sou · GRB3127d8 · 2004-01-01 00:00:00 — En studie om lekplatsen för barn med funktionshinder , arkitekt /MSA Författarens reflektioner och förslag för fortsatt arbete .................... Genomförda intervjuer i sammandrag och kommentarer .................. Bakgrund till studien ................................................................... En intervjuundersökning om lekplatsen för barn med Författaren vill härmed varmt tacka er alla för de värdefulla syn- punkter och viktiga insikter ni förmedlat , , , , , , , , , , Airi , , , , , , och . Författarens reflektioner och förslag för fortsatt arbete medverkade jag i Barns utemiljö SOU 1970:1, en utredning som blev vägledande vid utbygg- naden av stora bostadsområden som en slags handbok i planeringen av friytorna. Man presenterade bland annat riktvärden för dimen- sionering och lokalisering av lekutrymmen. Men detta synsätt är borta, på både gott och ont. Till det senare hör att lekplatsers tillgänglighet får för litet uppmärksamhet . Normernas värde låg bl.a. i att poängtera säkerhet och tillgänglighet. Man angav exempelvis som största avstånd mellan bostad och små- barnslekplats. För små barn liksom för dem med funktionshinder har närheten till lekplatsen och en trygg och anpassad förflyttning på välkända marker den allra största betydelse. Ett förhållande man något kan förundras över är att barn med funktionshinder inte nämns i skriften. Man resonerar vad avser leken om olika åldersgrupper men i övrigt tycks gälla att barn är barn Där har samhällets inställning förändrats posi- tivt. Man ser mer till barns individuella behov, inte minst viktigt med tanke på effekten av olika drabbande funktionshinder. Att skildra detta med hjälp av olika personer som arbetar med dessa barn är avsikten med föreliggande studie. Man möter ibland en uppfattning att anpassningen av lekmiljöer till barn med funktionshinder förfular. Men det beror ju på hur det görs! Uttrycket tillgänglighetens estetik har myntats i andra sammanhang och gäller i högsta grad även lekmiljön. Där blir det en att hitta fysisk form för nödvändigheten som är vacker och dessutom kan inspirera andra till lek det går! Det finns goda på många olika håll att anpassa och förbättra barns utelekmiljö, något jag som projektör fått många bevis på. Men det behövs broar för att åstadkomma en samverkan. Det är ett obegripligt avstånd mellan alla kunskaper vi förfogar över om barns lek och den som kommer till användning vid pla- neringen av lekplatsen. Tekniska krav på redskapsuppställning, fall- ytor m.m. får oftast styra platsens disposition och resultatet blir slentrianmässigt med redskap på rad på en utplanad yta. till låsta beteenden hos barnen i stället för den fria lek som en inspirerande rumslig scenografi kan uppmuntra till. Broar mellan forskning och planering behöver tillskapas. Kunskaper insamlas och omvandlas till planeringsrelevant och hanterlig information för att få genomslag ända ner i detaljutform- ningen av utelekplatsen. Detta kan ske genom vägledande och inspirerande skrifter av det slag som t.ex. Lekmiljö- råd producerade . 2 Om lekställens lokalisering och begreppet lekplats Barn behöver såväl anordnade mötes- och lekplatser under uppsikt som mer avsides lekytor där de får vara i fred. Detta innebär en provkarta av lekställen med olika funktion och betydelse. Många saknar men behöver få legitimitet. Det är därför dags för en proble- matisering och omdefiniering av begreppet lekplats. Exempel på lekställen är lekstråk och leknatur med kojbyggen mm som uppkommit genom barns spontana val. Man talar ibland om barnspår. Det finns skäl att använda ordet barnsedvanerätt och ge det tyngd vid avvägning mot andra markanspråk. De in- formella lekställena behöver dessutom viss skötsel vilket är en säkerhetsfråga som t.ex. årlig slyröjning av pulkbacken i skogen. Det kan behövas ett plandokument av nytt slag till vilket kopplas inspektions- och skötselanvisningar. Lekplatser ligger ofta avsides och är kringgärdade platser där vuxna hänvisas till bänkar i utkanten. Men varför inte göra lek- installationer på andra allmänna platser där folk rör sig och olika aktiviteter pågår? Vi vet ju att barn dras dit. Det kan vara lek- stationen placerad i vägskälet för gång- och cykelvägar där man kan stanna till för en stunds lek på hemväg. Eller en lekhörna på torget i centrum. Exempel på det förra är lekstationen Solursparken i (på uppdrag av , 2003) och en klätterskulptur på torget i C (på upp- drag av GFK, 2000). 3 Kontakt mellan forskare och planerare om lekmiljöer Forskarna behöver få reda på vilka frågor planerarna både själva ställer sig och ställs inför vid planering och praktiskt utförande. Det behövs också användningsstudier av redan utförda lekmiljöer, vilket tyvärr sällan utförs. Att arbeta fram, pröva och utvärdera olika konkreta lösningar. Det kan vara samprojekt mellan planerare och forskare lämpligen knutna till pedagogisk institution vid universitet eller högskola eller där koppling finns till de yrken som använder miljön som resurs. 4Ekonomisk stimulans till kommunerna för anpassning av lekplatser till barn med funktionshinder kan påskynda ut- vecklingen Ett treårigt statlig bidrag inrättas till försök med en föredömlig och kreativ anpassning av lekplatser. Olika former för brukarinflytande ingår i försöksdelen. Kommunen som står för framtida drift och förvaltning är sökande. administrerar stödet i samråd med . Verksamheten kan kopplas till punkt 3 ovan. Regeringen har beslutat att hinder i form av brister i lekplatsens utformning eller utrustning skall undanröjas Anpassning ska ske till nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga vad beträffar möjligheten att alls använda lekplatsen. Texten är svårtolkad vad beträffar graden av anpassning. Och var placerar man sig i ambitionerna på axeln generalitet versus speciella och små gruppers behov? En avsikt med föreslagen försöksverksamhet ska vara att praktiskt belysa nämnda svårigheter. har i sin Konsekvensbeskrivning av nya tillämpningsregler gällande tillgänglighet lyft fram ett typfall, nämligen lekplatsen i Hoglandspark, . Resultaten av det nya statliga bidraget kan på samma sätt presenteras och samlas till ett rådgivande och inspirerande material för skrifter, undervisning, kurser m.m. 5 Mer om barn med funktionshinder Speciella krav måste ställas på utformningen av lekmiljöer för barn med funktionshinder. Därtill behövs såväl utvecklingsarbete som kunskaps- och informationsspridning. EIDD (svenska European Industrial Design for Disabilities) har ett tidsbegränsat undervisningsprojekt riktat till arkitekt- och formhögskolor med avslut . Detta avser dock hela den fysiska samhällsbyggnaden och alla brukargrupper. Fortsatt stöd till EIDD eller till annan mer specialiserad institution som t.ex. Movium, för undervisning vid nämnda skolor och i övrigt kursverksamhet på området. Tillverkarna behöver riktad och preciserad efterfrågan för att producera nya/bättre anpassade lekredskap. Vid senaste årsmöte för EIDD föreslog jag ett nätverk för utveckling av lekmiljöer. Förslaget bemöttes positivt. Det behövs dock ekonomiskt stöd för att dra igång och organisera en sådan verksamhet. Varför inte inrätta ett lekmiljöcenter med detta speciella syfte? Det kan knytas t.ex. till i . Där finns dessutom en omfattande kursverksamhet att bygga på. De som ska förverkliga Designsverige 2005 har anledning att betrakta svenska lekmiljöer som en vital ingående del med inter- nationell potential, så var det för sedan. Tänkbara intressenter för att på olika sätt stöda och dra nytta av lek- miljöcenter är SIND, SVID (Svensk industridesign), Svensk Form och branschorganen. 6 Att förändra planeringsspråket Planeringsspråket för barn/utemiljö beskriver saker, möbler, red- skap i stället för aktiviteter, upplevelser, funktioner. Detta leder till att man slaviskt följer redskapstillverkarnas produktklassificering. I själva designprocessen är nämligen begreppen mer styrande för det kreativa arbetet och tänket än man föreställer sig. Den arsenal begrepp som används kan därför hämma utvecklingen även om god vilja finns. Kodspråkets förnyelse till ett artikulerat lekmiljöspråk som be- nämner upplevelser och funktioner behövs också för kommuni- kation, inflytande och insyn i planeringsprocessen för alla olika berörda (brukare, beslutsfattare, planerare, beställare av lekmiljöer, redskapstillverkare). Ovannämnda artikulerade lekmiljöspråk kan leda till en förändring av attityder och planeringspraxis. Vid de utvärderingar av utförda lekmiljöer som föreslås enligt punkt 3 ovan kan en av målsättningarna vara verbala värdeomdömen just med sikte på ett rikare beskrivningssystem. Taktilitet är ett sådant ord. 7 Lekplatsen är barnkultur Barns lek utgör kreativitet och skapande i dess mest genuina form och den scenografi som inspirerar och stöder sådan aktivitet måste rimligen betraktas som barnkultur. Detta betyder i sin tur en upp- rättelse av lekplatsen. Men då måste synen på dess planering radi- kalt förändras. Då lekplatserna väl funnit sin form och sitt egen- värde kan dessa skamfilade platser bli uppskattade stadsrum som ingen sedan vill vara utan. En bra utgångspunkt för rikare upp- levelser är just barn med funktionshinder och deras speciella behov av stimulans för alla sinnen. Konstnärligt gestaltade lekinstallationer och design är ett sätt att både funktionellt och formmässigt berika det offentliga uterum- met, det gäller inte bara lekplatsen. Det finns inspirerande exempel på detta.Viktigt är då att det utförs med kunskap om barnen. Att Konstnärsnämndens bildkonstnärsfond, avsätter projektpengar för konstnärer, arkitekter och brukare i samverkan inom lekmiljö- området. Att initierar projekt för platser som både av- seende val av lokalisering och innehåll blir nyskapande. Tävlingar på området anordnas. Lekplatsen är barnkultur med hög tillgänglighet och angelägen- het eftersom den finns där barnen finns. bör införliva den som ansvarsområde i sin verksamhet. Genomförda intervjuer i sammandrag och kommentarer Utemiljön är på många håll en outnyttjad resurs för lek och habi- litering Vår lekplats ser väl ut som dom flesta och det kan man ju inte göra så mycket åt var en kommentar. I de förskolor jag besökte fanns ett uppenbart missnöje, men även idéer om vad man skulle vilja ändra på, tanken var lättväckt. I de fall man avser att ge verksamhet för funktionshindrade barn en mer permanent förläggning borde hållas öppet för förändringar i platsens disposition och särskilda pengar regelmässigt avsättas för utegården. Då kan en ändamålsenlig utformning ske i samarbete med barn, föräldrar och personal. Om lekplatsens tydlighet: Fler barn än man tror har svårt att orientera sig i utemiljön, proble- met är betydande. Omväxling och mångfald i kombination med tydlig struktur och ordning är arkitektens svåra balansuppgift inför platsens disposition. Inramade rum som små öar att dra sig undan till är viktiga för barn som inte klarar många barn i rörelse på en svåröverskådlig plats. Barn med synskada har orienteringsproblem som man kan före- ställa sig och avhjälpa med färgkontraster, avskärmande kanter, olika underlag mm. Det kan nämnas att även små barn som upp- lever närmiljön lika mycket med kroppen som synen och noterar detaljer mer än överblickar har glädje av dessa anordningar. En del barn måste få instruktioner på platsen om hur man gör, var man börjar och vart man går. Men muntliga instruktioner går inte alltid hem. Skyltar som berättar eller varnar är till hjälp även för ledsagaren. Pictogram skulle kunna bli en designuppgift. En särskild symbol för den anpassade lekplatsen kan också vara moti- verad. Det är omständigt att rusta en grupp barn med funktionshinder för utevistelse. Och man kan inte ta sig så långt. Utelekplatser som finns nära är viktiga. Det ska vara möjligt att komma under tak om det behövs. Promenaden till lekplatsen är ett bra inslag i sig. barnen och vänjer sig vid det vanliga livet med trafik och människor i rörelse. Att det finns EU-direktiv eller -normer för lekplatsens utformning är en vanlig missuppfattning. Däremot finns det en svensk standard som överensstämmer med europastandarden . Dessa logiska och ganska tydliga normer är utformade tillsammans med de stora tillverkarna och speglar deras huvudsakliga produktidé med färdiga redskap som ska place- ras fritt på plana ytor. Men då t.ex. naturen i sin mångformighet ska kompletteras med anordningar ger dessa normer ingen tydlig ledning. Inte heller då det gäller helt nya redskapsidéer som exem- pelvis annorlunda gungor. Kommuner och andra markägare är inte förpliktade att följa normerna men så sker mestadels. finns principbeslut om att endast TUV-certifierade redskap får användas. Detta innebär in- skränkningar i den vilja till nytänkande som många efterlyser, inte bara med tanke på funktionshindrade barn. Det behövs en diskus- sion av hur tillämpningen av säkerhetsreglerna ska ske vid olika slags platser, nya redskap och annorlunda behov. Fallytor i form av stötdämpande plattor e.d. är bättre än sand med tanke på rullstolar. Klätterredskap måste ha mått som gör dem tillgängliga även för vuxna. Det kan i vissa fall finnas ett väl så stort lekvärde med låga redskap som höga, t.ex. balansbrädor, gungor, hinderbanor, de senare efterlyser flera. Att hålla isär cykelvägar och cykellekytor från vissa lekområden är viktigt. En del barn är smitare, det gäller även normalt utvecklade barn. Stängsel eller andra avskärmningar kan behövas då man är ute med flera barn. För gungor krävs inte längre inspringningsskydd, men behovet kan diskuteras. En del funktionshindrade barn är ljuskänsliga. Lekplatsen be- höver solskyddade delar inte minst gäller det sandlådan. Om stimulans för alla sinnen Barns känsla för det som är vackert underskattas. Men för dessa barn gäller att de mer går på känslor, sade någon. Man förbinder oftast lek med rörelse. Men när motoriken är dålig behövs andra förströelser. Alla samtal kom in på lekplatser som stimulerar olika sinnen. Att döma av hur lekplatserna brukar se ut är detta ett nytänkande! Det blir en angelägen och grannlaga designuppgift att hitta former för detta slags lekar med en grund i barnens olika utvecklingsnivåer och speciella behov. Det gäller då att sätta form- givare och arkitekter på spåret för en produktutveckling. Det kan i sin tur kan leda till sätt att beteckna eller produktifiera skönheten vilket kan behövas för att den ska kunna finnas på checklistan för lekplatsens innehåll. I landstingens barnmiljöer vid sjukhus och olika vårdinrättningar är det inte ovanligt med konstnärlig utsmyckning, en lovvärd ambition med lång tradition. Men att göra något direkt för barn kräver en speciell inriktning och kunskaper. Inte alla konstnärer vill eller är lämpade att arbeta så. En annan erfarenhet är att det ibland uppstår en olycklig kontrast mellan den spektakulära konsten och slentrianmässig platsdesign utförd utan större omsorg, ett för- hållande som kom upp. Det leder till en plats utan sammanhållet uttryck som blir svår att förhålla sig till, en svag platskänsla. Det behövs en diskussion av mål, roller och beslutsprocesser när det gäller konstnärlig utsmyckning i utelekmiljöer för barn. Ta vara på det lilla som finns av natur! Hur barnen söker sig till en liten kvarlämnad träddunge på gården fick jag höra på . Dessa mycket utvecklings- hindrade barn söker sig gärna till skogen som består av några enstaka träd. Denna speciella naturrelation är tydligt avläsbar sade föreståndarinnan. Hennes uppmaning lydde: Se till att den natur som finns också blir kvar. Det gäller även öar av urban natur av det mest anspråkslösa slag. En liten bergknalle att kravla på, en obetydlig sluttning för pulkåkning, lite ojämn mark som tränar balansen, naturens eget material: blad att plocka, pinnar att bryta När man placerar ut anläggningens olika delar är det viktigt att lokalisera byggnader, P-ytor, tillfarter m.m. så att inte ytor med naturkvalitet förverkas utan blir kvar i god kontakt med institu- tionens lekytor inomhus. Balans- och gungredskap behöver produktutvecklas Låt gungandet få renässans en uppmaning från många. Balan- sen, den egna kroppens position i rummet, känslan för tyngd- kraften det är förhållanden som är särskilt viktiga för dessa barn att få träna för att klara av att röra sig självständigt med säkerhet. Eftersom detta sker bäst utomhus är det ett av de starka motiven för den anpassade utelekplatsen. Lekinslaget är rytmiska rörelser av olika slag: i pendel, upp och ner, vaggande, att snurra runt-runt. Redskapen för detta ska gå att hänga i, ligga på, sitta i eller stå på, med olika svårighetsgrad. Många påtalade bristen på användbara gungkonstruktioner det finns ett stort behov av nya produktidéer! Ofta kommer den vanliga gungställningen inte med i planeringsdiskussionen då säker- hetsytorna tar så mycket plats att den inte ryms på avsedd plats. Och någon slags gunga ser många som ett måste! Gungdjuren som brukar tillgripas räcker inte som substitut. Gungbåten som bl.a. finns i fick ett gott betyg – den tillåter samlek och även barn med dålig balans kan deltaga. Dessutom uppskattas den av andra barn. Båten på fjädrar är låg och enkel att komma i och barnet sitter stadigt. vill många tona ner lekplatsens betydelse för barnen är ju ändå inte där. Kommunen konstaterar att den (uttjänta och trista) lekplatsen mestadels står tom och att barnen uppehåller sig på andra mer lockande ställen och man lägger ner i stället för att rusta upp. Man kanske satsar på en större central lekplats och en viktig inarbetad mötesplats kan därmed försvinna. Och kontaktmöjlig- heterna reduceras för de mindre rörliga. Lekplatsen är det enda uterum där barns intressen styr planeringen. Den är, kan man säga, ett symbolbygge och vuxen- världens tribut till barnen. Men i realiteten inte för alla. Barn med olika funktionshinder har ofta svårt att komma dit, än mindre finns det något för dem att göra. Så just där, i barnens egna revir, blir klyftan mellan barn och barn särskilt uppenbar. Lek utomhus be- tyder frihet för alla barn men kanske särskilt för dem som tvingas tillbringa långa dagar inomhus. Den står för omväxling i ett inrutat och uppifrånstyrt vardagsliv. En enkät riktad till alla kommuner i norrlandslänen visade att enligt deras egna bedömningar fanns det bara ett fyrtiotal av drygt tvåtusen lekplatser som hade någon form av anpassning. Främsta uppgivna orsak var att man ej tänkt på saken och inte ekonomin. Det var bara fem av de 41 kommunerna som hade haft kontakt med någon handikapporganisation vid planeringen (. Olika miljöers tillgänglighet för barn med rörelsehinder LTU 2001:18). Enligt artikel 2 har varje barn utan undantag där angivna rättigheter. Artikel 23 preciserar utfästel- serna för barn med funktionshinder. Där sägs att de ska ha möjlig- heter till rekreation på ett sätt som bidrar till barnets största möjliga integrering i samhället och individuella utveckling. På lekplatsen finns utmaningarna och man möter andra barn inte- grering i samhället. Utelek är också individuell utveckling därför att den stimulerar till problemlösning, egna initiativ och ger funk- tionsutveckling på köpet. Detta är något som praktiker och exper- ter ofta framhåller. Lekplatsens bristande anpassning gäller säkert inte bara norrlands- kommunerna. Hur ser man på problemet i våra grannländer? Man kan hänvisa till den danska skriften Legepladsen for alle fokus på legepladser for born med bevaegelsehandicap från Videnscenter for Bevaegelsehandicap och den norska skriften Lekeplassen for alle- om hvordan tilrettelegge barnehagens uteområde også for barn med funksjonshemning, Deltacenter. I den danska skriften påtalar man att ingen utveckling egentligen har skett . Lekplatser består oftast av en grus- och sandyta där traditionella lekredskap som gungor och rutschbana placerats ut, sägs det. I den norska skriften läser man: EU-normerna har skapat osäkerhet bland dem som arbetar med ute- miljöer för barn. Inför risken att bli ersättningsansvarig vid en even- tuell olycka rivs befintlig utrustning och många lägger sig platt inför säljframstötar från redskapsleverantörer. Resultatet blir trista, förut- sägbara och standardiserade lekplatser med redskap som är populära så länge de har nyhetens behag men som strax tappar intresse när barnen lärt sig att behärska dem. Skrifterna ger i huvudsak samma recept: Lekplatsen för barn med funktionshinder ska vara ett utvecklande rum för rika sinnesupplevelser i samspel med naturen. Om man strävar efter en uppryckning av lekplatsens utformning för kreativ lek samt medvetet ser till att även barn med olika funktions- hinder tillgodoses blir den mer inspirerande och lockande för alla! En svensk skrift som ska ge vägledning och inspiration är beslutad. har beviljats medel från Allmänna Arvs- fonden och skall tillsammans med arbeta fram en idéskrift om planering av lekmiljöer för alla med anpassning till funktionshindrade barn. Enkelt avhjälpta hinder, Den har beslutat om bätttre tillgänglighet för funktionshindrade i enlighet med för- slag. Det gäller bl.a. allmänna platser och lekplatser nämns där sär- skilt. De allmänna råd som är knutna till föreskrifterna i ger generella rekommendationer och går inte närmare in på att definiera målgrupper, ange ambitionsgrad eller visa praktiska förslag. Man kan föreställa sig bryderiet och de frågor en planerare ställer sig vid mötet med lagtextens () allmänna råd: Brister som gör det svårt för barn med nedsatt rörelse- eller orien- teringsförmåga att alls använda lekplatsen samt brister som gör det svårt för föräldrar med nedsatt rörelse- och orienteringsförmåga att vistas på lekplatsen med sina barn bör åtgärdas. En intervjuundersökning om lekplatsen för barn med funktionshinder Barns funktionshinder är av skiftande slag och innebörden av till- gänglighet är inte enkel. För att söka belysa problemet företog jag under sommaren-hösten 2003, på uppdrag av Barnsäkerhetsdelega- tionen, nedan redovisade intervjuundersökning. Den riktade sig till personer i olika professioner som direkt arbetar med funktions- hindrade eller sjuka barn på habiliteringscentra, förskolor och sjukhusens lekterapiavdelningar. Syftet var en brukarorienterad värdering av utemiljöer och redskap till ledning för lekplatsens planering och anpassning. Ingången i intervjuerna var: Ni möter ju många olika slags barn. Vi ska tala om de inte alltför gravt hindrade som skulle kunna ha utbyte av en lekplats med andra. Vilka diagnoser bör inrymmas? På vilket sätt är det barnet inte fungerar, kan man göra en funktionsprofil? Kan man relatera den till olika slags lekmiljöer/ redskap? Det måste som alltid i planering handla om att finna en minsta gemensamma nämnare: Är det några lekmiljöer som lämpar sig bra för flera olika diagnosgrupper. Intervjuerna hade formen av fria samtal, drygt långa, jag förde minnesanteckningar. Det följande är ungefärliga referat med återgivande av vissa formuleringar. Till hjälp för diskussionen fanns rapporten i leken. genomförde jag med ekonomiskt stöd från ett idéarbete om lekmiljöer. Det finns redovisat med foton och modeller i rapporten i leken. Denna finns som en pdf-fil på nätet: /ungaifocus/projekt/rorelse- fler/utelek Rapporten visade sig vara att bra underlag för diskussionerna som det var intressant för mig att få kritik. Några hade fått rapporten i förväg. Det föreföll vara nya tankar för de flesta. Man hade inte insett utemiljöns potential men blev nu varse vilka möjligheter som kan finnas. Intresset var genomgående stort och det blev ett fruktbart utbyte för oss alla. Flera ville fundera närmare och föreslog en återkontakt. Det känns angeläget att möta och se barnen i deras invanda miljöer vid olika institutioner för att få en känsla för vad de vill och vad klarar av, även prata med dem. Men det rymdes inte i arbetet. Det blev istället intervjuer i samtalsform med personalen för att få låna deras ögon, ta del av deras känslor och om möjligt få veta det dom vet på det sätt dom vet det.