sou · GRB392 · 2004-01-01 00:00:00 — Denna aspekt har dock under de senaste decenniernas arbetslös- hetsforskning fått stå tillbaka till förmån för studier av arbets- löshetens icke-ekonomiska konsekvenser. har arbetets sociala värde alltmer kommit att betonas. Ett arbete kan ge individen självkänsla och en plats i tillvaron. Om arbete är betydelsefullt för individen kan således arbetslöshet innebära en prestigeförlust och utgöra ett hot mot såväl självrespekten som den egna identiteten. Vidare brukar arbetslöshet uppfattas som en riskfaktor när det gäller såväl förlust av tidsstruktur som förlust av sociala nätverk och stöd. Vi kommer inte i denna analys att helt och hållet kunna avgöra vad som orsakar vad. Som vi redan tidigare varit inne på är det svårt att avgöra sambandens riktning med de metoder vi använder oss av: Påverkar utanförskapet hälsotillståndet (exposition) eller är det tvärtom dålig hälsa som genom en selektionsprocess påverkar sannolikheten att hamna utanför? Sådana orsaksförhållanden går inte att helt och hållet reda ut med de metoder vi använt här. Men vi försöker så långt som möjligt kontrollera för olika variabler som Hälsorisker bland unga utanför tidigare forskning visat har inverkan på risken att bli arbetslös eller utan sysselsättning. Det är vidare troligt att både selektions- processen eller expositionen ser olika ut under olika konjunktur- lägen. I tider av högkonjunktur ökar sannolikt selektionseffekten, dvs. andelen människor som redan har dålig hälsa och välfärd blir arbetslösa i större utsträckning än andra. I tider av lågkonjunktur, som kännetecknas av fler arbetslösa, är det sannolikt exponerings- effekterna som dominerar, dvs. andelen människor vars hälsa försämras som en följd av arbetslösheten ökar i förhållande till de som blir arbetslösa som en följd av dålig hälsa. För att uttala sig om de hälsomässiga effekterna av utanförskapet måste man kunna följa individerna och dessutom mäta hälsan vid ett flertal tillfällen. Vi använder SCB:s databas samt för att analysera två olika perioder med skilda konjunkturlägen, 1994–1995 respektive 1997–1998. I patientreg- istret finns uppgifter om alla vårdtillfällen i sluten vård på sjukhus i . Vi har valt att beskriva olika hälsoproblem som är förhållandevis vanliga hos ungdomar; psykiatrisk sjuklighet, missbruk och självmordsförsök. Våra utfall är baserade på de diagnoser som ställdes av ansvarig läkare i samband med att patienten skrevs ut från sjukhuset. Flera vårdtillfällen under en och samma observationsperiod med en viss diagnos genererar bara ett utfall. På så vis representerar våra uppgifter den andel av befolkningen som har vårdats med respektive diagnos. Det bör påpekas att våra utfall kan sägas representera toppen av ett eftersom många unga människor med betydande psykiatrisk sjuklighet eller missbruksproblem aldrig vårdas på sjukhus för detta. 2.1Ohälsan bland samtliga 16–24-åringar I tabellen nedan ser vi hur många promille av samtliga 16–24- åringar som skrevs ut från slutenvård med olika diagnoser vid två olika perioder; 1994–1995 och 1997–1998. Vi ser att den oftast förekommande vården sker p.g.a. psykiatriska problem. Totalt var det drygt 5 000 ungdomar som vårdades inom slutenvård med psykiatrisk diagnos vid bägge dessa tidsperioder. De övriga hälsoutfallen är något mindre vanligt förekommande. När det gäller vård för alkohol- respektive narkotikamissbruk eller vård för Hälsorisker bland unga utanför självmordsförsök förekommer dessa diagnoser för 2 000–2 500 personer i varje hälsokategori bland samtliga 16–24-åringar. Flera olika demografiska och individuella faktorer framstår som viktiga när vi studerar hur de olika diagnoserna fördelar sig bland samtliga 16–24-åringar. Könsaspekten är en sådan faktor. Det är vanligare att kvinnor vårdas för psykiatriska problem och för självmordsförsök än män. Däremot förekommer män oftare bland dem som vårdas för alkohol- och narkotikamissbruk. Vård för alkoholmissbruk varierar kraftigt med åldern. Det är bland den yngre åldersgruppen, 16–, som vård för alkoholmissbruk är mest förekommande och den vanligaste orsaken till denna vård är akut alkoholintoxikation. Andelar av samtliga 16–24-åringar som skrivits ut från slutenvård med olika diagnoser –1995 och 1997–1998, promille N = 991 815 N = 945 753 N = 991 815 N = 945 753 N = 991 815 N = 945 753 N = 991 815 N = 945 753 Hälsorisker bland unga utanför N = 991 815 N = 945 753 N = 991 815 N = 945 753 N = 991 815 N = 945 753 N = 991 815 N = 945 753 med vistelsetid <5 år * Inkomsterna är uppdelade i kvartiler. Den första kvartilen är den med lägst inkomst. Vidare visas i tabellen att bostadsregionen, här mätt som H-region, också modererar hälsoutfallet för ungdomar. Över lag kan konstateras, med några undantag, att boendet i storstad medför en ökad sannolikhet för sämre hälsa. Ett undantag från detta är alkoholmissbruk. I tabellen ser vi att vård för alkoholmissbruk är vanligt förekommande i såväl norra tätbygden som i norra glesbygden. Ungdomarnas etniska ursprung påverkar också deras hälsotillstånd. Jämför vi inrikes födda med utrikes födda framkommer det att de utrikes födda ungdomarna generellt sett har sämre hälsa. Framförallt är de överrepresenterade bland de som vårdats för en psykiatrisk diagnos och för självmordsförsök. När det gäller de ungdomar som varit i landet i mindre än är andelen något lägre än för utrikes födda generellt. Detta tyder eventuellt på att de utrikes föddas hälsotillstånd inte beror på migrationsfaktorer i form av att de är nya i landet utan att det istället är faktorer som senare bidrar till det försämrade hälsoutfallet. En alternativ förklaring är att nyinvandrade ungdomar med missbruk eller psykiatrisk sjuklighet inte är lika Hälsorisker bland unga utanför bekanta med de vårdresurser som finns i för psykiska problem och missbruk som andra ungdomar. Vidare ser vi i tabellen att hälsoutfallet varierar kraftigt med ungdomarnas utbildningsnivå. Tydligast framträder de utan fullständig grundutbildning. Bland dessa ungdomar finns en stark överrepresentation av ohälsa. Detsamma gäller även de med endast grundskoleutbildning. Bakom dessa resultat döljer sig sannolikt både exponerings- respektive selektionsfaktorer som förklarar utfallet. Tabellen visar emellertid att andelen med ohälsa minskar i takt med ungdomarnas utbildningsnivå. Social klasstillhörighet eller position, här mätt i form av moderns och faderns arbets- inkomst, föräldrarnas utbildningsnivå samt socialbidragstagande, tillsammans med eventuellt invandrarbakgrund, tycks också ha betydelse för ungdomarnas hälsa. Sammanfattningsvis kan konsta- teras att dessa traditionella socioekonomiska faktorer påverkar ungdomarnas hälsotillstånd i känd riktning, dvs. låg utbildning respektive låga inkomster hos föräldrarna ökar sannolikheten för ohälsa hos ungdomarna. Detsamma gäller även för invandrar- bakgrund. Att tillhöra ett hushåll som mottar socialbidrag visar sig här vara en central riskfaktor. Andelen ungdomar som lever i hushåll som mottar socialbidrag tenderar i mycket högre grad också att vårdas för hälsoproblem. Detta tycks gälla samtliga av de hälsoutfall som vi har undersökt. 2.2Ökade hälsorisker bland unga utanför Redovisningen av hälsotillståndet har så här långt gällt förekomsten av ohälsa bland alla unga 16–24-åringar. För att se hur de unga utanför skiljer sig från andra unga i samma åldrar använder vi oss av logistisk regression. Resultaten från de estimerade multivariata modellerna ger oss kunskap om huruvida det föreligger en överrisk för ohälsa bland de utanför även då hänsyn tagits till ett antal centrala faktorer som vi från tidigare forskning vet påverkar risken att drabbas av ohälsa och som vi även sett gälla i vårt material. Hälsorisker bland unga utanför Logistiska regressionsmodeller för olika hälsoutfall för unga utanför –1995 och 1997–1998, oddskvoter Självmord-/försök 1994-1995 Självmord-/försök 1997-1998 Modell 1 = justerat för ålder och kön; modell 2 = justerat för ålder, kön och bostadsregion; modell 3 = justerat för ålder, kön, bostadsregion och invandring; modell 4 = justerat för ålder, kön, bostadsregion, invandring och föräldrarnas utbildning; modell 5 = justerat för ålder, kön bostadsregion, invandring, föräldrarnas utbildning, eventuellt socialbidragstagande samt moderns arbetsinkomst. I tabellen framkommer att det är en kraftig överrisk för de unga utanför att vårdas för någon form av ohälsa i förhållande till övriga ungdomar. I modellerna 1–4 är oddskvoterna nästan uteslutande överstigande tre (observera att de stora skillnaderna i oddskvoter för vård av narkotikamissbruk troligen beror på förändringar i diagnosklassifikationerna). Trots att vi i dessa modeller har tagit hänsyn till faktorer som ålder, kön, bostadsregion, invandring och föräldrarnas utbildning kvarstår en kraftig överrisk för ohälsa bland de unga utanför. Först i den femte och sista modellen där vi tar hänsyn till ungdomarnas socioekonomiska bakgrund, minskar överrisken något. Oddskvoten för ohälsa är fortfarande i denna slutgiltiga modell i genomsnitt över två. Vi kan i tabellen ovan även se att riskerna inte skiljer sig mycket åt mellan de två olika analyserade tidsperioderna. Resultaten ger inte underlag för några slutsatser om skilda selektionsprocesser under olika konjunktur- lägen. Sammanfattningsvis innebär resultaten att det föreligger en mycket kraftig överrisk för psykiatrisk sjuklighet och missbruk hos de unga utanför och att denna överrisk bara till en förhållandevis måttlig del kan förklaras av de olika gruppernas sociala samman- sättning. Även om vi utifrån dessa resultat inte kan dra några långt- gående slutsatser om orsaksförhållandena bakom dessa överrisker visar analyserna att gruppen unga utanför löper betydligt större risk att drabbas av olika former av ohälsa än andra jämförbara grupper som har en känd sysselsättning. 3Generella och riktade ungdomsåtgärder De flesta ungdomar går igenom både och gymnasiet, en växande andel läser även vidare vid högskola eller universitet. är obligatorisk för alla, kommunerna har ansvar att erbjuda alla en gymnasieplats och det är öppet för alla behöriga att söka till högskolan. Dessa utbildningsformer är generella. Det finns även olika former av riktade ungdomsåtgärder, som t.ex. KUP och UG, som riktar sig till arbetslösa ungdomar och ytterligare andra åtgärder som riktar sig till särskilt utsatta grupper av ungdomar som t.ex. arbetshandikappade och invandrare. Ett fåtal kommuner arbetar mer specifikt med att finna och utveckla arbetsmetoder för att stödja de ungdomar som befinner sig utanför. Några metoder som förekommer är intensifierad vägledning, samverkan mellan olika myndigheter och användande av särskilda ungdomshandläggare. Denna typ av stödåtgärder når dock inte ut till alla ungdomar som behöver dem. Det saknas en anpassad och generell politik för att söka upp och ge stöd till alla dem som befinner sig utanför. Enligt skollagen skall alla barn och ungdomar ha tillgång till en likvärdig utbildning oberoende av kön, geografisk hemvist samt sociala och ekonomiska förutsättningar (Utbildnings- departementet 2000). 2000-talets skola skall vara en skola för alla där samtliga barns och ungas förutsättningar tas till vara. Individen skall stå i centrum och eleverna erbjudas stöd så att de klarar skolans uppställda mål. Minimikraven är att alla som går ut skall kunna läsa och skriva. Generella och riktade ungdomsåtgärder Kommunerna är skyldiga att erbjuda gymnasieutbildning, antingen på nationella program eller specialutformade eller individuella program, till och med då den unge fyller . Gymnasieskolans mål är att kvalificera ungdomar för ett deltagande i samhällslivet och för ett utvecklande arbetsliv (Utbildnings- departementet 2000). Det finns 17 nationella program med 44 nationellt fastställda inriktningar. Utbudet av program är olika från kommun till kommun. Programmen kan ha både nationellt fastställda och lokalt inriktade kurser. Kommuner kan också ha specialutformade program. Individuella program (IV) är till för ungdomar som saknar behörighet att söka till gymnasieskolans nationella eller special- utformade program. Enligt statistik från saknar mer än var tionde elev behörighet till gymnasieskolan, dvs. har lägst betyget godkänt i svenska, svenska som andraspråk, engelska och matematik. Individuella program syftar till att förbereda ungas övergång till nationella eller specialutformade gymnasieprogram. Inom de individuella programmen finns också introduktionskurser för invandrare (IVIK) och lärlingsutbildningar. Att gå en lärlingsutbildning innebär att eleven är anställd vid ett företag och studerar kärnämnen i gymnasieskolan. Individuella program kan inriktas mot ett nationellt program (PRIV). Eleven kan läsa större delen av ett nationellt program eller enstaka nationella kurser. Det finns även en gymnasiesärskola för elever som inte kan nå skolans mål beroende på utvecklingsstörning, funktionshinder eller autism. Gymnasiesärskolan vänder sig i första hand till elever som gått i den obligatoriska särskolan på grundnivån. Det finns nationella, specialutformade och individuella program. Alla program inom gymnasiesärskolan, utom de individuella, är fyraåriga. I slutbetänkande Åtta vägar till kunskap: en ny struktur för gymnasieskolan (SOU 2002:120) föreslås en ny struktur för gymnasieskolan som bygger på succesiva val. Vidare föreslås att de individuella programmen skall tas bort och att alla elever oberoende av förkunskaper skall ges rätt att antas preliminärt till en reguljär studieväg i gymnasieskolan. Elever som saknar godkända betyg i de behörighetsgivande ämnena skall läsa dessa ämnen parallellt med gymnasieutbildningen. Generella och riktade ungdomsåtgärder Forskaren på ekonomisk-historiska institutionen i föreslog i sin nyutkomna rapport yrkesutbildning och övergången skola – arbetsliv: en jämförelse mellan olika utbildningsmodeller (2003) en utökad satsning på yrkesutbildningar. I rapporten befarar att breddning av gymnasieutbildningen i förlängningen kan marginalisera en växande grupp unga, som är mer praktiskt lagda. Detta är något som vi anser bör uppmärksammas. Även ungdomar som är skoltrötta och har andra komplexa problem behöver kanske en mer yrkesinriktad utbildning då de ofta vill ut på arbetsmarknaden så fort som möjligt. Fram till dess att ungdomar har fyllt har de rätt att påbörja en utbildning i gymnasieskolan. Därefter finns möjlighet till olika former av vuxenutbildning. finns det vuxenutbildning (komvux) och utbildning för utvecklingsstörda vuxna (särvux). Utbildningarna omfattar dels grundläggande vuxenutbildning motsvarande respektive grundsärskolan, dels frivillig utbildning motsvarande gymnasieskolans och gymnasiesärskolans kurser. På de kommunala vuxenutbildningarna bestämmer eleven själv studietakten, om de vill kombinera studierna med arbete eller praktik och antalet ämnen liksom kombinationen av dessa. Ungdomar som är nyanlända till kan från och med det andra kalenderhalvåret det år de fyller läsa Svenska för invandrare (sfi) för att få kunskaper i det svenska språket och om det svenska samhället (Skollagen 13 kap. 6 §). Gruppen 18–24-åringar utgör ungefär hälften av hela studerandegruppen vid folkhögskolorna. Här finns olika grupper av ungdomar; arbetslösa, funktionshindrade och de som saknar gymnasiekompetens men också ungdomar som efter genomgången gymnasieskola vill fördjupa ett intresse (skriftlig uppgift från ). Folkhögskolor anordnar både allmänna och särskilda kurser. På folkhögskolans allmänna kurser, där ungdomar kan komplettera sina gymnasiestudier, kan skolorna helt fritt anta den som fyller eller är äldre under det kalenderår kursen börjar. Den studerandes hemkommun kan också bestämma att en elev som går Generella och riktade ungdomsåtgärder ett individuellt program i gymnasieskola får sin undervisning förlagd till en folkhögskola. I dessa fall kan studerande, som ännu inte fyllt senast det kalenderår kursen börjar, bedriva sina studier på en folkhögskolas allmänna kurs om kommunen står för kostnaden. Utan hinder härav får en folkhögskola anta en yngre elev som går på ett individuellt program i gymnasieskolan (SFS 1991:977 med ändringar 1998:973 och 2000:1451). gick ca 200 elever på folkhögskolans allmänna kurs (skriftlig uppgift från ). Dock anser m.fl. att folkhögskolestudier för ungdomar på uppdrag av hemkommunen strider mot Entreprenadlagen (SFS 1993:802), vilket lett till en oklar situation, där kommuner efter anmärkning avstår från lösningar som annars skulle ha passat enskilda ungdomar. Ungdomarna kan även gå på särskilda kurser (t.ex. musik, konst, u-land, bibel etc.). En del av de särskilda kurserna är eftergymnasiala yrkesutbildningar som direkt kan leda till arbete. På folkhögskolans särskilda kurser och korta kurser finns inte någon nedre åldersgräns stipulerad i statsbidragsförordningen. har själva beslutat om att deltagare i dessa kurser ska vara eller äldre. I de långa särskilda kurserna deltar dock endast ett fåtal ungdomar och det handlar då oftast om specialanpassade kurser p.g.a. funktionshinder. Enligt folkhögskolorna själva finns det många fördelar med att gå på folkhögskola. Det finns en lugn studiemiljö, personalen arbetar efter flexibla upplägg, ungdomar får ett bra bemötande och har täta vuxenkontakter, ungdomar tränas i demokrati, ungdomarna kan erbjudas internat vid behov. Andra positiva saker med folkhögskola är att det finns goda möjligheter att väva in skapande verksamheter eller andra profileringar i de teoretiska ämnena (skriftlig uppgift från ). 3.1.3Ungdomars försörjning under utbildningen Utbildning kan finansieras på åtminstone tre sätt. Ungdomar som läser på gymnasieskola har rätt till studiebidrag. Om studier bedrivs på grundskole- eller gymnasienivå, komvux eller folkhögskola kan ungdomar få studiemedel (CSN) tidigast fr.o.m. det andra kalenderhalvåret det år de fyller . Då de inte har fyllt kan de ansöka om studiehjälp. Studiehjälp får endast ungdomar själva Generella och riktade ungdomsåtgärder eller deras föräldrar om de inte tjänar mer än /år. För studier på eftergymnasial nivå eller på högskolans basår finns det ingen nedre åldersgräns för att få studiemedel. Den svenska arbetsmarknadspolitikens huvuduppgift är att främja tillväxt och sysselsättning genom ökad flexibilitet på arbetsmarknaden, bryta de obalanser som finns på olika delarbetsmarknader, motverka inflationsdrivande flaskhalsar, stärka arbetskraftens kompetens och förebygga segregation och permanent utslagning av personer från arbetslivet (SOU 1996:34, s. 103). Hörnstenen i den svenska arbetsmarknadspolitiken har länge varit arbetslinjen som drivits med en aktiv arbetsmarknadspolitik. Detta innebär att arbetslösa i första hand skall erbjudas arbete och i andra hand utbildning eller åtgärd och i sista hand passivt kontantstöd (SOU 1996:34). har arbetslinjen utvecklas till arbets- och kompetenslinje. Detta innebär att när det inte finns arbete skall arbetslösa erbjudas en lämplig utbildning eller en praktikplats som kan leda till ett arbete. Målet med denna nya arbetsmarknadspolitik är att via omfattande arbetsmarknads- och utbildningspolitik skapa en flexibel arbetsmarknad. För att följa kompetenslinjen byggdes flera utbildningsområden ut; , kvalificerad yrkesutbildning, högskolan, forskning och forskarutbildning samt förskolan. Ungdomar som inte går i skolan eller arbetar kan vända sig till sin hemkommun eller till arbetsförmedlingen och delta i olika arbetsmarknadspolitiska åtgärder för ungdomar – s.k. ungdomsprogram. Speciellt utformade arbetsmarknadspolitiska program för ungdomar som bygger på kombinationer av utbildning och praktik var något som startades . Generella och riktade ungdomsåtgärder Ungdomsprogram är verktyg för att motverka långtidsarbetslöshet1 bland unga som oberoende av konjunktur- läget har svårigheter på arbetsmarknaden. Ungdomsprogram ger också möjligheter för unga att genom individuella insatser förbereda och stärka sitt inträde på den reguljära arbetsmarknaden eller utbildningen (2002). Kommunala program för arbetslösa ungdomar För ungdomar finns ungdomsinsatsen Kommunala program för arbetslösa ungdomar (KUP). KUP innebär att ungdomar som är inskrivna på arbetsförmedlingen , från den dag de blivit arbetslösa, skall erbjudas av sin hemkommun att delta i utbildning eller en praktikplats hos privata eller offentliga arbetsgivare. Varje person som deltar i ett kommunalt program för ungdomar omfattas av ett försäkringsskydd och likställs med en arbetstagare när det gäller vissa bestämmelser i arbetsmiljölagen då han eller hon praktiserar. AMS finansierar KUP och kommunen bedriver verksamheten och betalar ut ersättning till ungdomarna. Ersättningen är olika beroende på om den unge har fullföljt treårigt gymnasium och fått ett slutbetyg respektive saknar fullföljd gymnasieutbildning. För ungdomar med avslutat gymnasium beslutar kommunen om ersättningen. Ungdomar utan gymnasieutbildning får enligt direktiv från AMS det lägsta beloppet vilket efter skatt motsvarar studiebidraget. Om en person har rätt till arbetslöshetskassa bör han/hon inte anvisas till att delta i KUP utan till andra arbetsmarknadspolitiska program. Ungdomar i åldern 20–24 som är arbetslösa och anmälda på arbetsförmedlingen kan delta i Ungdomsgarantin2 (UG). Ungdomsgarantin innebär att kommuner frivilligt tar på sig en skyldighet att aktivera 20–24 åringar som varit arbetslösa i . Enligt de senaste tillgängliga uppgifterna erbjuder 220 av landets 290 kommuner 1Ungdomar räknas som långtidsarbetslösa då de har varit arbetsalösa eller mer. 2Före detta Utvecklingsgarantin. Generella och riktade ungdomsåtgärder Ungdomsgarantin som ett arbetsmarknadspolitiskt program för ungdomar. Ungdomsgarantin omfattar olika aktiveringsprogram som kommuner och arbetsförmedlingen tillsammans kan teckna avtal om. Aktiveringsprogrammen är främst praktik eller praktik varvad med utbildning. Praktiken sker oftast i kommunens egen verksamhet och utbildningen handlar främst om baskunskaper samt IT-kurser (, 1999). Om avtal finns mellan kommunen och arbetsförmedlingen måste arbetsförmedlingen under den arbetslöses första erbjuda ungdomar arbete, reguljär utbildning eller något lämpligt arbetsmarknadspolitiskt program. Efter är det kommunens skyldighet att erbjuda en aktiverande och utvecklande insats därefter. Om inget avtal finns så är det arbetsförmedlingens ansvar att sätta ungdomar i åtgärd. Då övergår inte ansvaret till kommunen. Varje deltagare omfattas av ett försäkringsskydd och likställs med en arbetstagare när det gäller vissa bestämmelser i arbetsmiljölagen då han eller hon praktiserar. Målet med Ungdomsgarantin är att utveckla ungdomarnas egen kompetens så att deras möjligheter att få ett arbete eller påbörja studier förbättras. Insatserna är individuellt anpassade, är på heltid och får pågå . Programmen för kompetensutveckling är olika. Ungdomar kan t.ex. höja sin baskunskap inom ett ämne, varva utbildning med praktik eller enbart praktisera för att få yrkeserfarenhet. En sammanfattande benämning på den ersättning ungdomar som deltar i olika arbetsmarknadspolitiska program (t.ex. Ungdomsgarantin) får är aktivitetsstöd. Aktivitetsstöd som betalas ut av är skattepliktigt och pensionsgrundade. Ungdomar som har arbetslöshetsersättning eller är utförsäkrade får aktivitetsstöd med samma belopp som de skulle ha haft vid arbetslöshet, dvs. De som inte uppfyller villkoren för arbetslöshetskassa får per dag. Till den som uppbär försörjningsstöd betalar kommunen utvecklings- ersättning motsvarande försörjningsstödet. För att få aktivitetsstöd måste en närvarorapport lämnas. , organisationer eller kommuner anordnar verksamhet inom Aktivitetsgarantin utbetalas en verksamhetsersättning på högst per dag. Generella och riktade ungdomsåtgärder Vilka effekter har ungdomsprogrammen? Ungdomsprogrammen har både fördelar och nackdelar.