sou · GRB382d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Utredningen föreslår därför att det i produktsäkerhetslagen förs in en bestämmelse om tystnadsplikt för sådana personer. Konsekvenser av utredningens förslag Enligt utredningens förslag skall tillsynsmyndigheterna bedriva en effektiv tillsyn. Det är uppenbart att tillräckliga resurser måste avsättas för tillsynen för att myndigheterna skall kunna uppfylla detta krav. På de områden där resurserna är otillräckliga för tillsynen måste verksamheten tilldelas ytterligare resurser. Det kan ske på olika sätt beroende på de förutsättningar som gäller för respektive myndighet. För vissa myndigheter kan resurs- tilldelningen ske genom omprioriteringar av uppgifter och tillgängliga resurser. För andra myndigheter talar övervägande skäl för att ett resurstillskott måste till för att de skall kunna leva upp till de krav som direktivet ställer. Förslaget innebär att näringsidkare blir skyldiga att vidta en rad olika åtgärder som inte är uttryckligen föreskrivna. Flertalet åtgärder ingår som en del av flera system för kvalitetssäkring, t.ex. ISO 9001. Det kan antas att ett stort antal näringsidkare redan har system och rutiner som tillgodoser de krav som ställs. För flera näringsidkare kan bestämmelserna dock inledningsvis komma att föra med sig ökade kostnader, allt beroende på vilken nivå säkerhetsarbetet befinner sig . innebär åtgärderna en kvalitetssäkring av verksamheten, som bör kunna leda till lägre kostnader. Ett outvecklat regelverk och bristande marknadskontroll gynnar näringsidkare med ett begränsat eller obefintligt säkerhetsarbete framför näringsidkare som prioriterar denna fråga. Förslagen bör leda till att illojal konkurrens motverkas till gagn för marknaden i stort. Enligt direktivet skall det vara genomfört . Det är därför angeläget att den föreslagna lagen träder i kraft . Med hänsyn till den tid som krävs för remissbehandling, beredning i , lagrådsbehandling m.m. bedömer utredningen att den nya lagstiftningen inte kan träda i kraft förrän tidigast . Fördraget om upprättandet av Europeiska Fördraget om upprättandet av Europeiska Europeiska gemenskapernas officiella tidning Europeiska unionens officiella tidning Allmänna tull- och handelsavtalet Nytt juridiskt arkiv. Avd I. Rättsfall från gemenskapernas domstol och förstainstansrätt Styrelsen för ackreditering och teknisk kontroll Härigenom föreskrivs följande. Lagens syfte och tillämpningsområde 1 § Denna lag syftar till att säkerställa att varor och tjänster som tillhandahålls konsumenter är säkra. Lagen genomför och rådets direktiv /95/EG av om allmän produktsäkerhet.1 2 § Lagen tillämpas i fråga om varor och tjänster som tillhandahålls i näringsverksamhet och varor som tillhandahålls i offentlig verksamhet. En förutsättning är att varan eller tjänsten är avsedd för konsumenter eller under rimligen förutsebara förhållanden kan komma att användas av konsumenter. Vad som sägs i denna lag om näringsidkare och tillverkare tillämpas också beträffande den som i offentlig verksamhet tillhandahåller sådana varor som avses i första stycket. 3 § Lagen tillämpas inte i fråga om 1.begagnade varor som tillhandahålls som antikviteter, och 2.varor som skall repareras eller renoveras innan de tas i bruk, om näringsidkaren tydligt informerar konsumenten om det. 4 § Bestämmelserna i 7–12 §§ skall inte tillämpas på varor och tjänster när det gäller risker som omfattas av säkerhetskrav i någon annan lag eller författning som genomför ett EG-direktiv eller i en EG-förordning. 1 EGT L 11, , s. 4–17, Celex 32001L0095. Bestämmelserna i 13–47 §§ skall inte tillämpas i den utsträckning det i någon annan lag eller författning som genomför ett EG- direktiv eller i en EG-förordning finns bestämmelser som reglerar samma fråga och som har samma syfte. 5 § I denna lag avses med 1.konsument: en fysisk person som handlar huvudsakligen för ändamål som faller utanför näringsverksamhet, 2.näringsidkare: en fysisk eller juridisk person som handlar för ändamål som har samband med den egna näringsverksamheten, a)en näringsidkare som tillverkar en vara och är etablerad inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (EES), b)en näringsidkare som genom att förse en vara med sitt namn, varumärke eller annat kännetecken framstår som den som har tillverkat varan, c)en näringsidkare som renoverar en vara, d)företrädaren för en sådan näringsidkare som anges i a–c, om näringsidkaren inte är etablerad inom EES, e)en näringsidkare som importerar en vara till EES, om en sådan företrädare som anges i d inte finns inom området, f)andra näringsidkare som är verksamma i distributionsledet, om deras verksamhet påverkar en varas säkerhet, 4.distributör: en näringsidkare som är verksam i distributionsledet och vars verksamhet inte påverkar en varas säkerhet, 5.tillhandahålla en vara: överlåta eller erbjuda en vara, eller upplåta nyttjanderätt till en vara. 6 § Vid tillämpningen av denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall försiktighets- och proportiona- litetsprinciperna iakttas. Säkra varor och tjänster 7 § Näringsidkare får bara tillhandahålla säkra varor och tjänster. 8 § En vara eller en tjänst är säker, om den vid normal eller rimligen förutsebar användning och livslängd inte för med sig någon risk för människors hälsa och säkerhet eller bara en låg sådan risk. Denna risk måste dock vara godtagbar med beaktande av hur varan eller tjänsten används och skall vara förenlig med en hög skyddsnivå när det gäller människors hälsa och säkerhet. En vara eller tjänst är farlig, om den inte motsvarar kraven för en säker vara eller tjänst i första stycket. 9 § Vid bedömningen av vad som enligt 8 § första stycket andra meningen skall anses som godtagbart och förenligt med en hög skyddsnivå skall särskild hänsyn tas till 1.varans egenskaper, såsom dess sammansättning och förpackning samt anvisningar för montering, installation och underhåll, 2.annan information som lämnas om varan genom märkning, varningar, bruksanvisningar, anvisningar för dess bortskaffande eller på något annat sätt, 3.varans inverkan på andra varor, om det rimligen kan förutses att den kommer att användas tillsammans med sådana varor, 4.risker som varan kan föra med sig för vissa konsument- grupper, särskilt barn och äldre. Första stycket gäller också i tillämpliga delar för tjänster. Presumtion för att en vara eller tjänst är säker 10 § En vara eller tjänst som uppfyller sådana krav till skydd för hälsa och säkerhet som föreskrivs i någon annan lag eller författning skall anses säker i de avseenden som omfattas av sådana krav. 11 § En vara som uppfyller en svensk standard som överför en Europastandard skall anses säker i fråga om sådana risker som omfattas av standarden, om Europeiska gemenskapernas kommission enligt artikel 4 i och rådets direktiv /95/EG av om allmän produkt- säkerhet har offentliggjort en hänvisning till standarden i Europeiska unionens officiella tidning. Hänvisningar till sådana standarder som avses i första stycket kungörs av den myndighet som regeringen bestämmer. Andra kriterier för bedömning av varors och tjänsters säkerhet 12 § När man i andra fall än som avses i 10 och 11 §§ skall bedöma om en vara eller tjänst är säker skall särskilt beaktas 1.andra svenska standarder än sådana som avses i 11 §, 2.rekommendationer från Europeiska gemenskapernas kommission med riktlinjer för bedömningen av varors eller tjänsters säkerhet, 3.god sed för produktsäkerhet i den berörda branschen, 4.den aktuella vetenskapliga och tekniska kunskapsnivån, och 5.den skyddsnivå som konsumenterna rimligen kan förvänta sig. 13 § En tillverkare som tillhandahåller en vara eller en näringsidkare som tillhandahåller en tjänst skall lämna sådan information som behövs för att en konsument skall kunna bedöma risken med varan eller tjänsten, och förebygga att varan eller tjänsten orsakar skada på person. Närmare föreskrifter om näringsidkares skyldigheter att lämna sådan säkerhetsinformation meddelas av regeringen eller den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. 14 § En tillverkare som tillhandahåller eller har tillhandahållit en farlig vara skall vidta de åtgärder som behövs för att förhindra att varan distribueras, ställs ut eller bjuds ut till konsumenter. Om skaderisken inte kan undanröjas på något annat sätt, skall tillverkaren återkalla varan från distributören enligt 16 §. 15 § En tillverkare som har tillhandahållit en farlig vara eller en näringsidkare som har tillhandahållit en farlig tjänst skall informera konsumenterna om skaderisken och om hur den kan undanröjas, om det behövs för att förebygga skadefall. Informationen skall lämnas till dem som innehar varan eller som tjänsten har utförts åt eller som innehar den egendom som tjänsten avser. Informationen skall lämnas på ett sådant sätt att den kan antas komma till de berördas kännedom, genom direkta meddelanden, annonser eller andra framställningar som näringsidkaren använder i sin marknadsföring. Informationen skall lämnas i den omfattning som är skälig med hänsyn till behovet av att förebygga skadefall. 16 § En tillverkare som har tillhandahållit en farlig vara skall återkalla varan från dem som innehar varan, om andra åtgärder inte räcker för att förebygga skadefall. Återkallelsen skall ske i en omfattning som är skälig med hänsyn till behovet av att förebygga skadefall. Återkallelse skall ske genom att tillverkaren erbjuder sig att på vissa villkor 1.avhjälpa det fel som skaderisken hänför sig till (rättelse), 2.ta tillbaka varan och leverera en annan felfri vara av samma eller motsvarande slag (utbyte), eller 3.ta tillbaka varan och lämna ersättning för den (återgång). 17 § En tillverkare som återkallar en vara skall tillkännage erbjudandet och villkoren för detta samt informera om skade- risken. För tillkännagivandet tillämpas 15 § andra stycket om varningsinformation. Villkoren för återkallelsen skall bestämmas så att erbjudandet kan förväntas bli godtaget av innehavarna. Villkoren skall innebära att erbjudandet skall fullgöras inom skälig tid och utan väsentlig kostnad eller olägenhet för dem som utnyttjar det. Vid återgång skall ersättningen för det återlämnade svara mot kostnaden för att återanskaffa en ny vara av samma eller motsvarande slag. Om det finns särskilda skäl till det, får avdrag från återgångsersättningen göras för den nytta som innehavaren av varan kan anses ha haft. 18 § En tillverkare skall låta förstöra eller på något annat sätt oskadliggöra en vara som har tagits tillbaka i samband med utbyte eller återgång, om det behövs för att hindra att varan orsakar allvarlig skada på person. 19 § En näringsidkare som har utfört en tjänst som är farlig skall återkalla tjänsten från dem åt vilka tjänsten har utförts, om andra åtgärder inte räcker för att förebygga skadefall. Detsamma gäller i fråga om dem som innehar egendom som tjänsten har avsett. Återkallelsen skall ske i en omfattning som är skälig med hänsyn till behovet av att förebygga skadefall och skall innebära att näringsidkaren erbjuder sig att på vissa villkor 1.själv avhjälpa det fel som skaderisken hänför sig till, eller 2.lämna ersättning för felets avhjälpande genom någon annan, varvid ersättningen även skall täcka kostnaden för att återställa den egendom som tjänsten avsett i ursprungligt skick. Vid återkallelse enligt första stycket tillämpas 17 § första och andra styckena. 20 § Tillverkare skall i fråga om varor som de tillhandahåller eller har tillhandahållit vidta sådana åtgärder som gör det möjligt för dem att 1.få information om varornas skaderisker, och 2.handla i enlighet med 13–17 §§. Närmare föreskrifter om tillverkares skyldigheter enligt första stycket meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 21 § Distributörer skall i fråga om varor som de tillhandahåller eller har tillhandahållit medverka till att en tillverkare kan fullgöra sina skyldigheter enligt 13–17 och 20 §§. Närmare föreskrifter om distributörers skyldigheter enligt första stycket meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. 22 § Näringsidkare är skyldiga att informera och samarbeta med varandra och med tillsynsmyndigheten för att undanröja sådana risker som är förknippade med en vara eller tjänst som de tillhandahåller eller har tillhandahållit. 23 § Näringsidkare som får kännedom om att en vara eller tjänst som de tillhandahåller eller har tillhandahållit är farlig skall underrätta tillsynsmyndigheten om det och om de åtgärder som har vidtagits för att förebygga skadefall. Närmare föreskrifter om näringsidkares underrättelseskyldighet enligt första stycket meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får också meddela föreskrifter om undantag från näringsidkares underrättelseskyldighet enligt första stycket. 24 § Tillsynen skall säkerställa syftet med denna lag och de föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. skall för detta ändamål bedriva en effektiv tillsyn och i nödvändig utsträckning kontrollera efterlevnaden av denna lag samt de föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen samt vidta de åtgärder som behövs för att åstad- komma rättelse. 25 § Tillsynen skall utövas av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer. 26 § får förelägga en näringsidkare som tillhandahåller eller har tillhandahållit varor och tjänster att 1.yttra sig och lämna de upplysningar som behövs i ett ärende om tillämpningen av denna lag, 2.tillhandahålla de handlingar, varuprover och liknande som kan ha betydelse för utredningen, och 3.lämna tillsynsmyndigheten tillträde till utrymmen där varor kan antas förvaras, dock inte bostäder. skall lämna det biträde som behövs vid tillsynen. 27 § får meddela de förelägganden och förbud som behövs i ett enskilt fall för att denna lag och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen skall efterlevas. Ett föreläggande eller förbud får meddelas även om en vara eller tjänst skall anses säker enligt 10 eller 11 § eller varan eller tjänsten uppfyller sådana kriterier som anges i 12 §, om det visar sig att varan eller tjänsten trots detta är farlig. 28 § får bestämma att en vara tills vidare inte får tillhandahållas eller ställas ut, om varan kan antas vara farlig. Beslutet får inte gälla än vad som är nödvändigt för att utföra de kontroller och bedömningar som behövs. 29 § får förbjuda en näringsidkare att föra ut en vara till ett annat land inom Europeiska ekonomiska samarbets- området eller att exportera varan, om den för med sig särskild risk för allvarlig skada på person. 30 § Ett föreläggande eller förbud enligt 27–29 §§ får meddelas varje näringsidkare som tillhandahåller, har tillhandahållit, tar befattning med eller har tagit befattning med en farlig vara. Om det finns förutsättningar att meddela ett föreläggande mot flera näringsidkare, får tillsynsmyndigheten begränsa föreläggandet till att gälla någon eller några av dem. Vid en sådan begränsning bör hänsyn särskilt tas till 1.vem som har de bästa förutsättningarna att uppfylla ändamålet med föreläggandet, 2.vem som först har fört in varan på den svenska marknaden, och 3.vilken verkan föreläggandet får för näringsidkaren. Om ett föreläggande enligt 27 § skall återkalla en vara eller tjänst, styckena och 17 § respektive 19 § tillämpas. innebär att en näringsidkare skall 16 § andra och tredje andra och tredje styckena 31 § Ett föreläggande eller förbud enligt 26–29 §§ skall förenas med vite, om det inte av särskilda skäl är obehövligt. 32 § Om åtgärder måste genomföras för att motverka att en vara eller tjänst orsakar skada på person, bör tillsynsmyndigheten ta upp förhandlingar med näringsidkaren i syfte att denne frivilligt skall ta på sig att genomföra de åtgärder som behövs. Detta gäller dock inte, om saken brådskar eller omständigheterna i övrigt talar mot att förhandlingar tas upp. 33 § Om har förflutit sedan en näringsidkare upphörde att tillhandahålla en vara eller tjänst, får näringsidkaren föreläggas att återkalla varan eller tjänsten bara om tillsyns- myndigheten har framställt skriftligt krav på återkallelse före tioårsfristens utgång. 34 § Om ett föreläggande om varningsinformation eller återkallelse inte kan meddelas någon som kan genomföra åtgärden, skall tillsynsmyndigheten lämna varningsinformation i den utsträckning som behövs för att förebygga skada på person. 35 § En näringsidkare har rätt till ersättning från tillsynsmyndig- heten för varuprover och liknande som lämnas enligt 26 §, om det finns särskilda skäl för det. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för en näringsidkare som skall tillhandahålla varuprover och liknande enligt 26 § att ersätta tillsynsmyndigheten för kostnader för provtagning och under- sökning av prov. 36 § Den som har tagit befattning med ett ärende som gäller tillsyn enligt denna lag får inte röja eller utnyttja vad denne har fått veta om någons affärs- eller driftsförhållanden. I det allmännas verksamhet tillämpas i stället bestämmelserna i sekretesslagen (1980:100). 37 § Regeringen får meddela föreskrifter om förbud mot att tillhandahålla en vara, om varan är farlig och risken inte lämpligen kan undanröjas genom förelägganden eller förbud enligt 27 §. 38 § En näringsidkare får åläggas att betala en sanktionsavgift, om näringsidkaren eller någon som handlar på näringsidkarens vägnar uppsåtligen eller av oaktsamhet har brutit mot någon bestämmelse i 7, 13–21 eller 23 § eller mot föreskrifter som har meddelats med stöd av 13, 20, 21, 23 eller 37 §. Avgiften tillfaller staten. 39 § Sanktionsavgift får inte åläggas någon för en överträdelse av ett förbud eller en underlåtelse att följa ett föreläggande som har meddelats vid vite enligt denna lag. Var och av vem ansökan får göras 40 § Frågor om påförande av sanktionsavgift enligt 38 § prövas av allmän förvaltningsdomstol efter ansökan av tillsynsmyndigheten. Ansökan skall göras hos den länsrätt inom vars domkrets tillsynsmyndigheten är belägen. 41 § För att säkerställa ett anspråk på sanktionsavgift får domstolen besluta om kvarstad. Därvid gäller föreskrifterna i 15 kap. om fordran. Beslut om kvarstad enligt första stycket meddelas av den domstol som prövar frågan om sanktionsavgift. Om ansökan ännu inte har gjorts, gäller i fråga om behörig domstol vad som föreskrivs i 40 §. 42 § Sanktionsavgiften skall fastställas till lägst och högst . Avgiften får inte överstiga av näringsidkarens årsomsättning. Årsomsättningen skall avse omsättningen närmast föregående räkenskapsår. Om överträdelsen har skett under näringsidkarens första verksamhetsår eller om uppgifter om årsomsättning annars saknas, kan antas vara missvisande eller är bristfälliga, får årsomsättningen uppskattas. Om ansökan riktas mot flera näringsidkare, skall avgiften fastställas särskilt för var och en av dem. 43 § När sanktionsavgift fastställs skall särskild hänsyn tas till hur allvarlig överträdelsen är och betydelsen av den bestämmelse som överträdelsen avser. I ringa fall skall någon avgift inte dömas ut. Avgiften får efterges, om det finns synnerliga skäl för det. 44 § Sanktionsavgift får dömas ut bara om ansökan har delgetts den som anspråket riktar sig mot från det att överträdelsen upphörde. En sanktionsavgift faller bort, om domen inte har kunnat verkställas från det att den vann laga kraft. 45 § Sanktionsavgiften skall betalas efter det att domen har vunnit laga kraft eller den som anges i domen. Sanktionsavgiften skall betalas till den myndighet som regeringen bestämmer. Om avgiften inte betalas inom den tid som anges i första stycket, skall myndigheten lämna den obetalda avgiften för indrivning. Bestämmelser om indrivning finns i lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. 46 § En tillsynsmyndighets beslut enligt 26–29 §§, 35 § första stycket och enligt sådana föreskrifter som har meddelats med stöd av 35 § andra stycket får överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. Andra beslut som en tillsynsmyndighet har meddelat med stöd av lagen får inte överklagas. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. 47 § En tillsynsmyndighet får bestämma att dess beslut enligt 26– 29 §§ skall gälla även om det överklagas. 1.Denna lag träder i kraft , då produkt- säkerhetslagen (1988:1604) upphör att gälla. 2.De nya bestämmelserna tillämpas också på varor och tjänster som har tillhandahållits före ikraftträdandet. Sanktionsavgift enligt 38 § får dock inte dömas ut för överträdelser som har skett före ikraftträdandet. 3.Förbud och ålägganden samt informations-, förbuds- och återkallelseförelägganden som har meddelats enligt äldre föreskrifter gäller fortfarande. 4.Har ett informations-, förbuds- eller återkallelseföreläggande enligt 22 § produktsäkerhetslagen (1988:1604) meddelats före ikraftträdandet och har den i föreläggandet utsatta tidsfristen inte gått ut, får ett godkännande lämnas inom den angivna tidsfristen. 5.Äldre föreskrifter gäller fortfarande för talan om utdömande av vite som har förelagts av eller . 6.Mål som vid ikraftträdandet är anhängigt vid domstol prövas enligt äldre bestämmelser. Härigenom föreskrivs följande. 1 § Denna förordning har samma syfte som produktsäkerhetslagen (2004:000) och genomför tillsammans med lagen Europa- parlamentets och rådets direktiv /95/EG av om allmän produktsäkerhet.2 2 § Denna förordning skall tillämpas på sådana varor och tjänster som avses i 2 § produktsäkerhetslagen (2004:000), med undantag för sådana varor som avses i 3 § samma lag. Bestämmelserna i förordningen skall inte tillämpas i den utsträckning det i någon annan lag eller författning som genomför ett EG-direktiv eller i en EG-förordning finns bestämmelser som reglerar samma fråga och som har samma syfte. Begrepp som används i denna förordning har samma betydelse som i produktsäkerhetslagen. 3 § skall se till att bestämmelserna i produkt- säkerhetslagen (2004:000) samt föreskrifter och beslut som har meddelats med stöd av lagen efterlevs. En statlig myndighet som enligt någon annan lag eller författning har tillsyn över efterlevnaden av särskilda bestämmelser om produktsäkerhet i fråga om vissa varor, risker eller tjänster är dock tillsynsmyndighet även enligt produktsäkerhetslagen och föreskrifter som har meddelats med stöd av lagen. 4 § För att fullgöra sina skyldigheter enligt 20 § produkt- säkerhetslagen (2004:000) skall tillverkare i fråga om sådana varor som de tillhandahåller eller har tillhandahållit 2 EGT L 11, , s. 4–17, Celex 32001L0095. 1.märka varorna eller deras förpackning med tillverkarens namn och adress och med en referens till varan eller det varuparti som den tillhör, om en sådan märkning inte är uppenbart obehövlig, 2.genomföra stickprovskontroller av tillhandahållna varor, och 3.granska och föra register över inkomna klagomål när det gäller skaderisker. Tillverkare skall informera distributörerna om de åtgärder som har vidtagits enligt första stycket 2 och 3. 5 § För att fullgöra sina skyldigheter enligt 21 § produktsäker- hetslagen (2004:000) skall distributörer i fråga om varor som de tillhandahåller eller har tillhandahållit 1.vidarebefordra information om varornas skaderisker till tillverkaren, och 2.bevara sådan dokumentation som behövs för att spåra De i första stycket 2 angivna uppgifterna skall bevaras från utgången av det räkenskapsår då varan förvärvades. 6 § skall i sin författningssamling offentliggöra hänvisningar till sådana svenska standarder som överför sådana Europastandarder som avses i 11 § produktsäkerhetslagen (2004:000). 7 § En tillsynsmyndighet enligt 3 § skall inom sitt tillsynsområde 1.upprätta, genomföra och följa upp program för sin tillsyn över olika typer av varor och risker, 2.följa upp och uppdatera vetenskapligt och tekniskt kunnande när det gäller produktsäkerhet, och 3.regelbundet utvärdera och se över sin tillsynsverksamhet. 8 § En tillsynsmyndighet skall