sou · GRB310d1 · 2004-01-01 00:00:00 — har planeringen förändrats till att endast ett system skall bli kvar. finns två system i drift, dels ett system som har levererat och som företrädesvis finns runt , dels ett Nokia-system som finns inom befolkade delar utanför och som därmed täcker ett något större geografiskt område. I flera länder i finns mer eller mindre långt gångna planer på utbyggnad av nationella gemensamma radiokommunikations- system. I vissa fall har radiokommunikationssystem byggts upp i delar av länder och i vissa fall som pilotprojekt. Gemensamt för alla dessa länder är att man valt att bygga sina nya gemensamma system på TETRA-standard. Utvecklingen i andra europeiska länder I har man beslutat om införande av ett nationellt gemensamt radiokommunikationssystem. Systemet förvaltas av det s.k. under i det nederländska . samarbetar med justitie-, försvars- och social- departementen. Radiokommunikationssystemet är statligt ägt och opereras av () som är en central statlig organisation och ansvarar för realisering och drift av C2000- projektet. har tecknat avtal med ett konsortium, TetraNed, bestående av bl.a. operatören och systemleveran- tören . Radiokommunikationssystemet beräknas vara landstäckande . I har regeringen beslutat om utbyggnad av ett nationellt gemensamt radiokommunikationssystem. Ett aktiebolag, , ansvarar för utbyggnaden. Bolaget som till ägs av staten och till ägs av kommunerna har till uppgift att ansvara för utrullning, drift och kundkontakter. bildades genom en förlängning och ombildning av ett projekt inom . har valts till leverantör av radiokommunikationssystemet. Systemet, som beräknas bli landstäckande , kommer fortsättningsvis att vara statligt ägt och opererat av en privat operatör. I byggs ett radiokommunikations- system baserat på TETRA-standard ut successivt. Radiokommu- nikationssystemet är öppet för anslutning av alla skydds- och säkerhetsmyndigheter. Ursprungligen var tanken att det skulle byggas ett gemensamt radiokommunikationssystem för polisen och räddningstjänsten, men räddningstjänsten valde på ett tidigt Utvecklingen i andra europeiska länder stadium att tills vidare stå utanför och än så länge är det bara polisen som har anslutit sig. För utbyggnaden och större delen av finansieringen (genom en garanterad minsta användning) ansvarar PITO (). Organisationen sorterar under inrikes- ministeriet. PITO har tecknat ett långt avtal med en privat operatör. Avsikten är att radiokommunikationssystemet skall bli landstäckande. har beslutat att tilldela en publik operatör, Master-Talk, ansvaret att bygga ett gemensamt radiokommunikationssystem baserat på TETRA-standard. Master-Talk har valt att tilldela före- taget uppdraget att leverera radiokommunika- tionssystemet. Radiokommunikationssystemet kommer att ägas och drivas av Master-Talk och är öppet för samtliga skydds- och säkerhetsorga- nisationer. är det dock enbart polisen som har tecknat avtal för att ansluta sig till systemet. Det är inrikesministeriets s.k. -projektet som har tecknat ett långt avtal med Master-Talk. Radiokommunikationssystemet planeras bli lands- täckande vid mitten av . har inlett ett samarbete med Försvarsmakten med målsättningen att försvarets telenät (FTN) skall nyttjas för det gemensamma radiokommunikationssystemet. Arbetet med identifiera förutsättningar för att nyttja FTN fortsätter . FTN är mycket uthålligt och motsvarar samtliga grundläggande krav på tillgänglighet och säkerhet som de tänkta användar- organisationerna har på ett radiokommunikationssystem för sin operativa verksamhet. FTN är utbyggt över hela landet och är därmed redan etablerat inom områden som annars har dålig täckning av radio- och telekommunikationssystem (teleglesbygd). Användandet av FTN ger kostnadsfördelar då redan skatte- finansierad infrastruktur återanvänds av samhället. Inflytandet från användarorganisationerna torde vara större i ett statligt ägt system. Den följande redovisningen ger en övergripande beskrivningen av försvarets telenät (FTN) och de fördelar som finns för att använda FTN som grund för uppbyggandet av ett nytt gemensamt natio- nellt radiokommunikationssystem. 5.1Motiv för att använda försvarets telenät FTN är mycket uthålligt och har hög säkerhet, stor tålighet och flexibilitet. Skydds- och säkerhetsmyndigheterna tillgång till ett gemensamt radiokommunikationssystem får inte vara beroende av enstaka Detta ställer stora krav på systemets auto- nomitet och möjlighet till decentraliserad styrning. Om det nya gemensamma radiokommunikationssystemet utsätts för olovligt intrång eller sabotage accepterar användarna på sin höjd att kapa- citeten blir reducerad men tillgängligheten får inte plötsligt upp- höra. Det finns även geografiska motiv. De publika, kommersiella, telenäten byggs ut där det finns tillräcklig kommersiell efterfrågan. Efterfrågan överensstämmer däremot inte alltid med de områden som användarna av det gemensamma kommunikationssystemet bedriver sin verksamhet i. Fördelen med FTN är att systemet redan i stor utsträckning finns där och att utbyggnadskostnaden därför väsentligt kan reduceras. Vid extraordinära situationer har det visat sig att de publika telenäten inte har tillräcklig tillgänglighet för att motsvara de krav som användarna av det gemensamma systemet ställer. Det kan bero på olyckor såsom bränder eller avgrävningar av kablar eller indirekta effekter av att till exempel elförsörjningen sviktar. Oavsett orsaken kan det leda till mer eller mindre utbredd brist på möjlighet att kommunicera med de enheter som svarar för sam- hällets säkerhet. FTN kommer sannolikt att uppskattas i minst lika hög grad för sina konkurrenskraftiga kostnader som för sin uthållighet. En mål- sättning som FM har för FTN är att såväl i krig som i fred skall FTN utgöra det mest kostnadseffektiva sättet att tillgodose Försvarsmaktens höga krav på telekommunikationer. Den målsätt- ningen finner även som mycket tilltalande för att kunna leverera ett nationellt gemensamt system för radiokommunikation för skydd och säkerhet. 5.2Beskrivning av försvarets telenät FTN erbjuder användarna telekommunikationstjänster. De utgörs av olika slags bärar- och tilläggstjänster vilka används av Försvars- makten och vissa andra delar av totalförsvaret. FTN ägs och drivs av Försvarsmakten och har byggts för att medge goda omkopplingsmöjligheter av transmissionen. Syftet är att vid skador kunna nyttja de återstående transmissionsresurserna optimalt. Vidare kan transmissionen upprätthållas även om den allmänna elförsörjningen faller bort. utvecklingen av Försvarsmaktens ledningssystem som är avgörande för kraven på kapacitet, tjänster mm i FTN. Strukturellt består transmissionsnätet i FTN av ett maskformigt nät, stomnätet, som delas av alla användare. Transmissionsnätet utgörs av radiolänk och kabel. Vissa delar i transmissionsnätet ägs av försvaret. Andra delar hyrs från publika nätoperatörer, främst . Liksom i de publika näten har den tekniska utvecklingen av FTN lett till att flera åtgärder kan göras med fjärrmanövrering. Det effektiviserar drift och underhåll och minskar behovet av personell närvaro. Tillsammans med ökad driftsäkerhet medför det att kost- naderna för att vidmakthålla FTN minskar som kapa- citeten ökar. 5.3Försvarets telenät stödjer Försvarsmaktens verksamhet FTN skapades för att stödja Försvarsmaktens behov av säker tele- kommunikation. har Försvarsmaktens huvuduppgifter förändrats vilket påverkat kraven på FTN. Försvar mot väpnat angrepp. Utvecklingen av FTN var koncentrerad på att skapa god uthållighet mot krigsskador, för att utgöra ett gott stöd för invasionsförsvaret. Därmed har FTN de funktioner och egenskaper som behövs för försvar mot ett väpnat angrepp. Ända har väsentliga delar av incidentberedskapen förlitat sig på FTN. FTN kan användas på motsvarande sätt för att värna territoriella integritet även i fortsättningen. Stöd till samhället. Ett antal statliga myndigheter, såväl centrala myndigheter som länsstyrelserna, är anslutna till FTN. Syftet är dels att säkerställa deras ledningsmöjligheter, dels ge möjlighet till samverkan med Försvarsmakten. Det finns också särskilda åtgärder till stöd för kärnkraftssäkerheten vilket utgör direkt stöd till samhället. Därutöver kan FTN utgöra ett indirekt stöd. Det är när militära förband och ledningsfunktioner använder FTN för att lösa uppgifter för samhället vid extraordinära påfrestningar i fred. Försvarsmakten har genomgått en om- fattande internationell anpassning för att möjliggöra ett effektivt deltagande i fredsfrämjande operationer utomlands. närvarande en fastställd målsättning för hur FTN skall kunna stödja sådan verksamhet, men det skulle t.ex. kunna innebära att lokal infrastruktur kan anordnas med FTN-materiel, att hyrda för- bindelser mellan och operationsområdet kan anslutas till FTN och att FTN ger stöd till fältförband vid internationella övningar i . Möjligheterna till internationell samverkan underlättas av att FTN använder kommersiellt tillgänglig utrustning baserad på stan- dard och internationella rekommendationer. 5.4Utvecklingen av försvarets telenät FTN skall ha förmåga att stödja Försvarsmaktens fullgörande av sina huvuduppgifter, utgöra telekommunikationsbasen för det moderniserade ledningssystemet och utgöra en kost- nadseffektiv resurs för Försvarsmakten. Kapaciteten anpassas fortlöpande med hänsyn till den ökande efterfrågan. I de fall det är ekonomiskt fördelaktigt och opera- tivt/taktiskt lämpligt anskaffas transmissionsresurser främst i publika teleoperatörers nät. Det ger förbättrade sam- verkansmöjligheter med privata operatörer som möjliggör för För- svarsmakten att disponera civila resurser i kris/krig utan att behöva anskaffa dem i fred. har FTN genomgått en omfattande modernisering, analoga nätväxlar har bytts mot digitala, och hela stomnätet har digitaliserats. Även i fortsättningen baseras FTN väsentligen på kommersiellt tillgänglig materiel (detta gäller dock ej signalskyddsmateriel). Infrastrukturinvesteringar som FTN är långsiktiga och kräver relativt stor kontinuitet för att ge bra resultat. Det hindrar inte att tyngdpunkten i kravbilden förskjuts över tiden. Med hänsyn till rådande hotbild har de rena krigsskyddsåtgärderna tonats ner. I stället fästs större vikt vid kapacitetsökning, skydd mot fredstida IT-hot och sänkta kostnader för att vidmakthålla systemet. Däremot förblir säkerhet, tålighet och flexibilitet alltid viktigt för FTN. Det är en tydlig trend att Försvarsmakten i allt större utsträck- ning använder standardiserade produkter hämtade från den privata marknaden än militära speciallösningar. Det är ekonomiskt för- delaktigt för försvaret att använda det befintliga nätet även i fred i stället för att då köpa andra resurser av publika nätoperatörer. De nödvändiga investeringarna i telenätet är väsentligen redan gjorda, och nätet slits inte av att användas. Möjligen påverkas underhålls- kostnaderna något av att kravet på tillgänglighet i fred kommer att öka. 5.5Andra användare av försvarets telenät har det tillkommit fler och fler användare inom total- försvaret. Dit hör , , Plikt- verket, och som i flera fall använder FTN i fredstid i betydande omfattning. På uppdrag av Krisberedskaps- myndigheten ansluts även civila myndigheter såsom Polisen och Länsstyrelsernas fredskanslier till FTN. Även kärnkraftverken och de myndigheter som är av särskild betydelse för kärnkraftssäkerheten är anslutna till FTN för att garantera en säker möjlighet att kommunicera inbördes i händelse av ett olyckstillbud. Det är lätt att föreställa sig att det allmänna telenätet vid en olycka kan komma att lastas ner så hårt av samtal från en orolig allmänhet att det uppstår spärr i nätet. Då är det viktigt att de som skall minimera olyckans följder ändå kan stå i kontakt med varandra. Resonemanget har flera paralleller med försvarets krigstida användning av FTN. I det följande redovisas några speciella egenskaper som finns i FTN som gör det särskilt fördelaktigt för det gemensamma nätet. Grundfilosofin i FTN är att då skador uppkommer får funktioner inte plötsligt upphöra. Funktionen får nedgå endast i små steg. Avsikten är att nätet skall fortsätta att fungera när av resurserna är utslagna, medan man skall vara tillfreds om ett publikt nät fungerar när återstår. Nätet dimensioneras för att tåla stora snedbelastningar, dvs. stora variationer i trafikmängden. Risken för sabotage, terroristaktioner, mot den civila infrastruk- turen har fått allt större uppmärksamhet. Det går inte att lita på att de ordinarie elförsörjning alltid fungerar. Samtliga stomnätsanlägg- ningar i FTN är därför försedda inte bara med batterier utan även reservelverk. Anläggningarna i FTN stomnät ges ett gott skydd för att motstå sabotage och flyganfall. Vid ny- och ombyggnad skyddas de även mot elektromagnetisk puls (EMP; kan uppstå vid t.ex. detonationer och blixtnedslag). Anläggningarna är tillträdesskyddade, larmade och placerade geografiskt skilda från övriga anläggningar inom totalförsvaret. FTN finns i områden där publika nät har låg eller mycket låg kapacitet och stor sårbarhet (teleglesbygd). Delar av är bra exempel på detta. Riskspridning är en annan i försvarets telekommunika- tionsfilosofi. Det innebär bland annat att försvarets totala trafik med avsikt fördelas på flera olika slags nät, men även inom FTN finns exempel på flera slags riskspridning. Som redan nämnts är FTN uppbyggt med kommersiellt till- gänglig materiel som följer internationell standard. Den köps van- ligen i konkurrensupphandlingar på den internationella marknaden. Det finns dock två undantag från standardmateriel. Det första är kryptoapparater, där det finns unika militära krav. Det andra är nätväxlar vilka har program som är unika för försvaret. Det beror på att det finns krav dels på speciell trafikdirigering för att klara alternativa vägval, dels på anpassning till vissa äldre abonnent- utrustningar. Det senare problemet bör minska . FTN har byggts för att medge goda omkopplingsmöjligheter. Syftet är att vid skador kunna använda de återstående transmis- sionsresurserna optimalt. Genom prioriteringsfunktioner och lämplig dimensionering erbjuder FTN en mycket god framkomlighet för prioriterad trafik även i ett skadeläge. All trafik skall kunna avverkas, men den prioriterade trafiken har fördelen att den har företräde för att komma fram . FTN har en egen nätdriftsledning vars huvuduppgift på såväl central som regional nivå är att med tekniska åtgärder säkerställa att telenätet kan tillgodose aktuella operativa och taktiska krav. Liksom i de publika näten leder den tekniska utvecklingen till att mer och mer kan göras med hjälp av fjärrmanövrering. Underhållet i nätet utförs av Försvarsmaktens Logistikavdelning. All materiel och teknik i FTN är i princip öppen, signalskydds- utrustning undantagen. Den geografiska placeringen och den exakta nätstrukturen är däremot sekretessbelagd. Sekretessen avser att skydda själva nätet liksom de anslutna abonnenterna. Kryptering har införts i stor skala på radiolänkar i stomnätet och vissa anslutningsstråk vilket ger informationen ett trafikskydd, dock inte textskydd. Den som skall överföra hemlig information har därför liksom tidigare att ordna kryptering mellan de in- blandade parternas utrustning. Trafikskyddet hindrar bland annat trafikanalyser och lyssnande efter hemliga uppgifter som av misstag/vårdslöshet lämnas i den öppna trafiken. Skydds- och säkerhetsmyndigheterna bör i första hand vara användare av det gemensamma systemet på permanent basis. Dessa är Polisen, , , den kommu- nala räddningstjänsten, akutsjukvården och Försvarsmakten. Dessutom bör alarmeringsföretag som bistår dessa myndig- heter för alarmering och dirigering inkluderas i användar- kretsen. Även andra aktörer som verkar för att upprätthålla samhällets skydd och säkerhet bör kunna få tillgång till radiokom- munikationssystemet vid särskilda händelser. Dessa övriga skydds- och säkerhetsaktörer är den statliga räddningstjänsten (, och länsstyrelserna) och el- distributionsföretag. Tillgång till nätet bör i normalfallet kunna ges efter beslut av räddningsledare. Formerna för denna ordning kommer att utarbetas närmare. Frågan om vilka myndigheter och organisationer som anses vara skydds- och säkerhetsaktörer och som skall vara användare av ett gemensamt radiokommunikationssystem har analyserats och be- lysts i de utredningar som föregått . UGR redovisade i sitt betänkande, Ett tryggare (SOU 1998:143) att skydds- och säkerhetsmyndigheterna skulle delta i ett gemensamt radiokommunikationssystem. UGR för- ordade även att övriga samhällsviktiga verksamheter som har upp- gifter under höjd beredskap och under svåra påfrestningar i fred skulle kunna delta i det gemensamma radiokommunikations- Statskontoret använde UGR:s användaravgränsning i sitt arbete. Vår utgångspunkt är att det vore bäst rent ekonomiskt om så många som möjligt skulle släppas in i radiokommunikations- systemet, men att en begränsning av användarkretsen ändå komma att bli nödvändig av en rad olika anledningar. Vi har bl.a. beaktat följande aspekter: Legala aspekter angående frekvenstilldelning och det frekvens- utrymme som finns i ett visst frekvensband. Finansiella aspekter (ju fler användare desto lägre användar- kostnad). Konkurrensaspekter (att ej konkurrera med kommersiella aktörer). Den inverkan som resultatet av ett samarbete med Försvars- makten kan ha på bl.a. upphandlingens innehåll när det gäller t.ex. konkurrens- och sekretessfrågor. Vår avsikt har varit att specificera och förbereda anskaffning av ett rikstäckande radiokommunikationssystem för skydd och säkerhet, inte ytterligare ett kommersiellt kommunikationssystem som kon- kurrerar med teleoperatörer för publika nät. Vi anser därför att användarkretsen för det gemensamma radio- kommunikationssystemet i första hand bör avgränsas till skydds- och säkerhetsmyndigheterna. Denna avgränsning innebär bl.a. att eldistributionsföretag och andra samhällsviktiga aktörer faller utanför användarkretsen. Vid svåra situationer och extraordinära händelser kan denna avgräns- ning ge avsevärda nackdelar. Efter samråd med bedömer vi att användarkretsen bör kunna vidgas vid sådana till- fällen genom att ansvarig räddningsledare med hänvisning till räddningstjänstlagen begär att begränsningen tillfälligt tas bort för berörda aktörer inom ett givet område. Vi kommer att arbeta vidare med de närmare formerna för hur sådan anslutning kan genom- föras. Skillnaden mellan båda dessa grupper är alltså att skydds- och säkerhetsmyndigheterna använder det gemensamma systemet per- manent, medan övriga aktörer inom skydds- och säkerhetssektorn kan ges tillträde vid särskilda händelser. Vi bedömer att det inte torde föreligga något hinder att släppa fram trafik som involverar privata aktörer, såsom t.ex. el-distributörers linjearbetare, i kris- lägen då räddningstjänstlagen kan åberopas. Vi inkluderar följande organisationer i gruppen skydds- och säkerhetsmyndigheter och som därför bör vara användare av det gemensamma systemet på permanent basis: Polisen, och , Landstingens och regionernas akutsjukvård, Försvarsmakten för samverkan med civila myndigheter, Alarmering (som anlitas av skydds- och säkerhetsmyndig- heterna). Radiokommunikation är en viktig förutsättning och används till den egna vardagliga verksamheten och vid samverkan. Det främsta användarbehovet vid räddningsinsatser utgörs av informations- åtkomst, kommunikation samt ledning av fältoperativ personal, dels för det egna behovet dels för samverkan. Vi grundar därför vår uppfattning om användarkretsen på en bedömning av dels de olika användarnas verksamhets- och ansvars- områden inom den egna organisationen och samverkansmönstret som förekommer mellan aktörerna vid olika slags händelser. Vi har också beaktat användningen av försvarets telenät som en del av infrastrukturen. Möjlighet bör dock finnas, som sagts ovan, att av beredskapsskäl vid svåra situationer och extraordinära händelser temporärt utöka användarkretsen med andra samhällsviktiga aktörer. Behov av daglig samverkan vid räddningsinsatser föreligger mellan polis, , ambulanssjukvård och berörd larmoperatör. Dessutom tillkommer fältoperativ personal från tull och kustbevakning vid bl.a. samverkan till sjöss och vid gräns- trakterna. Dessa aktörer utgör användare inom skydds- och säker- hetsmyndigheterna. I polisens arbetsuppgifter ingår bl.a. att följa samhällets utveckling och svara för medborgarnas säkerhet och trygghet, förebygga brott och hindra störningar i samhället. Samarbete och samverkan mellan polis och övriga samhällsviktiga myndigheter och organisationer är en nödvändighet för att på bästa möjliga sätt klara arbetsuppgiften. Inom det internationella samarbetet som framförallt bedrivs med våra närmaste grannländer utgör kommunikationsmöjligheten ett viktigt medel vid exempelvis bekämpning av organiserad brotts- lighet. De kommunikationsmedel som den fältoperativa personalen använder för samband och samverkan måste vara säkra, robusta och inte kunna störas eller slås ut vid kriser och större händelser. Vi kan se fördelar med att använder sig av det gemen- samma radiokommunikationssystemet. Inom verksam- het ingår bl.a. att kontrollera in- och utförseln av varor över gränser. Detta innefattar bl.a. kontroll av olika slags droger, vapen etc. Samordning och samverkan med t.ex. polisen är ofta nödvändigt vid sådana tillfällen. Ett annat skäl är att i enlighet med har att verka för gemensamma kommunikationslösningar och samverkan med andra Schengen- länder. verksamhet till sjöss innefattar sjöövervakning, miljöräddningstjänst till sjöss samt uppdragsverksamhet. Ansvars- området är svenskt sjöterritorium inklusive och samt miljöskyddsansvar i . Inom sjöövervakningen bedrivs sjösäkerhetsinspektioner, gräns- kontroll och fiskeövervakning med landningskontroller. Detta innebär bl.a. övervakning och kontroll av personer och varor som passerar sjögränsen, sjötrafik, sjösäkerhet och marinvetenskaplig forskning, skyddsområden, vattenförorening och dumpning, far- tygs registrering och identifiering, naturskydd m.m. Inom sjööver- vakningen sker samverkan i hög utsträckning med polisen och . Inom räddningstjänsten ansvarar för miljö- räddning till sjöss samt deltar i sjöräddning, flygräddning, sjuk- transporter samt landets kärnkraftsberedskap. Här sker samverkan ofta med och sjukvården. Den övervägande delen av räddningsinsatser utförs av vid exempelvis brand- och trafikolyckor och natur- katastrofer. Det är inte ovanligt att samarbete och samverkan sker och regleras i olika former av avtal mellan två eller fler kommuner. Gemensam radiokommunikationsutrustning är viktig för att rädd- ningstjänsten skall klara sina uppgifter. Ledningsplatsen för den kommunala räddningstjänsten, (rädd- ningscentral) är oftast integrerad med kommunens brandstation. Räddningscentralen kan i vissa fall även utgöra som ledningsplats för ledning vid större händelser. bidrar med medel och resurser till kommunerna för åtgärder för skydd och försörjningssäkerhet och som krävs under exempelvis höjd beredskap i vilket ingår radiokommunikationsutrustning. Till detta kommer att även anskaffar och äger sådan radio- kommunikationsutrustning som anses behövas för en utökad orga- nisation under höjd beredskap och vid större räddningsinsatser. Samarbete och samverkan mellan kommuner i gränstrakter är något som uppmärksammats. Kommunalt samarbete sker mellan de nordiska grannländerna genom avtal om snabbaste brand- och räddningsstyrka. Avtal finns i och mot norska kollegor. Mellan och finns ett samarbetsavtal i kommun. I , där för- bindelser, transport- och kommunikationsmöjligheter med Dan- mark har byggts ut och utvecklats finns ett samarbete avseende samverkan enligt avtal mellan Brandkår och brandväsen. Landstingen och regionerna har det övergripande ansvaret för hälso- och sjukvårdsfrågor. Sjukvårdens omfattning vid räddnings- insatser regleras av hälso- och sjukvårdslagen.