sou · GRB3108d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Deltagare i undersökningen berättar att de valt att inte ta upp sina behov i en ny studiesituation på grund av tidigare studieerfarenheter där de mötts av dålig förståelse (, 2002). Företrädaren menar att för den som på grund av sitt funktionshinder har mer begränsad förmåga att delta i aktiviteter jämfört med andra, blir konsekvenserna av funktions- hindret mer omfattande om deltagandet ytterligare begränsas av faktorer i miljön. Det krävs enligt företrädaren både handfasta strategier för att utveckla tillgängligheten i stort och empatisk för- måga för att kunna förstå behov och underlätta med enkla anpassningar för den som behöver det. Folkhögskolornas möjlighet att beskriva sin tillgänglighet ger i folkhögskolekatalogen en fingervisning till de sökande om var det redan i förväg finns goda förutsättningar för att studierna skall kunna fungera. Av de tio deltagare som intervjuats i undersökning- en har tre ett rörelsehinder och de har medvetet sökt sig till skolor med en tillgänglighet de i förväg bedömde vara tillräcklig för de egna behoven. Även om företrädarna har en positiv inställning till att arbeta med anpassningar är det sannolikt så att många deltagare väljer skola utifrån den särskilda tillgänglighet de behöver. Ett teck- en på att så är fallet är att det endast finns två funktionshinder- grupper respresenterade på mer än hälften av folkhögskolorna och varken personer med psykiska funktionsnedsättningar eller dyslexi, som är de stora enskilda undergrupperna, är i första hand beroende av fysiska anpassningar för att kunna delta i en folkhögskolekurs. Tillgänglighet – att kunna fungera i ett sammanhang Tillgänglighet kan ur ett annat perspektiv än det fysiska handla om att bli sedd och bemött på ett adekvat sätt. I Sisus nationella pro- gram för att öka kompetensen om bemötande (2003b) lyfts värd- eringar, vilja och förmåga till inlevelse fram som viktiga komp- onenter för att realisera handikappolitiska mål. En genomgående uppfattning hos deltagarna i vår studie är att de inom folkbildning- en mötts av människor som engagerar sig i varje enskild deltagares situation. Folkhögskolan beskrivs av flera deltagare som ett and- ningshål i tillvaron; en frizon där de både kan få sociala kontakter och det stöd de behöver för att kunna må bra. Studiecirkeln beskrivs i sin tur som en trevlig och tolerant mötesplats. Flera folkhögskoledeltagare beskriver sin egen känsla av att vara avvik- ande, både fysiskt och psykiskt. De har erfarenhet av utanförskap i många sammanhang, men beskriver enigt folkhögskolan som platsen där de hör till och får vara den person de faktiskt är. En hjärnskadad kvinna säger under intervjun: Mitt problem har varit att jag aldrig har hört hemma någonstans, antingen har jag varit för sjuk eller så för frisk. Det fanns absolut inga alternativ när jag började och här är ju ingen som jag heller på den här skolan, men skillnaden är att här är alla välkomna. Den folkhögskola eller det studieförbund som lyckas skapa en miljö där personer, som i andra sammanhang uppfattas som av- vikande, på ett naturligt sätt kan känna sig hemma; den verksam- heten ökar tillgängligheten väsentligt ur ett inklusionsperspektiv. Vid analysen av det material vi samlat in från deltagare har vi funnit ett flertal beskrivningar av upplevelser som står i samklang med folkbildningens kännetecken (1998) som vi tid- igare redogjort för. I ett vidare perspektiv handlar dessa om att kunna erbjuda en miljö som ur olika perspektiv är tillgänglig för personer med olika förutsättningar och behov. Nedan presenteras intervjupersonernas upplevelser av folkbildningens kännetecken. Då merparten av vårt material är inhämtat från folkhögskola kommer också flertalet av citaten från dessa intervjuer. En ung man med Aspergers syndrom, som avbrutit sina gymnasie- studier på hemorten, berättar om sitt sökande efter alternativa studieformer. Han ville studera men under andra förhållanden än i den vanliga gymnasieskolan. läser han på folkhögskola och säger att: Jag började här för jag kände att gymnasiet inte var rätt sätt att göra saker för mig. Folkhögskolans riktade kurser fanns som ett bra alternativ när en kvinna, med en lång rad av misslyckanden inom både ungdoms- skolan och komvux, fick en diagnos och ville se, nu när hennes för- utsättningar var kända, om hon kunde klara av att studera. Kvinnan berättar att: fick jag veta att jag har dyslexi. Det beskedet blev en lättnad för mig. Jag började kolla upp vad det fanns för skolor och fann en folkhögskola där de hade en Läs- och skrivkurs som jag nu har börjat på. Först var jag orolig att alla känslor från skoltiden skulle komma, men jag kände att det inte alls var som då, här var vi alla lika. Den tidigare skolgången beskrivs av flera folkhögskoledeltagare som mycket traumatisk och det har tagit tid innan de på nytt vågat ta steget till studier. Ofta hör de av andra talas om en folkhögskola och finner därigenom något som fungerar, vilket är fallet för denna 32-åriga kvinna med en CP-skada. Genom en kurs på folkhögskola tyckte hon sig ha återerövrat sitt självförtroende och hon valde därefter att gå vidare till en annan folkhögskola för vidare studier. Jag har valt folkhögskola därför att sättet att jobba på är mycket bra. Bland annat kan man arbeta i sitt eget tempo och i mindre grupper, där man får mer hjälp än på en vanlig skola. Deltagarstyrd och formar egna utbildningsplaner Ett flertal av folkhögskoledeltagarna uttrycker sig kring att de fått ökat självförtroende på folkhögskolan och ibland kon- staterar de, nästan med förvåning, att andra lyssnar på vad de säger. Den här mannen var mycket nervös innan skolan startade men säger nu att: Lärarna lyssnar på vad jag säger och jag har blivit tuff och fått ganska bra självförtroende. En ung man som i tonåren fick en ryggmärsskada, vilken starkt inskränker hans rörlighet, går på folkhögskola för att komplettera vissa ämnen till sin högskolebehörighet. Han uppskattar det ut- rymme som finns att påverka undervisningssituationen och säger att: På skolan kan man påverka väldigt mycket eftersom det är så individ- uellt. Men man måste ju följa nån plan och inte sitta och lösa korsord hela veckan bara för att det är roligt. Man måste ju lära sig någonting. Men vi kan påverka mycket på lektionerna och det är väldigt bra. Även deltagarna inom studieförbunden upplever att de kan påverka och att alla deltagare ges möjlighet att komma till tals. En ung kvin- na säger att: Personalen är mycket lyhörda och det är rätt viktigt, tycker jag. så ska jag också vara lyhörd. Jag måste också lyssna. När vi sitter ned och pratar så är det ju inte bara jag som ska säga vad jag tycker utan dom ska ju också få säga. I arbetet med att bygga upp nya kurser som riktar sig till deltagare med olika funktionshinder är det nödvändigt att folkhögskolans personal tar till sig hur deltagarna uppfattar situationen i skolan. Följande kvinna, som gått i en kurs riktad till deltagare med Aspergers syndrom, berättar om samspelet mellan lärare och del- tagare. Men kursen har ändrats mycket sen jag gick där så det är nog annor- lunda . Kanske en del ändrades på grund av mig, för jag hade mycket dispyter med kursledaren där. Det var mycket protestlistor och sånt. Men det gav faktiskt resultat när vi talade om hur vi ville ha det, även om det tog tid innan de lyssnade . Jag var med i den första kursen på skolan och jag tror att de lärde sig en hel del under . Folkhögskolan tycks kunna göra sammanhanget i och kring stud- ierna begripligt för sina deltagare. Det är vanligt att deltagare med funktionshinder möter representanter från folkhögskolan innan skolstart och att det då talas om deltagarens situation och förhopp- ningar inför studierna, i förhållande till vad studierna kan innebära. Följande citat kommer från en ung kvinna som till företrädare för folkhögskolan förmedlade sin uppfattning om vad hon ville ha ut av studierna och som känner att det hon får är begripligt och användbart i livet. Vi diskuterade vad jag hade för svårigheter med att läsa och skriva. Och hur dom skulle kunna hjälpa mig och vad jag ville med att gå den här kursen. Jag svarade att jag ville lära mig att stava och skriva bättre Sen så börja det att rulla på och jag lärde mig att skriva ännu bättre och att läsa högt och lärde mig att läsa bok. Det bästa jag lärt mig det är att göra minneskartor också plus mycket annat. Inom studieförbunden finns möjlighet för personer med liknande intresse att starta cirklar inom det specifika ämne som intresserar dem. Dessa cirklar har goda förutsättningar för att vara livsvärlds- förankrade eftersom de tar utgångspunkt i det som gruppen anser vara angeläget. En kvinna som är har två utvecklingsstörda barn berättar att hon och ett par andra föräldrar i liknande situation har startat en cirkel som är inriktad på barnens möjligheter att flytta hemifrån. Hon beskriver det som att: Alla deltagare kommer med sina individuella mål så att säga och alla har vi då det här personliga målet att just mitt barn ska få det bra och vi ska få en lösning på vår situation. Sedan har arbetet i cirkeln haft en politisk inriktning och vi har talat om hur vi ska kunna påverka polit- iker och vi har pratat om erfarenheter av kontakter med tjänstemän och så. Möjligheten att få arbeta utifrån sina egna förutsättningar, utan att behöva tävla med andra, beskrivs av flera deltagare som en förut- sättning för att kunna delta i studierna på folkhögskolan och på studieförbundet. En kvinnlig studiecirkeldeltagare uttrycker det som att: Ja, man går lugnt till väga och så får var och en jobba med sitt. Det är ingen som säger: Du ska, du ska, du ska! Utan man får ta det i sin egen takt och får hjälp när man behöver. Av flera folkhögskoledeltagare upplevs det som en befrielse att inte vara ensam om att ha svårigheter och att undervisningssituationen även ger insikt i andras problematik; Det finns de som har det svårare än jag. Här beskriver en CP-skadad kvinna sin klass och poängterar individens förutsättningar. Det här är ju en väldigt anpassad skola för funktionshindrade och har mycket bra kurser att erbjuda. Här är vi nio personer i klassen som har olika funktionshinder och som jobbar i sin takt med sina kunskaper och erfarenheter. Ideologisk och/eller innehållsmässigt profilerad Inte någon av de deltagare vi haft kontakt med tar upp skolans ideologiska profil som viktig i sina resonemang. Anledningen att de sökt sig till respektive skola eller studieförbund är att den erbjuder en verksamhet de vill ta del av. Flera framhåller, i både uppsatser och intervjuer, att de uppskattar att det anordnas studieverksamhet som riktar sig till personer med just den problematik de själva har. Att gå en kurs eller cirkel som är specifik för en grupp deltagaren själv tillhör, förefaller viktigare än att söka sig till en skola med en ideologisk grundsyn som de själva delar. En företrädare för en folkhögskola med kristna förtecken beskriver sin inställning till hur arbetet på folkhögskolan ska genomföras: I det perspektivet (att möta människor med olika svårigheter) är det ju viktigt att vi påverkas av den folkrörelse vi tillhör och att vi är en folkrörelseskola. Det betyder dock inte att vi ska bedriva kyrkans verksamhet på folkhögskolan utan här är det folkbildning, men tonen här kanske är annorlunda. Det är vanligt i materialet att kursdeltagarna formulerar sig positivt kring folkhögskolans utbud av olika kurser; antingen i termer av att den kurs de går gett självförtroende och lust att gå vidare till en annan kurs på skolan, eller att de redan har tagit steget. Efter att ha fått diagnosen Aspergers syn- drom sökte sig denna kvinna till en allmän kurs särskilt riktad till deltagare med diagnosen. Hon fortsatte sen utbildningen i skolans vanliga allmänna kurs. Jag gick i den speciella kursen , men anledningen att man går där är ju att man ska komma vidare och det var det jag ville göra, gå vidare. För många kan det vara viktigt att röra sig mellan olika samman- hang; att å ena sidan få det stöd som behövs men å andra sidan kunna känna sig som andra utan att ha någon stämpel på sig. En kvinna med psykiskt funktionshinder, som insjuknade i 20-års- åldern, har studerat på folkhögskolan och beskriver sin väg genom utbildningen: Jag började i den kursen (som vänder sig särskilt till deltagare med funktionshinder) och har fortsatt vidare till allmän kurs. Det var bra att börja i en kurs där kraven var möjliga att svara upp mot och alla i klassen kunde förstå varandras situation. Men det har ändå krävts oerhört mycket viljestyrka för att kunna gå vidare. Jag har fort- farande kvar kamrater från den första kursen och det är viktigt. Men alla i den nya klassen vet inte om vilka svårigheter jag har och det är bra. Bland de deltagare med funktionshinder som ingår i studien nämns ofta fördelen med att få arbeta i små grupper, att få arbeta i sin egen takt och slippa känna att det är viktigt att mäta sig med andra eller att följa med i ett visst tempo. överensstämmer i hög grad med regeringens principiella syn på folkbildning i folkbild- ningspropositionen: Det fria och frivilliga folkbildningsarbetet öppnar möjlighet till kun- skapssökande för var och en utifrån egen erfarenhet och längs egna vägar, utan att begränsas av krav på resultat och utan uteslutnings- mekanismer. 1997/98:115, s. 5) Flera folkhögskoledeltagare som deltar i kurser riktade till en sär- skild funktionshindergrupp beskriver tidigare skolgång som miss- lyckad och att de från början bar med sig en rädsla inför att börja skolan på nytt. Det som får rädslan att tona bort är ofta ett möte med en representant för skolan innan skolstart, men framför allt, när skolan väl börjat, insikten att de andra i klassen också har svår- igheter. Det är ingen som behöver sitta med handen för när man skriver, för att dölja det som inte är rätt stavat på papperet som Deltagarna i vår undersökning värderar den person- liga kontakten med lärarna högt och upplever att de får det stöd de behöver på studieförbundet och folkhögskolan. En kvinnlig studiecirkeldeltagare uttrycker detta som att: Det gäller att ha en sådan fantastisk lärare också som kan stötta och få en att känna att man är välkommen och som säger att: du kan och kan du inte så får du försöka. Det är inte bara att: ut med dig det går inte. När företrädarna för olika folkhögskolor och studieförbund ut- trycker sig om vad det är som gör deras verksamhet lämpad att ta emot människor med funktionshinder i sina kurser, finns det en gemensam nämnare som alla talar om: människosynen. Även om det kan finnas olika ideologiska utgångspunkter för synen på män- niskan, vill alla poängtera vikten av att se till människans hela situation och möta varje individ utifrån hans eller hennes unika situation. Personal som engagerar sig mycket i sitt arbete och alla människor de möter, tas av flera företrädare fram som en anledning till att folkbildningen kan fungera bra för deltagare med funktions- hinder. Inom folkhögskolan uppfattas det som angeläget att ledningen präglar verksamheten utifrån de värderingar som ligger till grund för skolans verksamhet och en rektor formulerar sitt ansvar: Att prägla miljön i den här riktningen måste ju börja hos mig som rektor, sen måste det gå hela vägen till anställda och deltagare. Jag signalerar väldigt tydligt att det är så här det ska vara. Flera deltagare i undersökningen beskriver att de upplever sig res- pekterade och sedda på kursen eller cirkeln vilket i viss mån kan vara en bekräftelse på att företrädarnas formuleringar om en positiv människosyn efterlevs i praktiken. En vuxendöv man, som i medel- åldern drabbats av ytterligare funktionshinder, skriver: Efter sjukvårdens rehabilitering blev skolan min räddning. Efter ett par terminer där, kände jag mig bättre till mods och självförtroendet började återkomma. Där fanns förstående lärare som uppmuntrade till nya tag. Plötsligt kändes det som om man dög som man var. Folk- högskolan lever upp till sin policy, att man har lika värde oberoende av handikapp, ålder och kön. Detta gör att man mår bra och vill göra sitt bästa. De utvecklingsstörda personer som finns med i folkhögskolestud- ien poängterar oftare än andra att de möter så många människor på folkhögskolan som är snälla och att folkhögskolan är den bästa skola de gått på. En tolkning av detta kan vara att de deltagarna känner sig bemötta på ett respektfullt sätt, till skillnad från en del andra sammanhang de befunnit sig i. Folkhögskolan kan utgöra ett begripligt sammanhang där man som deltagare blir sedd och bemött efter sina behov och förutsättningar vilket gör skolan till- gänglig för dessa deltagare ur ett socialt perspektiv. Det som lyfts fram i möten med deltagare och företrädare är en bild som omfattar flera av de kännetecken för folkbildning som ovan nämnts. Den allmänna uppfattning vi mötts av är alltså att folkbildningen har goda förutsättningar att erbjuda bra villkor både i och utanför undervisningssituationen för deltagare med funk- tionshinder. När det handlar om tillgänglighet är vår uppfattning att ett positivt och välvilligt bemötande möjligen kan kompensera mindre brister i vissa sammanhang och då för . Det är ändå ofrån- komligt att brister i miljön, som gör någon beroende av andra, är till stor nackdel för den enskilde med funktionshinder. Deltagare med behov av en anpassad omgivning kommer med all sannolikhet att möta otillgängliga miljöer i så många sammanhang i livet att det viktigaste för dem inte är att träna på att hantera otillgängliga miljöer inom folkbildningen. Det viktiga är att bygga upp ett själv- förtroende i en miljö som är anpassad efter de personliga behoven. Med erövrad övertygelse om den egna kapaciteten är det lättare att senare möta otillgängliga miljöer utan att se de problem som upp- står som ett personligt misslyckande. Med detta perspektiv blir sålunda god tillgänglighet av särskild vikt inom folkbildningen. Att kunna koncentrera sig på kursverk- samheternas innehåll istället för möjligheter att få tillgång till detta, borde vara självklart. Emellertid är tillgänglighetsfrågorna – särskilt när det gäller de som sammanhänger med exempelvis kommunika- tionshandikapp eller allvarliga allergier – så svåra och komplexa att gapet mellan ideal och realiteter i väsentliga avseenden förblir stort, när mål om tillgänglighet skall förverkligas. Ur ett empowermentperspektiv måste god tillgänglighet ha hög prioritet inom folkbildningen. Det är innehållet som skall skapa förutsättningar för den enskilde att tillsammans med andra bidra till att man blir accepterad och inkluderad i samhället men också kan tillföra andra sina egna erfarenheter och upplevelser. De enk- laste frågorna att lösa ur ett tillgänglighetsperspektiv är ofta de som sammanhänger med framkomlighet till och inom olika lokaler. Alltför ofta reduceras tillgängligheten (eller användbarheten, en term som i ökad utsträckning används synonymt) till dessa. I själva verket är kanske de svåraste problemen relaterade till mellanmänsk- lig kommunikation och tillgången till anpassade medier. Det inne- bär att det självklart ofta är svårt att dra gränser kring vad som skall bedömas som en tillgänglighetsdimension eller vad som hör till kursernas innehåll och uppläggning. I handikappsammanhang sker det alltför ofta en fokusering på frågor rörande lokalernas tillgäng- lighet, som vi betonat. I folkbildningens kontext är naturligtvis också de andra dimensionerna viktiga. 5 Deltagare med behov av stöd För många deltagare med funktionshinder inom folkbildningen innebär sannolikt dess allmänna kännetecken, kombinerat med små studiegrupper och eventuell fysisk eller annan anpassning, att de klarar av sina studier utan andra särskilda insatser. En intervjuad folkhögskoleföreträdare menar att beredskapen att möta de deltag- arna ligger i att vara folkhögskollärare. För dem som är i behov av mer omfattande stödinsatser handlar det om en kedja av samverk- ande förutsättningar, som är nödvändiga för att de ska kunna ta del av och tillgodogöra sig en utbildning. Den första länken i denna utgörs av en fysisk tillgänglighet som stämmer överens med deltag- arens behov. En annan viktig länk utgörs av utbildningens utformning, som naturligtvis måste vara upplagd så att deltagaren kan tillgodogöra sig dess innehåll. Cirkelledarens eller lärarens pedagogik och det studiematerial som används behöver vara anpassade för deltagarnas särskilda förutsättningar. I vår intervjuundersökning har vi mött flera exempel på stort engagemang hos folkbildningens personal. Flera framhåller betydelsen av ett individuellt bemötande. I mötet med den enskilde deltagaren vill man förstå hur man kan ge goda förutsättningar för studier. Det anses viktigt att studieförbundet eller folkhögskolan får information om deltagarens funktionshind- er innan kurs eller cirkelstart och får tid till att göra eventuella anpassningar och beställa studiematerial. Mycket i vår studie tyder på att deltagarna med funktionshinder blir individuellt bemötta inom folkbildningen, på det sätt som ung- domarna i en tidigare nämnd utredning önskade bli när de kom till högskolan. Att ge alla deltagare ett gott bemötande betyder dock inte att bemöta alla på samma sätt. För att möta deltagare med exempelvis en begåvningsnedsättning, krävs en särskild lyhördhet bland personalen. Den deltagare som har stora närminnessvårighet- er har inte förutsättningar att ta emot och bevara information på samma sätt som andra; det har inte heller en deltagare med afasi eller den som har mer omfattande begåvningshandikapp. ningen måste ta hänsyn till deltagarnas skiftande förutsättningar, både i och utanför undervisningssituationen, i annat fall blir skolan otillgänglig för vissa deltagare. Vår enkätundersökning tyder på att handikapporganisa- tioner, som företräder deltagare med flera olika former av funk- tionshinder, är förhållandevis nöjda med folkbildningens pedagogik och studiematerial. Av dem som besvarat de aktuella frågorna är nöja med studieförbundens och nöjda med folkhögskolornas pedagogiska kompetens. Handikapporganisationernas inställning till pedagogisk kompetens inom folkbildningen När det gäller studiematerial är vidare nöjda med studie- förbundens och nöjda med folkhögskolornas material. Detta är ett förhållandevis gott betyg men man bör ha i åtanke att den verksamhet som åsyftas endast är de cirklar och kurser som arrangerats för handikapporganisationernas medlemmar. Handikapporganisationernas inställning till studiematerial inom folkbildningen Tillgängligheten för synskadade personer inom folkbildningen berör centrala områden som pedagogik, kursböcker och annat skriftligt material, men självklart också bilder, kartor och inte minst gester. Tillgängligheten till information är i en mening minst lika viktig som tillgängligheten till lokaler. Man kan självklart hävda att om man inte kan komma in i lokaler med rullstol, kan man inte tillgodogöra sig den folkbildningsverksamhet som här erbjuds. På samma sätt kan man emellertid hävda att även om man lyckas komma in i lokalerna är det inte en förutsättning för att verksam- heten är tillgänglig. I värsta fall kan den – upplevd från ett syn- skadeperspektiv – bestå i en film eller en Point-presentation där bilder och texter, som visas på väggen, levererar de centrala budskapen och där den text som erhålles i annan form är svår att kombinera med dessa. En synskadad person med bred erfarenhet av folkbildningen inom såväl folkhögskole- som studiecirkelverksamhet både som, deltagare, cirkelledare och föreläsare kan berätta: Att delta i folkbildningsverksamhet i vanliga studiecirklar är inte helt lätt om man är synskadad. I många av studiecirklarna, till exempel i språk, använder man ofta overheadapparater eller anteckningar på svart tavla eller blädderblock. För människor med någorlunda normal syn- skärpa innebär detta också ofta ett pedagogiskt framgångsrikt koncept.