sou · GRB3127d10 · 2004-01-01 00:00:00 — Självskador och självmord bland barn och unga – en sammanställning Risken att ett barn dör för egen hand är så stor som att det skulle omkomma i en trafikolycka. Det är en djup tragedi på flera plan: för de unga som valt döden, för familjen, släkt, vänner och alla andra som blir kvar med förtvivlan, frågor och skuldkänslor. I ett större perspektiv är en ung människas självmord också ett tecken på att det samhälleliga skyddsnätet inte förmått fånga upp en av sina allra mest skyddslösa och utsatta. självmordsfrekvensen hos den vuxna befolkningen i minskat. Bland barn och ungdomar är den oförändrad eller något förhöjd. tar ungefär 50 personer sitt liv i . Det beräknas att 10 gånger fler – alltså 5000 – försöker och att ytter- ligare tio gånger fler – 50 000 – har allvarliga självmordstankar. som självmordsnivån bland unga tycks ökar rapporterna om självskadande beteenden, i synnerhet om flickor som skär sig. Det är möjligt att beteendet har varit lika vanligt tidigare, men då inte uppmärksammats. Så var det t ex med annorexi och bullemi när de formerna av självdestruktivt beteende hamnade i fokus bland forskare och i massmedia . som det vill med den saken. Det viktiga är att minimera risken för att unga människor känna sig så ensamma och övergivna så de väljer att skada sig själva eller till och med att dö. Samstämmig forskning visar att det är lätt att urskilja flertalet av de barn och ungdomar som befinner sig i farozonen för att göra sig själva illa. Det finns dessutom kunskap om vad som bör göras när en ung människa tappat livslusten. Det är oacceptabelt att den kunskapen inte används i någon högre grad. Men ju större barngrupper på dagis, fritids och skola, ju färre antal skolsköterskor, kuratorer och annan elevvårdande personal, desto större är risken att ingen uppmärksammar varningstecknen. Ju mindre resurser inom kommun och landsting, desto större risk att unga människor som mår dåligt inte får den professionella hjälp och den kontinuitet i vårdkontakterna de behöver och har rätt till. En självdestruktiv handling kan betraktas som ett rop på hjälp när ångesten, depressionen och känslan av övergivenhet har blivit så stor så att den inte längre går att härbärgera. Det som allra bäst hjälper en ung förtvivlad människa att lyfta blicken mot livets möjligheter är känna sig sedd och förstådd – att ha någon att tala med. Den personen saknas alltför ofta. Syftet med den här sammanställningen är att ge en bild av dagsläget avseende de självdestruktiva beteendena självskada, själv- mordsförsök och självmord. Den fokuserar på förekomst, risk- grupper, riskfaktorer och preventivt arbete. Reflektioner kring en gammal bok om unga människors själv- mord och självmordsförsök. I min hand kom en bok som första gången gavs ut med titeln to die av , redaktör och psykiatriförfattare. Den översattes 1981 till svenska och utgavs med titeln – För ung för att dö – Om självmord bland ungdom (AWE/Gebers) Min första reaktion efter att ha läst de första sidorna var: Men står tiden still? Författarinnan startar med några vinjetter kring hur hon bemötts när hon berättade om arbetet med den nya boken om självmord. En tonårsmamma hade utryckt; Tror ni inte att det finns vissa ämnen man helst borde tala tyst om? Varför skall man sätta idéer i huvudet på ungdomarna?. Samma kommentarer kan jag få när jag för lärare beskriver hur viktigt det är att tala om att alltför många ungdomar visat olika former av självmordshandlingar. Boken vänder sig tonåringar och unga människor, föräldrar och lärare samt i övrigt intresserade. I boken vävs fallbeskrivningar samman med exempel på myter kring självmord, t.ex. Alla som försöker ta sitt liv måste vara vansinniga, Ingenting kunde ha hejdat henne då hon väl hade beslutat sig, Det förvånar mig inte att hon har tagit sitt liv. Självmord ligger i familjen. Författaren diskuterar och förklarar det felaktiga i dessa före- ställningar t.ex. att självmord i vissa familjer är ödesbestämda. Däremot konstaterar hon att vissa psykologiska skeenden kan resultera i fler självmord inom samma familj. På motsvarande sätt understryker hon att man inte kan väcka tankar på självmord genom att tala om det, tankarna finns redan. Det viktiga är att dra fram dem i ljuset och tala öppet om dem. Hon menar att myter och mystik kring ämnet skymmer den kunskap som faktiskt finns vilket hindrar allmänheten att på ett förnuftigt sätt handskas med detta problem. Då liksom var självmordet den vanligaste dödsorsaken bland tonåringar. Flera fallbeskrivningar i boken tar upp bristen på kommunikation mellan ungdomarna och deras föräldrar eller snarare deras olika sätt att kommunicera. Ungdomar behöver närhet till föräldrarna som de skall frigöra sig ifrån dem. Detta kan leda till beteenden som lätt kan misstolkas. Föräldrar kanske låter sin tonåring vara ifred när han eller hon som allra mest behöver dem. En del lämnar brev efter sig. De talar tydliga språk Om någon hjälpt mig, hade jag inte behövt göra detta. Författarinnan beskriver stegen i självmordsprocessen som ett kontinuum med upp- och nedgångar och ofta flera självmords- försök före det fullbordade självmordet. I hela detta spektrum ger den självmordsbenägna unga människan många meddelanden och tecken genom handlingar eller tal. Ett avsnitt handlar om vad man kan göra när självmords- handlingar blir tydliga. Om en ung människa talar om sitt förestående självmord och kräver att kamraten skall vara tyst, bör den senare ändå uppmuntras att bryta ett tystnadslöfte. Det är största ansvaret en kamrat har i varje situation som har med självmord att göra är att bevara liv, även om det skulle ske på bekostnad av vänskap. Det känns sorgsamt att läsa boken, som snart är . Inget tycks ha hänt i inställningen till själmord. När skall alla äntligen förstå att självmord inte framkallas av att vi pratar om det, utan när vi tiger om det? Ångesten och rädslan hos en ung människa bekräftas och förvärras om hon möts av de vuxnas tystad och undanglidande. , professor i pedagogik Att förebygga psykisk ohälsa och självmord bland skolelever Jag är en tjej, . För lite över sedan så dog en nära vän till mig i en olycka. Mitt humör har gått upp och ner , men det går inte utan att jag tänker på honom. Jag gråter väldigt ofta och ibland gör det så ont i mig att jag inte vet vart jag ska ta vägen. Jag är rädd för att jag inte ska kunna kontrollera mig när detta händer. Jag får lust att kasta saker omkring mig, och förra gången det gjorde så ont i mig så skar jag mig i armen med ett rakblad. Det hjälpte, jag fick i alla fall något annat att tänka på. Jag vet att det inte är så smart gjort men har jag gjort det så fort jag känner att det onda kommer över mig igen. Mina föräldrar vet inget och jag vill inte att dom ska veta något, kuratorn på min skola var jag i kontakt med (en gång) när min vän dog, och henne gillar jag inte. Vad tror du? Behöver jag söka hjälp eller är jag normal? Så lyder ett av de många brev och samtal som kommer till Nationellt centrum för suicidforskning och prevention av psykisk ohälsa NASP). Det vittnar om den utsatthet, förtvivlan och ångest som många unga människor känner i sina liv. Det kan vara direkt livs- avgörande att vi tar dessa rop på hjälp på största allvar och agerar snabbt. En tidig upptäckt och behandling av barn och ungdomar som befinner sig i riskzonen för självmordshandlingar är en av de absolut viktigaste aspekterna vad gäller självmordsprevention. Självmord och självmordsförsök utgör ett mycket stort folkhälso- problem och det blir större ju längre ner i åldersgrupperna man går. I är självmord den vanligaste dödsorsaken bland män i åldrarna 15–och den näst vanligaste för kvinnor i samma åldersgrupp. Det som oroar särskilt mycket är att det enligt enkätunder- sökningar från , och är av flickorna och av pojkarna som uppger att de försökt ta sitt liv. Vid noggrannare psykologiska och psykiatriska intervjuer sjunker dock dessa siffror till omkring hälften, beroende på att man i dessa intervjuer tillämpar en mer stringent terminologi vid klassificering av självdestruktiva beteende och suicidala tankar. Forskare skiljer strikt mellan självupplevd och faktiskt handling. Ungdomar med mycket starka självmordstankar upplever dock ofta att de verkligen försökt ta sitt liv, trots att det stannat vid tankar om detta. Även om man utgår från den striktare definitionen av vad ett självmordsförsök innebär så är talen alltför höga. Vi vet också att självmordsförsök banar väg för självmord senare i livet om man inte hjälper dessa ungdomar att finna strategier för att hantera sina livssvårigheter. Flera undersökningar har visat att omgivningen ofta blundar för den suicidala kommunikationen från förtvivlade ungdomar. Det finns en oroväckande samstämmighet mellan självmordsnära unga människor som har svårt att på ett adekvat sätt uttrycka sin desperation och vuxna som inte vill se den. Självmord går att förebygga Om man upptäcker och behandlar de ungdomar som lider av depressioner, missbruk och psykoser kan man förebygga både självmordsförsök och självmord. Självmordsprevention förutsätter ett brett angreppssätt som bygger på tvärvetenskapliga ansatser. Förutom psykiatrisk kompetens krävs insikt om existentiella och psykosociala komponenter, vilka är viktiga inslag i den suicidala processen. Den ömsesidiga kommunikationen mellan den självmordsnära unga personen och dennes omgivning är av avgörande betydelse för hur den suicidala processen utvecklas. Önskan att få hjälp är hos de flesta ungdomar betydligt starkare än önskan att dö. Utvärderingen av det självmordspreventiva projekt som NASP bedriver i några skolor i norra visar att antalet själv- mordsförsök bland unga människor minskar om ungdomar får lära sig att verbalt hantera sina känslor och tankar. Erfarenheter från liknande projekt utanför pekar i samma positiva riktning. Sedan SSRI-preparaten introducerades på marknaden i början av 90-alet har förskrivningen av antidepressiva läkemedel ökat lavin- artat. har ökningen varit störst bland unga kvinnor. Meningarna är delade om huruvida det är rekommendabelt att behandla unga människor med antidepressiva läkemedel. Utan tvekan är medicinering till stor hjälp i många fall, men dessa måste alltid användas i kombination med samtal, psykoterapi eller andra terapeutiska metoder. Mediciner kan visserligen ställa till rätta de funktioner i hjärnan som hamnat i obalans på grund av långvarig stress, men de psykosociala problemen går inte att medicinera bort. Jag blev ordinerad Cipramil mot depression när jag var , och då över telefon av en läkare jag aldrig hade träffat. Slutade äta medicinen på eget bevåg pga. biverkningarna läkarna sa att jag inbillade mig! yrsel, illamående, allmänt monoton livssyn och kraftigt nedsatt sexlust. Tillgängliga data visar att den upplevda ohälsan – i synnerhet den psykiska – har ökat i de yngre åldersgrupperna . Man uppskattar att av våra barn och ungdomar har någon form av psykiska problem. Till de hårdast drabbade hör ungdomar i socialt och ekonomiskt utsatta storstadsområden, många av dem med invandrarbakgrund. Ett stort hot är tendensen till ökad alkoholkonsumtion i alla åldersgrupper. Enkätundersökningar som gjorts på skolor visar att det kan finnas ett samband mellan den ökade konsumtionen av alkohol och andra droger och ett ökat antal självmord och självmordsförsök. Att förebygga självmord och självmordsförsök hos skolelever: De flesta självmordsnära personer är in i sista stund mycket ambivalenta och osäkra på om de vill leva eller dö. Därför kan omgivningens reaktioner vara avgörande för om en person drivs vidare i självmordsprocessen eller om den väljer livet. Att bilda samarbetsgrupper – s.k. team – bestående av lärare, skolläkare, skolsköterskor, skolpsykologer och annan skolpersonal som har en grundläggande kunskap om hur man kan förebygga psykisk ohälsa har visat sig vara en bra modell för att planera och genomföra självmordspreventiva åtgärder i skolan. Det är av avgörande betydelse att utbilda lärare och annan skolpersonal i dessa frågor. Skolan bör ha ett nära samarbete med barn- och ungdoms- psykiatrin (BUP), ungdomsmottagningar, socialtjänst och andra relevanta organisationer och myndigheter utanför skolan för att kunna ge hjälp till de ungdomar som är i behov av sådan. , , ville gå på estetisk linje på gymnasiet. Han ville syssla med sin musik, måla eller kanske spela teater. Men efter heta diskussioner följer han sina föräldrars uppmaning och söker in på en teoretisk linje. Höstens studier går skapligt men är ofta tvär, irriterad och otillgänglig. Ber sina föräldrar dra åt helvete och slänger i dörrar. skolkar upprepade gånger, går inte ur sängen . Vänder ansiktet mot väggen. mor blir orolig och får och mycket tjat att följa med till husläkaren, som vidarebefordrar honom till barn- och ungdomspsykiatriska mottagningen. På BUP anser man att visar tecken på depression, men vill inte ha någon medicin och vill inte prata med någon. Så det blir ingen fortsättning på kontakten. Veckorna efter läkarbesöket går till skolan, men har snart en hög skolfrånvaro igen. Efter flera långa samtal enas familjen om att kanske bör gå den estetiska linjen trots allt. Men för att kunna hoppa in årskurs två måste han gå vissa kompletterande kurser . säger att han gärna gör det. går han med sin bästa kompis till en fest hos några polare. hör mamma, som legat vaken av oro, att han kommer hem. Men när hon vaknar är han inte hemma och kommer inte hem på . föräldrar söker upp sin sons kompisar och man går ut och letar. På morgonsidan finner Stefans´ far sin son död på marken nedanför ett hopptorn. får föräldrar veta att han den våren talat med sin kompis om självmord, men fått denne att dyrt och heligt lova att inte säga någonting till föräldrar. Varje ung människas växande och mognad är nära sammanflätat med det sociala och kulturella sammanhang hon föds in i. Barn och ungdomar som saknar detta sammanhang, eller har svaga sociala och kulturella rötter, uppvisar tydliga tecken på identitetsstörningar och har ofta svårt att lösa konflikter. I stressfyllda situationer kan detta resultera i ett självdestruktivt beteende i form av självmordsförsök eller självmord. gjorde ett allvarligt självmordsförsök. Lyckligtvis fann hans flickvän honom och efter magpumpning och ett par dagars sjukhusvistelse flyttar hem till sian förälrar för att få lite ordning på sitt liv. Han är nedstämd, får då och då ångest- anfall och får antideprressiv medicin. Med flickvännen talar ständigt om att ta livet av sig. Han läggs in för slutenvård på psykiatrisk klinik. Hans mamma pratar med honom på telefon och tycker att han låter lugnare. Hon anstränger sig för att leva ett vanligt liv och står och skalar potatis när telefonen ringer. Det är överläkaren som utan omsvep säger att är död. blir förbannad, hon har ju just talat med honom. Hon och hennes man åker till sjukhuset där de får att sprungit ut från avdelningen och kastat sig framför en bil. kom till sina svenska föräldrar från Syd- , knappt . Länge vaf han stolt över sitt indianska ursprung. Som tjugoåring var han kortvuxen med rakt grovt blåsvart hår, mörk hy och mörkt brunsvarta ögon. För sina föräldrar var självklart svensk och deras son, för kompisarna var han en vanlig, ibland cool typ, men ute på stan blev han en svartskalle. Det var inte självklart att han släpptes in på restauranger och pubar. Han var inte invandrare, inte svensk men ändå svensk. Att avvika från de könsmässiga och sexuella normer som gäller i samhället i stort har också visat sig vara en riskfaktor för själv- ordsbeteende. Destruktiva familjemönster och negativa livserfarenheter har stor inverkan på ungdomars fortsatta liv och utveckling. Vanliga tecken på att en familj fungerar dåligt är när det förekommer alkohol- och drogmissbruk, psykiska sjukdomar eller psykiska störningar hos föräldrarna, våld och övergrepp, tidigare fall av självmord eller självmordsförsök, dålig omvårdnad av barnet, dålig kommunikation mellan familjemedlemmarna, mycket höga eller mycket låga förväntningar på barnet, ständiga gräl och konfliktfylld skilsmässa eller separation mellan föräldrarna. Undersökningar visar att unga, självmordsnära människor ofta kommer från familjer med mer än ett av ovanstående problem, där vart och ett av dessa ökar risken för självmordsbeteende. Vissa personlighetsdrag, som att snabbt skifta i stämningsläge eller att lätt känna sig besviken och kränkt förekommer hos de flesta i ungdomsåren. I kombination med någon form av psykisk SOU 2003:127 Bilaga 6 störning eller sjukdom är dessa egenskaper förknippade med ökad risk för självmordsbeteende. Självmordsbeteende är även överrepresenterat hos barn och ungdomar som lider av depressioner, olika typer av ångesttillstånd, ätstörningar och alkohol- och drogmissbruk. Även om få barn och ungdomar lider av allvarliga psykiska sjukdomar, som schizofreni eller manodepressivitet, är självmordsrisken mycket hög hos de som har en psykos. är och har tre äldre systrar. går hon inte till skolan, utan tar istället tunnelbanan in till T-centralen. Där hoppar hon ned från perrongen och går in i tunneln. Med täckjackans kapu- schong neddragen över huvudet och kramande sitt gosedjur står hon på spåret och inväntar tåget som kör över henne. dör hon på ett operationsbord på . Tågföraren är svårt chockad och långtidssjukskrivs någon månad senare med diagnosen posttraumatiskt stressyndrom. I ett försök att förstå påminner sig mellansystern att verkat tyst och nedstämd . Hon hade skolkat ifrån deras gemensamma fotbollsträning före sin död, vilket var olikt henne. död bestämmer sig den äldsta systern att prata med henne, för att ta reda på om något särskilt har hänt. Men ingen anar hur bråttom det är och att nedstämdhet och förändrade uppförande är livshotande. Dagen därpå är död. Vems fel var det? Vad var det man inte förstod? Hur kunde det hända? Det tar familjen att hämta sig ifrån chocken och förlusten av och att hantera sin skuldkänslor. Att tidigare försökt ta sitt liv är i sig en betydande riskfaktor vad gäller fullbordat självmord. En tredjedel av dem som slutligen tar sitt liv har tidigare gjort ett eller flera självmordsförsök. I ålders- gruppen 15 till upprepar sitt själmordsförsök . Detta tyder på att dessa ungdomar inte fått den hjälp de behöver. En tydlig sårbarhet och mottaglighet för stress observeras ofta hos självmordsnära barn och ungdomar. Denna sårbarhet gör det svårt för individen att hantera besvikelser och negativa upplevelser på ett konstruktivt sätt. Separationer, en nära anhörigs död, oro i familjen, mobbning, misslyckanden i skolarbetet och allvarlig fysisk sjukdom är exempel på negativa händelser och situationer som kan utlösa självmordsförsök eller självmord hos känsliga barn och ungdomar. började mobbas i årskurs 6 när hon kom som ny elev till skolan. hade hon varit en duktig elev, men sackade nu efter med skol- arbetet. Hon stannade oftare och oftare hemma. mor försökte , utan resultat, att få skolledningen att ingripa. sista höst var fylld av trakasserier, hånfulla tillmälen, glåpord och utanförskap. Inte ens när klasskamraterna kastade sten efter henne på skolgården ingrep lärare eller någon annan vuxen. Till slut orkar inte längre, och hänger hon sig hemma på sitt rum. mor anmälde skolan till , som konstaterar att skolan inte tagit fram några åtgärdsprogram för eleven trots upprepade kränkningar och hög frånvaro. Hur man identifierar elever som befinner sig i riskzonen för självmordshandlingar Alla plötsliga eller dramatiska förändringar i en ung människas upp- förande och beteende bör tas på allvar, t.ex.: bristande intresse för vardagliga aktiviteter sämre resultat än vanligt på prov och en genomgående sänkning av betyg dåligt uppförande i klassrummet och i skolan upprepade tillfällen av ogiltig frånvaro och skolk kraftigt ökat rökande och drickande, missbruk av droger händelser som leder till polisinblandning Om en elev uppvisar något eller några av ovanstående beteenden bör lärare och skolpersonal ta ett gemensamt ansvar för att en grundlig och omsorgsfull utredning görs av elevens sociala och psykiska förhållanden, samt se till att stödåtgärder sätts in. Då det handlar om att rädda liv kan ingen fördröjning av insatser ursäktas av dåliga resurser, brist på tid, frågetecken kring ansvars- område etc. Självmordsprevention i svenska skolor gjorde NASP en undersökning för att kartlägga i vilken mån det förekommer några självmordspreventiva åtgärder i svenska grund- och gymnasieskolor. Studien är upplagd som en kvantitativ enkätundersökning och vänder sig till rektorer på högstadiet och gymnasiet. Enkäter skickades ut till 1 000 slumpmässigt utvalda rektorer i svenska skolor varav svarade. Erfarenheter av självmord och självmordsförsök Bland rektorer som arbetar på gymnasiet uppger att de varit med om att en elev begått självmord och har erfarenhet av elevs självmordsförsök. För rektorer som arbetar på högstadiet är motsvarande siffror för elevs självmord och för elevs självmordsförsök. Trots dessa höga siffror visar studien att av de undersökta skolorna helt saknar en skriftlig plan för hur lärare och övrig skolpersonal bör hantera elever som är deprimerade, yppar självmordstankar eller uppvisar självmordsbeteende. Omkring hälften av de som saknar en skriftlig plan uppger dock att de överväger att införa en sådan. Vad gäller utbildning av skolans personal i hur man identifierar elever som befinner sig i riskzonen för självmordshandlingar svarar av gymnasierektorerna och av högstadie- rektorerna att de har eller har haft någon sådan utbildning. Av de skolor som saknar utbildning för personalen i självmordspreventiva insatser (81 resp. ) är det bara som planerar att starta någon sådan. Detta är allvarligt då forskning och erfarenhet visar att en tidig upptäckt och behandling av ungdomar som befinner sig i social och psykisk nöd är den viktigaste aspekten vid självmordsprevention. En knapp tredjedel av rektorerna uppger att det bedrivs något elev- hälsoprogram i deras skola som innefattar självmordsprevention. De absolut vanligaste exemplen på självmordspreventivt arbete som rektorerna ger är elevvårdsteam, hälsosamtal och samtal med skolsköterska. De rektorer som har en personlig erfarenhet av elevers självmord eller självmordsförsök bedriver i större utsträckning ett elevhälso- program som innefattar självmordsprevention i sina skolor. En tänkbar tolkning är att det måste ske ett självmord eller ett själv- mordsförsök för att preventiva åtgärder ska vidtas. av rektorerna svarade vet ej eller nej på frågan om de skulle vilja införa ett självmordspreventivt program i sin skola. Det är förståeligt att rektorer, lärare och annan skolpersonal upplever unga människors självmordsbeteenden som något komplicerat och svårhanterligt. Men om skolans personal blundar för att denna problematik existerar bland unga människor kan det få ödesdigra följder. , professor i psykiatri och suicidologi vid Prefekt för vid , jouranalist och doktorand vid Nationellt centrum för suicidforskning Utbildning i Mentalt förebyggande hälsovård, Livskompetens Om ett självmordspreventivt projekt i två gymnasieskolor i och 2001 Mentalt förebyggande hälsovård är en pedagogisk metod där skolans egen personal lär eleverna att vårda den psykiska hälsan genom att ge dem redskap för att kunna utveckla goda relationer, stödja kamrater och hantera svåra livssituationer. Metoden innehåller moment som syftar till att öka både skolpersonalens och elevernas möjligheter att upptäcka psykisk ohälsa och tecken på suicidalitet. Elever med olika bakgrund och känslomässiga och intellektuella olikheter lär varandra att hitta nya lösningar. Utbildningen och undervisningsmaterialet fokuserar på ett helhets- seende på hälsa. Metoden innehåller både en medicinsk och en psykosocial del. I de skolor som medverkar i programmet utbildas skolsköterskor, kuratorer, psykologer och lärare i psykisk hälsovård och i självmordsprevention.