sou · GRB3114 · 2004-01-01 00:00:00 — Polismän eller kriminalutreda- re får fortsätta ett uppdrag utan- för polisdistriktet för att fullföl- ja en spaning, för att gripa nå- gon som har begått brott eller är efterlyst för brott eller när det av någon annan anledning be- hövs. Om det behövs från all- män synpunkt, får polismän också i övrigt ingripa utanför polisdistriktet för att trygga allmän ordning och säkerhet eller för att tillförsäkra allmän- heten skydd och hjälp, vare sig polismännen är lediga eller inte. Polismännen eller kriminalut- redarna skall underrätta polismyndigheten i det polisdi- strikt där de gjorde ingripandet, om det inte är obehövligt. Förhör får inte hållas av en polisman som tjänstgör vid samma polismyndighet som den som skall höras vid andra för- undersökningar enligt 1 § än sådana som får inledas av polis- myndighet. Om inte undersökningsleda- ren av särskilda skäl bestämmer något annat, skall den som hål- ler förhöret vara lägst kommis- sarie och ha högre tjänsteställ- ning än den som hörs. Förhör får inte hållas av en polisman eller en kriminalutre- dare som tjänstgör vid samma polismyndighet som den som skall höras vid andra förunder- sökningar enligt 1 § än sådana som får inledas av polismyndig- het. Om inte undersökningsleda- ren av särskilda skäl bestämmer något annat, skall den polisman som håller förhöret vara lägst kommissarie och ha högre tjäns- teställning än den som hörs. Om förhöret hålls av en krimi- nalutredare gäller, under samma Första stycket gäller inte när det vid polismyndigheten finns en särskild enhet för handlägg- ning av anmälningar mot polis- män. Andra stycket gäller inte när en polisman vid en sådan enhet utses att hålla förhör med en anställd vid en annan polismyndighet. förutsättning, att denne skall vara i arbetsledande ställning. Första stycket gäller inte när det vid polismyndigheten finns en särskild enhet för handlägg- ning av anmälningar mot polis- män och andra anställda inom polisen. Andra stycket gäller inte när en polisman eller en krimi- nalutredare vid en sådan enhet utses att hålla förhör med en anställd vid en annan polismyn- dighet. Denna förordning träder i kraft såvitt gäller 3 kap. 14 a § den 1 ok- tober 2004 och i övriga delar . 1Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet Rättsväsendet har genomgått stora förändringar eller reformer. Reformeringen har avsett både den inre och den ytt- re organisationen. Även regelverk, arbetsmetoder m.m. har föränd- rats. En förutsättning för ett väl fungerande rättsväsende är att myn- digheterna är ändamålsenligt organiserade, har en fungerande ad- ministration, är lokaliserade på ett rationellt sätt samt har ett väl utformat regelverk i form av lagar och andra författningar till sin hjälp. Ett väl fungerande rättsväsende förutsätter också att rättsvä- sendet ges tillräckliga resurser. Därutöver krävs att det inom myn- digheterna finns en generellt sett hög kompetens inom respektive ansvarsområde. Rättsväsendet skall dessutom kunna ge en god ser- vice till medborgarna. Med god service avses bl.a. en effektiv och snabb handläggning av mål och ärenden, en hög juridisk kvalitet eller rättssäkerhet och ett gott bemötande. Beredningen för rättsväsendets utveckling har i uppdrag att under- söka möjligheterna att öka effektiviteten och kvaliteten i rättsvä- sendets arbete. Det finns två ledstjärnor i detta arbete. Den ena är medborgarintresset. Det innebär att det alltid är nyttan för den en- skilde medborgaren av tilltänkta förändringar och reformer som skall stå i fokus. Den andra ledstjärnan är rättskedjeperspektivet. Det innebär att vi har till uppgift att verka för att utvecklingen inom rättsväsendet sker samordnat och utifrån ett helhetsperspek- tiv på verksamheterna inom rättsväsendet. Detta skall ske med re- Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet spekt för den grundläggande rollfördelningen mellan rättsväsendets myndigheter. Vi har enligt våra ursprungliga direktiv (Dir. 2000:90, bilaga 1) fyra särskilt angivna huvuduppgifter. Dessa är att undersöka möj- ligheterna att förkorta genomströmningstiderna i brottmål, att överväga hur den brottsutredande verksamheten ytterligare kan effektiviseras, att se över frågan om utbildning, kompetensutveck- ling och personalrörlighet inom rättsväsendet samt att behandla vissa övergripande frågor om rättsväsendets myndigheters lokalise- ring. Alla de nu nämnda frågorna hör naturligtvis ihop på ett eller an- nat sätt. En väl fungerande brottsutredningsverksamhet är ju en förutsättning för ett snabbare flöde av mål och ärenden genom rättsväsendets myndigheter. Det har också visat sig att frågan om var viss verksamhet är lokaliserad kan ha betydelse för bl.a. kvalite- ten på det arbete som utförs (se t.ex. revisorers , Rapport 1998/99:9). beslutade regeringen om tilläggsdirektiv för vårt upp- drag (Dir. 2001:61, bilaga 2). I dessa angavs att vi skulle undersöka möjligheterna att med bibehållen rättssäkerhet förenkla utredning- en och lagföringen av i första hand snatterier. Vi skulle lämna för- slag till hur sådana förenklingar av förfarandet kunde ske samt, i den mån det behövdes, ta upp därmed angränsande frågor. Regeringen har beslutat om tilläggsdirektiv (Dir. 2003:145) där vi har fått i uppdrag att överväga frågor rörande arbetsfördelningen mellan polis och åklagare när det gäller förun- dersökningsledning m.m. I dessa tilläggsdirektiv tas också upp en annan fråga som vi skall utreda. Det gäller det regelverk som styr de brottsbekämpande myndigheternas möjligheter att få tillgång till innehållet i och uppgifter om elektronisk kommunikation. Våra ursprungliga direktiv anger inte någon sluttidpunkt för vårt uppdrag. Vi skall enligt dessa direktiv senast före utgången av redovisa det vid det tillfället aktuella läget inom rättsväsendet för de frågor som ankommer på oss samt en plan för det fortsatta arbetet. Det gör vi i förevarande betänkande. Dessutom behandlar vi i detta betänkande några frågor som rör framför allt två av våra särskilt angivna huvuduppgifter, nämligen utbildning, rekrytering m.m. samt övergripande frågor om rättsväsendets myndigheters lokalisering. Uppdraget enligt det första tilläggsdirektivet redovisa- des (se avsnitt 1.3.3). Uppdraget enligt det andra tilläggsdirektivet skall redovisas . Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet Vi lämnar här en redogörelse för utredningsarbetet som har gått sedan beredningen tillsattes. Vårt arbete skall ske i nära samverkan med berörda myndigheter inom rättsväsendet. För detta ändamål har vi besökt flera myndig- heter – såväl på central som på lokal nivå – inom främst polis-, åklagar- och domstolsväsendena samt kriminalvården. Således har synpunkter inhämtats från bl.a. (), Riksåklaga- ren (RÅ), (), (), , Kriminalvårdsstyrel- sen (KVS), (), Rättsmedicinalver- ket, , , (), i , polismyndigheterna i och län samt vissa kriminalvårdsmyndigheter i . Vid sidan av dessa myndighetsbesök har vi även genomfört om- fattande intervjuer – såväl skriftligen som per telefon - med ett stort antal anställda inom främst polis- och åklagarväsendena. Så- dana intervjuer har dock genomförts även med företrädare för and- ra myndigheter som t.ex. tullen och . Som ett led i den samverkan som har skett med rättsväsendets myndigheter har vi dessutom knutit till oss sakkunniga från vissa av rättsväsendets myndigheter. Samråd med utredare/kommittéer Vi har under arbetets gång samrått med följande utreda- re/kommittéer. Den särskilda utredare som har haft i uppdrag att bl.a. undersöka hur rättegången i tvistemål och brottmål med bibehållen rättssäkerhet kan förbättras (Dir. 1999:62). Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet Den särskilda utredare som har haft i uppdrag att bl.a. följa genomförandet av den nya polisregisterlagstiftningen (Dir. 1999:99). Den särskilda utredare som har haft till uppgift att göra en över- syn av polisens arbetsuppgifter (Dir. 2000:105). Den särskilda utredare som har haft i uppdrag att genomföra en översyn av rekryteringen av ordinarie domare (2001:57). Den kommitté () som har haft i uppdrag att se över polisens möjligheter att förebygga och bekämpa allvarliga ord- ningsstörningar (Dir. 2001:60 och Dir. 2002:56). Den särskilda utredare som har haft i uppdrag att bl.a. utforma ramen för ett program till skydd för bevispersoner m.fl. och föreslå den lagstiftning som behövs (Dir. 2001:107). Den särskilda utredare som har haft i uppdrag att bl.a. kartlägga och analysera myndigheternas och de övriga offentliga organens sam- lade beredskap och förmåga att förhindra, bekämpa och i övrigt hante- ra omfattande terroristattentat och andra likartade extraordinära hän- delser i (Dir. 2001:120 och Dir. 2002:134). Den utredare som biträtt med en översyn av ordningen för utfärdande av rättsintyg (Ju2002:A). Vi har därutöver samrått med Rådet för rättsväsendets informationsförsörjning (dnr Ju96/3163). Kontakt har även förekommit med den arbetsgrupp inom domstolsväsendet som arbetar med processrättsliga frågor. Studiebesök har gjorts i , och . Som ytterligare ett led i den samverkan som skall ske med berörda myndigheter inom rättsväsendet har vi – under ledning av vår ord- förande - arbetat med olika arbets- och referensgrupper. Under arbetet med våra fyra första delbetänkanden (se avsnitt 1.3.3 ned- an) inrättades två arbetsgrupper, en för kriminalpolisfrågor och en som ägnade sig åt frågan om att åstadkomma en snabbare genom- strömning för mål och ärenden i brottmålsprocessen. I arbetsgrup- perna ingick företrädare för polis-, åklagar- och domstolsväsende- na, kriminalvården samt . Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet med vårt tredje delbetänkande inrättades dessutom en särskild refe- rensgrupp med företrädare för handeln. Under arbetet med vårt femte delbetänkande inrättades en sär- skild arbetsgrupp som övervägde frågor om polisens arbetsmeto- der. I den gruppen ingick företrädare för polis- och åklagarväsen- dena samt . Vi inrättade även en arbetsgrupp för en av de frågor som behandlas i förevarande betänkande, som är vårt sjätte betänkande. Den gruppen har övervägt frågan om en särskild kri- minalpolisutbildning. Under arbetet med detta betänkande har vi även haft möten med företrädare för polis-, åklagar- och domstols- väsendena och då haft övergripande diskussioner om utbildnings- frågor inom dessa områden av rättsväsendet. Vi har också, särskilt såvitt gäller frågan om kompetensförsörj- ningen till polisen, haft kontakter med . Vi har därutöver haft återkommande möten med de enheter vid som i första hand har berörts av vårt arbete. Vid mötena har vi översiktligt redovisat vilka frågor vi just för till- fället arbetar med. Respektive enhet har därefter lämnat motsva- rande information. Syftet med mötena har varit bl.a. att undvika dubbelarbete och att underlätta arbetsplaneringen. samlade vi olika företrädare för rättsväsendet till en hearing. Vid hearingen var bl.a. ett stort antal representanter från polis-, åklagar- och domstolsväsendena samt kriminalvården närvarande. Vidare var representanter från Brottsoffermyndighe- ten, , , , samt närvarande. Huvudsyftet med hearingen var att deltagarna skulle få tillfälle att lämna synpunkter och förslag på frågor som vi inom ramen för vårt uppdrag bör ta oss an i det fortsatta utredningsarbetet. I denna del framfördes en del olika förslag. Bl.a. så ansågs det att polismyn- digheten borde få större befogenheter som förundersökningsleda- re. Myndigheten föreslogs få motsvarande befogenheter som en åklagare i motsvarande ställning. Även frågan om att inrätta en sär- skild karriär inom polisen för dem som vill bli förundersökningsle- dare diskuterades. Vi återkommer till detta i 5 kap. där vi bl.a. re- dovisar en plan för det fortsatta arbetet i beredningen. Ett annat syfte med hearingen var att ge deltagarna tillfälle att lämna synpunkter i de frågor som vi arbetade med. Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet gällde bl.a. frågor som handlar om polisens arbetsmetoder, utbild- ning, kompetensutveckling och personalrörlighet inom rättsväsen- det samt frågan om en särskild kriminalpoliskarriär/utbildning. In- för hearingen hade vi därför tagit fram ett underlag i form av ett skriftligt material där en del av dessa frågeställningar presenterades. Vid hearingen kom mycket av diskussionen att handla om just utbildning och personalrörlighet inom rättsväsendet samt därmed sammanhängande frågor. Bland frågor som diskuterades hörde ju- ristutbildningen och dess innehåll, nödvändigheten av notarieut- bildningen, frågan om att skapa ett mer mångkulturellt rättsväsen- de, ett ökat samarbete mellan rättsväsendet och universiteten i ut- bildningsfrågor samt möjligheten till gemensamma utbildningsin- satser inom rättsväsendet. När det gäller personalrörligheten ut- trycktes en förhoppning om att en ökad sådan skulle kunna bidra till att underlätta personalförsörjningen inom rättsväsendet, kanske då särskilt i de norra delarna av . varnades för att en alltför stor personalrörlighet skulle kunna komma i konflikt med det krav på en ökad specialisering som generellt får anses gälla inom rättsväsendet som helhet. En annan fråga som väcktes var hur man skall arbeta för att föra in den utbildning som var och en har gått i det praktiska arbetet. Det uttrycktes här att det är en avgrund mel- lan genomgången utbildning och praktiskt arbete. Även frågan om möjligheten till extern rekrytering behandlades. En fråga som väcktes var om de olika karriärvägarna inom rättsvä- sendet är för slutna. Det framfördes åsikter om att en ökad extern rekrytering skulle kunna bidra till att bryta upp de olika kulturer som finns inom rättsväsendet och bidra till att skapa en större samsyn. Särskilt när det gäller utredningar om ekonomisk brotts- lighet ansågs det att andra yrkesgrupper borde kunna användas. Som exempel angavs EBM där t.ex. revisorer arbetar. 1.3.2Kartläggning av andras utvecklings- och granskningsarbete Enligt våra direktiv skall vi kartlägga och följa det utvecklingsarbete som äger rum inom rättsväsendet. I denna del har vi ägnat oss åt att kartlägga avslutade, pågående och planerade utvecklingsprojekt inom rättsväsendet. Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet Det utvecklingsarbete som avslutats samt antingen pågår eller planeras inom polisen, åklagar- och domstolsväsendena, kri- minalvården samt vissa övriga myndigheter beskrivs i kapitel 3. Vid sidan av den kartläggning som har nämnts i föregående avsnitt har vi även kartlagt resultaten av de granskningar av rättsväsendets myndigheter som har gjorts . Det gäller främst granskningar gjorda av RRV, revisorer, (JO) samt BRÅ. I våra tidigare delbetänkanden (se avsnitt 1.3.3) finns mer eller mindre omfattande redogörelser för en del av dessa granskningar. Även i förevarande betänkande, bl.a. i 2 kap., finns en redogörelse för några av granskningsrapporterna. Vi nöjer oss därför här med att endast i punktform ange vilka granskningsrapporter som vi har tagit del av och beaktat i vårt arbe- te. RRV:s rapport (RRV 1996:63) RRV:s rapport för ett effektivt resursutnyttjande (RRV 1996:64) RRV:s rapport med statistik rörande brottsutredning- ar (RRV 1999:3) RRV:s rapport – i och andra länder (RRV 1999:30) RRV:s rapport och polisens arbetstider - en granskning av resursutnyttjandet inom polisen (RRV 1999:42) RRV:s rapport utveckling av Polisen – en uppföljande granskning (RRV 2000:9) RRV:s rapport – rättsadministrativ analys med internationella jämförelser (RRV 2001:3 och 4) RRV:s rapport i förändring (RRV 2002:9) RRV:s - Granskning av utveck- lingsverksamheten inom Domstolsväsendet 1999-2002 (RRV 2003:17) revisorers rapport av häktet i Öster- sund (Rapport 1997/98:7) revisorers rapport inom rättsväsendet (Rapport 1998/99:9) Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet revisorers förstudie (2002/03:2) Ta fast boven!? – po- och åklagarnas avskrivningar av anmälda brott revisorers rapport avskrivningar av brott (Rapport 2002/2003:19) BRÅ:s rapport polis i förändring – En granskning av när- polisreformen (1999:8) BRÅ:s rapport i 1998-2000 BRÅ:s rapport organisation och verksamhet – En fortsatt granskning av närpolisreformen (2000:4) En granskning av närpolisrefor- men (2001:5) BRÅ:s rapport har brottsuppklaringen minskat? (BRÅ- rapport 2002:4) När det gäller resultatet av den granskning som JO står för kan nämnas att vi har tagit del av bl.a. samtliga s.k. kritikbeslut mot po- lis, åklagare och allmänna domstolar som meddelats av JO – 2003. Ovan har de externa granskningar som gjorts av rättsväsendet nämnts. Till detta kommer den granskning som rättsväsendets myndigheter – främst på central nivå – själva står för. Även resulta- ten av dessa granskningar har beaktats av oss i vårt arbete. Här kan nämnas följande rapporter. RÅ:s rapport vid (Metodfrå- gor 1996:1) RÅ:s rapport steg på vägen mot effektivare förundersök- ningar (Metodfrågor 1997:2) RPS promemoria Iakttagelser vid inspektioner av brottsutred- ningsverksamheten – några sammanfattande synpunkter RPS slutrapport från metodutvecklingsprojektet ningsledning i , Förundersökningsledning – ett metodut- vecklingsprojekt som vi genomförde den kartläggning som beskrivs ovan genomfördes även en probleminventering. I såväl kartläggningen som probleminventeringen ägnade vi oss till en början särskilt åt två av våra huvuduppgifter. Det gäller dels möjligheterna att för- korta den genomsnittliga tiden från brottsanmälan till dom, dels Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet den brottsutredande verksamheten. Vårt arbete i denna del har re- sulterat i att vi har avlämnat sammanlagt fyra delbetänkanden på huvudtemat Snabbare lagföring. Därutöver har vi avlämnat ett femte delbetänkande som behandlar bl.a. författningsändringar som kan förbättra möjligheterna att förhindra, avslöja, utreda eller lagföra brott. Vi beskriver förslagen i dessa fem delbetänkanden översiktligt här. Snabbare lagföring 1 – Några förslag till förenklingar avlämnade vi delbetänkandet Snabbare lagföring 1 – Några förslag till förenklingar (SOU 2001:59). I betänkandet läm- nades förslag på ett huvudalternativ för hur – i vart fall vissa – komponenter i ett snabbförfarande i brottmål kan se ut. Det angavs redan där att vi planerade att i ett senare betänkande återkomma till frågan om det är möjligt att för vissa situationer – och då framför allt i storstadsregionerna – skapa ett ännu snabbare förfarande än huvudalternativet (se nedan om Snabbare lagföring 4). Förslaget om ett huvudalternativ för ett snabbförfarande i brottmål innebär att åklagares möjlighet att utfärda stämning och kalla till huvudförhandling i brottmål utvidgas. De bestämmelser i 45 kap. (RB) som reglerar dessa frågor skall inte längre betraktas som undantagsregler. En annan komponent i snabbförfarandet utgörs enligt förslaget av att det införs en möjlig- het för åklagaren att besluta om viss personutredning. Det rör sig här om sådana yttranden från den lokala som avses i 1 § lagen (1991:2041) om särskild personutredning i brottmål, m.m. I betänkandet lämnades även två förslag som syftar till att för- bättra den brottsutredande verksamheten. Det ena förslaget avser att effektivisera sanktionssystemet vid utevaro från förhör under förundersökningen. Vi föreslog här att det skall införas en möjlig- het att kalla personer som skall höras under en förundersökning vid äventyr av vite. Det andra förslaget gällde väglängden för hämtning till förhör. Det föreslogs att det maximala avståndet för hämtning till förhör skall utökas från femtio kilometer till ett hundra kilome- ter. För vissa situationer föreslogs dessutom att kravet på visst längsta avstånd skulle slopas helt. De nämnda förslagen i SOU 2001:59 har lett till lagstiftning (SFS 2002:440 och 441). DV har framhållit detta som exempel på en lagstiftning som kan komma att påverka arbetsbördan i de all- Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet SOU 2003:114 männa domstolarna (Domstolarnas m.fl. årsredovisning 2002 s. 11). Snabbare lagföring 2 – Förenklad brottsutredning avlämnade vi delbetänkandet Snabbare lagföring 2 – Förenklad brottsutredning (SOU 2001:93). I betänkandet behandlades frågan om en utvidgning av tillämp- ningsområdet för bestämmelsen i 23 kap. 22 § RB om det förenkla- de brottsutredningsförfarandet. Det förfarandet skiljer sig i dagslä- get från förundersökningsformen främst genom att det inte behövs något formellt förundersökningsprotokoll och att den misstänkte inte behöver underrättas om rätten att ta del av utredningen när den är slutförd. Under vårt arbete med förslaget om förenklad brottsutredning kunde vi identifiera de två komponenter i förundersökningsförfa- randet som hindrar effektiviteten mest. Det var dels dokumenta- tionsskyldigheten, främst gällande förhörsutsagor, dels skyldighe- ten att underrätta misstänkta om rätten att ta del av utredningen innan åtal beslutas. identifierades en del begränsningar i de nuvarande möjligheterna att tillämpa den förenklade utrednings- formen enligt 23 kap. 22 § RB. Vi kunde under arbetet bl.a. dra den slutsatsen att en utvidgning av området för ett förenklat brottsutredningsförfarande bör kunna bidra till att effektiviteten och kvaliteten i rättsväsendets arbete ökar utan att rättssäkerhetsförluster kan befaras uppstå. Det förslag om förenklat brottsutredningsförfarande som vi lade fram innebär bl.a. att en mycket stor del av vardagsbrottsligheten skulle kunna utredas i den formen. Sedan remisstiden gick ut bereds förslaget allt- jämt i . Snabbare lagföring 3 – Snatteribrott avlämnades delbetänkandet Snabbare lagföring 3 – Snat- teribrott (SOU 2002:44). I betänkandet redovisas våra övervägan- den med anledning av de tilläggsdirektiv som vi fick (Dir. 2001:61). Genom dessa gavs vi i uppdrag att undersöka möj- ligheterna att med bibehållen rättssäkerhet förenkla utredningen och lagföringen av i första hand snatteribrott. Vårt uppdrag och det hittillsvarande arbetet att närmare analysera vissa rättsliga frågeställningar som JO hade uppmärksammat i ett antal beslut som rör just utredningar av snat- teribrott. JO:s beslut rör huvudsakligen utredningar av snatterier i butiker eller varuhus. anmäldes ca 52 000 butiksstölder (stölder och snatterier i butiker och varuhus) i landet som helhet. Butiksstölder anmäls i stort sett enbart om det finns en gärningsman som har gripits av en enskild person. En sådan anmälan sker i regel skriftli- gen. är det i praktiken nämligen så att polisen överhuvudtaget inte kontaktas i samband med att en person som misstänks för snatteri har gripits av en butikskontrollant eller nå- gon annan enskild person. Enligt gällande rätt skall emellertid den som grips av en enskild person skyndsamt överlämnas till närmaste polisman (24 kap. 7 § andra stycket RB). Polisen har dock inte re- surser att komma till platsen för varje snatteribrott där någon har gripits. Att en polisman överhuvudtaget inte prövar en enskild persons gripande är från rättssäkerhetssynpunkt inte helt tillfredsställande för den gripne. Ett sätt att öka rättssäkerheten som själva förfarandet effektiviseras och sker snabbare vore därför enligt vår bedömning att skapa en möjlighet att - i stället för att fysiskt över- lämna den gripne – muntligen anmäla själva gripandet till en polis- man. Att en polisman kontaktas i princip varje gång en person gri- pits misstänkt för snatteri skulle sannolikt även ha vissa brottspre- ventiva effekter. I betänkandet föreslås därför att det skall införas en möjlighet att till en polisman muntligen anmäla att en person har gripits misstänkt för snatteri. En sådan anmälan får ske per tele- fon. Efter det att gripandet muntligen har anmälts till en polisman skall polismannen pröva gripandet. Denna prövning skall enligt vårt förslag endast avse om det finns skäl att häva detta. Om gri- pandet hävs är det enligt vårt förslag tänkt att i princip hela brotts- utredningen – i form av bl.a. förhör med den misstänkte och andra - skall genomföras . Om gripandet däremot inte hävs, skall den gripne överlämnas till en polisman enligt de regler som gäller .