sou · GRB3122d2 · 2004-01-01 00:00:00 — En sådan granskning skulle vara möjlig för SSI att utföra till betydligt lägre kostnad än vid avsättning i egen balansräk- ning. Fördel jämfört med nationell fond är att bolagen skulle få större inflytande över fonden. Frågan är dock om de är intresserade av att engagera sig då det inte uppkommer några större vinster härvid. Något större intresse för engagemang har ej framkommit under IKA-workshopen om producent- ansvar. o Avsättning till tredje part. Om avsättning sker till ett färre antal parter kan det vara möjligt för SSI att utföra gransk- ningen till en acceptabel kostnad. Skillnaden mot en nationell fond är då liten, förutom att det blir kanske en bank som förvaltar medlen istället för Kärnavfallsfonden. Krav på var medlen ska placeras. Hårdare restriktioner för pla- ceringarna ger bättre finansieringssäkerhet. Ställs samma krav på bolagens avsättning som på den nationella fonden är det troligt att bolagen låter någon annan sköta placeringen av medlen (ex. bank eller kärnavfallsfonden) och skillnaden mot en na- tionell fond blir liten. Nackdel för bolagen kan vara den tid de får lägga ner på att ta hand om medlen samt de förvaltnings- mässiga kostnaderna. Får bolagen fritt disponera medlen blir fördelarna för bolagen betydligt större då medlen exempelvis kan användas i verksamheten. För SFL/SFR avfall kan det diskuteras om detta är en tillräcklig finansiell säkerhet. Risk och möjlighet med en privat fond Riskerna varierar mellan de olika privata fonderna: Avsättning egen balansräkning. IKA-medel förloras om bolaget går i konkurs och medel för att täcka fordringar saknas. Risken minskar om avsättningen säkerställs genom försäkring. Jäm- förelser kan göras med hur pensionsavsättningar tryggas. En fördel är att medlen kan användas i verksamheten. Avsättning till branschfond. Avsättning till en branschfond är säkrare än avsättning i egen balansräkning genom att ett enskilt företags fallissemang inte riskerar gjorda avsättningar. Inflytande över hur medlen sköts blir mindre än vid avsättning i egen balansräkning. Avsättning till tredje part. IKA-medel förloras om bolag samt förvaltare går i konkurs och båda saknar medel att täcka for- dringar. En fördel är att förvaltare kan väljas friare än vid av- sättning till branschfond. Översikt finansieringssystem för IKA-avfall med avsättning till branschfond. Illustration av möjlig hanteringsprocess för IKA-avfall när finansieringssystemet bygger på en privat branschfond Figuren illustrerar hur finansieringssystemet skulle kunna fungera när en privat branschfond används som förvaltare av medlen. Kon- troll utförs genom att SSI kontrollerar att saldot överens- stämmer med avfallsåtagandena. Detta exempel på system ger där- för inte någon kontroll över in- och utbetalningar av IKA-medel till och från fond, som den generella illustrationen av ett statligt system i figur 2 ger, utan enbart en årlig saldo avstämning. 9Utvärdering och rekommenda- tioner Statlig eller privat fond? IKA-avfallets långa livscykel, uppåt från det att produkten tas i bruk till dess det placeras i slutförvar samt den långa slutför- varingstiden ställer höga krav på finansieringslösningar för att nå målen att: Ett organisatoriskt, miljömässigt, ekonomiskt och juridiskt väl fungerande avfallssystem skall uppnås. Producentansvar tillämpas så långt som möjligt. Avfallshanteringen ej skall medföra obefogad belastning på kom- mande generationer. En privat fond kan i det närmaste uppnå samma säkerhet som en statlig fond förutsatt omfattande kontroll och starka restriktioner för hur fondmedel placeras och används. En statlig fond förefaller kunna uppnå målen med lägre grad av kontrollinsatser och sanno- likt lägre kostnader. För staten bör vissa fördelar kunna vinnas om allt radioaktivt avfall, såväl kärntekniskt som IKA- avfall, hanteras på ett likartat sätt. Detta gäller förutom hantering och slutförvaring även finansiering. IKA-avfall som deponeras löpande föreslås ej omfattas av IKA-fond Visst radioaktivt avfall som biobränsleaska avses inte placeras i SFL eller SFR utan deponeras allt eftersom det uppstår. Kostnaderna för deponi erläggs i nära anslutning till uppkomsten av askan. Inbetalning av medel till fond för sedan omedelbar utbetalning ökar inte säkerheten för omhändertagandet men ökar den admi- nistrativa bördan avsevärt. IKA-avfall som skall deponeras löpande föreslås därför ej omfattas av en fondlösning. När och av vem skall avgift tas ut och hur stor bör den vara? Avgifterna för avfallshanteringen bör betalas på ett tidigt skede i livscykeln för att minska risken för att avgift inte betalas. Avfalls- ansvarig måste anmäla sitt innehav till SSI så att SSI därefter kan debitera avfallsavgift. För importerade produkter föreslås att anmälan görs när produkt importeras till . Tillverkas produkten i görs anmälan när produkten säljs. För verksamhetsavfall görs anmälan så fort avfallet blivit känt (exklusive avfall för löpande deponering). För verksamhetsavfall fastställs avfallsavgift av miljödomstol eller läns- styrelse. För produkter som sålts innan införandet av finansieringssystemet och som är tillståndspliktiga svarar producenterna enligt elektronik- avfallsdirektivet kollektivt för omhändertagande kostnaderna. Avgifterna bör vara kostnadsbaserade för att uppnå miljöför- bättringar, d.v.s. produkter med mindre miljöpåverkan, om detta också leder till lägre kostnader, får en lägre avfallsavgift. Svårigheter kan dock föreligga att dela upp produkter i kostnadsgrupper. För importerade produkter där säljaren/tillverkaren utomlands tar på sig ansvaret att omhänderta produkten när den skall återtagas kan det räcka att säkerheter lämnas. Det är upp till berörda företag att själva konstruera den avfalls- hanteringslösning som de anser vara mest kostnadseffektiv. För många bolag skulle det dock antagligen underlätta och förbilliga avfallshanteringen om ett eller flera bolag bildas som tar hand om hela avfallshanteringskedjan. Vilken myndighet bör vara ansvarig för avfallshanteringen? Den myndighet som spelar en central roll i hante- ringen av IKA-avfall är SSI. Myndigheten handhar till- ståndsprocessen för IKA-avfall. Praktiska skäl talar därför för att SSI även skall svara för väsentliga delar av en statlig fond. SSI föreslås därför bl.a. bestämma avgifter, godkänna utbetal- ningar, övervaka och kontrollera systemet samt utfärda föreskrifter avseende IKA-avfall. Bilaga 3 SOU 2003:122 Hur bör fondmedlen förvaltas? Kärnavfallsfonden svarar för förvalt- ningen av avgifter för kärntekniskt avfall. Fonden har således goda kunskaper om förvaltning, kan frågor om radioaktivt avfall och skall finansiera bl.a. SFR och SFL. Kärnavfallsfonden föreslås därför få ett tilläggsuppdrag att förvalta IKA-medlen. Införandet av föreslaget finansieringssystem kan medföra att kost- nader för omhändertagande av visst IKA-avfall blir betydligt högre i än övriga länder beroende på att för exempelvis brand- varnare kräver mer omfattande hantering . Avfallsavgifterna utgör betydande belopp i relation till berörda produkters totalpris och försäljningspriserna kommer därför att öka. De billigaste brandvarnarna förväntas mer än fördubblas i pris enligt nuvarande kostnadsantaganden. Detta kan leda till såväl ökat utländskt produ- cent återtagande av avfallet som minskad försäljning, vilket ändrar finansieringsförutsättningarna. Införandet av avfallsavgift kan för tillverkare och försäljare leda till lägre försäljning och högre administrativa kostnader för att sköta kontakter med SSI och avfallsansvaret. Konsumenterna får betala ett högre försäljningspris samt förväntas sköta sopsortering eller återsändning av produkt till producent. Huruvida en lägre för- säljning av brandvarnare och rökdetektorer påverkar brandsäker- heten har ej utretts. Volym- och kostnadsantagandena är osäkra. Kostnaderna kan därför bli såväl lägre som högre. Vid ett införande av föreslagna system krävs en mer detaljerad och noggrann analys. Förutsättningarna för finansieringssystemet kommer att förändras . En förändring som är känd är att producentansvaret kommer vara specifikt för varje enskild produkt samt ett kollektivt ansvar för det avfall som uppkommit . Denna radikala förändring av producentansvar kan ändra återvin- ningssystemen kraftigt vilket kan göra att en omvärdering av finan- sieringssystemet av IKA-avfall bör genomföras. Dessa och andra förändringar gör att finansieringssystemet kan behöva anpassas. SSI bör därför ha befogenheter att göra mindre förändringar av finansieringssystemet så att justeringar snabbt kan genomgöras vid behov. EU direktivet15 om elektronikskrot där även brandvarnare och rökdetektorer inkluderas gör att alla EU-länder behöver skapa ett avfallssystem för dessa produkter. fördelar finns om systemen i de olika länderna inte skiljer sig alltför kraftigt åt. Fördelarna upp- står dels för företag som verkar i flera länder dels minskar risken att avfall transporteras mellan länder för att utnyttja olika luckor i systemen. Utvecklingen i övriga EU-länder bör därför följas. Hur bra systemet för omhändertagandet av IKA-avfallet blir kom- mer i stor utsträckning bero på hur SSI lyckas hantera sina upp- gifter. 15 och rådets direktiv om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter, EU direktiv (2000/0158 COD) även kallat WEEE-direktivet. L 37/24 Europeiska unionens officiella tidning OCH RÅDETS DIREKTIV 2002/96/EG av om avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter (WEEE) OCH EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DETTA DIREKTIV med beaktande av Fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, särskilt artikel 175.1 i detta, med beaktande av kommissionens förslag (1), med beaktande av Ekonomiska och sociala kommitténs yttrande (2), med beaktande av yttrande (3), i enlighet med förfarandet i artikel 251 i fördraget (4), mot bakgrund av det gemensamma utkast som förlikningskom- mittén godkände , och (4)I rådets resolution av om en gemenskapsstrategi för avfallshantering (6) underströk rådet behovet av att främja avfallsåtervinning i syfte att minska mängden avfall som skall bortskaffas och att spara naturresurser, särskilt genom återanvändning, materialåtervinning, kompostering och energiåtervinning ur avfall, samt medgav att det i varje enskilt fall måste tas hänsyn till miljökonsekvenser och ekonomisk in- verkan vid valet av metod för materialåtervinning, men att återanvändning och materialåtervinning, fram till dess att vetenskapliga och tekniska framsteg har gjorts samt livscykelanalyser har utvecklats, bör anses vara att föredra i de fall och i den mån de utgör de bästa valen från miljösynpunkt. Rådet uppmanade även kommis- sionen att möjligt på lämpligt sätt följa upp de projekt som ingår i programmet för prioriterat avfallsflöde, inbegripet WEEE. av följande skäl: (1)Målen för gemenskapens miljöpolitik är i synnerhet att bevara, skydda och förbättra miljön, skydda människors hälsa och utnyttja naturresurserna varsamt och rationellt. Denna politik skall bygga på försiktighetsprincipen och på principerna att förebyggande åtgärder bör vidtas, att miljöförstöring företrädesvis bör hejdas vid källan och att förorenaren skall betala. (2)I gemenskapens program för politik och åtgärder för miljön och en hållbar utveckling (femte miljöhandlings- programmet) (5) konstateras att det krävs betydande förändringar i dagens utvecklings-, produktions-, konsumtions- och beteendemönster om en hållbar utveckling skall kunna uppnås. Det rekommenderas därför bland annat att slöseriet med naturresurser minskas och att föroreningar förebyggs. I programmet anges att avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter (WEEE) är ett av de vikti- gaste målområdena för reglering med tillämpning av principerna om förebyggande, återvinning och säkert bortskaffande av avfall. (3)I kommissionens meddelande av om revidering av gemenskapens strategi för avfallshantering framhålls att återanvändning och material- respektive energiåtervinning av avfall bör ske i de fall avfallspro- duktion inte kan undvikas. (1) EGT C 365 E, 19.12.2000, s. 184 och EGT C 240 E, 28.8.2001, s. 298. (2) EGT C 116, 20.4.2001, s. 38. (3) EGT C 148, , s. 1. (4) yttrande av (EGT C 34 E, , s. 115), rådets gemensamma ståndpunkt av (EGT C 110 E, , s. 1) och Europaparlamen- tets beslut av (ännu ej offentliggjort i EUT). Euro- paparlamentets beslut av och rådets beslut av . (5) EGT C 138, , s. 5. (5)I sin resolution av (7) uppma- nade att lägga fram förslag till direktiv om en rad olika prioriterade avfallsflöden, bland annat elektriskt och elektroniskt avfall, och att basera dessa förslag på principen om till- verkarens ansvar. I samma resolution uppmanade Euro- paparlamentet rådet och kommissionen att lägga fram förslag om hur avfallsmängden kan minskas. (6)I rådets direktiv /442/EEG av om avfall (8) anges att bestämmelser som avser särskilda fall eller som kompletterar bestämmelserna i direktiv / 442/EEG i fråga om hanteringen av vissa avfallskatego- rier kan komma att beslutas genom särdirektiv. (7)Mängden WEEE som uppkommer i gemenskapen växer snabbt. Förekomsten av farliga ämnen i elektriska och elektroniska produkter (EEE) är ett stort problem i samband med avfallshanteringen, som det inte sker materialåtervinning av WEEE i tillräcklig omfatt- ning. (8)En bättre hantering av WEEE kan inte på ett effektivt sätt uppnås av medlemsstaterna var för sig. Särskilt det förhållandet att medlemsstaterna tillämpar principen om tillverkarens ansvar olika kan leda till att de ekonomiska aktörerna belastas olika hårt. Medlemsstaternas politik avseende hantering av WEEE är olika, vilket gör de nationella återvinningsstrategierna mindre effektiva. De väsentliga kriterierna bör därför fastställas på gemen- skapsnivå. (6) EGT C 76, , s. 1. (7) EGT C 362, 2.12.1996, s. 241. (8) EGT L 194, 25.7.1975, s. 47. Direktivet senast ändrat genom kommissionens beslut 96/350/EG (EGT L 135, , s. 32). Europeiska unionens officiella tidning L 37/25 (9)Bestämmelserna i detta direktiv bör gälla produkter och tillverkare oberoende av försäljningsmetod, och även omfatta distansförsäljning och elektronisk handel. Skyl- digheterna för tillverkare och distributörer som använder sig av distansförsäljning och elektronisk handel bör härvid så långt det är praktiskt möjligt vara desamma och de bör åläggas på samma sätt, så att inte andra distributionskanaler får bära de kostnader som uppkommer på grund av att de bestämmelser i direktivet som avser WEEE som härrör från utrustning som sålts genom distansförsäljning eller elektronisk handel måste följas. (10)Detta direktiv bör omfatta alla elektriska och elektro- niska produkter som används av konsumenter och elek- triska och elektroniska produkter som är avsedda för yrkesmässig användning. Detta direktiv bör inte påverka tillämpningen av annan gemenskapslagstiftning om säkerhets- och hälsokrav som skyddar alla personer som kommer i kontakt med WEEE eller särskild gemenskaps- lagstiftning om avfallshantering, i synnerhet rådets direktiv /157/EEG av om batterier och ackumulatorer som innehåller vissa farliga ämnen (1). (11)Direktiv /157/EEG bör möjligt ses över, i synnerhet mot bakgrund av detta direktiv. (12)Införandet, genom detta direktiv, av tillverkaransvar är ett sätt att uppmuntra att elektriska och elektroniska produkter utformas och framställs på ett sätt som fullt ut beaktar och underlättar reparationer, eventuell uppgra- dering, återanvändning, isärtagning och materialåtervin- ning. (13)För att man skall kunna garantera hälsan hos och säker- heten för den distributionspersonal som är inblandad i återtagande och hantering av WEEE bör medlemssta- terna, i enlighet med nationell lagstiftning och gemens- kapslagstiftning om hälso- och säkerhetsstandarder, fastställa på vilka villkor distributörerna kan vägra återta- gande. (14)Medlemsstaterna bör uppmuntra sådan utformning och tillverkning av elektriska och elektroniska produkter som beaktar och underlättar nedmontering och återvinning, särskilt återanvändning och materialåtervinning av WEEE, dess beståndsdelar och material. Tillverkarna bör inte genom särskilda konstruktionsegenskaper eller till- verkningsprocesser förhindra att WEEE återanvänds, såvida inte sådana särskilda konstruktionsegenskaper eller tillverkningsprocesser har avgörande fördelar, till exempel med hänsyn till skyddet av miljön och/eller säkerhetskrav. (15)Förutsättningen för att särskild behandling och material- återvinning av WEEE skall kunna garanteras är separat insamling. Utan sådan separat insamling kan den skydds- nivå som fastställts för människors hälsa och för miljön i (1) EGT L 78, 26.3.1991, s. 38. Direktivet ändrat genom kommissio- nens direktiv /101/EG (EGT L 1, , s. 1). gemenskapen inte uppnås. Konsumenterna måste aktivt bidra till denna insamling och bör uppmuntras till att lämna tillbaka WEEE. För detta syfte bör det inrättas lämpliga anläggningar för återlämnande av WEEE, bland annat offentliga insamlingspunkter där privathushållen kan lämna sitt avfall åtminstone avgiftsfritt. (16)I syfte att uppnå gemenskapens fastställda skyddsnivå och harmoniserade miljömål bör medlemsstaterna vidta lämpliga åtgärder för att minimera bortskaffandet av WEEE som osorterat kommunalt avfall och så att WEEE i hög grad insamlas separat. I syfte att säkerställa att medlemsstaterna strävar efter att inrätta effektiva insam- lingssystem, bör de åläggas att i hög grad insamla WEEE från privathushåll. (17)Särskild behandling av WEEE är nödvändig för att undvika spridning av förorenande ämnen i det återvunna materialet eller i avfallsflödet. Sådan behandling är dess- utom det effektivaste sättet att se till att den fastställda skyddsnivån för gemenskapens miljö uppnås. Varje anläggning eller företag som sysslar med materialåtervin- ning och behandling bör uppfylla miniminormer som förhindrar negativa konsekvenser för miljön vid behand- lingen av WEEE. Bästa tillgängliga teknik för behandling, återvinning och materialåtervinning bör användas under förutsättning att människors hälsa och en hög miljö- skyddsnivå kan garanteras. Bästa tillgängliga teknik för behandling, återvinning och materialåtervinning kan definieras ytterligare i enlighet med förfarandena i direktiv /61/EG. (18)När så är lämpligt bör återanvändning av WEEE och dess komponenter, utrustningsdelar och förbrukningsvaror prioriteras. I de fall återanvändning inte är att föredra bör allt separat uppsamlat WEEE sändas till återvinning, varvid en hög grad av materialåtervinning och återvin- ning bör uppnås. Dessutom bör tillverkarna uppmuntras att använda återvunnet material i nya produkter. (19)De grundläggande principerna avseende finansiering av hanteringen av WEEE bör fastställas på gemenskapsnivå, och finansieringssystemen bör bidra till höga insamlings- kvoter samt att principen om tillverkarens ansvar tillämpas. (20)Användarna av elektriska och elektroniska produkter i privathushållen bör ha möjlighet att lämna tillbaka WEEE åtminstone avgiftsfritt. Tillverkarna bör därför finansiera insamlingen från insamlingsanläggningar, behandlingen, återvinningen och bortskaffandet av WEEE. För att dra största möjliga nytta av principen om tillverkarens ansvar bör varje tillverkare själv stå för finansieringen av hanteringen av avfall från dennes produkter. Tillverkaren bör ha valmöjligheten att uppfylla detta åliggande antingen individuellt eller genom att delta i ett kollektivt system. Varje tillverkare bör när den släpper ut en produkt på marknaden lämna L 37/26 Europeiska unionens officiella tidning en finansiell garanti för att förhindra att kostnader för hanteringen av WEEE som härrör från övergivna produkter övervältras på samhället eller de resterande tillverkarna. Finansieringsansvaret för hanteringen av historiskt avfall bör delas mellan alla befintliga tillverkare genom kollektiva finansieringssystem till vilka alla tillver- kare som befinner sig på marknaden när kostnaden uppkommer bidrar proportionellt. Kollektiva system bör inte leda till att tillverkare, importörer och nya aktörer som är verksamma i nischer eller som hanterar mycket små volymer utesluts. bör till- verkarna, på frivillig basis och vid försäljning av nya produkter, ges möjlighet att för köparna visa kostna- derna för insamling, behandling och miljövänligt bort- skaffande av historiskt avfall. De tillverkare som utnyttjar denna möjlighet bör garantera att de kostnader som uppges inte överstiger de faktiska kostnaderna. (21)För att insamlingen av WEEE skall lyckas måste använ- darna informeras om skyldigheten att inte bortskaffa WEEE som osorterat kommunalt avfall och att samla in sådant WEEE separat samt om insamlingssystemen och sin roll i hanteringen av WEEE. Sådan information till användarna förutsätter korrekt märkning av sådana elektriska och elektroniska produkter som lätt kan hamna i soptunnor eller liknande former av avfallsinsamling. (22)För att underlätta hanteringen, i synnerhet behandlingen och återvinningen/materialåtervinningen av WEEE är det viktigt att tillverkarna tillhandahåller information om hur komponenter och material skall identifieras. (23)Medlemsstaterna bör se till att inspektions- och övervak- ningssystemen gör det möjligt att kontrollera att kraven i detta direktiv genomförs korrekt, med beaktande bland annat av och rådets rekommenda- tion 2001/331/EG av om införande av minimikriterier för miljötillsyn i medlemsstaterna (1). (24)För att kunna avgöra om syftet med detta direktiv uppnås krävs uppgifter om vikten av, eller om sådan inte går att ta fram, antalet elektriska och elektroniska produkter som släpps ut på marknaden i gemenskapen, samt om kvoterna för insamling, återanvändning (så långt möjligt inbegripet återanvändningen av hela appa- rater), återvinning/materialåtervinning och export av WEEE insamlat i enlighet med detta direktiv. (25)Medlemsstaterna bör få välja att genomföra vissa bestämmelser i detta direktiv genom avtal mellan behöriga myndigheter och berörda ekonomiska sektorer, förutsatt att särskilda krav är uppfyllda. (1) EGT L 118, 27.4.2001, s. 41. (26)Anpassningen till den vetenskapliga och tekniska utveck- lingen av vissa bestämmelser i detta direktiv, förteck- ningen över produkter som omfattas av de kategorier som anges i bilaga IA, den selektiva behandlingen av material och komponenter i WEEE, de tekniska kraven på lagring och behandling av WEEE samt symbolen för märkning av elektriska eller elektroniska produkter bör genomföras av kommissionen i enlighet med ett kommittéförfarande. (27)De åtgärder som är nödvändiga för att genomföra detta direktiv bör antas i enlighet med rådets beslut / 468/EG av om de förfaranden som skall tillämpas vid utövandet av kommissionens genom- förandebefogenheter (2). HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Syftet med detta direktiv är i första hand att förebygga uppkomsten av avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter (WEEE) och att det dessutom sker återanvändning, materialåtervinning och andra former av åter- av sådant avfall för att minska bortskaffandet av avfall. Det syftar också till att förbättra miljöprestandan hos alla aktörer som berörs under de elektriska och elektroniska produkternas livscykel, t.ex. tillverkare, distributörer och konsu- menter, särskilt de aktörer som är direkt berörda av behand- lingen av avfall från sådana produkter. Detta direktiv skall gälla de elektriska och elektroniska produkter som omfattas av de kategorier som förtecknas i bilaga I A under förutsättning att de berörda produkterna inte är en del av en annan produkttyp som inte omfattas av direk- tivets tillämpningsområde. I bilaga I B finns en förteckning över produkter som omfattas av de kategorier som anges i bilaga I A. 2.Detta direktiv skall inte påverka tillämpningen av gemens- kapslagstiftning om säkerhets- och hälsokrav och särskild gemenskapslagstiftning om avfallshantering.