sou · GRB377d2 · 2004-01-01 00:00:00 — AMV:s arbetsmarknadsutbildningar bör alltså i större utsträckning på ett flexibelt sätt bygga på en individuell kartläggning, validering och planering. Sådan utbildning ska kunna kombineras med sfi och yrkesspecifik svenska. Vidare vägar – sfi med mera utgör goda tillfällen att utveckla sin kompetens i svenska som man får erfarenhet av arbetslivet. De goda exempel som finns såväl inom som utanför AMV bör tas tillvara. Utredningen anser därför att tillträde till arbetsmarknadsutbild- ningar bör bygga på en samlad bedömning av individens kompetens och inte ha en fastställd kravnivå på svenskkunskaper. För arbetsmarknadsprogrammet Arbetspraktik bör det i förord- ning tydligt framgå att denna ska kunna erbjudas på deltid för dem som kombinerar denna med sfi-studier. I praktiken innebär det att i de fall som arbetsförmedlingen anvisar till arbetspraktik, bör indi- viden, arbetsförmedlingen och sfi-anordnaren komma överens om lämplig fördelning. Vi har ovan nämnt det som ur vårt perspektiv och utifrån våra direktiv är särskilt viktigt att se över. Men vi menar att det finns behov att på samma sätt se över alla de olika arbetsmarknadspoli- tiska programmen. Därför instämmer vi i förslaget från Utred- ningen om flyktingmottagande och introduktion om att AMS med flera myndigheter ska få ett sektorsansvar för nyanlända invand- rare, vilket bl.a. innebär att de ska se över sin verksamhet för att se hur de bättre kan möta de specifika behov som denna målgrupp kan ha. Vi har i kapitel 8 lämnat förslag som rör AMV:s ansvar för an- skaffning av praktikplatser inom ramen för sfi-utbildningen. Invandrarnas omgående inträde på arbetsmarknaden under arbets- kraftsinvandringsperioden främjande den industriella produktionen och utveckling men skapade på en grupp arbetsföra människor som av låg- konjunktur varit de första att slås ut. Många av dessa har haft svårig- heter att återkomma till arbetslivet efter de senaste decenniernas omstrukturering av arbetsmarknaden. En av många anledningar har varit begränsade kunskaper i svenska. Detta pekar på att arbete i sig inte är en garanti för en god språkutveckling, något som också forskningen visar (se kap. 2). Fram till har det omvända förhållandet varit rådande. Höga krav på språkkunskaper har fått konsekvensen att människor med yrkeskompetens har tillbringat år i studier, utan möjligheter att få visa vad de kan på arbetsmarknaden. Vidare vägar – sfi med mera om att tidiga erfarenheter från svenskt arbetsliv är en mycket viktig faktor för integration och fortsatt etablering på arbetsmarknaden och det görs insatser på många håll för att människor snabbt ska hitta en väg till arbete. Eftersom det tar tid att utveckla goda kunskaper i svenska inne- bär det första steget ut på arbetsmarknaden för många ett relativt okvalificerat arbete. Det är därför viktigt att det finns fortsatta möjligheter att kompetensutveckla sig inom språk och på andra områden, så att de individer som vill kan komma vidare till arbete som motsvarar deras kompetens och ambitioner. En rapport om invandrares kompetensutveckling i (Ecell, 2002) drar följande slutsats kring kopplingen mellan språk- studier och arbete: Det håller sakta på att etableras ett nytt synsätt i rörande språkkunskaper som en förutsättning för arbete. Den tidigare uppfatt- ningen att språkundervisning måste ske innan individen slussas vidare till arbete håller på att försvinna. Den ersätts av ett parallelltänkande när det gäller relationen mellan språkstudier och arbete. Man når långt där språkstudier bedrivs parallellt med, och kopplas till, arbetet. Ett uttryck för detta är utredningens direktiv om att visa på hur möjligheter att kombinera arbete och sfi-studier kan ökas. Hur ut- bildningens organisation och utformning kan anpassas så att den bättre kan kombineras med arbete utvecklas mer i avsnitt 12.1 samt i kapitel 8. För att kunna kombinera sfi med arbete krävs ofta att också ar- betsplatsen underlättar för anställda att studera svenska parallellt. I dessa resonemang syftar utredningen inte enbart på sfi-utbildning eftersom det i grunden handlar om möjligheten för anställda att vidareutveckla sina svenskkunskaper, oavsett nivå. Människor kan under hela livet ha behov av kompetensutveckling, t.ex. i samband med byte av arbetsuppgifter, arbetsplats eller yrke. Däremot är det givetvis en större utmaning att finna vägar in i arbete för den som ännu bara har grundläggande svenskkunskaper. Vi har under utredningens gång haft kontakter och utfrågningar med arbetsgivare, arbetsförmedlare, rekryterare, fackliga företrä- dare m.fl. för att ta del av olika icke-offentliga aktörers synpunkter och erfarenheter. Hur uppfattas sfi och de individer som studerar där? Vilka incitament har arbetsgivarna att tidigt anställa personer med ännu bristande kunskaper i svenska och att därefter stödja Vidare vägar – sfi med mera En annan fråga vi ställer oss är hur sfi-utbild- ningen och de strukturer som denna ingår i (introduktionen, infrastrukturen för vuxnas lärande m.m.) kan öka samverkan med arbetsgivare och bättre möta de behov av kompetensutveckling i svenska som finns på arbetsplatserna. Frågan om ökade möjligheter att kombinera sfi med arbete ingår i ett större sammanhang som kan ses utifrån flera perspektiv. Dessa frågor är alltför omfattande för att göras rättvisa här, men de utgör viktiga utgångspunkter för våra resonemang. En grundläggande förutsättning för att människor ska kunna delta i arbetslivet på likvärdiga villkor är att hinder i form av s.k. strukturell och andra former av diskriminering undanröjs. En positiv inställning till mångfald i arbetslivet bidrar till att arbets- givaren kan bortse från för arbetsuppgiften ovidkommande egen- skaper som t.ex. etnicitet, religion eller kön. De av fastslagna målen för vuxnas lärande är ett annat perspektiv. Enligt dessa ska det finnas ett delat ansvar för vuxnas kompetensutveckling: Samhället, arbetsgivarna och de enskilda ansvarar gemensamt för att olika individers och olika gruppers behov av såväl allmän som specialutformad utbildning tillgodoses. Ett tredje perspektiv är den demografiska utvecklingen och dess påverkan på arbetsmarknaden i . Vi vet att det inom loppet av ett tiotal år kommer att finnas stor brist på arbetskraft på många områden, bland annan på grund av stora pensionsavgångar. Genom- snittsåldern i ökar och alla behövs för att försörja en åld- rande befolkning. Detta är en utveckling vi dessutom delar med de flesta länderna inom EU. Den kompetens som invandrare tillför har vi inte råd att slösa bort. Ytterligare ett perspektiv utgörs av de erfarenheter och kunska- per som pekar på att tidig kontakt med arbetslivet är en avgörande faktor för egen försörjning och integration på lång sikt. Därför är det viktigt att skapa bättre förutsättningar för att nyanlända och andra invandrare ska få tillträde till arbets- marknaden efter kompetens och ambition. Vidare vägar – sfi med mera 12.4.2Lag om rätt till ledighet för sfi-studier fanns en lag om rätt till ledighet och lön vid deltagande i svenskundervisning för invandrare. Denna er- sattes 1986 av en lag (186:163) om rätt till ledighet för svensk- undervisning för invandrare, vilket innebar att rätten till bibehållen lön togs bort. fanns dock en dagersättning på för studerande som förlorade arbetsinkomster på grund av ledighet för sfi-studier. Ersättningen togs bort bl.a. eftersom det fanns stora svårigheter med uppföljningen av bidraget. Lagen om rätt till ledighet för sfi tycks i praktiken leva en rätt undanskymd tillvaro. Enligt och finns inga rapporter som tyder på att lagen tillämpas. Lagen har till- sammans med andra ledighetslagar varit föremål för en översyn , och arbetstids- och semesterregler som haft detta uppdrag fann inte heller mycket som talade för att ledighetslagen var känd eller tillämpades hos arbetsmarknadens parter. Förmodligen förlorade många arbetstagare ett starkt inci- tament att ta ledigt när ersättningen togs bort. I sitt förslag till reformering av ledighetslagarna föreslår kom- mittén i sitt betänkande (SOU 2003:54) att lagen samordnas med lagen om arbetstagares rätt till ledighet för utbildning, vilket i viss mån förändrar förutsättningarna för ledigheten. Enligt sfi-ledig- hetslagen behövde man anmäla önskemål om ledighet minst en månad i förväg. I det nya förslaget finns, i likhet med ledighet för andra studier, ingen sådan anmälningstid, men däremot kan arbets- givaren skjuta upp ledigheten . Rätten gäller ledighet i den omfattning som behövs, vilket kan innebära ledighet på heltid, deltid eller . Det har inte gått att få fram rikstäckande statistiska uppgifter på hur många som förvärvsarbetar som de studerar på sfi. Detta rapporteras inte in till SCB. Vi har inte heller tagit del av några lokala uppföljningar av hur många sfi-studerande som för- värvsarbetar i kommunerna, utan enbart sfi-företrädares uppskatt- ningar. Det intryck vi har fått är att andelen studerande som sam- tidigt arbetar är låg. Denna bild stärks av andra undersökningar som indirekt kan ge en fingervisning. Vidare vägar – sfi med mera Statskontoret har i en rapport om sfi (2000:27) jämfört den samlade inkomsten för gruppen flyktingar respektive gruppen övriga invandrare som studerar på sfi. Uppgifterna kan ge en anty- dan om omfattningen. Inkomster från förvärvsarbete uppgick i flyktinggruppen till av deras samlade in- komster . Motsvarande inkomster för gruppen övriga invandrare var . Dock hade denna grupp lägre total inkomst än flyktingarna och vi vet att många i denna grupp inte har någon egen försörjning alls under sfi-studierna. Tyvärr finns ingen senare undersökning att jämföra med. Även om det under hög- konjunkturen förmodligen var fler som för- värvsarbetade, kan man nog anta skillnaden mellan dessa båda grupper i stort sett bestått. En vanlig iakttagelse i de kommuner vi haft kontakt med är att de som får ett arbete de studerar på sfi, väljer att av- bryta studierna istället för att försöka kombinera de båda. Skolver- ket har uppgifter om hur många som avbryter sina sfi-studier på grund av arbete (2003a). Av dem som påbörjade studierna läsåret 99/01 hade t.o.m. läsåret 01/02 avbrutit studierna på grund av att de fått arbete. Uppdelat på kön var det av männen och av kvinnorna. Av detta kan vi förvisso inte dra slutsatser om hur många som arbetar parallellt med studier- na, men utifrån de erfarenheter vi tagit del av är det rimligt att tänka sig att det är fler som avbryter när de får jobb, än det är som fortsätter att studera. Vi har dock fått vittnesmål om att flera av dem som avbryter studierna på grund av arbete återkommer , antingen då de åter blivit arbetslösa eller för att de upptäckt att de trots allt be- höver utveckla sina svenskkunskaper. Tillgänglig statistisk ger inga uppgifter om återkomst i studier. I en brukarundersökning bland ett urval av de studerande inom sfi-verksamheten i uppger av de stude- rande att de arbetar heltid vid sidan av sina studier och att de arbetar deltid. I jämförelse med intrycket från andra kom- muner är detta mycket högt. En rimlig förklaring kan vara att till- gången på arbetstillfällen är högre i . I de större kommunerna som har stor volym finns det dessutom oftast möj- ligheter att studera på kvällstid ett antal timmar , vilket underlättar möjligheterna att studera parallellt med arbetet. En annan orsak, i samklang med resultatet i Statskontorets rapport, Vidare vägar – sfi med mera kan vara att andelen flyktingar bland de sfi-studerande i är mycket lågt, . Det är med det underlag vi har haft till förfogande svårt att klart fastställa hur många som förvärvsarbetar parallellt med sfi-studier, men mycket tyder på att det är en mindre andel. En förklaring torde vara de svårigheter att kombinera studier och arbete som vuxna har generellt, både vad gäller tid och ekonomi. Ytterligare en förklaring skulle kunna ligga i brister i sfi-organi- sationen. Ökade praktiska möjligheter att till exempel studera , deltid, på distans m.m. skulle kunna innebära att fler skulle fortsätta eller återuppta sina studier. Men den sannolikt största förklaringen ligger i den svaga ställning som denna grupp har gene- rellt på arbetsmarknaden. Vi har tagit del av exempel på arbetsgivare som på olika sätt upp- muntrar och underlättar för anställda att studera svenska. Detta sker antingen genom att arbetsgivarna i samverkan med kommuner eller arbetsförmedlingar upphandlar särskild utbildning eller låter sina anställda läsa på sfi på betald arbetstid, eller genom att de till- ämpar flexibla arbetsscheman som tillåter studier . De erfarenheter vi har tagit del av visar att det ligger såväl rekry- teringssvårigheter som engagemang och affärsmässiga skäl bakom initiativen. Ett av våra exempel är från städbranschen. I akut behov av arbetskraft har företaget valt att anställa individer som inte behärskar svenska alls, vilket varit möjligt genom att arbetsledarna är tvåspråkiga. är en sådan situation dock inte hållbar. Företaget vände sig därför till sfi-ansvariga i kommunen och gemen- samt har de hittat lösningar för hur de anställda ska kunna delta i undervisning. Företaget har också upphandlat en sär- skild kurs i yrkesspecifik svenska av sfi-anordnaren, där deltagarna fått lära sig förstå instruktioner och kunna kommunicera enkelt på sina arbetsplatser. Rektorn på sfi-skolan menar att en renodlad yrkesspecifik svenskkurs till en början kändes främmande, men att hon upptäckte att en sådan kurs kan vara en ingång till vidare stu- dier. Ett annat exempel är ett hotellföretag som i samarbete med arbetsförmedlingen anordnat arbetsplatsförlagd utbildning där hälften av undervisningen utgörs av svenskstudier. Vidare vägar – sfi med mera svenska vänder sig även till anställda på företaget med behov av ökade kunskaper. Att företaget inte hade vänt sig till kommunen för att få hjälp med svenskundervisningen, förklarades bland annat med att de inte uppfattade sfi-utbildningen som tillräckligt flexibel och att de i kontakt med före detta sfi-studerande fått höra nega- tiva synpunkter. Företagets drivkraft har varit att få tag i kompe- tent arbetskraft och en insikt om att även de som ännu inte behärs- kar tillräcklig svenska är en resurs. Deras erfarenheter av dem som deltar i utbildningen och sedan börjar arbeta på företaget är att vissa är nöjda med att bli kvar och utvecklas inom branschen, medan andra, ofta välkvalificerade inom olika andra områden, ser det som en väg in i arbetslivet och som en plattform att gå vidare från. Företagsledningens ser inte detta som negativt, utan upp- muntrar tvärtom dessa att gå vidare till annat när de är redo. Ledningen efterlyser dock att myndigheterna bättre tar vara på företagens engagemang. För att deras satsningar ska fungera i läng- den krävs det ett bättre samarbete och ett delat ansvar mellan dem, kommunen och andra relevanta myndigheter. De menar att de gärna bidrar, men inte vill göra myndigheternas jobb. Ytterligare andra företag har erbjudit utbildning i svenska på en högre nivå än sfi för att förbereda anställda som skulle avancera i organisationen. Istället för att konstatera att språkbristerna var ett hinder såg arbetsgivarna möjligheterna och vinsterna med att inves- tera i dessa personer. Vi har också sett exempel på att fackförbunden kan spela en roll i dessa sammanhang. Ett företag inom livsmedelsindustrin har i er- bjudit de anställda kompetensutveckling i svenska på arbetstid, på såväl betald som obetald arbetstid. Facket har verkat för att svenska ska kunna vara en del av företagets kompetensutveckling och har aktivt uppmuntrat anställda att delta. Det har dock visat sig att många anställda inte är intresserade av att studera mer, utan vill koncentrera sig på arbetet. De är enligt en facklig företrädare trötta på studier efter kanske av utbildning och olika arbetsmark- nadsinsatser i . 12.4.5Insatser för att öka arbetsgivares delaktighet Av exemplen ovan kan utläsas att det ibland tycks finnas en ömse- sidig frustration mellan arbetsgivare och myndigheter, där båda parter anser att de tar ett ensidigt ansvar för något som egentligen Vidare vägar – sfi med mera borde ligga i motpartens intresse. Men denna situation rymmer också stora möjligheter att hitta vägar att förena olika parters int- ressen. För att öka möjligheterna att kombinera sfi med förvärvsarbete är det nödvändigt att identifiera de behov och ambitioner som är gemensamma för såväl individer, ansvariga myndigheter som arbets- givare, såväl offentliga som privata. Därför är det av stor vikt att det finns gemensamma fora för möten och samverkan och att parterna kommer överens om insatser som främjar såväl behovet för invand- rade personer att få arbete som behoven på arbetsmarknaden att få kvalificerad arbetskraft. Det finns ett stort antal fora för samverkan för detta, på lokal, regional och nationell nivå. Kommunerna har behov av och sam- verkar med lokala arbetsgivare på många olika områden. På regional nivå finns till exempel de regionala tillväxtprogrammen eller de regionala partnerskap för de olika programmen inom Europeiska socialfonden. Det finns också regionala kompetensråd, som under ledning av länsarbetsnämnderna ska inventera kompetensutveck- lingsbehov i regionen och medverka till samverkan. Dessa struk- turer och nätverk är naturliga fora också när det gäller frågor som mer specifikt rör invandrade personers inträde på arbetsmarknaden och behov av kompetensutveckling, inklusive svenska. Inom ramen för utvecklingen av en infrastruktur för vuxnas lär- ande har Myndigheten för skolutveckling verkat för att i kommu- ner och regioner öka insikten om att vuxenutbildningen är en vik- tig tillväxtfaktor och bör kopplas ihop med arbetsmarknads- och tillväxtfrågorna. Myndighetens erfarenheter från ett stort antal möten med bland andra regionala kompetensråd och företrädare för de regionala tillväxtprogrammen, är att den kommunala vuxen- utbildningen ibland glöms bort i dessa sammanhang. Enligt myn- digheten är ett skäl till detta att många betraktar vuxenutbildningen som föga flexibel och mycket teoretisk med liten relevans för arbetslivet. Det har tagits flera särskilda initiativ till samver- kan kring ökade möjligheter för invandrade personer att etablera sig på arbetsmarknaden. Ett viktigt syfte med den centrala överenskommelsen om utveck- lingen av introduktionen för nyanlända (2001) var att stärka arbetsmarknadsanknytningen inom introduktionen av nyanlända i kommunerna. De lokala och regionala överenskommel- serna i samma syfte kan vara en bra plattform för samverkan även Vidare vägar – sfi med mera med näringslivet och andra arbetsgivare, vilket också enligt Integ- rationsverkets uppföljningar (2003b) förekommer på många håll. Regeringen inrättade en arbetsgrupp som ska under- söka hur näringslivets engagemang för att integrera invandrare på arbetsmarknaden bättre kan tas tillvara. Gruppen som består av fö- reträdare för och ska också föreslå hur en närmare samverkan kan komma till stånd mellan företag och myndigheter. Den ska avrapportera senast den 30 dec- ember 2003. tecknade separata överenskom- melser med ett antal arbetsgivarorganisationer och centrala fack- förbund om ett samarbete för att öka utrikes föddas möjligheter till inträde och fortsatt avancemang på arbetsmarknaden. Arbetet handlar både om att ta tillvara all kompetens som finns i landet och att motverka och undanröja diskriminerande hinder. Några exem- pel på uppgifter inom respektive organisation är att utveckla prak- tikplatser för nyanlända, starta spetsprojekt för att identifiera strukturella och andra diskriminerande hinder, initiera gemen- samma utbildnings- och kompetensinsatser, matcha kompetens samt främja egenföretagande bland personer med utländsk bak- grund. har förhandlingar om en form av integrationsavtal påbörjats mellan näringslivet och de sju fackförbund som sam- arbetar inom det s.k. industriavtalet. ska kunna gälla på de ca 10 000 företag som omfattas. Diskussionerna kring avtalet handlar om att få fram särskilda spelregler för invandrare och asylsökande som aldrig kommit in på arbetsmarknaden, som syftar till att sänka tröskeln att anställa för arbetsgivare. Några för- slag är att arbetsgivarna under en inledande provanställning slipper att betala arbetsgivaravgift och pension. Dessutom ska ingångslönen vara låg och därefter öka stegvis. I gengäld ska de anställda få studera svenska och få inslag av yrkesinskolning. Vad avtalet ska innehålla mer exakt är inte klart och det krävs också en överenskommelse med regeringen om vissa av frågorna. Det pågår alltså mycket som förhoppnings- vis öppnar för möjligheterna att arbeta som man fort- sätter att studera svenska. Initiativen kommer från såväl det offent- liga som det privata näringslivet. Vidare vägar – sfi med mera Regeringens arbetsgrupp om att öka invandrares integration på arbetsmarknaden bör få i tilläggsuppdrag att särkilt överväga hur arbetsgivares incitament att ta ett delansvar för anställdas kompe- tensutveckling i svenska kan öka. Statliga arbetsgivare bör få en tydlig roll att visa vägen för hur en anställning utifrån en individs kompetens kan kompletteras med kompetensutveckling i svenska. Myndigheten för skolutveckling bör i samverkan med verka för att sfi och vuxenutbildningen får en mer framträdande roll inom de lokala, regionala och nationella nät- verk som berör kompetensutveckling och tillväxt. Det är viktigt att öppna arbetslivet så att människor inte stängs ute på grund av orimliga krav på språkkunskaper och svensk utbild- ning. Det är lika viktigt att invandrade personer så tidigt som möj- ligt upplever att de kan försörja sig själv och sin familj. Om vägen till etablering är för lång och full av hinder, hinner många tappa motivationen att lära sig den svenska som krävs. Därför är det posi- tivt att man och under sfi-utbild- ningen tar sikte mot arbetslivet och bygger på den yrkeskompetens som individen har med sig. Det är också mycket positivt om man tidigt kan få ett arbete, när man kan tillräckligt med svenska för att klara arbetsuppgifterna. Men i längden räcker det inte; för att kunna delta i arbetsplatsens demokratiska processer och inte minst löneförhandla behöver man mycket bredare och djupare språkkun- skaper. Bristande svenskkunskaper leder till att individen får sämre förutsättningar att avancera på arbetsplatsen och en mer otrygg anställningssituation. För att underlätta för personer att läsa svenska och arbeta, krävs först och främst ett grundläggande perspektivbyte hos alla: den studerande, utbildningsanordnare, handläggare på olika myndigheter samt arbetsgivare. Samtliga aktörer måste upphöra att tänka i termer av antingen eller och i stället se att det är möjligt att göra både och. Alla de generella och särskilda insatser som Vidare vägar – sfi med mera redan görs för att stödja invandrares etablering på arbetsmarknaden bör särskilt ta hänsyn till behovet av att kunna fortsätta studera svenska vid sidan av eller integrerat med arbete, arbetsplatsintro- duktion eller arbetspraktik. En grundläggande förutsättning är att det skapas alternativa stu- dieformer: kvällsstudier, utbildning på arbetsplatsen, IT-stödd undervisning, språkverkstäder m.m. Men det handlar också om att kartläggning och upprättande av planer för studier och andra insat- ser måste ha ett längre perspektiv än som oftast finns och inte alltid stanna vid målet om egen försörjning. Ett mindre kvalificerat arbete kan för vissa vara ett steg på vägen, men hur går man vidare? Detta innebär inte att myndigheter ska insistera på att planera invandrares liv framåt, utan det handlar om att utifrån individens kompetens och ambitioner från början ge väg- ledning och stöd för att individen ska få möjlighet att uppnå mål som kanske ligger bortom det första jobbet, som ofta inte handlar om mycket mer än försörjning.