sou · GRB397d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Således bör kronofog- demyndighetens beslut vad gäller ackord vara att anse som ett partsbesked. Även beslut om nedsättning och godtagande av förslag om skuldsanering enligt lagen (1993:892) om ackord rörande statliga fordringar m.m. får anses utgöra ett sådant besked. Detsamma bör vara fallet beträffande kronofogdemyndighetens agerande i mål om företrädaransvar och överklagade utsökningsmål där myndigheten företräder det allmänna som part. Även vad gäller förordningen om hantering av statliga fordringar kan konstateras att de åtgärder förordningen anvisar, såsom betal- ningspåminnelse och möjlighet att vägra att medge betalningsan- stånd, främst syftar till att ta tillvara statens intresse som fordrings- ägare. I dessa delar bör inblandade myndigheters agerande som regel inte anses som myndighetsutövning. Ett beslut om vägrad eftergift enligt 17 § förordningen anses dock enligt uttalanden i doktrinen som myndighetsutövning. Motiveringen för detta är att beslutet är förenat med rättslig verkan avseende själva fordrings- förhållandet. Dessutom är syftet med regleringen om eftergift att undvika effekter som för den betalningsskyldige är oskäliga från social och humanitär synpunkt.43 1985/86:80 s. 55. För en närmare beskrivning av innebörden av begreppet myndighetsutövning se prop. 1971:30 s. 285 och 330. 41 Se prop. 1985/86:80 s. 51 f., , Nya förvaltningslagen med kommentarer, 5 uppl. 1999, s. 240 f., , Förvaltningsprocesslagen m.m., En kommentar, 4 uppl. 2001, s. 427. 42Se härom bl.a. prop. 1985/86 s. 51 f., , a.a. s. 240 f. med där gjorda hänvisningar, Ragnemalm, Förvaltningsprocessrättens grunder, 7 uppl. 1992 s. 110 f. 43Hellners & , a.a. s. 139 f. Enligt utredningens mening saknas anledning att betrakta förfa- randet enligt indrivningslagen på annat sätt än agerandet enligt förordningen om hantering av statliga fordringar. De åtgärder som indrivningslagen anvisar syftar liksom förordningens reglering i första hand till att ge det allmänna betalt för sina fordringar. Åtgär- derna är huvudsakligen desamma som står en enskild borgenär till buds. Beslut enligt lagen får, med ett undantag, inte överklagas. I 13 § regleras vad som gäller då kronofogdemyndigheten har tagit pant, borgen eller företagshypoteksbrev i anspråk. Ett sådant beslut får enligt 20 § indrivningslagen överklagas. Redan ianspråktagandet av en pant är att jämställa med en utmätning. En så ingripande åtgärd bör vara att anse som myndighetsutövning. Förmodligen gäller detsamma då kronofogdemyndigheten tar borgen eller före- tagshypoteksbrev i anspråk även om ianspråktagandet i dessa fall förutsätts följas av verkställighetsåtgärder för att säkerheten skall bli utmätt.44 Sammanfattningsvis bör i stort sett hela kronofogdemyndighe- tens handläggning enligt indrivningslagen, liksom inblandade myndigheters handläggning enligt förordningen om hantering av statliga fordringar, kunna liknas vid partsbesked. Detsamma gäller kronofogdemyndighetens borgenärsarbete i övrigt. Mot den bakgrunden kan konstateras att förvaltningslagens bestämmelser är tillämpliga på de flesta av kronofogdemyndighetens borgenärsupp- gifter, med undantag för de bestämmelser vars tillämplighet förut- sätter myndighetsutövning. Som framgått torde dock vissa av borgenärsuppgifterna utgöra myndighetsutövning och omfattas då även av de senare bestämmel- serna. Utmärkande för allmänna mål är att de avser en fordran av offent- ligrättslig karaktär som tillkommer staten eller i vissa fall kommun och att staten eller kommunen företräds av kronofogdemyndigheten.45 När det gäller allmänna mål är indrivning enligt indrivningslagen i princip obligatorisk.46 Fordringar som omfattas av skattebetal- 1992/93:198 s. 91 beträffande överklagbarheten av beslut att ta säkerhet i anspråk enligt 13 § indrivningslagen. 45Med kommun avses i förekommande fall även landsting, vilket tidigare benämndes landstingskommun, se m.fl. Utsökningsbalk, En kommentar, 3 uppl., 1999, s. 28. Se även prop. 1992/93:198 s. 58 f. och prop. 1980/81:8 s. 193. ningslagen skall normalt lämnas för indrivning om det obetalda beloppet uppgår till i fråga om skattskyldig som skall lämna skattedeklaration eller som har F-skattsedel. I fråga om andra skattskyldiga skall fordringen lämnas för indrivning om det obetalda beloppet uppgår till (20 kap. 1 § skattebetal- ningslagen). Fordringar som inte omfattas av skattebetalningslagen skall normalt lämnas för indrivning senast efter det att fordringen skulle ha betalats (4 § andra stycket indrivningsförord- ningen [1993:1229]).47 I 1 kap. 6 § andra stycket utsökningsbalken anges tre kategorier av fordringar som skall handläggas i allmänna mål. 1.böter, vite, skatt, tull, avgift och andra medel som staten har rätt till och som får utsökas utan föregående dom, 2.annan liknande fordran som staten eller en kommun har rätt till enligt vad regeringen närmare föreskriver och 3.annan fordran enligt vad som föreskrivs i lag. Vilka fordringar som omfattas av paragrafen utvecklas närmare nedan. De fordringar som handläggs i allmänna mål enligt 1 kap. 6 § andra stycket utsökningsbalken omfattas också av indrivnings- lagen.48 Indrivningslagen tillämpas dock inte fullt ut beträffande alla fordringar som handläggs i allmänna mål, se vidare avsnitt 4.7.3. Böter, vite, skatt, tull, avgift och andra medel som staten har rätt till och som får utsökas utan föregående dom Förutom de i paragrafen uttryckligt angivna fordringarna anges andra medel. Av förarbetena (prop. 1992/93:198) till den lagänd- ring i utsökningsbalken (SFS 1993:893) som gjordes 1993 då orden liknande medel ersattes av andra medel framgår att ändringen hade till syfte att fånga upp de utsökningsmål som då handlades i allmänna mål enligt 64 § uppbördslagen (1953:272).49 Författningsstöd för att beslut om debiterad skatt och andra beslut av förvaltningsmyndighet kan utgöra exekutionstitel åter- finns i 3 kap. 1 § första stycket 6 utsökningsbalken. 46En förutsättning för att underlåta indrivning kan t.ex. vara att den betalningsskyldige beviljats anstånd med att betala fordringen innan fordringen överlämnats till kronofogdemyndigheten. Jfr 12 kap. 1 § skattebetalningslagen och prop. 1996/97:100 s. 628. 47Beträffande begäran om indrivning av fordringar enligt skattebetalningslagen ges bestämmelser i 20 kap. 1 och 2 §§ skattebetalningslagen. 1980/81:8 s. 194 och 1194 samt prop. 1992/93:198 s. 85. 1992/93:198 s. 93 och 98 f. ning för att besluten skall få verkställas exekutivt är att det i den enskilda författningen finns en särskild föreskrift om detta. Sådana föreskrifter finns bl.a. i 20 kap. 4 § skattebetalningslagen och 35 § lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivningsmyndigheter.50 Även utan stöd av särskild föreskrift har verkställighet av förvalt- ningsmyndighets beslut tidigare skett i viss omfattning. Av den anledningen har en övergångsbestämmelse tagits in i 13 § lagen (1981:775) om införande av utsökningsbalken som i vissa fall medger verkställighet utan stöd av särskild föreskrift. Förutsätt- ningen är att beslutet meddelats på grund av bestämmelse som har tillkommit före utsökningsbalkens ikraftträdande och att beslutet har fått verkställas utan stöd av särskild föreskrift.51 Föreskrifterna om att ett beslut utgör en exekutionstitel har i stort sett genomgående uttryckts med att verkställighet får ske enligt utsökningsbalken. Ofta har lagstiftaren även tydliggjort att fordringen skall drivas in enligt bestämmelserna i indrivningslagen. Således föreskrivs i 35 § lagen om stämpelskatt vid inskrivnings- myndigheter dels att bestämmelser om indrivning finns i indriv- ningslagen, dels att vid indrivning verkställighet får ske enligt utsökningsbalken.52 Beträffande beslut om återbetalningsskyldighet enligt 41 § lagen (1996:1030) om underhållsstöd anges enbart att beslutet får verkställas enligt utsökningsbalkens regler. I förarbe- tena till sistnämnda lag anges dock uttryckligen att fordringsan- språket skall handläggas i allmänt mål.53 De fordringar, vilka handläggs i allmänna mål i denna kategori, består i första hand av böter, viten, alla slags skatter – oavsett om de betecknas som skatt eller avgift – och tullar.54 Vidare omfattas sådana statliga avgifter och andra medel som får utsökas utan före- gående domstolsprövning såsom studiemedelsavgifter, expeditions- avgifter vid allmän domstol och avgifter vid statliga myndigheter enligt avgiftsförordningen (1992:191). 50 Beträffande skattefordringar bör noteras att ett underskott på skattekontot som överlämnas för indrivning har en annan karaktär . Det finns således inte något beslut från förvaltningsmyndighet, som direkt kan hänföras till en viss debitering på kontot, att åberopa som exekutionstitel vid indrivningen. 51 Bl.a. fick vissa av fastighetsbildningsmyndighetens ersättningsbeslut enligt fastighetsbildningslagen (1970:988) verkställas utan särskild föreskrift redan före utsökningsbalkens tillkomst. har detta särskilt föreskrivits i 5 kap. 36 § fastighetsbildningslagen. 52En liknande formulering finns i 20 kap. 4 § skattebetalningslagen. 1995/96:208 s. 66 f. och 100. 54Se bl.a. 1 kap. 1–2 §§ skattebetalningslagen. Nedan redovisas exempel på vilka fordringar som hör till denna kategori. Fordringar som tas ut enligt Skattebetalningslagen (1997:483) Lagen (1998:189) om förhandsbesked i skattefrågor Lagen (1991:591) om särskild inkomstskatt för utomlands Kupongskattelagen (1970:624) Lagen (1990:676) om skatt på ränta på skogskontomedel m.m. Tullagen (2000:1281) Tullförordningen (2000:1306) Lagen (1998:506) om punktskattekontroll av transporter m.m. av alkoholvaror, tobaksvaror och mineraloljeprodukter Lagen (1997:1137) om vägavgift för vissa tunga fordon Lagen (1972:435) om överlastavgift Fordonsskattelagen (1988:327) Lagen (1976:206) om felparkeringsavgift Bilavgaslagen (1986:1386) Bilavgasförordningen (1991:1481) Lagen (2001:1080) om motorfordons avgasrening Förordningen (1997:645) om batterier Aktiebolagslagen (1975:1385) Årsredovisningslagen (1995:1554) Radio- och TV-lagen (1996:844) Lagen (1996:1030) om underhållsstöd Lagen (1994:419) om brottsofferfond Bötesverkställighetslagen (1979:189) Avgiftsförordningen (1992:191) Naturgaslagen (2000:599) Förordningen (1998:928) om bygde- och fiskeriavgifter Lagen (2000:1087) om anmälningsskyldighet för vissa innehav av finansiella instrument Lagen (1984:404) om stämpelskatt vid inskrivnings- SOU 2003:97 Kronofogdemyndigheternas verksamhet Fordringar som tas ut enligt Ellagen (1997:857) Luftfartslagen (1957:297) Lagen (1998:41) om TV-avgifter Förordningen (1992:1094) om avgifter vid krono- fogdemyndigheterna Studiestödslagen (1973:349), studiestödslagen Annan liknande fordran som staten eller en kommun har rätt till enligt vad regeringen närmare föreskriver De fordringar som hör till denna kategori räknas upp i 1 kap. 2 § 1– 11 utsökningsförordningen (1981:981), se tabellen nedan. Hit hör bl.a. belopp som förklarats förverkat eller som någon ålagts att betala som annan särskild rättsverkan av brott och kostnad för rättshjälp som part eller någon annan har ålagts att ersätta staten enligt rättshjälpslagen (1996:1619). Av intresse är särskilt punkten 6 där det anges belopp som domstol har dömt någon att betala till staten eller belopp som någon enligt lag har rätt att återkräva av någon annan, om enligt särskild föreskrift indrivning av beloppet får ske enligt bestämmelserna i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. Bestämmelsen har utformats så att det på ett relativt enkelt sätt går att tillskapa allmänna mål under de förut- sättningar som anges. Kronofogdemyndigheternas verksamhet SOU 2003:97 Belopp som har förklarats förverkat eller som någon har ålagts att betala som annan särskild rättsverkan av brott bl.a. enligt bötesverkställighetslagen (1979:189) och bötes- verkställighetsförordningen (1979:197) Belopp som i ett mål eller ärende vid domstol eller annars i samband med en rättegång har utgått av allmänna medel och som enligt domstolens beslut skall återbetalas bl.a. enligt kungörelsen (1973:261) om utbetalning av vissa ersättningar i mål eller ärende vid domstol m.m. Kostnad för rättshjälp som part eller någon annan har ålagts att ersätta staten enligt rättshjälpslagen (1996:1619) Vad som skall betalas enligt beslut som avses i lagen (1973:137) om ekonomiskt bistånd till svenska medborgare i utlandet m.m. Avgifter enligt 10 kap. (1987:10) Belopp som domstol har dömt någon att betala till staten eller belopp som någon enligt lag har rätt att återkräva av någon annan, om enligt särskild föreskrift indrivning av beloppet får ske enligt bestämmelserna i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. bl.a. enligt; –Arbetstidslagen (1982:673) –Arbetsmiljölagen (1977:1160) –Utlänningslagen (1989:529) –Lagen (1989:532) om tillstånd för anställning på fartyg –Konkurrenslagen (1993:20) –Radio- och TV-lagen (1996:844) Utländsk allmän avgift enligt lagen (1969:200) om uttagande av utländsk tull, annan skatt, avgift eller pålaga samt lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteärenden Respektive uppdragsgivande myndighet i utlandet Avgifter enligt förordningen (1995:1459) om avgifter vid Avgifter enligt förordningen (1989:1110) om avgift för Fordran mot en aktieägare, styrelseledamot eller verk- ställande direktör i ett aktiebolag på grund av punkt 5 av övergångsbestämmelserna till lagen (1994:802) om änd- ring i aktiebolagslagen (1975:1385) Fordran mot en övertagare på grund av 17 § lagen (1996:761) om inkomstskatteregler m.m. med anledning av ändrade bestämmelser om aktiekapitalets storlek, om fordringen mot bolaget drivs in som allmänt mål Avgifter enligt förordningen (1998:940) om avgifter för prövning och tillsyn enligt Avgifter enligt förordningen (1998:942) om kemikalie- avgifter m.m. Avgifter enligt förordningen (1998:903) om avgifter för prövning enligt lagen (1998:814) med särskilda bestäm- melser om gaturenhållning och skyltning Avgifter enligt föreskrifter som en kommun meddelat med stöd av sistnämnda förordning eller med stöd av Annan fordran enligt vad som föreskrivs i lag Vad gäller den tredje kategorin av fordringar – annan fordran enligt vad som föreskrivs i lag – kan i lag föreskrivas att mål om uttagande av någon annan fordran som inte omfattas av tidigare beskrivna kategorier av fordringar skall handläggas i allmänt mål. Det torde föreskrivas på så sätt att det i lagen anges att den aktuella ford- ringen får drivas in i den ordning som gäller för t.ex. skatt. Exempel på sådana fordringar finns i 12 kap. 10–12 §§ skattebe- talningslagen som reglerar olika regressfordringar. I 12 kap. 13 § skattebetalningslagen anges därvid att fordringen får drivas in i den ordning som gäller för indrivning av skatt. Det bör noteras att en allmän hänvisning om att ett beslut får verkställas enligt utsökningsbalkens bestämmelser inte med auto- matik innebär att en fordran skall handläggas i allmänt mål. Sådana hänvisningar återfinns bl.a. i 32 a § anläggningslagen (1973:1149) och 9 kap. 4 § fastighetsbildningslagen (1970:988). Denna typ av fordringsanspråk skall dock inte handläggas i allmänna mål utan i enskilda mål. Hänvisningen innebär endast att beslut enligt nämnda bestämmelser får verkställas utan föregående dom, 3 kap. 1 § första stycket punkten 6 utsökningsbalken (jfr vad som angivits under rubriken kategori 1).55 För att en fordran skall hanteras enligt denna kategori måste det av föreskriften framgå att fordringen skall handläggas i allmänt mål, t.ex. så som det formulerats beträffande regressanspråk enligt skattebetalningslagen, eller möjligtvis med en mer allmän hänvis- ning till indrivningslagen. Sammanfattningsvis är det, frånsett vad som kan följa av särskild föreskrift i lag, endast staten eller kommun som kan vara borgenär i allmänt mål. Staten eller en kommun kan även vara sökande i utsökningsmål utan att det blir allmänt mål, om fordringen är av annan beskaffenhet än vad som följer av 1 kap. 6 § andra stycket utsökningsbalken. Hur sådana fordringar skall handläggas redogörs för i avsnitt 4.7.4. Indelningen av de allmänna målen Som kommer att framgå av den följande redovisningen är krono- fogdemyndighetens behörighet beträffande vissa allmänna mål inskränkt. Förklaringen till denna ordning är historiskt betingad och grundar sig till stor del på den indelning i månadsräknings- medel och handräckningsmedel som gällde för allmänna mål före indrivningslagens ikraftträdande.56 I det följande lämnas en översiktlig beskrivning av tidigare ordning. För en närmare redogö- relse hänvisas till det utredningsarbete som föregick indrivnings- lagens tillkomst, bl.a. () betän- kanden Indrivning av skatt m.m. (Ds Fi 1984:4) och Indrivningslag m.m. (SOU 1987:10). var de allmänna målen indelade i en belopps- och antalsmässigt dominerande grupp som var föremål för kontinuerlig handläggning hos kronofogdemyndigheten och en mindre grupp som handlades på likartat sätt som enskilda mål. Med termer som hämtats från äldre redovisningsrutiner benämndes den först- nämnda gruppen månadsräkningsmedel och den andra handräck- ningsmedel. Till månadsräkningsmedel hörde i huvudsak fordringar som tillkom staten och som redovisades till statsbudgeten, t.ex. inkomstskatt, mervärdesskatt och böter. Till handräckningsmedel hörde fordringar som i huvudsak tillkom annan än staten (t.ex. 1991/92:127 s. 84 f. och s. 96 f. 1992/93:198 s. 57 ff. kommun) och bestod bl.a. av byggnadsavgifter och utländska skatter. Utmärkande för månadsräkningsmedel var vidare att indrivning normalt skulle begäras i nära anslutning till uppbörds- förfarandet, ibland t.o.m. inom viss angiven tid. Beträffande hand- räckningsmedel ankom det på uppdragsgivande myndighet att bestämma om, och i sådana fall när, indrivning skulle begäras. Beträffande bevakningsrutiner låg månadsräkningsmedel kvar hos kronofogdemyndigheten till dess att fordringen preskriberades medan handräckningsmedel återredovisades till den uppdrags- givande myndigheten om kronofogdemyndigheten inte kunnat utverka betalning för fordringen. Detta innebar att den uppdragsgivande myndigheten själv fick bevaka sin fordran och bl.a. besluta om förnyad indrivning skulle ske eller inte.57 Skillnaderna i handläggningen gällde främst bevakningsrutiner och rutinerna vid ansökan om indrivning men det fanns även skill- nader inom redovisningsområdet. Enligt dåvarande ordning regi- strerades, bokfördes och redovisades de allmänna målen enligt en kontoplan som fastställdes av efter avstämning med . I kontoplanen åsattes varje medelsslag en tvåsiffrig kontobeteckning och hänfördes till en av de båda medels- grupperna. Genom fastställandet av kontoplanen bestämdes till vilken medelsgrupp en viss fordran skulle höra.58 I detta samman- hang bör påtalas att uppdelningen inte var helt konsekvent. Vissa destinerade medel såsom arbetsgivaravgifter och medel som tillkom annan än staten såsom felparkeringsavgifter ingick i gruppen månadsräkningsmedel. Motiveringen för detta var att medlen skulle redovisas enligt samma principer som övriga fordringar i denna grupp.59 I betänkandena (Indrivning av skatt m.m. s. 197 och Indriv- ningslag m.m. s. 438) angavs att indelningen i två grupper måste behållas av den anledningen att det inte bara var statens fordringar som drevs in i allmänna mål utan även andra fordringar såsom vissa kommunala fordringar och utländska skatter. Enligt utredningens uppfattning kunde sådana fordringar inte bevakas enligt samma rutiner som gäller för t.ex. inkomstskatt. I propositionen med förslag till indrivningslagen (prop. 1993/93:198) anslöt sig föredragande statsrådet till utredningens förslag. Av den anledningen föreslogs att det inom måltypen 57Ds Fi 1984:4, bl.a. s. 125 f., 196 och 217 f. 58Ds Fi 1984:4, bl.a. s. 125. 59Ds Fi 1984:4, bl.a. s. 126 och 241 f. allmänna mål bildades en huvudgrupp bestående av sådana ford- ringar som tillkommer staten och inte grundas på studiestödslagen. I den andra gruppen ingick fordringar som skall handläggas i all- männa mål och som tillkommer annan än staten. För fordringar som ingick i huvudgruppen skulle därvid gälla enhetliga rutiner för bevakning och redovisning m.m. Vidare skulle bestämmelserna om kronofogdemyndighetens borgenärsuppgifter tillämpas fullt ut endast beträffande fordringar som hör till huvudgruppen. Beträf- fande andra allmänna mål fick regeringen föreskriva att indriv- ningslagen skall tillämpas fullt ut även för dem.60 Syftet med före- skriftsrätten var att fånga upp sådana fordringar som hanterades på motsvarande sätt som skatter. De fordringar som kom att omfattas i första hand var bl.a. felparker- ingsavgifter, avgifter enligt och TV-avgifter (14 § indrivningsförordningen).61 beslutar alltjämt till vilken grupp nya fordringar av offentligrättslig karaktär skall hänföras. Någon närmare regler- ing för själva beslutsfattandet finns inte. Till vilken grupp ett ford- ringsanspråk skall hänföras beslutas utifrån bestämmelserna i 1 kap. 6 § andra och tredje styckena utsökningsbalken och de författ- ningar enligt vilka de aktuella fordringsanspråken skall tas ut. De medel som inflyter i mål som hör till huvudgruppen redovisas direkt till statsbudgeten om det inte särskilt föreskrivs att medlen skall redovisas till uppdragsgivande myndighet. Detta gäller t.ex. medel som redovisas till efter verkställighet för fordran avseende återbetalningsskyldighet enligt lagen (1996:1030) om underhållsstöd. I övriga allmänna mål redovisas medlen till uppdragsgivande myndighet. I sistnämnda fall beslutar Riksskatte- verket i samråd med sökanden hur influtna medel skall betalas ut (20 § indrivningsförordningen). inkom 2 202 070 allmänna mål. Antalet nytill- komna gäldenärer uppgick till 209 845 (se tabell 4.1). Av totalt inneliggande allmänna mål avslutades 1 913 546 . Antalet pågående mål (vilket avser mål inkomna t.o.m. ) uppgick vid utgången av året till 6 654 483. Det debiterade beloppet (totalt fordrat belopp) uppgick till 19 791 302 tkr och nedsatt belopp (dvs. återkallat, eftergivet m.m.) till 4 690 829 tkr. betalades (frivilligt eller genom verkställighet) 6 622 140 tkr in till kronofogdemyndigheten av det totala ford- 1992/93:198 s. 57 ff. 1992/93:198 s. 86. En specifikation över nu redovisade uppgifter för- delat på de olika fordringsanspråk som handläggs i allmänna mål lämnas i bilaga 4. Allmänna mål hos kronofogdemyndigheten Debiterat (tkr) Betalat (tkr) Mot bakgrund av en allt snabbare ökning av restförda skatte- och avgiftsbelopp och en bristande författningsreglering tillsattes , med uppdrag att se över dåvarande indrivningslagstiftning. avgav sex betänkanden varav de tidi- gare omnämnda betänkandena, Indrivning av skatt m.m. (Ds 1984:4) och Indrivningslag m.m. (SOU 1987:10), hade ett nära samband. I det förra behandlades i huvudsak frågor om administ- rativa rutiner i allmänna mål och i det senare frågor om statens borgenärsfunktion vid indrivning av allmänna mål. Under utredningsarbetet konstaterades ett flertal brister beträf- fande kronofogdemyndighetens borgenärsuppgifter. Främst gällde detta författningsregleringen som till stora delar var ofullständig och i viktiga avseenden föråldrad. Beträffande exempelvis uppskov och avbetalning saknades författningsstöd helt. Vidare konstatera- des att gränsen mellan den uppdragsgivande myndighetens och kronofogdemyndighetens respektive ansvarsområden var oklar. Därutöver skiljde sig de administrativa rutinerna åt i de allmänna målen, vilket försvårade kronofogdemyndighetens arbete. Utred- ningens överväganden utmynnade i bl.a. förslag om en indriv- ningslag och en kompletterande indrivningsförordning. Förslagen ansågs innebära en enklare och mer enhetlig administrativ hanter- ing av de allmänna målen samt förtydligade och utvidgade till viss del kronofogdemyndighetens borgenärsuppgifter. Vidare föreslogs en tydligare gräns mellan uppbörd av debiterad skatt och indrivning