sou · GRB319 · 2004-01-01 00:00:00 — Att även en liten myndighet kan ha betydande genomslagskraft visade med all önskvärd tydlighet det tidigare barnmiljörådet, som hyllades av frivilligorganisationerna och respekterades av berörda myndigheter. Den typ av delegation som föreslås anser jag blir tandlös på grund av sin knytning till sektorsansvariga myndigheter, vilka inte varit aktiva i de berörda frågorna. Jämfört med en på sitt område verkligt professionellt huvudman förmodar jag att delegationen under sina inte kan utföra mycket som gagnar barnen i våra kommuner. När barnombudsmannen inrättades 1993 innebar det att staten avsvor sig ansvar för att stimulera utvecklingen av barnvänliga miljöer medan BO fick ansvaret för barnsäkerheten. Ett budskap som alltför snabbt uppfattades i kommunerna. som gått har därför inte mycket positivt hänt, signalen från statsmakten var klar barns miljöer är inte längre av någon vikt. Därmed försvann också de lokala lek- och barnmiljöråd som fanns. Vill vi se det senaste när det gäller utvecklade lek och utemiljöer har vi att besöka andra länder. var det tvärtom, sågs som ett land där man brydde sig om barns miljö – såväl ute som inne. Det ryktet har försvunnit. har dessutom inneburit att av lekredskaps- branschen uppfunna EU-regler lagt sin sordin på all utvecklings- verksamhet i kommunerna. Rädslan för att bli åtalad för att inte ha följt de fiktiva EU-reglerna har inneburit att kommunala tjänste- män och politiker inte vågat ta initiativ på lek- och utemiljö Det saknas en statlig instans som hävdar vad som är rätt och riktigt. Vare sig eller har brytt sig om att bemöta de oriktiga uppgifterna. Det behövs en stark central myndighet som vågar ta tag i alla de problem som möter barn i deras lek- och utemiljö. Problemen är inte så mycket av säkerhetskaraktär som av hot- karaktär några exempel: –Stadsbyggandet tar allt mindre hänsyn till barnen. Vetenskapliga studier visar att höga och täta städer inte är bra för barn. Likväl planeras allt mer på detta sätt. Barn får allt mindre tillgång till en god utemiljö. –Trafiken är farlig för barn och det enskilda element som vållar flest dödsfall och skador. Likväl har den trafikseparering som gett så goda omdömen inom börjat ifrågasättas eftersom ingen för barnens talan i stadsbyggnadsdebatten. –Grönskan har en mycket god inverkan på alla invånare inte minst barnen – likväl har de gröna ytorna minskat betydligt i våra städer – inte minst i huvudstaden – som det allt oftare ställs krav på att föröda den gröna miljön. –är också lekvägen, Det är viktigt att den inte bara är säker utan också lekbar. –Skolbarn behöver röra mer på sig. En utveckling av både traditionella lekar och utemiljön vid skolorna är nödvändig. är det allt för många barn som vistas inomhus allt för mycket på grund av att de inte har tillgång till en utvecklande utemiljö. –Barn använder sig endast i begränsad omfattning av de lekplatser som anordnats med industriellt framställd lekmateriel. Kommunerna har dock satsat åtskilligt på att göra dessa platser mycket säkra, men barnen är större delen av sin utevistelse på andra ställen i det offentliga rummet. Dessa ställen är vare sig säkra eller anpassade för barns lek. Detta har uppmärksammats allt för lite. Barn leker där de befinner sig – inte nödvändigtvis i särskilda lekreservat. –I kommunerna har såväl intresset för, som kunskapen om barns- lek och utemiljö blivit allt mindre. Beslut vid regeringssammanträde . En delegation skall se över och arbeta med frågor om säkerhet och förebyggande av skador i barns och ungdomars miljö. Delega- tionens skall bl.a. –kartlägga vilka skador och olycksfall som drabbar barn och ungdomar, –kartlägga vilka barn och ungdomar som drabbas beroende på bl.a. ålder, kön och bostadsform, –lämna förslag till förbättringar när det gäller statistik och annan kunskapsinhämtning inom området, –påbörja ett arbete för att höja medvetenheten om metoder för skadeförebyggande åtgärder kring barn och ungdomar och att förbättra samarbetet mellan inblandade myndigheter och mellan myndigheter och frivilliga aktörer bådepå nationell nivå och på lokal nivå, –finna former för hur barn och ungdomar kan involveras i det lokala förebyggande arbetet i syfte att ta till vara deras syn- punkter på hur detta arbete kan bedrivas, –överväga om det behövs några förändringar av lagstiftningen för att stärka barns och ungdomars skydd och säkerhet, samt –utreda vilken myndighet som bör ha det över- gripande ansvaret för barnsäkerhetsfrågorna och frågorna om barns lek- och utemiljö. finns det mycket kunskap om barn, deras behov och inte minst lekens betydelse för deras utveckling. Kunskaperna behöver dock både breddas och fördjupas. Barn behöver leka och röra på sig, fantisera, bearbeta upplevelser genom leken och göra nya erfarenheter. Äldre barn och tonåringar behöver utrymme för sina intressen, vänner och aktiviteter. Gemensamt för nästan alla barn och ungdomar är att de befinner sig i förskole- och skolmiljöer. Barns rätt till lek och rekreation slås fast i artikel 31 i FN:s konvention om barnets rättigheter (). Det skall finnas utrymme för lek och fritid och den miljö där barn leker skall vara säker. Barns rätt till lek och fritid skall också ses i relation till artikel 6 om rätten till överlevnad och utveckling. ställer således förpliktigande krav på att barns miljö både skall vara säker ochutvecklande. Barnsäkerhet och berörda aktörer Barnsäkerhetsarbetet fungerar förhållandevis väl i . Döds- fallen är få liksom de allvarliga skadefallen. Det hindrar inte att mer kan göras och att ambitionen bör höjas ytterligarenär det gäller att minska skadorna. saknas det både en samlad lagstiftning och ett samlat myndighetsansvar för barns rätt till en stimulerande, trygg och säker uppväxtmiljö. Ett flertal myndigheter har ett sektorsansvar eller på annat sätt funktioner när det gäller att förbättra barns och ungdomars säkerhet och motverka olycksfall. Vissa myndigheter har tillsynsansvar och andra arbetar med metodutveckling och kunskapsspridning. Det arbetet bör fortsätta och vid behov förbättras och samordnas. I propositionen om Hälsa, lärande och trygghet (2000/01:14) aviserar regeringen en översyn av arbets- miljölagen ur ett elevperspektiv. I detta sammanhang bör även berörda myndigheters tillsyn ses över i syfte att åstadkomma en ökad samsyn och samordning. Det gäller t.ex. det arbete som bedrivs av , , Statens skol- verk, , , samt . har dock ett särskilt samordnande myndig- hetsansvar för frågor som rör barns säkerhet. Enligt förordningen (1993:710) med instruktion för skall ombuds- mannen inom sitt verksamhetsområde ta initiativ till samordning och utveckling av samhällets förebyggande insatser inom området barns och ungas säkerhet (2 § 4 p.). Ett förändringsarbete pågår när det gäller verksamhet. Inrikt- ningen på det arbetet är att ombudsmannarollen skall lyftas fram och bli tydligare och att myndighetsfunktionerna skall begränsas så långt som möjligt. Avsikten är således att det övergripande myndighetsansvaret för barns och ungdomars säkerhet inte längre skall ligga på . På den lokala nivån har olika kommunala verksamheter som t.ex. förskola, skola, gatukontor och räddningstjänst viktiga funktioner. Genom hälso- och sjukvården och sitt folkhälsoarbete kommer också sjukvårdshuvudmännen i beröring med frågorna. Det är viktigt att nå barn, ungdomar och föräldrar i säkerhets- arbetet. Det är viktigt att ta till vara deras synpunkter på hur det skadeförebyggande arbetet kan bedrivas och utveckla formerna för hur barn och ungdomar kan medverka i det skadeförebyggande arbetet. Barn och ungdomar är också de som bäst känner de miljöer där de själva vistas och därmed också de risker som är förenade med dem. Det är därför viktigt att de fortlöpande på en jämställd bas kan delta i säkerhetsarbetet kring dessa miljöer. Betydelsefullt är det också att nå personalgrupper som arbetar med barn, såsom personal inom förskolan, skolan och fritidsverksamheten. Personal som arbetar med fysisk planering i vid mening och med säkerhetsarbete är andra viktiga målgrupper. Frågor om barns miljö handlar inte enbart om säkerhetsföre- byggande åtgärder utan också om att aktivt medvetandegöra människor och påverka attityder. Barn skall ha samma rätt till goda miljöer för lek, rekreation och studier som vuxna. Det beteende man lär in finns med under resten av livet. Säkerhets- uppfostran är därför en viktig del av det skadeförebyggande arbetet. En fråga som särskilt uppmärksammats är säkerhetsreglerna i bostäder. Många olycksfall som drabbar barn sker i deras hemmiljö. Behovet av ytterligare åtgärder i syfte att förbättra barnsäkerheten i byggnader har framhållits av bl.a. ombudsmannen (rapport ) och i riksdagsmotioner (2000/01:So12, 2000/01:Bo511 och 2000/01:BO540). Gemensamt för dessa är att de förordar en översyn och ändring av byggnads- lagstiftningen vad gäller barnsäkerhetskraven i äldre bostäder. Förslagen innebär att regler om barnsäkerhet skall finnas även för de byggnader som inte omfattas av gällande regler, dvs. bostäder byggda eller ombyggda . Stora delar av det s.k. miljonprogrammets bostäder saknar fortfarande skydd mot barnolycksfall. De frågor som i första hand ligger inom området skadeföre- byggande verksamhet är olycksfall som drabbar barn och ungdom. Det gäller olycksfall både i offentlig miljö, t.ex. i förskola och skola, på vägar och lekplatser, och i privat miljö, t.ex. i hemmet och bostadsområdet och vid idrottsaktiviteter. Därtill kommer olyckor som kan uppstå i samband med tillställningar av olika slag såsomdiskotek och musikfestivaler. Sådant som kan beskrivas som sjukdomsförebyggande verksam- heter skall ligga utanför delegationens arbetsområde. Detsamma gäller skador som uppstår på grund av brott. Delegationen skall överväga om det behövs och i så fall föreslå författningsändringar eller andra åtgärder för att stärka barns och ungdomars skydd och säkerhet. Arbetet med att motverka olycksfall och skador bland barn och ungdomar måste bygga på en god kunskap om vilka skador barn och ungdomar drabbas av och i vilka miljöer skadorna inträffar. För att få en bild av hur situationen ser ut i dagens skall delegationen kartlägga vilka skador och olycksfall som drabbar barn och ungdomar. Delegationen skall också föreslå förbättringar när det gäller statistik- och annan kunskapsinhämtning. Det handlar bl.a. om hur statistik och kunskaper kan byggas upp och hur olika kunskapskällor kan komplettera varandra. Det är viktigt att denna statistik är könsuppdelad för att bättre kunna planera förebyggande åtgärder. Metoder för att förebygga skador skall också belysas. Delegationen skall i sitt arbete verka för att barn, ungdomar och föräldrar blir en naturlig del av det vardagliga förebyggande säkerhetsarbetet. Det gäller att ta tillvara både sådant som fungerat bra i olika kommuner i och goda exempel i andra länder. Delegationen skall sprida goda exempel och beskriva hur kunskaps- spridning till fältet bör byggas upp. Skadeförebyggande insatser i bostadsbeståndet Delegationen skall beskriva och analysera hur olycksfallsmönstren i olika delar av bostadsbeståndet ser ut. Om en sådan analys visar att det behövs åtgärder i form av förändrad lagstiftning, förbättrad information eller något annat skall utredningen lämna förslag till sådana åtgärder. Myndighet med ansvar för det övergripande skadeförebyggande arbetet En lång rad myndigheter delar ansvaret för att förebygga skador som drabbar barn och ungdomar. Det behövs dock en myndighet med ett sammanhållande ansvar. Det handlar bl.a. om att aktivt samla och sprida kunskap, utveckla metoder, uppmärksamma nya faror, samordna olika myndigheter nationellt och lokalt. Delegationen skall initialt ha denna uppgift. I dess uppdrag skall också ligga att pröva vilken myndighet som skall ha detta övergripande ansvar. Denna myndighet skall besitta kunskap och kompetens och därigenom en förmåga att genom samarbete med andra myndigheter skaffa sig en helhetsbild över fråge- ställningarna kring säkerhet och stimulans i barns och ungdomars miljö. Delegationen skall i detta sammanhang också analysera och lämna förslag på vilka författningsändringar och andra åtgärder som behöver vidtas. Arbetets bedrivande och redovisning av uppdraget Delegationen skall arbeta utåtriktat och se till att kunskaper som är viktiga för framtiden byggs upp och tas till vara. Delegationen skall i sitt arbete särskilt uppmärksamma och beakta olika förut- sättningar och behov med avseende på barns och ungdomars kön, funktionshinder, etnicitet, socioekonomiska och regionala för- hållanden. Delegationen skall samråda med viktiga aktörer, såsom kom- munförbunden, myndigheter och utredningar, frivilligorganisa- tioner, bransch- och intresseorganisationer, forskare, olika yrkes- grupper samt andra berörda inom området. Ifall det offentliga åtagandet innebär ökade kostnader för kom- muner och landsting skall finansieringsprincipen tillämpas. Delegationen skall slutredovisa sitt uppdrag senast den 31 dec- ember 2003. Dock skall förslag om vilken myndighet som i fram- tiden skall ha det övergripande ansvaret för barnsäkerhetsfrågorna lämnas .