sou · GRB3117 · 2004-01-01 00:00:00 — Om denna rätt utövas, skall parterna samråda i syfte att komma överens om lämpliga bestämmelser som skall ersätta de bestämmelser som har upphävts. Alla tvister mellan parterna avseende tolkningen eller tillämpningen av detta avtal skall lösas genom förhandlingar dem emellan utan hänvändelse till någon utanförstående myndighet. Utom i de fall där det finns uttryckliga bestämmelser av motsatt innebörd i detta avtal skall tvister som inte kan lösas genom direkta förhandlingar hänskjutas till . Varje part får när som helst begära översyn av varje artikel i detta avtal. Framställning härom skall lämnas till . 1.Detta avtal skall ratificeras och ratifikationsinstrumenten skall deponeras hos som skall notifiera varje signatärstat om dag för deponeringen. efter det att fyra signatärstater har deponerat sina ratifikationsinstrument skall detta avtal träda i kraft för dem. Det träder i kraft för varje signatärstat efter deponeringen av dess ratifikationsinstrument. 3.Sedan detta avtal har trätt i kraft skall det, med förbehåll för godkännande av och på sådana villkor som detta råd kan besluta, vara öppet för anslutning för varje stat som ansluter sig till Nordatlantiska fördraget. Anslutningen skall träda i kraft genom deponering av ett anslutningsinstrument hos , som skall meddela varje signatärstat och anslutande stat om datum för deponeringen. I förhållande till stat för vilken anslutningsinstrument har deponerats, träder avtalet i kraft efter dagen för deponeringen av sådant instrument. 1.Detta avtal kan sägas upp av varje part efter utgången av en tidsperiod för avtalets ikraftträdande. 2.Uppsägning av avtalet av någon part skall ske med skriftlig notifikation från den parten till som skall notifiera alla andra parter om varje sådan notifikation och om datum för dess mottagande. 3.Uppsägningen träder i kraft efter det att har mottagit notifikationen. Efter utgången av denna tidsfrist skall avtalet upphöra att gälla för den part som säger upp det, men det skall fortsätta att vara i kraft för de övriga parterna. 1.Med förbehåll för bestämmelserna i punkt 2 och 3 i denna artikel skall avtalet tillämpas endast på en parts moderland. 2.Varje stat kan emellertid vid deponering av ratifikations- instrumentet eller anslutningsinstrumentet, eller när som helst därefter genom notifikation som lämnas till förklara att avtalet skall utsträckas (beroende på om den stat som gör förklaringen anser detta vara nödvändigt för slutande av ett särskilt avtal mellan den staten och var och en av de berörda sändande staterna) till alla eller något av de territorier för vars internationella förbindelser den staten är ansvarig i Nato-området. Detta avtal skall då utsträckas till det eller de territorier som nämns däri trettio dager efter det att har mottagit notifikationen, eller efter slutande av erforderliga särskilda avtal eller när det har trätt i kraft enligt artikel XVIII, beroende på vilken tidpunkt som inträffar sist. En stat som har gjort en förklaring enligt punkt 2 i denna artikel som utsträcker detta avtal till att omfatta ett territorium för vars internationella förbindelser den är ansvarig kan säga upp avtalet uteslutande med avseende på detta territorium i enlighet med bestämmelserna i artikel XIX. Till bekräftelse härav har undertecknade befullmäktigade undertecknat detta avtal. Som skedde i på engelska och franska språken varvid båda texter är lika giltiga i ett original som skall deponeras i regerings arkiv. skall överlämna bestyrkta kopior av det till alla stater som undertecknar eller ansluter sig till avtalet. reservation vid undertecknande av avtalet och tilläggsprotokollet anser sig inte vara bunden av artikel I i avtalet mellan de stater som är parter i Nordatlantiska fördraget och de andra stater som deltar i Partnerskap för fred om status för deras styrkor i den utsträckning som denna artikel hänför sig till bestämmelserna i artikel VII i avtalet mellan parterna i Nordatlantiska fördraget om status för deras styrkor, som ger de sändande staterna rätt att utöva domsrätt inom en mottagande stats territorium, när är mottagande stat. Reservationen inbegriper inte de åtgärder som vidtas av militärmyndigheterna i en sändande stat, vilka är trängande nödvändiga för att upprätthålla lugn och ordning inom styrkan. Förslag till lag om ändring i lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall Härigenom föreskrivs att 7 § lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall skall upphöra att gälla. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1994:588) om utbildning för fredsfrämjande verksamhet skall upphöra att gälla. Denna lag träder i kraft . Förslag till lag om ändring i lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. Härigenom föreskrivs att 4 § tredje stycket lagen (1994:1547) om tullfrihet m.m. skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Tullfrihet gäller för varor som förtullas för främmande stats beskickning eller konsulat eller en beskicknings- eller konsulatsmedlem eller dennes familj enligt lagen (1976:661) om immunitet och privilegier i vissa fall eller enligt föreskrifter som har meddelats med stöd av den lagen. Tullfrihet gäller också för varor som förtullas för en internationell organisation eller en person som är knuten till en sådan organisation, om organisationen eller personen är upptagen i lagen om immunitet och privilegier i vissa fall eller i föreskrifter som meddelats med stöd av lagen och är berättigad till tullfrihet enligt stadga eller avtal som gäller i förhållande till . Vidare gäller tullfrihet enligt villkor i avtal som är giltigt i tullfrihet finns i lagen (2005:xx) förhållande till för varor om rättslig status i vissa fall. som förtullas för en främmande stats militära styrka som här i landet deltar i utbildning för ramen för samarbetet Partnerskap för fred eller för en person som hör till en sådan styrka. Denna lag träder i kraft . Regeringen får bestämma att lagen inte skall gälla skjutvapen och ammunition som innehas av en främmande stats militära styrka som befinner sig i riket inom ramen för sådant internationellt militärt samarbete som omfattas av lagen (2005:xx) om rättslig status i vissa fall. Förslag till lag om ändring vapenlagen (1996:67) Härigenom föreskrivs att 11 kap. 3 § vapenlagen (1996:67) skall ha följande lydelse 3 § Regeringen får bestämma att lagen inte skall gälla skjutvapen och ammunition som innehas av en främmande stats militära styrka vid besök i inom ramen för internationellt samarbete. Denna lag träder i kraft . Förslag till förordning om ändring i trafikförsäkringsförordningen (1976:359) Härigenom föreskrivs att 9 § andra stycket trafikförsäkringsförordningen (1976:359) skall ha följande lydelse. Nuvarande lydelse Föreslagen lydelse Motordrivet fordon som ej är registrerat i får införas hit och brukas i trafik här utan svensk trafikförsäkring, om det tillhör stat som har tillträtt den europeiska konventionen d. om obligatorisk försäkring mot skadeståndsansvar eller delstat i sådan stat. Intyg om att fordonet tillhör sådan stat eller delstat skall medföras när fordonet införes hit eller brukas i trafik här. Intyget skall vara utfärdat av statens regering eller, i fråga om förbundsstat, Motordrivet fordon som ej är registrerat i får införas hit och brukas i trafik här utan användande här av motordrivet svensk trafikförsäkring, om det styrka som här i landet deltar i (2005:xx) om rättslig status i eller en person som hör till en sådan styrka. Denna förordning träder i kraft . Förslag till förordning om ändring i utlänningsförordningen (1989:547) Härigenom föreskrivs i fråga om utlänningsförordningen (1989:547) dels att 1 kap. 1 b § skall ha följande lydelse, dels att det i 1 kap. 1 b § skall införas ett nytt stycke med följande lydelse, dels att 2 kap. 4 § 14 skall upphöra att gälla, dels att det i 2 kap. 4 § skall införas ett nytt stycke med följande 1 b § Besättningsmän eller personal som avses i 2 kap. 4 § 12 eller 14 behöver inte ha pass vid inresa och vistelse i landet. som avses i 2 4 § 12 behöver inte ha pass vid inresa och vistelse i landet. Särskilda bestämmelser om undantag från kravet på pass finns i lagen (2005:xx) om rättslig status i vissa fall. Utöver vad som föreskrivs i 1 kap. 3 § utlänningslagen (1989:529) är nedan angivna utlänningar undantagna från kravet på visering. 1.Medborgare i förenta stater, , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , Republiken , , , , , , , , eller , om de har hemlandspass. 2.Medborgare i (British citizen) som har hemlandspass eller den som innehar ett med British passport betecknat hemlandspass eller ett av behörig myndighet utfärdat identitetskort, där medborgarskapet är angivet som British citizen eller Overseas (BNO) och som gäller för inresa i . 3.Medborgare i , , , , , , , , , , , eller , om de har hemlandspass eller ett identitetskort som är utfärdat av en behörig myndighet i hemlandet. 4.Medborgare i som innehar hemlandspass med beteckningen Special Administrative Region eller Região Administrativa Especial de . 5.Medborgare i något av de länder som anges i 1–3 om de finns upptagna i ett kollektivpass som har utfärdats av en behörig myndighet i hemlandet. 6.Innehavare av resedokument som har utfärdats dels i enlighet med överenskommelsen angående utställande av resedokument för flyktingar eller konventionen angående flyktingars rättsliga ställning eller konventionen angående flyktingar som är sjömän, dels av en svensk myndighet eller av en myndighet i ett land som tillträtt och i förhållande till tillämpar den europeiska konventionen om upphävande av passviseringstvånget för flyktingar. 7.Flyktingar eller statslösa personer som är upptagna i ett svenskt kollektivpass eller i ett kollektivpass som har utfärdats dels av en myndighet i ett land som har tillträtt och i förhållande till tillämpar artikel 13 i den europeiska överenskommelsen om ungdomars resor på kollektivpass, dels enligt överenskommelsen och den av avgivna deklarationen över nämnda artikel. 8.De som innehar laissez passer och ett intyg om att de färdas i tjänsten som är utfärdat av FN eller något av dess fackorgan eller underordnade organ. 9.De som innehar Europeiska gemenskapernas laissez passer. 10.Innehavare av vatikanpass. 11.Medborgare i , (tidigare jugoslaviska republiken ), eller som har diplomatpass eller tjänstepass. 12.Besättningsmän i tjänst på luftfartyg som innehar ett flygcertifikat eller ett certifikat för flygbesättning, så länge som de inte lämnar –flygplatsen för mellanlandningen, eller –flygplatsen på bestämmelseorten, eller –den kommun där flygplatsen ligger, eller –flygplatsen annat än för att bege sig till en annan flygplats på en Schengenstats territorium. Utlänningar som avses i 3 kap. 4 a § eller i 5 kap. 8 §. Personal tillhörande en främmande stats militära styrka som innehar en militär identitetshandling och som besöker inom ramen för samarbetet Partnerskap för fred. Särskilda bestämmelser om undantag från kravet på visering finns i lagen (2005:xx) om rättslig status i vissa fall. Denna förordning träder i kraft . Uppdraget innebär bl.a. att utredningen ska analysera den rättsliga reglering som tillkommit med anledning av samarbetet Partnerskap för fred (PFF). PFF är ett internationellt fredssamarbete mellan Natomedlemmar och andra stater, i huvudsak europeiska. anslöt sig till PFF-samarbetet . Inför PFF-samarbetet antog ett avtal om rättslig status för ett lands styrkor när de befinner sig på en annan avtalsparts territorium, , vilket innehållsmässigt motsvarar Nato Status of Forces Agreement (Nato ). Användandet av vid reglering av en utländsk trupps status har kommit att öka även utanför PFF- området i samband med att ingår samarbetsavtal på fredsfrämjandeområdet. har även delvis använts som förebild i samband med att EU:s statusavtal, EU , framförhandlades. EU reglerar statusen för den militära och civila personal som kan ställas till EU:s förfogande under krishanteringsinsatser. I stora delar är avtalen i princip likalydande. reglerar dock endast militär verksamhet. Av direktiven framgår att utredningen ska genomföra en allmän översyn av hur har använts internationellt och nationellt. Utredningen ska vidare göra en utvärdering av den svenska regleringen på området och därvid analysera om den nationella regleringen på bästa sätt möter dels de krav som finns i avtalet för Partnerskap för fred, dels de behov som följer av andra existerande internationella samarbetsavtal på fredsfrämjande- området avseende personals status. Eftersom bestämmelser som motsvarar även finns i olika bilaterala samarbetsavtal ska utredningen också ta sikte på de avtal som finns beträffande statusfrågor för personal och avtal som kan komma att ingås inom den internationella verksamhet som bedrivs på fredsfrämjande- och krishanteringsområdet. Även den krishantering som utvecklas inom ramen för Europeiska unionen, såvitt avser såväl militär som civil personal ska beaktas. Utredningen ska även beakta att antalet samarbetsavtal på området förväntas öka liksom att samarbetet kan beröra såväl civil som militär personal. Direktiven i sin helhet framgår av bilaga 1. Utredningens arbete har bedrivits med målsättningen att det internationella fredsfrämjande samarbetet mellan och andra länder ska underlättas. Sedan införlivande har i tillämpningsområdet ansetts begränsat till att omfatta övningar som äger rum inom ramen för PFF-samarbetet. Många av de länder som samarbetar med inom ramen för Partnerskap för fred har generellt gett ett vidare användnings- område. Genom praxis har länderna kommit att etablera ett synsätt som innebär att avtalet gäller så snart det är fråga om ett militärt samarbete som innebär att en avtalsparts militära personal befinner sig på ett annat medlemslands territorium. Det uppställs inga begräsningar i avtalet om att det måste röra sig om viss bestämd verksamhet eller att den militära styrkan måste bestå av ett visst minsta antal personer för att detta ska vara tillämpligt. En grundläggande utgångspunkt för utredningen har varit att den svenska tillämpningen inte får vara snävare än vad avtalet tillåter. Tillämpningen kan försvåra eller förhindra det arbete som äger rum på det fredsfrämjande området, om den innebär att utländsk militär personals rättsliga status kommer att vara beroende av om aktiviteten äger rum på svenskt territorium eller inte. Utredningen har tagit särskild hänsyn till att principen om reciprocitet bör upprätthållas och att den militära personalens rättsliga status inte ska vara beroende av i vilket land aktiviteten äger rum. För den enskilde är frågan om rättsligt skydd av lika stor betydelse oavsett om det är fråga om en aktivitet som äger rum på svenskt territorium eller i t.ex. . Eftersom det internationella fredsfrämjande samarbetet kan förväntas öka i omfattning har det varit en viktig utgångspunkt för utredningen att söka åstadkomma en lösning avseende frågan om rättslig status för den deltagande personalen som kan användas även för framtida samarbetsformer. t.o.m. har nio utrednings- sammanträden hållits. Som ett steg i utredningens uppgift att utreda hur har använts nationellt har utredningen via Försvarsdepartementet och Försvarsmakten sökt få belyst om den nuvarande nationella lagstiftningen har orsakat problem i den praktiska hanteringen och tillämpningen. För att få belyst frågan om hur och Nato tolkas och tillämpas av andra samverkande länder har utredningen besökt och därvid sammanträffat med företrädare för det danska , Forsvarskommandoen, Generalauditören och Beredskapsstyrelsen i . Skälet till att valet föll på är dels att är ett av grannländer med en delvis gemensam rättstradition, dels att i sin egenskap av medlem i Nato har en lång erfarenhet av att tillämpa Nato . Utredningen har vidare besökt den svenska Nato-delegationen i i samt det militära strategiska operativa högkvarteret i utanför . Syftet med besöken har främst varit att få fördjupad kunskap om vad det svenska samarbetet med Nato inom ramen för Partnerskap för fred består i. Ett ytterligare syfte har varit att få belyst hur PFF- avtalet tillämpas internationellt av, dels Nato som organisation, dels de enskilda Nato- och partnerländerna. Utredningen har också velat ta reda på hur Nato, som utgör en viktig del av det internationella fredsfrämjande samarbetet genom sitt omfattande engagemang och ökande medlemsantal, har förändrats och kan komma att utvecklas . Utredningen har också mött företrädare för den svenska EU-representationen i och fått information om det förhandlingsarbete som ledde fram till att EU kunde undertecknas av medlemsstaterna . Utredningsarbetet har bedrivits i nära samråd med experterna. 2Sveriges internationella fredsfrämjande verksamhet deltar aktivt i det internationella fredsfrämjande samarbetet. Den svenska militära verksamheten består av flera delar, varav en är den fredsfrämjande verksamheten. Denna består dels av den rena insatsverksamheten, dels av det fredsfrämjande samarbetet i övrigt. I betänkandet skiljer utredningen mellan insatser och fredsfrämjande aktiviteter eller fredsfrämjande samarbete. I de senare begreppen inkluderas alla aktiviteter som syftar till att förbättra möjligheterna till en gemensam fredsfrämjande insats i en krissituation. Det fredsfrämjande samarbetet och aktiviteterna är t.ex. av arten att höja olika nationers samverkansförmåga. Den fredsfrämjande insatsverksamheten innebär att ett land skickar nationell trupp till ett insatsområde i syfte att truppen ska upprätta stabilitet och säkerhet där. Statusfrågor vid insatsverksamhet regleras i andra avtal än de som omfattas av direktivet. Insatserna kommer inte att behandlas mer än att det i detta kapitel nämns några av de fredsfrämjande insatser som deltagit i . Det fredsfrämjande samarbetet som omfattas av denna utredning består till del av förberedelser inför framtida gemensamma insatser. Utredningen har bl.a. i uppdrag att se om den svenska lagstiftningen är ändamålsenlig när det gäller medverkan i denna fredsfrämjande verksamhet. Innan utredningen kommer in på frågor om status för personal som är involverad i sådan verksamhet lämnas i detta kapitel en översiktlig beskrivning av de fredsfrämjande samverkansformer som deltar i. Inledningsvis lämnas i 2.1 en beskrivning av den svenska försvarspolitikens inriktning och målsättning. Ett av huvuduppdragen för utredningen är att se över regleringen av vårt samarbete inom Partnerskap för fred (PFF), vilket aktivt deltar i . Samarbetet beskrivs i avsnittet 2.2. Eftersom samarbetet ursprungligen initierades av Nato inleds avsnittet med en beskrivning av Nato och hur organisationen kan förväntas se ut . Svenskt fredsfrämjande samarbete är vida mer omfattande än bara PFF- samarbetet och den övriga militära fredsfrämjande verksamheten beskrivs i avsnitt 2.3. Utöver det fredsfrämjande samarbetet finns även annat militärt samarbete och en kort redogörelse för detta lämnas i 2.4. Det fredsfrämjande samarbete har även en civil sida och en beskrivning av den verksamhet som deltar i ges i 2.5. 2.1Den svenska försvarspolitikens inriktning och mål beslutar om inriktningen för den svenska försvarspolitiken och har fastställt fyra huvudmål för hur total- försvarsresurserna ska användas; nämligen att försvara mot väpnat angrepp, att hävda vår territoriella integritet, att bidra till fred och säkerhet i omvärlden och att stärka det svenska samhället vid svåra påfrestningar i fred, jfr prop. 1999/2000:30, s. 31 f. Vad avser uppgiften att bidra till fred och säkerhet i omvärlden ska Försvarsmakten ha förmåga att i samverkan med andra länder planera och genomföra fredsbevarande operationer som inledningsvis främst ska kunna ske med markförband, landminröjnings- och sjöminröjningskapacitet, transportresurser och andra special- enheter, företrädesvis i och dess närhet, men även globalt, ha förmåga att i samverkan med andra länder planera och genomföra fredsframtvingande operationer som främst ska kunna ske med markförband i och dess närhet, kunna lämna stöd till fredsfrämjande och humanitär verksamhet som främst ska omfatta land- och sjöminröjningskapacitet, transportresurser och andra specialenheter, främst i och dess närhet och ha förmåga att i samverkan med andra länder planera, genomföra och delta i övningsverksamhet som ska omfatta såväl mark- som sjö- och flygstridskrafter inom ramen för det säkerhetsfrämjande samarbetet, främst i närområdet. De tre första punktsatserna rör insatsverksamheter, medan den sista punktsatsen rör fredsfrämjande verksamhet i enlighet med utredningens terminologi. Det kan i sammanhanget vara av värde att belysa innebörden av de olika begreppen fredsbevarande, fredsframtvingande och fredsfrämjande insatser. De två första begreppen härrör ur FN- terminologin. Det senare begreppet används inom EU-samarbetet. Den svenska lagstiftningen om utlandsstyrkan är anpassad till FN- terminologin. Fredsbevarande insatser syftar till att bevara fred i ett område efter det att krig och stridigheter har upphört medan fredsframtvingande åtgärder syftar till att uppnå ett fredligt tillstånd i ett område med krig och oroligheter. Fredsfrämjande insatser har till syfte att skapa fred i ett område där det råder oroligheter och krig men kan även bestå i att bevara freden efter att stridigheterna är över. Fredsfrämjande insatser kan alltså sägas omfatta alla fredsskapande uppgifter och kan innefatta såväl fredsframtvingande som fredsbevarande moment. Även begreppet krishanteringsinsatser förekommer. Det innefattar alla typer av insatser som genomförs för att ge förutsättningar för fred, säkerhet och stabilitet i ett område där det råder oroligheter eller i ett område där det tidigare förekommit stridigheter, splittringar eller motsättningar av olika slag. Krishanteringsinsatser består inte bara av militära insatser utan kan även innehålla civila moment. Enligt regeringens mening bör utgångspunkten för svenskt deltagande i internationella fredsfrämjande och humanitära insatser vara efterfrågan på svenska resurser och vår förmåga att effektivt bidra samt i vilken utsträckning våra insatser bidrar till att öka den nationella försvarsförmågan. har som målsättning att samarbeta med alla säkerhetsorganisationer, jfr prop. 2001/02:10 s. 36 f. och regeringen har slagit fast att den svenska säkerhetspolitiken ytterst syftar till att bevara vårt lands fred och självständighet. Det säkerhetspolitiska målet är att i alla lägen trygga en handlingsfrihet att, såsom enskild nation och i samverkan, kunna utveckla det svenska samhället. Den svenska säkerhetspolitiken har såväl en nationell som en internationell dimension. Den internationella dimensionen innebär att i samverkan med andra stater aktivt ska verka för fred och säkerhet. Genom att verka för en stärkt internationell rättsordning och genom att medverka till konfliktförebyggande samarbete och insatser, gemensam civil och militär krishantering samt uppbyggnad efter kriser och konflikter kan bidra till en ökad säkerhet i omvärlden. Det är av avgörande betydelse även för säkerhet att utvecklingen globalt leder till fördjupad demokrati, öppenhet och välfärd och därmed till ökad stabilitet och trygghet. Av central betydelse är FN:s breda insatser för fred och säkerhet. lägger också stor vikt vid att FN och de regionala organisationerna på olika sätt tidigt kan ingripa i lokala och regionala konflikter. Ambitionen är att ska samarbeta med alla säkerhetsorganisationer liksom att , jämsides med sin medverkan i FN och , även ska delta i EU:s gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik samt lämna effektiva bidrag till EU:s gemensamma krishanteringsförmåga. ska också samarbeta med Nato och flertalet övriga europeiska stater inom ramen för det och Partnerskap för fred. Bi- och multilateralt samarbete med de nordiska och baltiska länderna förekommer också.