sou · GRB351 · 2004-01-01 00:00:00 — För den enskilde faller det sig naturligt att ta kontakt med överförmyndaren för den kommun där han eller hon är folkbokförd i frågor om förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap. Överförmyndarna missar ofta att kontrollera den enskildes hemvist och avgör i stället sin behörighet utifrån den enskildes folkbokföringsort. Med hän- syn härtill förekommer det att många beslut fattas av en icke behörig överförmyndare. Föräldrar som är förmyndare för sina barn och som har flyttat från en kommun till en annan uppfattar det som märkligt att de skall redovisa sin förvaltning till överförmyndaren på en plats som de inte längre bor på. Överförmyndarna har även framhållit andra problem med den nuvarande ordningen. I 6 § förmynderskapsförordningen (1995:379) föreskrivs att när överförmyndaren får kännedom om att för- hållandena har ändrats så att en annan överförmyndare enligt 16 kap. 2 § skall ta över tillsynen över förmynder- skapet, godmanskapet eller förvaltarskapet, skall överförmyndaren genast sända över akten i ärendet till den överförmyndare som skall utöva tillsynen. Många överförmyndare missuppfattar detta lagrum och skickar över akten till den kommun där den enskilde befinner sig trots att den som har förmyndare, god man eller förvaltare fortfarande har hemvist i den förra kommunen. Överhuvudtaget är det svårt att tänka i termer av hemvist i en så praktiskt orienterad verksamhet som överförmyndaren har att sköta. Det uppstår näm- ligen hanteringsmässiga problem när överförmynda- ren i en viss kommun skall fatta beslut i frågor om förmynderskap, godmanskap eller förvaltarskap som rör någon som bor i annan kommun. Med hänsyn till vad som anförts skulle av allt att döma över- förmyndarnas arbete underlättas betydligt om deras behörighet knöts till den plats där den enskilde är folkbokförd i stället för till hans hemvist. På samma sätt kan det bli onödigt komplicerat om en domstol skall hålla sammanträde i en fråga om förmynderskap, godmanskap eller förvaltarskap då den enskilde har flyttat till en helt annan del av landet. Problem av liknande slag kan uppstå i frågor om vårdnad, boende och umgänge. Det är således inte ovanligt att en förälder i samband med en separation flyttar tillsammans med barnen till en annan kommun än den som barnet anses ha hemvist i. Godmanskap enligt 11 kap. 3 § Utredningen har inte för avsikt att föreslå ändringar vad gäller behörigheten att förordna gode män i fall som avses i 11 kap., 3 § . Vad gäller tillsynen av godmanskap enligt 11 kap. 3 § föräldra- balken finns det anledning att skilja på de godmanskap som avser utredning av ett dödsbo och övriga godmanskap enligt paragrafen i fråga. Det hade i och för sig varit önskvärt att tillsynen över samt- liga godmanskap sköttes av överförmyndaren för den kommun där den avlidne var respektive den gode mannen är folkbokförd. Den avlidnes hemvist har emellertid betydelse för vissa frågor enligt . De följdverkningar som en övergång till den avlidnes folkbokföringsort kan få i dessa frågor måste därför närmare undersökas innan en sådan ändring föreslås. Behörig överförmyn- dare i frågor om tillsyn över godmanskap som avser utredning av ett dödsbo bör således alltjämt vara överförmyndaren för den kommun där den döde hade sitt hemvist. När det däremot gäller andra godmanskap enligt 11 kap. 3 § bör tillsynen över den gode mannen skötas av överförmyndaren för den kom- mun där den gode mannen är folkbokförd. En god man kan ju i likhet med de personer som har förmyndare, god man eller förvaltare flytta från en ort till en annan , och därmed kan samma problem som redovisats ovan uppstå, dvs. den gode mannens åtgärder skall granskas av en överförmyndare som befinner sig på en annan plats i landet. Vad gäller ensamkommande och ensamma barn folkbokförs dessa som regel inte förrän de har fått uppehållstillstånd i , se 4 § folkbokföringslagen (1991:481). Under den inledande vistelsen här kommer dessa barn således, till skillnad från personer med hemvist i , inte att ha någon kommun som räknas som deras hem- vist. Behörig överförmyndare i frågor om god man är härvid överförmyndaren för den kommun där barnet vistas. – gällde att överförmyndaren för var behörig överförmyndare för ensamkommande barn, men (prop. 1996/97:113, bet. 1996/97:LU17, rskr. 1996/97:244, SFS 1997:353) ändrades 11 kap. 25 § så att överförmyndaren för den kommun där det ensamkommande barnet vistas blev behörig överförmyndare. – Om barnet får uppehållstillstånd i skall det registreras i folkbokföringen och när det sedan får inter- nationellt privaträttsligt hemvist här avgörs frågan om behörig domstol och överförmyndare utifrån barnets hemvist. I praktiken uppstår härvid ofta samma problematik som har beskrivits ovan, dvs. barnet flyttar från den kommun där det anses ha hemvist på grund av förhållandena föregående år, t.ex. den kommun där barn- och ungdomsenheten är belägen, och bosätter sig i någon annan del av landet. Även handläggningen av frågor om godmanskap för ensamkommande barn skulle således underlättas om behörigheten hos överförmyndaren styrdes av platsen där barnet faktiskt befann sig. Vilken inriktning bör ändringen av behörighetsreglerna ha? Att behörighetsreglerna i frågor om förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap i många fall styrs av den enskildes hemvist är som framgått ovan ett problem som inte endast berör ensamkommande eller ensamma barn. Det finns således anledning att inom ramen för utredningens uppdrag redan nu se över dessa regler så att domsaga och kommun i största möjliga utsträckning sammanfaller med den plats som den enskilde befinner sig på. På samma sätt bör reglerna om tillsyn över förmyndare, gode män och förvaltare anpassas så att tillsynen i möjligaste mån utövas av överförmyndaren där den enskilde respektive den gode mannen befinner sig. I frågor rörande förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap är det som regel domstolen i den ort respektive överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas som bäst känner de lokala förhållandena. Vidare är det rimligt att anta att det är överför- myndaren på denna plats som har bäst möjligheter att rekrytera en lämplig företrädare till den hjälpbehövande och granska företräda- rens utförande av uppdraget. I de fall ett sammanträffande mellan den enskilde och en myndighet är nödvändig innebär nuvarande ordning dessutom att de berörda personerna ibland tvingas företa dyra och tidskrävande resor. Som framgått ovan avgörs behörig- heten för en socialnämnd som huvudregel av den enskildes vistelseort (undantag gäller dock för bl.a. de situationer då barn är placerade i familjehem, se ovan) och i de fall det pågår parallella ärenden hos överförmyndaren och socialnämnden är det önskvärt att ärendena så långt möjligt kan samordnas till en och samma kommun. Hur skall domstols och överförmyndares behörighet i frågor om förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap närmare bestämmas? Det finns olika lösningar på hur behörigheten hos domstol och överförmyndare skall avgöras . En möjlighet är att med socialtjänstlagen som förebild låta den enskildes vistelseort vara vägledande. Ett alternativ är att låta behörigheten bestämmas av den enskildes folkbokföringsort. Eftersom den enskilde enligt 25 § folkbokföringslagen (1991:481) är skyldig att anmäla eventuell flyttning inom undviks den eftersläpning som en tillämp- ning av 10 kap. 1 § innebär. Folkbokföringsorten speglar bättre de verkliga förhållandena än hemvistet enligt denna regel i gör. En ordning där vistelseorten styr behörigheten har den fördelen att det i princip alltid är överförmyndaren respektive domstolen på den plats där den enskilde finns som skall fatta beslut i frågor om förmynderskap, godmanskap och förvaltarskap. En nackdel är emellertid att begreppet vistelseort kan ge upphov till gränsdrag- ningsproblem då det i vissa fall kan vara svårt att identifiera platsen där en enskild vistas, t.ex. om personen i fråga saknar bostad eller endast tillfälligt befinner sig på en viss plats. Det framstår därför som lämpligare att låta folkbokföringsorten styra behörigheten. Härigenom framgår det klart vilken domstol respektive överför- myndare som är behörig. Folkbokföringsort i stället för hemvistort Vad som anförts innebär att domstols och överförmyndares behörighet i frågor om förordnande och entledigande av för- myndare, om godmanskap enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ föräldra- balken eller lagen om god man för ensamkommande barn m.fl. samt om förvaltarskap bör styras av i första hand den enskildes folkbokföringsort. Detsamma bör gälla tillsynen i nämnda frågor samt tillsynen av gode män enligt 11 kap. 3 § som inte har förordnats vid utredning av ett dödsbo. Den nya ordningen innebär att i och med att person folkbokförs i en viss kommun blir överförmyndaren för den kommunen direkt behörig överförmyndare enligt 11 kap. 25 § och 16 kap. 2 § föräldra- balken. Överförmyndaren för den kommun där personen i fråga tidigare var folkbokförd skall enligt 6 § förmynderskapsförord- ningen (1995:379) genast sända över akten om förmynderskapet, godmanskapet eller förvaltarskapet när han har fått kännedom om att en annan överförmyndare skall ta över tillsynen enligt 16 kap. 2 § . Det är således, liksom tidigare, viktigt att berör- da överförmyndare görs uppmärksamma på de ändrade förhållan- dena av förmyndaren, den gode mannen eller förvaltaren. En generell samordning av forumreglerna i familjerättsliga frågor hade i och för sig varit att föredra enligt utredningens mening. Det hade således varit önskvärt att forumreglerna beträffande frågor om vårdnad, boende och umgänge styrdes av barnets folkbokföringsort i stället för av dess hemvist. Även om reglerna om vårdnad i 6 kap. har betydelse för ensamkommande barn bör effek- terna för andra vårdnadsmål emellertid utredas närmare innan en sådan förändring av forumregeln i 6 kap. 17 § genomförs. Utredningen har därför valt att föreslå en ändring av forumreglerna endast vad gäller 10 kap. 13 §, 11 kap. 25 § och 16 kap. 2 § . Personer som inte är folkbokförda i Vad gäller personer som inte har hemvist i gäller enligt 11 kap. 25 § första stycket att i frågor om godman- skap enligt 11 kap. 4 § samt förvaltarskap är behörig domstol. I 11 kap. 25 § tredje stycket föreskrivs att överförmyndaren för den kommun där den enskilde vistas är behörig överförmyndare i frågor om godmanskap som tas upp med stöd av 4 kap. 3 § andra stycket lag. I andra fall då den enskilde inte har hemvist i är överförmyndaren för behörig överför- myndare. Som framgått ovan gällde tidigare att överförmyndaren för var behörig överförmyndare i frågor om godmanskap som togs upp med stöd av 4 kap. 3 § andra stycket lag. Genom en lagändring blev i stället överför- myndaren för den kommun där det ensamkommande barnet vistas behörig att förordna god man för barnet i fråga. Regeringen uttalade i förarbetena, prop. 1996/97:113 s. 19, att det är över- förmyndaren i den kommun där barnet vistas som bäst känner de lokala förhållandena och att en ordning där överförmyndaren för den kommunen får behörighet att fatta beslut i godmansfrågan normalt bör leda till en effektivare och snabbare handläggning. Ovan återgivna uttalande är enligt utredningens mening tillämp- ligt även på situationer då en person som inte är folkbokförd här har behov av en god man enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ eller lagen om god man för ensamkommande barn m.fl. eller en förvaltare. Utredningen föreslår därför att för det fall den enskilde inte är folkbokförd i bör behörig domstol respektive överförmyndare vara tingsrätten i den ort respektive överförmyn- daren för den kommun där den enskilde vistas. Som reservforum bör även finnas respektive överförmyndaren för . I samband härmed bör dock framhållas att enligt 16 kap. 2 § socialtjänstlagen (2001:453) ansvarar den kommun som har beslutat att familjehemsplacera ett barn utanför den egna kommunen för den unge trots att barnet vistas i en annan kommun. På motsvarande sätt föreslår utredningen att om den enskilde inte är folkbokförd i skall tillsynen beträffande förmynder- skap, godmanskap i de fall som angetts ovan och förvaltarskap utövas av överförmyndaren för den kommun där den enskilde Liksom bör överförmyndaren för fungera som reservforum. De föreslagna ändringarna i 11 kap. 25 § och 16 kap. 2 § föräldr- abalken innebär att en persons vistelseort kommer att styra behörig- heten hos domstol och överförmyndare i större utsträckning än . Detta får till följd att fall där det blir aktuellt att förordna god man med stöd av 4 kap 3 § andra stycket inte fordrar ett särskilt omnämnande i lagtexten. Dessa situationer omfattas näm- ligen av den föreslagna utformningen av 11 kap 25 § andra stycket respektive 16 kap. 2 § första stycket . Bedömning: Övergångsbestämmelser behövs beträffande gode män och särskilt förordnade vårdnadshavare för ensamma barn som har utsetts före ikraftträdandet av lagen om god man för ensam- kommande barn m.fl. Vidare fordras övergångsbestämmelser avse- ende frågor om förmyndare, gode män enligt 11 kap. 1, 2 och 4 §§ samt förvaltare som anhängiggjorts före ikraftträdan- det av ändringarna i 10 kap. 13 § och 11 kap. 25 § . Likaså behövs övergångsbestämmelser beträffande tillsynsåtgärder enligt 16 kap. som har påbörjats före ikraftträdan- det. Författningsändringarna kan träda i kraft tidigast . Fram till dess det blir möjligt att förordna gode män enligt den föreslagna lagstiftningen om god man för ensamkommande barn m.fl. kommer tillfälliga förmyndare samt gode män att utses enligt reglerna i 4 kap. 3 § lag. Dessa tillfälliga förmynderskap respektive godmanskap bör vid ikraftträdandet av den nya lagstift- ningen automatiskt omvandlas till godmanskap enligt lagen om god man för ensamkommande barn m.fl. Eventuella förmyndare som har utsetts enligt 4 kap. 2 § lag omfattas inte av den föreslagna lagen om god man för ensamkommande barn m.fl. och berörs således inte av nämnda övergångsbestämmelse. En särskilt förordnad vårdnadshavare som har utsetts enligt 6 kap. 9 § för ett ensamt barn med hemvist i bör vid ikraftträdandet av lagen om god man för ensamkommande barn m.fl. också anses vara förmyndare för barnet. Vad gäller de föreslagna ändringarna i behörighetsreglerna i 10 och 11 kap. bör de frågor som har anhängiggjorts före ikraftträdandet av de nya reglerna avgöras av den domstol eller den överförmyndare som var behörig vid anhängiggörandet. I övrigt skall frågor om förmynderskap, godmanskap och förvaltar- skap avgöras av den domstol respektive den överförmyndare som bestämmelsens nya lydelse utpekar. Beträffande tillsynen enligt 16 kap. av förmynder- skap, godmanskap och förvaltarskap bör de tillsynsåtgärder som före ikraftträdandet har påbörjats av den överförmyndare som var behörig enligt bestämmelsens tidigare lydelse också slutföras av honom. I övrigt skall tillsynen utövas av den överförmyndare som bestämmelsens nya lydelse utpekar. Vad gäller det offentliga biträdet för ensamkommande barn ford- ras inte några övergångsbestämmelser. Dess funktion som ställföre- trädare för det ensamkommande barnet upphör således automatiskt när en god man utses enligt den föreslagna lagstiftningen. Ikraftträdandet av de föreslagna författningsändringarna kan beräknas till tidigast . Bedömning: Utredningens förslag innebär att den gode mannen kommer att tas i anspråk för fler uppgifter än . Detta kan komma att innebära en större tidsåtgång med ökade kostnader som följd. Övriga förslag väntas inte ge några nämnvärda ekonomiska konsekvenser. Det är svårt att närmare uppskatta vad det kostar att förse ett ensamkommande barn med en god man. De sammanställningar som finns beträffande utbetalningar till de olika kom- munerna skiljer nämligen inte på vad som är ersättning till gode män och vad som är ersättning för andra kostnader. Beräkningar som har gjorts vid en av barn- och ungdomsenheter med ledning av gode mäns räkningar pekar på en genomsnittlig tidsåtgång om , vilket inne- bär en årlig kostnad om ca per barn och år. Vid en jämfö- relse med vad de olika barn- och ungdomsenheterna har budgeterat för gode män till ensamkommande barn kan konstateras att dessa kostnader varierar mellan och per barn och år. Utökningen av den gode mannens uppgifter kommer sannolikt att medföra högre kostnader för arvode . Många gode män tar emellertid på sig rollen som vårdnadshavare för ensamkommande barn och engagerar sig i bl.a. asylfrågan och bar- nets skolgång m.m. utan att egentligen ha den formella behörig- heten att göra så. Det är därför svårt att närmare uttala sig om i vilken grad den omständigheten att den gode mannen formellt kan träda i vårdnadshavarens ställe kommer att påverka tidsåtgången och därmed också kostnaderna. Den föreslagna lagstiftningen kan förväntas innebära en viss avlastning av genom att barnet får en mindre kompli- kationsfylld vistelse i under en inledningsfas, med hjälp av den gode mannens ambitiösare arbete. Vissa besparingar skulle således kunna göras vad gäller arbete. 10.1Förslaget till lag om god man för ensamkommande barn m.fl. Paragrafen talar om när en god man kan förordnas för en underårig utländsk medborgare eller en underårig statslös person. Första stycket är avsett för situationen då barnet är ensamt när det kommer till eller då det kommer tillsammans med någon som inte kan anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Detta stycke tar alltså sikte på de egentliga ensamkommande barnen. Ett ensamkommande barn är således ett barn som anländer till utan någon av sina föräldrar eller någon annan vuxen person som kan anses ha trätt i föräldrarnas ställe. Med att en annan vuxen person anses ha trätt i föräldrarnas ställe avses att den vuxne enligt lagen eller sedvänjan i det land där barnet senast hade hemvist utövar vårdnaden om barnet. Vidare kan det röra sig om en vuxen person som enligt ett utländskt avgörande som erkänns här i landet har vårdnaden om barnet. Det skall alltså röra sig om någon som av svenska myndigheter erkänns som barnets företrädare i frågor som rör barnets personliga angelägenheter. En närmare definition av begreppet ensamkommande barn ges i avsnitt 7.2 Den gode mannen uppträder i förmyndares och vårdnadshavares ställe. De uppgifter som godmanskapet innefattar behandlas i avsnitt 7.4.1. Den gode mannen skall fungera som en samordnare i frågor som rör barnets angelägenheter och skall förvissa sig om att barnet har en trygg tillvaro i och skall ha barnets bästa för ögonen. Härvid skall den gode mannen hålla sig infor- merad om barnets hälsa och hur den unge har det i sitt boende och i skolan. Vidare skall den gode mannen ha kontakt med barnets offentliga biträde för att kunna hålla sig informerad om hur ärendet med barnets ansökan om uppehållstillstånd fortskrider. mannen har emellertid normalt inte ansvaret för den dagliga fysiska omvårdnaden om barnet. Skulle emellertid den gode mannen få kännedom om brister i den dagliga omsorgen åligger det naturligt- vis honom att vidta åtgärder. Den gode mannen skall fatta nödvän- diga beslut rörande barnets angelägenheter, varvid han i takt med den underåriges stigande ålder och mognad skall efterhöra den unges åsikter, jfr 6 kap. 2–2 b §§ . Ett ensamkommande barn får som regel alltid anses ha behov av en vuxen företrädare. Emellertid kan det finnas undantagssituatio- ner då något sådant behov inte föreligger. Med hänsyn härtill är det enligt 1 § första stycket möjligt att göra avsteg från huvudregeln om det är uppenbart obehövligt att förse barnet med en god man. Underåriga utländska medborgare som vistas ensamma här i landet under t.ex. en resa eller som utbytesstudenter kan som regel inte anses befinna sig i en sådan situation att en god man skall förordnas för dem. Vidare kan det i vissa fall förekomma att en underårig anländer hit med en vuxen person som i och för sig inte äger företräda den unge, men som ändå kan anses ha ett så pass nära för- hållande till denne att det inte är nödvändigt att utse god man, t.ex. när en person som är anländer hit med en make som är . Likaså kan det finnas anledning att underlåta att för- ordna god man för en person som inom någon månads tid fyller och inte i övrigt är i behov av en vuxen representant. Obser- vera dock att detta inte innebär någon inskränkning i den under- åriges rätt att erhålla ett offentligt biträde. Andra stycket tar sikte på de utländska underåriga medborgare och statslösa personer som vid inresan till visserligen åt- följdes av en eller båda sina föräldrar eller av någon som trätt i föräldrarnas ställe, men som under vistelsen här på ett eller annat sätt blir ensamma. Så kan vara fallet om den medföljande föräldern avlider eller på grund av sjukdom eller av någon annan anledning inte kan utöva förmynderskap och vårdnad. Stycket är också tillämp- ligt om ett barn blir ensamt efter det att föräldrarna har gått under jorden eller har lämnat landet utan att ta barnet med sig. Däremot tar stycket inte sikte på barn som åtföljs av en förälder som endast på grund av internationellt privaträttsliga förhållanden inte kan företräda sitt barn här. Observera att andra stycket inte heller kan tillämpas på barn som har fått hemvist här. Har barnet hemvist här blir nämligen regler direkt tillämpliga på barnet och en särskilt förordnad vårdnadshavare kan utses för den underårige. I samband härmed skall erinras om att utredningen föreslår att det i 6 kap. införs en ny paragraf, 8 a §, som innebär att en särskild vårdnadshavare kan utses för ett barn vars föräldrar är varaktigt förhindrade att utöva vårdnaden om barnet. Tredje stycket upplyser att det fortfarande finns möjlighet att förordna tillfällig förmyndare eller god man enligt 4 kap. 3 § första och andra styckena lag i vissa situationer. Den nya lagen om god man för ensamkommande barn m.fl. innebär visserligen att reglerna om interimistiskt förordnad förmyndare och god man i nuvarande 4 kap. 3 § första och andra styckena lag får starkt minskad betydelse, men i något enstaka fall kan de få tillämp- ning. Det gäller t.ex. i situationen då det finns ett behov av en god man enligt 11 kap. 2 § till följd av att det har upp- stått motstridiga intressen mellan en underårig utländsk medborgare och hans eller hennes förmyndare. Vidare skulle 4 kap. 3 § andra stycket kunna bli tillämpligt i de fall då en förälder visserligen befinner sig i tillsammans med sitt barn men inte kan företräda det på grund av bristande behörighet, jfr ovan och avsnitt 7.2. Barnet är ju i denna situation varken ensamkommande enligt 1 § första stycket lagen om god man för ensamkommande barn m.fl. eller ensamt enligt andra stycket nämnda lag. Paragrafen talar om vem som kan ta initiativ till att en god man utses och understryker att god man för ensamkommande barn m.fl. är ett angeläget ärende hos överförmyndaren. Första stycket föreskriver att ansökan om en god man för ensamkommande barn får göras av respektive socialnämnden i den kommun där den underårige vistas. Det är nämligen som regel dessa som först uppmärksammar ett ensamt barn. Överförmyndaren får även på eget initiativ utse en god man om t.ex. polisen eller en privatperson har gjort överförmyndaren uppmärksam på ett sådant behov. Andra stycket framhåller att god man för ensamkommande barn m.fl. skall förordnas så snart det är möjligt. Det synes tveksamt att ställa upp exakta krav inom vilken en god man skall utses. utses en god man för ensamkommande barn inom någon eller i de kommuner som är bäst förberedda på att ta emot sådana barn. Det är rimligt att kräva att samtliga landets kommuner skall kunna leva upp till denna effektivitets- I de kommuner där frekvensen av ensamkommande barn är hög är det lämpligt att överförmyndaren försäkrar sig om att det finns ett antal personer som med kort varsel kan ställa upp som företrädare för dessa barn. Paragrafen talar om vilka krav som ställs på den som skall vara god man för ett ensamkommande eller ensamt barn.