att räkna fram korrekt semes- terlön för dem som har rörliga löner och lönedelar (ackord, timan- ställda etc.), eftersom det inte vid semestertillfället skulle föreligga ett fullständigt beräkningsunderlag. En möjlighet till semester i förskott skulle vidare behöva åtföljas av regler om återbetalning av för mycket utbetalad semesterlön. Vidare konstaterades att arbets- givaren vid övergången från det gamla systemet till det nya skulle behöva betala den innestående semesterlönen. En sådan ändring innebär en betydande kostnad för arbetsgivaren vid övergången. kommitté ansåg att metoden inte var lämplig pga. de nämnda problemen. Argument för och emot En möjlighet till semester i förskott i lagen torde inte innebära några förbättringar ur förenklingssynpunkt. I likhet med semesterkommitté kan konstateras att ett system med semester i förskott medför behov av efterkalkyler för att bestämma om arbetstagaren fick korrekt semesterlön. Därmed krävs också regler för hur för mycket utbetald semesterlön skall regleras. 1 SOU 1975:88, sid. 110–111. Förenkling av semesterlagen – diskussion En skuld till arbetsgivaren kan uppkomma om arbetstagaren slutar sin anställning efter uttagen semester i förskott innan han hunnit tjäna in så mycket som tagits ut, eller om han efter uttagen semes- ter i förskott har frånvaro som inte är semesterlönegrundande i sådan omfattning att fullt intjänande därefter inte sker. Större lik- viditetsproblem kan uppkomma vid övergången från den nuvarande lagen till ett nytt system, om arbetstagaren efter den nya lagens ikraftträdande vill ta ut semester i förskott. Som nämnts sammanfaller intjänandeår och semesterår i vissa kollektivavtal och semesterlön erhålls i förskott. Kommittén anser att förskottsmöjligheten även fortsättningsvis bäst regleras i avtal. I detta avsnitt går vi igenom möjligheterna att utforma enklare bestämmelser om intjänande. Det som diskuteras är att använda mer schabloniserade (trubbiga) bestämmelser i stället för de rätt precisa bestämmelser som gäller . Bör intjänandet påverka både antal betalda dagar och semesterlönen? Det kan bestämmas att intjänandet skall påverka både antalet betalda semesterdagar och semesterlönen eller endast semester- lönen. Den nuvarande semesterlagen innebär att både antal dagar och semesterlön bestäms av intjänandereglerna. Om det skulle bestämmas att endast semesterlönen skall påverkas och att man därmed alltid har rätt till tjugofem betalda dagar skulle den som exempelvis är frånvarande av icke-semesterlönegrundande orsak under halva intjänandeperioden få tjugofem betalda dagar med ungefär hälften av sin vanliga lön. Ett sådant system skulle innebära en ändring av vad som gäller beträffande förhållandet obetald/betald ledighet. Om man anser att arbetstagare fortsatt skall ha möjlighet att avstå obetald ledighet, skulle arbetsgivaren i de fallen ändå behöva räkna fram hur många dagar arbetstagaren får full semesterlön så att arbetstagaren kan avstå resten av dagarna. Likadant blir det om denne arbetstagare vill spara några av semes- terdagarna. Om inte arbetsgivaren räknar ut antalet semesterdagar med full semesterlön och sedan drar bort en så stor del av semes- terlönen som belöper på de sparade dagarna, skulle arbetstagaren Förenkling av semesterlagen – diskussion kunna spara t.ex. med halv semesterlön och ett senare år ta ut de dagarna med full semesterlön. Mycket talar således för att intjänandet bör påverka både antal betalda dagar och semesterlönens storlek. Nyanställning och anställnings upphörande Vid nyanställning kan man tänka sig att ha en tröskelregel, t.ex. att man under anställningsåret antingen alltid har rätt till xx betalda semesterdagar (färre än tjugofem) oavsett när man börjar, eller att man får semesterdagar i proportion till anställnings- tiden. Anställs man får man , , , etc. Vid gäller anställnings upphörande skulle samma slags proportionalitetstänkande kunna tillämpas. Semesterlagen gör skillnad mellan frånvaro som är semesterlöne- grundande och sådan som inte är det. Det skulle naturligtvis bli enklare om all frånvaro man som arbetstagare har rätt till enligt lag eller avtal, var semesterlönegrundande, oavsett frånvarons orsak. Arbetsgivaren skulle då inte behöva hålla reda på orsaken till från- varon för beräkning av semesterförmåner. En fråga blir då vad en sådan ordning skulle medföra vad gäller tidsgränserna för hur länge viss ledighet är semesterlönegrundande. Enligt nuvarande bestämmelser gäller olika tidsgränser för de olika ledigheterna. Om all frånvaro är semesterlönegrundande och man inte skall behöva hålla reda på frånvaroorsaken, blir konsekvensen att endast en för all ledighet gemensam tidsgräns kan gälla. Enligt dagens bestämmelser gäller emellertid de olika tidsgränserna oberoende av varandra. Sjukfrånvaro är semesterlönegrundande . Därutöver är ledighet med tillfällig föräldrapenning semesterlönegrundande så många dagar ledigheten pågår, ledighet för närståendevård , ledighet för deltagande i viss under- visning , osv. Går det att slopa de olika tidsgränserna till förmån för en enda och var skulle i sådant fall den sättas? Till frågeställningen kommer att tidsgränserna inte bara anknyter till ett visst antal dagar per intjänandeår. Förenkling av semesterlagen – diskussion äldrapenning är semesterlönegrundande (för ensamstående föräldrar) per barn, inte per intjänandeår. Ett alternativt synsätt – där frånvaro till skillnad från vad som nämnts enbart skulle påverka semesterlönen – är att ingen frånvaro alls tillgodoräknas arbetstagaren. Endast faktiskt förfallen lön skulle då grunda rätt till semesterlön. På kollektiv nivå skulle arbetstagarna kunna kompenseras genom en högre semesterlöne- faktor. På individnivå skulle de som har relativt sett liten frånvaro få mer i semesterlön än , medan de med stor frånvaro sanno- likt skulle få betydligt mindre. Är antalet semesterdagar alltid tjugofem blir det som nämndes ovan mindre semesterlön per semesterdag. Argument för och emot Ett mindre precist system blir enklare att tillämpa. Genom datumet för anställnings påbörjande och upphörande kan man se hur många betalda dagar arbetstagaren har rätt till. Nackdelen är naturligtvis att den som börjar en viss månad inte får mer än den som börjar den månaden. En sådan ändring av lagen torde dock ha liten betydelse ur förenklingssynpunkt, eftersom beräkningen av antalet betalda dagar främst torde behöva ta hänsyn till frånvaro under pågående anställning. En betydande förenkling skulle uppnås om lön och annan ersätt- ning under frånvaro också inräknades i beräkningsunderlaget för semesterlönen, utan att någon särskild beräkning behövde göras av fingerad lön under frånvarodagarna. Detta skulle dock medföra betydande materiella försämringar för de arbetstagare som har omfattande frånvaro beroende på sjukdom, arbetsskada, föräldra- ledighet eller dylikt. En sådan ändring är därför inte rimlig. En betydande förenkling vad gäller frånvaro uppnås sannolikt om man inte längre behöver hålla reda på olika slags frånvaro för semesterberäkningen, om all ledighet enligt lag eller annan författ- ning ger rätt till betald semester/semesterlön upp till ett visst antal dagar. Detta blir på ett sätt mer förmånligt ur arbets- tagarsynpunkt, eftersom endast viss frånvaro är semesterlöne- grundande. Beroende på var tidsgränsen sätts kan också den från- varo som är semesterlönegrundande , bli det . Om en allmän gräns sätts vid t.ex. , blir närståendevård, som grundar rätt till semester , Förenkling av semesterlagen – diskussion semesterlönegrundande (förutsatt att man inte har annan frånvaro). Även detta blir mer förmånligt ur arbetstagarsyn- punkt. En invändning mot detta av principiell natur kan vara att det finns anledning att göra skillnad mellan exempelvis frånvaro pga. arbetsskada och ledighet för studier på högskola, det senare är inte semesterlönegrundande . En annan invändning är att det skulle bli mindre förmånligt ur arbetstagarsynpunkt att ha endast en tids- gräns för all ledighet. Om tidsgränsen för all frånvaro sätts kan hävdas att frånvaro blir semesterlönegrundande i mindre omfattning än (eftersom man har rätt för sjukdom och för föräldraledighet med för- äldrapenning och för närståendevård, etc.). Ytterligare en invändning är att viss frånvaro inte är knuten till intjänandeåret. Föräldraledighet med föräldrapenning är semesterlönegrundande per barn (i vissa fall ). Dessutom finns över huvud taget ingen gräns under intjänandeåret för hur länge arbets- skada och deltagande i svenskundervisning för invandrare är semes- terlönegrundande. Kommittén anser inte att det är rimligt att ändra lagen så att all ledighet blir semesterlönegrundande i ett visst antal dagar. Konse- kvensen av en sådan ändring kan bli ökade kostnader för enskilda arbetsgivare. Exempelvis skulle all studieledighet bli semesterlöne- grundande, t.ex. ledighet för studier på högskola, vilket den inte är . Risk för ökade kostnader kan medföra att det blir svårare att få ledigt för studier som enligt dagens regler inte är semesterlöne- grundande. Kommittén anser dock att reglerna om hur den semesterlöne- grundande frånvaron skall tillgodoräknas arbetstagaren kan för- enklas ur administrativ synpunkt, bl.a. genom införandet av en gemensam gräns för de frånvaroorsaker som grundar rätt till semesterlön. Vi kommer i avsnitt 4.2 att beskriva ett sådant förslag. års semesterlag hade arbetstagare rätt till antingen den löpande lönen (de med anställning eller ) eller ett belopp per dag motsvarande en genomsnittlig dagsförtjänst Förenkling av semesterlagen – diskussion under kvalifikationsåret (tim- och ackordsanställda). lag byttes genomsnittsdelen av semesterlönebestämmelsen ut mot en procentfaktor. Vid bestämmande av procentfaktorn konstaterades att de semesterledigheten då skulle bestå av mot- svarade av årets (arbets- veckan löpte måndag – lördag). Eftersom fyra veckors semester tjänades in genom fyrtioåtta veckors anställning ansågs att procentfaktorn borde sättas något högre och semesterlönen inte ingå i beräkningsunderlaget. I utredningsförslaget föreslogs att procentfaktorn skulle sättas till åtta och en halv procent. I propositionen2 höjdes dock faktorn till för att nå större rättvisa mellan dem som fick löpande lön och dem för vilka procentfaktorn skulle tillämpas. De som fick löpande lön påverkades nämligen inte av icke-semesterlönegrundande frånvaro, som semesterlönen för dem kom att omfatta lönehöj- ningen mellan intjänandet och semestertillfället. Höjningen mellan åtta och en halv och motsvarar en lönehöjning med under semesteråret. motsvarar av årets (numera 260) vardagar. Om de dras från årets vardagar motsvarar semesterdagarna av de återstående dagarna (235). Tas de som infaller på vardagar bort och antalet vardagar minskar ytterligare blir motsva- rande procentsiffror ca tio respektive elva. När femveckorssemes- tern skulle införas var emellertid utgångspunkten en pro- centfaktor på nio. En ökning av semestern innebar att faktorn då skulle motsvara . En avrundning uppåt gjordes till tolv procent3. Det konstaterades att höjningen var något högre än vad en ren uppräkning av nioprocentfaktorn skulle inne- bära. Att så skedde berodde på att man ville komma det aktuella löneläget så nära som möjligt och att var ett lätthan- terligt tal. I propositionen lades dessutom till att det var en fördel att arbetstagarna på detta sätt fick en viss förstärkning av lönen under semestern. Till saken hör att man i propositionen ändrade semesterkommitténs förslag att lagen fortsatt skulle innehålla två semesterlöneregler: en för tidlön /månad, en för övriga (procentregeln). Kommittéförslaget innebar att man skulle tillämpa den metod som gav mest. Detta ansågs i remissbehandlingen bli 1963:68, sid. 59. 1976/77:90, sid. 120. Förenkling av semesterlagen – diskussion Lagförslaget ändrades därför så att procentregeln kom att gälla alla. 3.3.2Semesterlöneberäkningen enligt nuvarande bestämmelser Så här räknas semesterlönen fram enligt 16 § semesterlagen. Arbetsgivaren tar fram uppgift om all förfallen lön under intjänan- deåret, i vilket skall inräknas i princip allt som utbetalats till arbetstagaren förutom förmån av fri bostad och kostnadsersätt- ningar, och summerar detta. Summan minskas med den ordinarie semesterlön som utbetalats liksom med lön under hel eller delvis frånvaro som är semesterlönegrundande. En genomsnittlig lön per dag räknas fram för sådana dagar. Till summan läggs så många genomsnittliga dagslöner som den semesterlönegrundande från- varon motsvarar. På den erhållna summan tas . Det tal som då erhålls är den sammanlagda semesterlönen. Den summan fördelas sedan i sin tur på antalet betalda semesterdagar, vilka räk- nas ut särskilt. Arbetsgivaren måste sedan vid löneutbetalningen räkna ut hur mycket ordinarie lön som belöper som tas ut i semes- ter. Den ordinarie lönen minskas med den lön som belöper på semesterdagarna. I stället betalas semesterlön ut. Alternativt, för de arbetstagare som har en fast tidlön eller , kan arbetsgivaren göra motsvarande kalkyl vid semesterårets slut och vid semestertillfället endast betala den fasta tidlönen. 3.3.3Två huvudalternativ för semesterlöneberäkningen Det torde finnas två huvudalternativ vad gäller underlaget för beräkningen av semesterlönen. Det första är att semesterlönen bestäms som en andel av förfallen lön. Det är som framgått den modell som används i lagen . Det är emellertid inte nödvändigt att ta hela intjänandeårets förfallna lön som beräkningsunderlag. Det är möjligt att använda halva intjänandeåret, under intjänandeåret eller kanske den Förenkling av semesterlagen – diskussion före semesteruttaget senast utbetalda lönen som beräkningsunder- lag. En fördel med att använda hela intjänandeåret är att detta dels korresponderar med den tid varunder den betalda ledigheten tjänas in, dels att man då får en tillräckligt lång och stabil tid att basera uträkningen på. Tillfälliga variationer i inkomsten får då mindre betydelse. Dessutom är ju avsikten med dagens regler att även rör- liga lönedelar i form av t.ex. bonusar och övertidstillägg skall åter- speglas i semesterlönen för följande semesterår. Om inte läggs till grund för beräkningen är det inte säkert att sådana löne- delar tillgodoräknas arbetstagaren. Det är inte givet att det blir enklare att lägga en annan – kortare och i förhållande till semestertillfället mer näraliggande – histo- risk period än hela intjänandeåret till grund för semesterberäk- ningen. Enligt nuvarande bestämmelser får som nämnts arbetsgiva- ren i vissa fall betala den vanliga lönen vid semestertillfällena och vid semesterårets utgång göra semesterlönekalkylen och reglera det som eventuellt återstår. Detta torde vara en möjlighet som under- lättar semesterlönehanteringen. Skulle man ändra bestämmelserna så att beräkningsunderlaget t.ex. är den senast förfallna lönen kan ju olika perioder komma att användas och en slutlig reglering av semesterlönen vid semesterårets slut skulle då innebära att arbets- givaren fick räkna fram ett snitt av förfallen lön under flera perio- der. I diskussionen i kommittén har även nämnts att man kan lägga varje löneutbetalning till grund för semesterlöneberäkningen, genom att det på varje utbetalning görs ett semesterlönetillägg. Tilläggen ackumuleras och utgör sedan semesterlönen när det blir dags för semester. Detta torde närmast vara en variant av att basera semesterlönen på förfallen lön, dvs. i visst avseende samma system som lagen föreskriver. Ett frågetecken i en sådan modell blir hur frånvaro skall hanteras. Om ingen särskild reglering föreskrivs för hur sådana dagar skall hanteras, och semesterlönen endast base- ras på den lön som faktiskt betalats ut, kommer de arbetstagare som varit frånvarande att få en lägre semesterlön. Såvitt inte semestertillägget sätts på en högre nivå en den nuvarande pro- centfaktorn om . Men då skulle å andra sidan de arbetstagare som inte har någon frånvaro få en högre semesterlön, dvs. det skulle bli dyrare för arbetsgivaren. Förenkling av semesterlagen – diskussion Det andra huvudalternativet torde vara att beräkna semesterlönen enligt ett system som är baserat på den löpande lönen, dvs. att inte lägga en historisk period till grund för beräkningen, utan utgå från den lön som arbetstagaren hade haft om han hade arbetat. Mot en sådan ändring kan följande invändas: Såvitt inte arbetstagaren har en löneökning utöver genomsnitt- lig nivå mellan intjänandeåret och semestertillfället, får han mindre i semesterlön än enligt nuvarande regler. De rörliga lönedelarna tillgodoräknas inte arbetstagaren om endast löpande lön utgör grunden för semesterlönen. De arbetstagare vars lön varierar över tiden kan få mindre eller mer beroende på när semestern tas ut. I vissa fall går det över huvud taget inte att fastställa den lön man skulle ha haft om arbete hade utförts, eftersom man inte vet hur mycket arbete som skulle ha utförts/vilken arbetstid arbetstagaren skulle ha haft. Vad gäller de två första invändningarna kan man tänka sig att arbetstagaren kompenseras genom dels ett semesterlönetillägg på den ordinarie lönen, dels ett sådant tillägg på de rörliga lönedelarna. Den tredje invändningen är svårare att hantera. För dem vars lön varierar något över tiden, t.ex. beroende på att lönen består av en fast del och en rörlig del, skulle man i och för sig kunna tänka sig att använda genomsnittet av senast förfallna löner som grund för semesterlönen. Det bör då konstateras att man inte längre lägger löpande lön till grund för beräkningen. Man utgår i stället från förfallna löner för att ungefärligt uppskatta en motsvarighet till löpande lön. För dem vars lön inte till någon del eller i vart fall endast till liten del är fast, dvs. de som inte har någon fast arbetstid utan exempel- vis kallas in vid behov, måste en beräkningsmetod tillgripas som rör sig än längre bort från en löpande lön-princip. Det är inte helt enkelt att se vilken eller vilka perioder som i olika fall skulle läggas till grund för beräkningen. Att ändra dagens regel och generellt tillämpa ett löpande lön-baserat system verkar medföra att det behövs olika semesterlöneregler för olika situationer, beroende på hur bra eller dåligt det går att avgöra vad som i olika situationer kan anses motsvara en löpande lön. Förenkling av semesterlagen – diskussion