sou · GRB386 · 2004-01-01 00:00:00 — En annan omständighet kan också ha varit att inte heller ansvariga myndigheter drivit på en utveckling av minknäringen. Det saknas i tillräcklig utsträckning föreskrifter och anvisningar med syfte att säkerställa välfärden för minkar. Ur ett rent djurskyddsperspektiv skulle en möjlighet vara att ge minknäringen för att förändra djurhållningen. Det som utöver rimlighetsskäl skulle tala för en sådan lösning är att den skulle vara en samnordisk. I drog Lantbruksdeparte- mentet den slutsatsen att pälsdjursnäringen skall avvecklas om det inte uppnås väsentliga förbättringar för djurens mentala hälsa. I menar det att det finns många möjligheter att förbättra förhållandena för djuren utan att produktionen väsentligt skulle fördyras. Branschen måste ta initiativ till relevanta handlingsplaner för att förbättra välfärden. Det danska samhället måste ta på sig ett medansvar för att finan- siera välfärdsprojekt om man från politiskt håll vill behålla päls- djursnäringen. Förhållandena bör utvärderas . Utredningens slutsats ur ett rent djurskyddsperspektiv är att minknäringen inom en begränsad tid skall ha förbättrat förhållan- dena för minkarna. Målsättningen är att det stereotypa beteendet skall förekomma i acceptabel utsträckning. En möjlig anpassning av pälsdjursnäringen till djurskyddslagen utvärdering bör ske . Om förhållandena vad avser efterlevnaden av 4 § djurskyddslagen inte förbättrats bör minknäringen läggas ner. Utredningens slutsats är som tidigare framförts att chinchillanäringen efter föreskrifter skulle uppfylla djurskyddslagen. Några ytterligare åtgärder framstår inte som nödvändiga. Det är vår uppfattning att det inte kan ankomma på utredningen att överpröva beslutade föreskrifter. Vi kan därför inte ge oss in i en bedömning om samtliga föreslagna åtgärder verkligen var nöd- vändiga eller inte. Med hänsyn till att det ännu inte beslutats när föreskrifterna skall träda i kraft föreslår vi dock en förhållandevis lång övergångstid om det bedöms som möjligt. Som tidigare framgått innebär de nya föreskrifterna omfattande förändringar. Det framstår därför som rimligt att näringen och tillsynsmyndigheter ges tid att utveckla nya system. Det är enligt vår bedömning också viktigt att dessa nya system utvärderas. Föreningen har ut- vecklat frågan och därvid hänvisat till utlåtande, jämför bilaga 3 och 4. 9En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen I detta kapitel skall en möjlig avveckling av pälsdjursnäringen analy- seras. I 9.1 anger vi skälen för en möjlig avveckling. I 9.2 skall vi redovisa vår bedömning av om en påtvingad avveckling av päls- djursnäringen är förenlig med grundlagen. Ekonomiska konsekven- ser av en avveckling för pälsdjursnäringen och binäringen analyserar vi i 9.3. Samhällsekonomiska konsekvenser och regionalpolitiska effekter beskrivs i 9.4. Ytterligare möjliga konsekvenser anges i 9.5. Olika avvecklingsstrategier beskrivs under 9.6. 9.1Skälen för en avveckling – Djurskyddet och djurhållningens syfte Utredningen har i kapitel 8 redovisat sin syn på om det är möjligt att anpassa minknäringen till djurskyddslagen. Vår slutsats är att det finns indikationer om att minknäringen inte uppfyller 4 § djurskyddslagen. Indikationerna är att i alltför hög utsträckning utövar ett stereotypt beteende. Det är vidare klarlagt att det finns åtgärder som begränsar det stereotypa beteen- det. Dessa måste först studeras i fält och utvärderas. Sammantaget finns det indikationer om att minknäringen inte uppfyller djur- skyddslagen , men att den möjligt efter förändringar av djurhållningen kan komma att uppfylla lagen . Ur ett rent djurskyddsperspektiv är det därför utredningens slutsats att minknäringen bör avvecklas om den inte förbättrat förhållandena för minkarna. En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen Det anförda innebär att det enligt utredningens bedömning ur ett djurskyddsperspektiv saknas skäl att lägga ner minknäringen. Däremot kan sådana skäl föreligga . har redan fattat beslut om nya föreskrifter för chinchillanäringen. Det är fråga om omfattande förändringar, bl.a. skall burhöjden kraftigt höjas och det skall ske en övergång till parhållning. Enligt utredningens bedömning, som finns redovisad under 8.1.2, innebär det att chinchillanäringen framöver kommer att uppfylla djurskyddslagen. Därmed saknas skäl för att föreslå en nedläggning av chinchillanäringen ur ett rent djurskyddsperspektiv. Utredningen har i kapitel 4 analyserat de etiska perspektiven. Med etik avses principer för vad som är moraliskt rätt eller orätt. Vi har vidare anslutit oss till det danska djuretiska rådets analys om päls- djur. Det framför att frågan är om det av etiska skäl är acceptabelt att föda upp och avliva djur med enbart syftet att ta tillvara skinnet. En avgörande faktor skulle vara att päls är ett lyxföremål. Frågan om djurhållningens syfte utgår till skillnad från djurskyddsfrågan från människan och inte från djuret. Avgörande är inte hur djuret behandlas under sin livstid utan att det används till en för män- niskan onödig produkt. Utredningen har i kapitel 4 även analyserat frågan om djurhåll- ningens syfte i förhållande till gällande djurskyddslag. finns i denna som huvudregel ingen reglering för vilket ändamål det är tillåtet att hålla djur. Därmed skulle alltså huvudprincipen vara att djur får hållas för vilket syfte som helst, under förutsättning att de hålls i enlighet med gällande djurskyddsbestämmelser. Enligt svensk djurskyddslagstiftning skall djuren exempelvis skyddas mot onödigt lidande och sjukdom. Utredningens slutsats är att ett förbud mot pälsdjursnäringen grundat på etiska skäl avseende djurhållningens syfte skulle inne- bära en nyhet i svensk rätt. En etisk eller moralisk värdering har den begränsningen att den ofta i hög grad är subjektiv. Uppfatt- ningen om att just päls i högre grad är än kött är ett lyxföremål är En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen enligt vår uppfattning en subjektiv värdering. Enligt vår bedömning är det tveksamt om det är lämpligt att lagstifta med sådana subjek- tiva värderingar som grund. Ett eventuellt lagstadgande av sådana värderingar innebär dessutom inte att för samhället positiva värden, t.ex. djurskydd automatiskt värnas i högre utsträckning. Det vill säga, ett förbud har ingen praktisk betydelse om djurskyddet i näringen redan kan anses tillräckligt. Det står vidare självfallet var och en fritt att avstå från att bära päls. Många klädkedjor har anslutit sig till Förbundet regler för pälsfria butiker, såsom exempelvis H& M, Intersport, KappAhl, JC, MQ, , Stadium och Team Sportia, jämför vidare . Det anförda innebär att etiska värderingar avseende djurhållningens syfte bättre lämpar sig för frivilliga åtgärder än för lagstiftning. I vart fall anser vi att en sådan lagstiftning bör föregås av en översyn av syftet med all djurhållning. Man skulle behöva analysera detta syfte ur ett jämförande perspektiv och försöka ge svar på den övergripande frågan för vilka syften det är acceptabelt att hålla djur. Därutöver skulle översynen behöva värdera de olika syftena. Är det exempelvis ut ett etiskt perspektiv mer försvarbart att hålla djur för köttproduktion än pälsproduktion? Vilka syften kan ifrågasättas? Hur förhåller det sig exempelvis med tävlingsdjur, där syftet utgörs av sport och spel ? 9.1.3Sammanfattning av skälen för en avveckling Vi anser att minknäringen inom snar framtid skall ha förbättrat välfärden för minkarna. Om inte detta sker bör minknäringen då avvecklas av djurskyddsskäl. För chinchillanäringens del anser vi med hänsyn till att fattat beslut om nya föreskrif- ter att det saknas djurskyddsskäl för att förbjuda denna näring. De etiska skälen avseende djurhållningens syfte bör inte ensamma ligga till grund för lagstiftningen, eftersom dessa i hög grad är subjektiva och inte automatiskt bidrar till att positiva värden värnas, t.ex. djurskydd. Utredningen anser därmed sammantaget att det saknas skäl för att avveckla pälsdjursnäringen. Trots detta kommer vi nedan att utveckla förutsättningarna för en avveckling, eftersom det ingår i vårt uppdrag. En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen 9.2Är en påtvingad avveckling förenlig med grundlagen? Som framgår av den juridiska analysen i kapitel 6 är alltså en fråga om ett förbud mot pälsdjursnäringen av djurskyddsskäl eller etiska skäl avseende djurhållningens syfte skulle strida mot 2 kapitlet 18 § eller 20 § regeringsformen. Därutöver skulle ett förbud möjligen kunna strida mot den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (Europa- konventionen), som införlivats i svensk rätt genom 2 kapitlet 23 § regeringsformen. 2 kap 18 § handlar om egendomsskydd. Vid ett förbud mot pälsdjursnäringen skulle pälsdjursuppfödarnas fastigheter minska kraftigt i värde. Enligt 2 kapitlet 18 § får det allmänna inte in- skränka användningen av mark eller byggnad utom när det krävs för att tillgodose angelägna allmänna intressen. Om så sker skall den drabbade tillerkännas ersättning enligt grunder som anges i lag. Ersättning skulle dock enligt den tolkning av lagen som regeringen och riksdagsmajoriteten förespråkar inte behöva utgå till verk- samheter som får inskränkas därför att de inte uppfyller redan gällande lags miljökrav eller liknande. Såvitt angår ingrepp i egendom skulle angelägna allmänna intres- sen enligt motiven till grundlagsändringar innebära bl.a. miljöhänsyn. 2 kap 20 § utgör ett skydd för näringsfriheten. I paragrafen sägs att begränsningar i rätten att driva näring eller utöva yrke får införas endast för att skydda angelägna allmänna intressen och aldrig i syfte enbart att ekonomiskt gynna vissa personer eller företag. Här förekommer inte någon regel om ersättning för den som lider skada genom ingreppet. Enligt propositionen skall syftet här vara att skydda något från samhällets synpunkt skyddsvärt intresse och att tillåtna inskränkningar i varje fall måste röra något som tar sikte på vissa intressen som nämns i kommittéförslaget, dvs. säkerhets-, hälsovårds- och arbetarskyddsintressen samt frågor om närings- idkarens kompetens eller ekonomiska förhållanden. I kommitté- betänkandet nämns också bl.a. miljöhänsyn. Enligt propositionen skall dock det slutliga ställningstagandet göras från fall till fall i enlighet med vad som kan vara acceptabelt i ett demokratiskt samhälle. regler om egendomsskydd kräver att ingrepp sker med respekt för den enskildes egendom och i överenskom- En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen melse med det allmännas intresse. Av betydelse skulle vidare vara den s.k. proportionalitetsprincip som ofta tillämpar. Ett ingrepp i enskilds rätt måste stå i proportion till det allmänna intresse som motiverar ingreppet. 9.2.1Är en påtvingad avveckling av djurskyddsskäl förenlig med grundlagen? En påtvingad avveckling av djurskyddsskäl är enligt vår bedöm- ning förenlig med grundlagen under förutsättning att det verkli- gen föreligger angelägna djurskyddsskäl. Enligt utredningens bedömning saknas sådana för chinchillanäringen. För mink- näringen föreligger inte angelägna djurskyddsskäl , men kan komma att föreligga . Om det står klart att minknäringen inte förmår leva upp till djurskydds- lagen skulle ett förbud vara förenligt med grundlagen. Skulle det vara frågan om att näringen inte klarar den redan gällande djurskyddslagens krav skulle de som drabbas av ett förbud sannolikt inte vara berättigade till ersättning. Skälen för vår slutsats är följande: Som tidigare framgått före- skriver grundlagen att inskränkningar i fastighet eller näringsfrihet endast får ske om angelägna allmänna intressen talar för det. Den avgörande frågan blir alltså om de djurskyddsskäl som skulle kunna tala för ett förbud mot pälsdjursnäringen skulle kunna vara sådana angelägna allmänna intressen som anges i grundlagen. Utredningen har tidigare i 9.1.1 dragit den slutsatsen att chinchillanäringen med hänsyn till de föreskrifter fattat beslut om inte kommer att strida mot gällande djurskyddslag. Det betyder då också att vi anser att de djurskyddsskäl som skulle kunna tala för en avveckling av chinchillanäringen inte skulle kunna beskrivas som angelägna. Utifrån utredningens syn på chinchillanäringen skulle alltså ett förbud mot chinchilla- näringen ur ett djurskyddsperspektiv vara grundlagsstridigt. För minknäringen är det mer tveksamt. Vår ståndpunkt är att det finns indikationer om att minknäringen inte uppfyller djurskydds- lagen, men att den kan komma att uppfylla den . Ytter- ligare forskning krävs. Det betyder att ett förbud av djurskyddsskäl med vår utgångspunkt inte kan framstå som angeläget . Om dock ytterligare forskning klarlägger att minknäringen inte förmår leva upp till den gällande djurskyddslagen skulle ett förbud enligt En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen vår bedömning vara motiverat. Skulle då ett förbud av djurskydds- skäl vara förenligt med grundlagen ? Enligt motiven till 2 kap. 18 § utgör bl.a. miljöhänsyn sådana angelägna allmänna intressen som medger intrång i fastigheter. Djurskyddsintressen skulle vara ett sådant intresse som kan anses ligga nära de miljöhänsyn som omtalas i förarbetena. Vad angår 2 kap. 20 § får djurskyddsintresset också anses falla inom ramen för de hälsovårds- och miljöintressen som nämns i förarbetena. Vissa angelägna djurskyddskrav skulle alltså kunna motivera ett intrång i näringsfriheten, såvitt gäller minknäringen. skulle i detta sammanhang knappast ge större skydd för den enskilde än regeringsformen. 9.2.2Är en påtvingad avveckling av etiska skäl avseende djurhållningens syfte förenlig med grundlagen? Vår slutsats är att det är tveksamt om grundlagen medger ett förbud mot pälsdjursnäringen av skäl som grundar sig på djur- hållningens syfte. Ett förbud skulle i vart fall kräva att de drabbade skulle tillerkännas ersättning. Våra skäl för slutsatsen är följande: Som tidigare framgått före- skriver grundlagen att inskränkningar i fastighet eller näringsfrihet endast får ske om angelägna allmänna intressen talar för det. Den avgörande frågan blir alltså om de etiska skäl som grundar sig på djurhållningens syfte skulle kunna vara sådana angelägna allmänna intressen. Inledningsvis vill vi anföra att ett förbud mot pälsdjurs- näringen på sådana grunder förutsätter en annan grundsyn än den utredningen har. Om man liksom utredningen anser att de etiska skäl avseende djurhållningens syfte som framförts är alltför subjek- tiva för att ligga till grund för en förbudslagstiftning kan dessa skäl aldrig bedömas som angelägna allmänna intressen i regeringsformens mening. Ett förbud framstår alltså med utredningens grundsyn som grundlagsstridigt. Den hypotetiska frågan blir i stället om ett förbud utifrån motsatt ståndpunkt – att pälsdjursnäringen på grund av sitt syfte är oacceptabel – skulle vara förenligt med grundlagen. Som tidigare framgått anges i motiven bara miljöhänsyn som exempel på vad som skulle kunna vara ett sådant angeläget allmänt intresse som skulle utgöra skäl för en inskränkning i egendom. En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen hänsyn bara anges som ett exempel följer att även andra skäl kan vara sådana angelägna intressena som utgör skäl för en inskränk- ning i egendom. Dessutom framhölls att vad som skulle vara ett angeläget allmänt intresse måste bedömas från fall till fall och till slut i viss mån bli föremål för en politisk värdering där hänsyn då även måste tas till vad som är godtagbart från rättssäkerhetssyn- punkt i ett modernt och demokratiskt samhälle. Det är därför möjligt att ett förbud mot pälsdjursnäringen på grund av syftet inte skulle anses helt oförenligt med bestämmelsen om egendoms- skydd i 2 kap. 18 §. Den främsta stötestenen utgörs i stället av 2 kap. 20 § som skyddar näringsfriheten. Som framgått följer av lagtexten endast att angelägna allmänna intressen får inskränka näringsfriheten. Det har till utredningen anförts att lagtextens ordalydelse inte i sig utgör hinder för att anse att etiska skäl som grundar sig på djurhållningens syfte skulle kunna anses vara ett angeläget allmänt intresse. Vi bedömer dock att termen angeläget allmänt intresse är oklar. Enligt den juridiska tolkningstradition som gäller i innebär en oklar lagtext att ledning bör sökas i motiven till lagtexten. Motiven till 2 kap. 20 § är annorlunda uttryckta än motiven till 2 kap. 18§. Här anförs inte exempel på vad som är ett angeläget intresse utan det anges uttryckligen att tillåtna inskränkningar i varje fall måste röra något som tar sikte på säkerhets-, hälsovårds- och arbetarskyddsintressen samt frågor om näringsidkarens kompetens eller ekonomiska förhållanden. I betänkandet nämns också miljöhänsyn. Det är enligt vår bedöm- ning inte möjligt att hänföra etiska skäl som avser syftet med en viss djurhållning till någon av de anförda kategorierna. Därtill kommer att rättighetsreglerna i grundlagen i tvivelsmål skall tolkas till den enskildes förmån. Det anförda ger inte stöd för att ett förbud av sådana skäl skulle vara förenligt med grundlagen. Det som ändå efter den bedömningen skulle ge utrymme för en annan tolkning är att det i motiven till 2 kap. 20 § även anges att det slutliga ställningstagandet också i detta fall skall göras från fall till fall i enlighet med vad som kunde vara acceptabelt i ett demokratiskt samhälle. Detta kan möjligen ge stöd för tolkningen om att vilket intresse som helst under förutsättning att det bedöm- des som angeläget av en riksdagsmajoritet skulle kunna vara för- enligt med grundlagen. En tolkning som i sådan grad kan gå ut över de enskildas intressen skulle dock vara en nyhet i svensk rätt. Ett ytterligare hinder mot ett förbud av etiska skäl avseende djurhållningens syfte skulle krav om att En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen ingrepp av det aktuella slaget skall vila på respekt för den enskildes egendom och ske i överensstämmelse med det allmännas intresse. Ett ingrepp i enskilds rätt måste stå i proportion till det allmänna intresse som motiverar ingreppet. Det är enligt vår bedömning tveksamt om de etiska skälen avseende djurhållningens syfte skulle kunna väga så tunga att de uppfyller proportionalitetskravet. Sammanfattningsvis betyder det anförda att ett förbud mot pälsdjursnäringen av etiska skäl avseende djurhållningens syfte för det första kräver en annan grundsyn än den utredningen redovisat. En första slutsats måste vara att ett förbud av sådana skäl bedöms som angeläget. Även med en sådan bedömning är det med hänsyn till motiven till 2 kap. 20 § i hög grad tveksamt om sådana skäl kan anses vara ett sådant angeläget allmänt intresse som avses i paragrafen. Något som möjligen kunde försvara en sådan tolkning är dock att det i motiven också anges att det slutliga avgörandet skall göras från fall till fall i enlighet med vad som kunde vara acceptabelt i ett demokratiskt samhälle. Ett ytterligare hinder mot ett förbud skulle krav om egendomsskydd kunna utgöra. Enligt vår bedömning är det tveksamt om etiska skäl avseende djurhållningens syfte skulle kunna stå i proportion till ett ingrepp i den enskildes egendom. Vad som skulle kunna utgöra ett förbud av etiska skäl avseende djurhållningens syfte bättre förenligt med grundlagen är emellertid att ersättning skulle utgå till de drabbade näringsidkarna. Enligt 2 kap. 18 § har de drabbade en rätt till ersättning när användningen av mark eller byggnad avsevärt försvåras. En sådan ersättning torde omfatta gottgörelse för investeringar och andra nedlagda kostna- der. I regeringsformen saknas en bestämmelse som ger en rätt till ersättning vid en inskränkning av näringsfriheten. Som dock fram- gått av kapitel 6 bör emellertid sådan ersättning kunna få betydelse också vid ingrepp av detta slag. Om näringsidkarna skulle berät- tigas till kompensation för inskränkning i deras näringsfrihet är det lättare att anse att krav om proportionalitet för ingrepp mot den enskilde skulle vara uppfyllt. Också grund- lagens regel om angelägna allmänna intressen får anses bygga på en liknande intresseavvägning, och en rätt till ersättning bör på mot- svarande sätt kunna påverka bedömningen. Detta bör gälla också om ersättningen inte ersätter alla förlustposter utan bestäms efter skälighet. En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen 9.3Ekonomiska konsekvenser av en avveckling för pälsdjursnäringen I detta avsnitt skall de ekonomiska konsekvenserna för pälsdjurs- näringen beskrivas. Vi kommer nedan att beskriva konsekvenserna för såväl mink- näringen som chinchillanäringen. En första fråga är dock hur de ekonomiska konsekvenserna skall beräknas. Utredningen har i anledning av den frågeställningen undersökt på vilket sätt de engelska farmarna kompenserades i samband med att minknäringen förbjöds i . Följande har framkommit: Som framgått av kapitel 3 förbjöds minknäringen i av etiska skäl . Detta skedde genom en förbudslagstiftning som angav att uppfödning eller avlivning av djur för pälssyfte skulle vara förbjudet. Paragrafen kombinerades med en bestämmelse om att staten skulle ersätta samtliga drabbade av förbudet för inkomst- förlust och andra förluster. Det skulle ankomma på staten att utarbeta ett ersättningsschema. Förbudet accepterades av farmarna. Staten utarbetade sedan ett ersättningsschema. Detta byggde på en individuell bedömning av ersättning för de enskilda minkfarmar- na. Det var sammantaget bara fråga om ersättning till elva mink- farmare. De elva farmarna har i väckt talan mot den beslutade ersättningen på den grunden att den inte skulle vara rättvis. Dom- stolen biföll farmarnas talan. Domslutet har överklagats av staten. Den rättsliga bedömningen är ännu inte avslutad. Enligt ersätt- ningsschemat skulle sammantaget eller utgå. Den beräknade förlusten är inte över- förbar till svenska förhållandena, eftersom ersättningen är beroende av bl.a. antalet minkar. Som hypotes kan dock nämnas att om förlusten för engelska farmare skulle kunna jämföras med förlusten för svenska farmare skulle den sammantagna förlusten för svenska farmare vara ca ( för 11 farmare är per farmare. För 180 farmare blir summan ca ). Posterna till de engelska farmarna var följande. Inkomstförlusten angavs till nettoinkomstförlust. Enligt ersättningsschemat skulle ersättning utgå genomsnittlig årsvinst. Dessutom skulle ersättning även utgå för de avelsminkar (honorna) som fanns på farmerna. Ersättningen bestämdes till per avelsmink. Där- utöver skulle ersättning enligt statens beslut även utgå för lag- En möjlig avveckling av pälsdjursnäringen stadgad lön till anställda, ersättning för förlust som uppstått på grund av att det var nödvändigt att sälja utrustning samt kostnader för nedmontering och bortforslandet av asbest. Slutligen skulle ersättning även utgå för krav från tredje man i anledning av näringen. I domslutet slås fast att ersättningsbeloppen inte är rättvisande. Det anges i domskälen vidare bl.a. att det egentligen är fel att beräkna ersättning på såväl avelsminkarna som nettovinsten, efter- som det blir fråga om dubbel ersättning. Ett företags värde brukar antingen beräknas utifrån nettovinsten eller utifrån en värdering av det inkomstproducerande lagret. En fråga för utredningen är hur de ekonomiska konsekvenserna för ett förbud av pälsdjursnäringen skall beräknas. Inledningsvis vill vi slå fast att om det skulle bli fråga om att tillerkänna farmarna full ersättning på grund av ett förbud skulle det vara nödvändigt att ersättningen beräknas individuellt för varje farm. Ett förbud skulle slå olika hårt beroende bl.a. på farmens storlek, nedlagda investe- ringar och tid under vilken verksamhet redan hunnit bedrivas. För utredningens del är det dock än så länge bara fråga om att uppskatta den totala ekonomiska konsekvensen av en nedläggning av hela näringen. Det betyder att den totala kostnaden kan räknas ut utifrån en uppskattad genomsnittskostnad per farm. De poster utredningen bedömer skulle vara relevanta är i första hand årsvinst, kvarstående investeringskostnader samt kostnader för nedmontering och bortforsling av anläggningarna.