sou · GRB384d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Förslagen i föregående kapitel innebär betydande förändringar i de regler som tillsammans skall skydda försäkringstagarnas intressen. I kapitel 3 föreslås att de försäkringstekniska avsättningarna skall beräknas utifrån en realistisk värdering av försäkringsåtagandena. I kapitel 4 föreslås lättnader i placeringsreglerna. I stället skall ett säker- hetsavdrag göras från skuldtäckningstillgångarnas verkliga värde. Säkerhetsavdraget ersätter således några av de viktigaste skydds- mekanismerna i nuvarande lagstiftning. Regleringen får en utform- ning så att riskerna i försäkringsrörelsen tydligare återspeglas i de krav som ställs på bolaget. Det möjliggör en flexiblare lagstiftning som försäkringsbolagens handlande över tiden kommer att reflekteras i säkerhetsavdraget. Försäkringstagarna får också ett starkare skydd genom att försäkringsbolagen får ökade incitament att identifiera, mäta och hantera sina risker. För att fånga in försäkringsbolagens risker i ett säkerhetsavdrag måste många olika faktorer vägas ihop. Utformningen av avdraget kommer därför att vara förhållandevis omfattande. reflekterar avdraget en föränderlig värld vilket gör att det kommer att kräva kontinuerlig uppföljning och justeringar med jämna mellan- rum. Som framgått av kapitel 4 är det därför inte lämpligt att i lag fastställa hur säkerhetsavdraget skall beräknas. Istället föreslogs att närmare får utforma avdraget. I detta kapitel ges ett förslag på hur de olika riskerna i för- säkringsrörelsen kan beaktas i en tänkt utformning av säkerhets- avdraget. Förslaget är ett ramverk och syftet är att kortfattat beskriva hur riskerna i en försäkringsrörelse kan delas in i olika 1 I bilaga 5 finns en beskrivning av hur säkerhetsavdraget kan beräknas i den utformning som här övervägs. I bilagan finns även ett exempel på en beräkning för ett fiktivt försäkrings- bolag. kategorier och sedan kvantifieras. Närmare överväganden om exempelvis storleken på olika parametrar för att beräkna olika risker har inte varit möjliga. En utförligare empirisk analys kan komma att krävas innan parametrarna slutligen fastställs. I denna analys kan det också krävas överväganden kring hur olika parametrar påverkar bolagens ekonomiska ställning. Storleken på de parametrar som anges i detta kapitel bör betraktas som avvägda exempel som gjorts för att underlätta framställningen. 5.2Utgångspunkter för säkerhetsavdragets utformning 5.2.1Vilka risker skall säkerhetsavdraget återspegla? Försäkringsrörelse går ut på att överta risker från försäkringstagare och utjämna de försäkrade riskerna sinsemellan. Försäkringstagarna betalar en premie för att avhända sig risken och får en fordran på försäkringsbolaget. Försäkringsfordringar skiljer sig från andra fordringar genom att försäkringsersättningar normalt förfaller till betalning med osäkra belopp vid osäkra framtida tidpunkter. För försäkringsbolaget utgör försäkringsfordringar ett åtagande som både kan bära försäkringsrisker och finansiella risker. Försäkrings- risken är förknippad med den osäkerhet som råder om och när ett skadeutfall skall inträffa och hur stor skadekostnaden blir om ett skadeutfall väl inträffar. De finansiella riskerna förknippas i första hand med de tillgångar som försäkringsbolaget förvaltar.2 Försäkrings- bolag har liksom all affärsverksamhet också operativa risker. Dessa kan exempelvis följa av brister i administrativa rutiner eller system, bristande kunskap, felaktigt utformade eller felaktigt tillämpade avtalsvillkor. Säkerhetsavdraget bör främst återspegla försäkringsrisken i åtag- andena och den finansiella risken i skuldtäckningstillgångarna. I det förslag som lämnas här beaktas däremot inte operativa risker. Dessa är inte speciella för försäkringsbolag utan är risker som finns i princip alla typer av rörelser. Även om de operativa riskerna kan få effekter på försäkringsbolagens möjligheter att fullgöra sina åtaganden är de inte lämpliga att hantera i ett säkerhets- avdrag. De är bl.a. inte mätbara på samma sätt som försäkrings- risker och finansiella risker. Operativa risker hanteras bättre genom 2 Även själva försäkringsåtagandet kan sägas bära finansiell risk eftersom tidpunkten för försäkringsfallet är osäkert. tillsyn och genomlysning. Dessutom kommer försäkringsbolagens riskkontroll – däribland över operativa risker – att stärkas av att reglering och tillsyn fokuserar mer på bolagets riskhantering.3 5.2.2Enkelhet och verifierbarhet prioriteras Förslaget till säkerhetsavdragets utformning är en s.k. standard- modell. Valet att utforma en standardmodell knyter an till för- slagen i solvens som förespråkar att man på EU-nivå föreskriver en standardiserad metod för hur riskerna i försäkrings- bolagen skall återspeglas i de krav som ställs på försäkringsbolagen. Tanken i både solvens och utredningens förslag är att standardmodellen skall definiera det kapital som krävs för att bolagen skall kunna driva sin verksamhet med en acceptabel risk- nivå. Ett sådant kapital brukar också kallas målkapital och kommer i praktiken att definiera en första ingripandenivå för tillsynsmyndig- heten. Säkerhetsavdragets betydelse för tillsyn utvecklas närmare i följande kapitel 6. Utredningens uppfattning är att en standardmodell bör kunna användas av alla försäkringsbolag – såväl stora som små. Vidare bör den vara enkel att förstå och kunna hanteras av en bredare krets inom både försäkringsbolagen och tillsynsmyndig- heten. En alltför komplex reglering eller modell riskerar att leda till att väsentliga beslut skjuts från de ansvariga till specialister i bolaget eller i myndigheten. Även utomstående intressenter bör kunna ta till sig modellens funktion. Den kan då fungera som en bärare av information om försäkringsbolagets riskprofil. Mer avancerade modeller än den som kommer att diskuteras här kan ha sina fördelar i att de mer exakt kan beräkna risknivåer i försäkringsbolagen. För att det skall vara möjligt krävs dock en större specificering av riskerna vilket leder till antaganden som är i princip omöjliga att verifiera. Det skulle också krävas olika modeller för olika typer av verksamhet. Ett sådant system skulle snabbt bli komplicerat. 3 I den s.k. of Insurance Undertakings som tagits fram av ett antal tillsynsmyndigheter konstaterade man att den vanligaste orsaken till obeståndssituationer i försäkringsbolag är felaktiga beslut som tagits på ledningsnivå (mismanagment). Kritik riktas mot oerfarna företagsledningar som tar beslut på otillräckliga underlag och har bristande interna kontroller. Sådana faktorer kan leda till olämpligt risktagande. I ett avseende är det en operativ risk, kan en ökad fokusering på att mäta försäkringsbolagens risker ge signaler till tillsynsmyndigheten om att utvecklingen är på väg åt fel håll. En viktig utgångspunkt för avdragets utformning är således att det är bättre att få fram rätt beteenden hos bolagen än att exakt kunna kvantifiera deras risknivå. En alltför stor fokusering på att mäta de exakta riskerna kan leda till att en större mer övergripande analys förbigås. Dock bör tilläggas att även användandet av denna modell är – trots prioriteringen av enkelhet – inte något som är självklart, varken för tillsynsmyndigheten, försäkringsbolagen eller utomstående intressenter. I takt med att kunskapen om tekniken runt mer avancerade modeller ökar kan en standardmodell få en mer komplex utform- ning än den som föreslås här. Internt i bolagen finns det exempel på mer avancerade metoder för att kvantifiera olika risker. I standardmodellens utformning har därför beaktats att enskilda kom- ponenter kan komma att beräknas med mer avancerade metoder än de som beskrivs här. Förslaget medger således att bolagen beräknar enskilda komponenter av säkerhetsavdraget med s.k. interna modeller. Dessa modeller skulle efter godkännande av Finans- inspektionen kunna ligga till grund för beräkningen av enskilda risker i säkerhetsavdraget. Som utvecklas mer i kapitel 6 anser utredningen dock att interna modeller bara i begränsad omfattning skall kunna ersätta standardmodellen. 5.2.3Destabiliserande effekter på de finansiella marknaderna måste undvikas All finansiell reglering påverkar de finansiella marknaderna på ett eller annat sätt. Särskilt kan det gälla den reglering som träffar försäkringsbolagen. ägde de placeringstillgångar till ett värde av ca . av statsskulden som är emitterad i svenska kronor innehas av försäkrings- bolagen och de äger av aktierna på Stockholms- börsen. Ogenomtänkta regler kan leda till att försäkringsbolagen måste agera . I så fall kan det ge destabiliserande effekter på de finansiella marknaderna. Vidare ökar osäkerheten vilket i sin tur kan komma påverka den reala ekonomins utveckling negativt. Reglerna bör således utformas så att de i möjligaste mån inte förstärker svängningarna på marknaderna. Regleringen kan också komma att utnyttjas på ett negativt sätt av olika finansiella aktörer. Om det exempelvis finns absoluta gränser för när bolagen måste börja sälja vissa tillgångar kan aktörer komma att utnyttja det förhållandet. 5.2.4Harmonisering mellan länder och sektorer När säkerhetsavdraget utformas bör det finnas överväganden om dels hur olika risker skattas i andra länder, dels hur skattningen görs i andra sektorer. Skälet är att i möjligaste mån undvika att reglerna styr bolagen till att flytta kapital till förmånligare reglering och därmed undgå de krav som ställs på bolagen, s.k. regelarbitrage. Som framgått av kapitel 2 går utvecklingen i andra länder i samma riktning som de förslag som lämnas här. Vid den slutliga utformningen av säkerhetsavdraget är det lämpligt att ta hänsyn till hur andra länder – framför allt inom EU – har gjort motsvarande överväganden. Även i förhållande till andra sektorer kan det vara motiverat att ta särskild hänsyn i utformningen av avdraget. Till exempel bör utformningen av kapitaltäckningsreglerna för banker övervägas, efter- som utvecklingen går mot att bank och försäkring – främst liv- och fondförsäkring – samordnas i samma koncern. I vissa avseenden, t.ex. vad gäller i produkternas utformning och sektorernas påverkan på den finansiella stabiliteten, finns det dock avgörande skillnader som bör beaktas. Beräkningen av säkerhetsavdraget som skisseras i det följande bygger på ett portföljtänkande för riskerna i försäkringsåtagandena och skuldtäckningstillgångarna. Förändringar i omvärlden kan påverka alla risker som försäkringsbolaget hanterar . Vissa förändringar kan påverka en del risker positivt och andra negativt. En allmän nedgång i ekonomin tenderar t.ex. att leda till lägre tillgångsvärden och större kreditförluster. är det vanligt att antalet försäkringsfall minskar som en följd av den minskade aktiviteten. Sambanden mellan hur olika risker påverkar varandra eller inte är komplexa och därför också svåra att uppskatta. I utformningen av säkerhetsavdraget beaktas det på ett förenklat vis. Riskgrupperna antas vara helt oberoende. Beräkningen kommer således att medge s.k. diversifiering mellan riskgrupperna. Det görs praktiskt i den slutliga sammanvägningen av riskerna genom att varje risk kvadreras innan summeringen och därefter dras kvadratroten ur denna summa. Antagandet har stora likheter med de antaganden som gjorts i det finländska och amerikanska systemet. Figur 1: Försäkringsbolagens olika risker hänger ihop och påverkar varandra. Risker som påverkar skuldtäcknings- tillgångarna (FI). Gemensamma risker för avsättningarna och skuldtäcknings- tillgångarna (M). Risker som påverkar avsättningarna (FÖ). För att underlätta beräkningen av säkerhetsavdraget görs en indelning av riskerna i tre olika grupper. Det underlättar genom- lysningen av beräkningarna som förutsättningarna för att interna modeller kan ersätta enskilda delar av säkerhetsavdraget förbättras. Uppdelningen sker i: Försäkringsrisker (FÖ): risker som antas enbart påverka värdet av försäkringsåtagandena (dvs. de försäkringstekniska avsättningarna). Finansiella risker (FI): finansiella risker som påverkar värdet av skuldtäckningstillgångarna. Matchningsrisker (M), finansiella risker som påverkar både försäkringsåtagandena och skuldtäckningstillgångarna . Varje grupp delas sedan in i ytterligare risker. Försäkringsrisk delas in i en diversifierbar del och i en systematisk del. Finansiella risker delas in i marknadsrisk4, kreditrisk och likviditetsrisk. Matchnings- risker delas in i ränterisk och valutarisk. 4 Med marknadsrisk avses här enbart risken i icke fastförräntande tillgångar (aktier och fastigheter). Marknadsrisken i obligationer och valutor hanteras i matchningsriskerna. Även i beräkningen av risken i varje delgrupp antas de olika riskerna vara oberoende av varandra vilket tillåter diversifiering mellan de ingående riskerna. Förfaringssättet möjliggör också att riskberäkning- arna i de olika grupperna kan jämföras och verifieras var för sig. Beräkning: Säkerhetsavdraget (SA) beräknas genom att först kvadrera och summera de olika riskerna. Därefter dras kvadratroten ur summan för att medge diversifiering mellan olika risker. Säkerhetsavdraget beräknas som: I det följande sker en genomgång av hur riskerna inom varje delgrupp skulle kunna beräknas. Först behandlas försäkringsrisken, sedan den finansiella risken och slutligen matchningsrisken. Försäkringsrisker delas in i en diversifierbar del och i en systematisk del. Uppdelningen sker beroende på marginalriskens karaktär.5 Med diversifierbar försäkringsrisk menas att den relativa risken minskar när antalet avtal i portföljen ökar. Försäkringsbolaget kan påverka risken i sin verksamhet genom att diversifiera sin försäkrings- portfölj. Den systematiska försäkringsrisken ökar däremot när fler avtal knyts till portföljen. Försäkringsbolaget kan inte skydda sig mot denna risk genom olika portföljsammansättningar. Generellt kan sägas att den diversifierbara risken i en försäkrings- portfölj är möjlig att uppskatta medan den systematiska risken är mycket svår att bedöma. Inom försäkring benämns den diversifierbara försäkringsrisken avvikelserisk. Avvikelserisk innebär att slumpmässiga utfall antingen medför att antalet försäkringsfall blir fler eller att skadekostnaderna blir högre än förväntat. 5 Det finns inte någon egentlig gräns mellan systematiska och diversifierbara risker. T.ex. kan den systematiska risken för en försäkringsklass till viss del vara diversifierbar mot den systematiska risken i en annan försäkringsklass. Geografisk diversifiering kan även uppnås inom vissa försäkringsklasser. Beräkning av säkerhetsavdraget SOU 2003:84 En möjlig klassificering och karaktärisering av försäkringsrisker Mätbar / ej mätbar Utfallet avviker från det förväntade av En bakomliggande händelse eller förete- else medför att skador tenderar att Antagandena i premien är felskattningar av de underliggande fördelningarna (antal skador, skadekostnad) Antagandena i premien är inte felskattade utan de underliggande fördelningarna förändras på ett icke förutsägbart vis Den systematiska försäkringsrisken är tydligast för s.k. parameterrisk. Parameterrisken är risken för att den faktiska sannolikhetsför- delningen – exempelvis antagandet om skadesannolikhet och skade- kostnad – i verkligheten avviker från den antagna.6 En felaktig skattning eller förändring av t.ex. skadesannolikhet leder till en systematisk under- eller överskattning av det verkliga åtagandet. Vissa typer av försäkringsklasser med samvariation är svåra att kategorisera som antingen diversifierbara eller systematiska risker. Med samvariation menas att försäkringsfall tenderar att inträffa på grund av någon bakomliggande orsak. Det gäller typiskt för kreditförsäkring och försäkring mot vissa typer av naturkatastrofer som hagel, frost och storm. En speciell form av extrem samvariation är s.k. katastrofrisk.7 Denna risk mäts bara indirekt i säkerhetsavdraget. 6En orsak kan vara en ny produktlinje som det inte finns tillräcklig erfarenhet av. Omvärlds- förhållanden kan också ändras så att historiskt korrekta skattningar blir felaktiga. 7Till katastrofrisk räknas t.ex. risken för väderrelaterade skador som särskilt kan drabba bolag som har liten geografisk spridning av försäkrade objekt. Katastrofrisk och samvariation motiverar de särskilda utjämningsavsättningarna inom kreditförsäkring, samt möjligheten att jämna ut försäkringsresultatet genom den obeskattade säkerhetsreserven. Beräkning: Den diversifierbara risken (FÖ1) och den systematiska risken (FÖ2) kvadreras var för sig. Därefter dras kvadratroten ur summan. Försäkringsrisken (FÖ) beräknas således: Motivet till att låta säkerhetsavdraget återspegla diversifierbar för- säkringsrisk är att det ger incitament till att begränsa risken i försäkringsportföljen genom åtgärder som diversifiering och åter- försäkring. Risken kan också beaktas vid utformningen av avtalen. Innebörden av att hänsyn tas till diversifiering är att försäkrings- bolagen får ställa en större säkerhet gentemot försäkringstagarna om bolaget väljer att teckna försäkringsavtal med en stor spridning av de möjliga utfallen. Indirekt bör det medföra att mer riskfyllda försäkringsavtal blir relativt sett dyrare eftersom de leder till en större kapitalkostnad för försäkringsbolaget. Diversifierbar försäkringsrisk föreslås bli beräknad genom en uppskattning av standardavvikelsen för avsättningarna med hänsyn till den del av försäkringsrisken som kan betraktas som oberoende avtalen emellan.8 Beräkningen bör även medge full hänsyn till den riskbegränsning som bolaget lyckats åstadkomma genom åter- försäkring. Det gäller såväl återförsäkring av enskilda avtal som återförsäkring av delportföljer eller hela portföljen av avtal. Det förra åstadkommer en riskbegränsning för det enskilda försäkrings- avtalet medan det senare begränsar risken i portföljen av försäkrings- avtal. Fördelen med standardavvikelsen är att den är enkel att beräkna. Standardavvikelsen är kvadratroten ur variansen. Variansen för en portfölj av oberoende försäkringsavtal är summan av avtalens 8 För att fastställa den diversifierbara försäkringsrisken med hjälp av standardavvikelsen utnyttjas den centrala gränsvärdessatsen. Denna slår fast att summan av ett antal oberoende stokastiska variabler med begränsade väntevärden, varianser och tredjemoment, kommer att vara nära normalfördelat. Därmed kan uppskattningar av de enskilda varianserna utnyttjas för att beräkna och standardavvikelse för den totala skadekostnaden. Det ger i brist på kännedom om den verkliga fördelningen för den totala skadekostnaden åtminstone ett mått på den förväntade spridningen runt det förväntade utfallet. Varianserna är också enkla att beräkna och kan någorlunda väl uppskattas med hjälp av storheter som skadesannolikhet och skadekostnadsfördelningens väntevärde och . Kvadratroten ur variansen är standardavvikelsen som har en storleksordning som överensstämmer med väntevärdet och därmed en intuitiv innebörd. De enskilda försäkringsavtalens kan beräknas individuellt och summeras eller – för tillräckligt homogena grupper av försäkringsavtal – beräknas kollektivt på samma sätt som avsätt- ningarna. Just möjligheten att summera olika avtals varianser underlättar beräkningarna och ökar genomlysningen. I efterhand går det därför också att utvärdera om antagandena var realistiska i förhållande till stickprovsvariansen från det faktiska utfallet. En annan fördel med varianser är att de inte behöver beräknas med samma noggrannhet som väntevärden. Det är därför rimligt att i den praktiska beräkningen använda begränsande approximationer som underlättar beräkningen. Som nämndes inledningsvis kan risker också uppskattas med mer avancerade modeller än t.ex. att använda sig av standardavvikelsen som föreslås för mätning av diversifierbar försäkringsrisk. Ett exempel på sådana är sannolikhetsteoretiska modeller, t.ex. Value at Risk (VaR) eller dess utvecklade form Tail-VaR. Båda modellerna syftar till att relatera resultatet till sannolikheten för att ett visst skadeutfall skall inträffa. Mer avancerade riskmått som VaR och Tail-VaR är svårare att hantera än standardavvikelse eftersom de förutsätter ett antagande om sannolikhetsfördelning för att kunna fastställa risken. Sådana antaganden kan lätt bli felaktiga och därmed kan hela modellen bli fel. En annan begränsning med VaR är att resultatet är okänsligt för extrema utfall. VaR kan heller inte beräknas individuellt, avtal för avtal eller delportfölj för delportfölj, för att sedan summeras. Det kan komma att underskatta VaR för hela portföljen och försvårar dessutom genomlysningen.9 I framåtblickande internationella arbeten för beräkning av försäkringsrisk diskuteras än mer avancerade riskmått som copulas och extremvärdesteori. Även dessa mått är sannolikt svåra att tillämpa i praktiken. Alltför avancerade modeller riskerar dessutom att försvåra genomlysningen för myndigheterna. Säkerhetsavdraget för diversifierbar försäkringsrisk kan således för detta ändamål bäst beräknas genom att standardavvikelsen för avsättningarna får ett extra påslag. Om standardavvikelsen i en försäkringsportfölj som har en avsättning på är beräknas säkerhetsavdraget i denna del genom att överdriva standardavvikelsen. Därmed återspeglas risken i 9 Praktiska test med VaR för faktiska marknadsportföljer på kort tidshorisont har resulterat i stora skillnader mellan olika marknadsaktörers uppskattningar av risken. avsättningarna för försäkringsportföljen på ett sätt som tar hänsyn till diversifiering. Hur många standardavvikelser som bör föreskrivas av säkerhets- avdraget kommer slutligen att fastställas när avdraget får sin slutliga utformning. Ett förslag är att den diversifierbara försäkringsrisken beräknas genom en uppskattning av 2,5 standardavvikelser för port- följen av försäkringsåtaganden under antagande att dessa är obe- roende och att räntor och valutakurser är oförändrade. Ur ett riskteoretiskt perspektiv motsvarar 2,5 standardavvikelser en konfidens- nivå om . Det ska inte övertolkas. Dels utgör den diversifierbara försäkringsrisken bara en av flera riskfaktorer, dels är det meningen att endast grovt fånga risken. Det kan hävdas att en åtskillnad i kravet på antalet standard- avvikelser bör göras mellan olika försäkringsbolag för att ta hänsyn till det enskilda bolagets försäkringsportfölj. Något sådant behov torde dock inte föreligga. Syftet med säkerhetsavdraget är snarare att ge rättstyrande incitament till god riskkontroll över försäkrings- risker, än att fånga den verkliga risken i varje enskilt bolag.10 är den diversifierbara försäkringsrisken liten i förhållande till de systematiska och de finansiella riskerna vilket gör att den får en förhållandevis liten betydelse i säkerhetsavdraget. Det bör emellertid inte vara ett skäl till att bortse från denna risk. Den systematiska försäkringsrisken är enkel i sin struktur eftersom den ökar när fler avtal knyts till försäkringsportföljen. Det innebär att den skulle kunna beräknas som en proportionell andel av den förväntade skadekostnaden, dvs. En nackdel är emellertid att skadekostnaden också utgör underlag för de försäkringstekniska avsättningarna. I syfte att minska risk- avdraget för den systematiska risken skulle det då finnas incitament att undervärdera avsättningarna. Det är en olycklig effekt. Samma invändning finns mot nuvarande solvensregler för livförsäkrings- 10 I ett teoretiskt perspektiv behöver inte olika försäkringsportföljer särbehandlas. Av den centrala gränsvärdesatsen framgår att skadefördelningen för en väldiversifierad försäkrings- portfölj kommer att vara approximativt normalfördelad givet att de ingående enskilda riskernas fördelning är oberoende av varandra. Detta innebär att ett bolag som har en försäkrings- portfölj med exempelvis en långsvansad skadeutfallsfördelning kommer att få ett högre kapitalkrav även utan en individuell koefficient framför standardavvikelsen. bolag där solvensmarginalen utgör en andel av de försäkrings- tekniska avsättningarna.