sou · GRB3124d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Det formaliserade förfarandet kommer att leda till att vissa verksamheter som hanteras inom ramen för prövningen av strandskyddsdispenser eller anmälan för samråd enligt 12 kap. 6 § blir anmälningspliktiga. I några fall kommer det att vara fråga om verksamheter av en sådan omfattning att det är motiverat med ett tillståndsförfarande. Vi har i avsnitt 3.3.2 gjort bedömningen att en anmälningsplikt torde kräva en stärkt kompetens hos länsstyrelserna i vatten- tekniska och hydrologiska frågor, men att de i övrigt har den kompetens som behövs för att kunna hantera vattenverksamheter som typiskt sett innebär små risker för påverkan på miljön. En kompetenshöjning på området för vattentekniska och hydrologiska torde vara angelägen även utifrån andra aspekter. Det gäller bland annat den framtida förvaltning av kvaliteten på vattenmiljön som Anmälningsplikt för mindre vattenverksamheter blir följden av ramdirektivet för vatten samt hanteringen av frågor om dammsäkerhet och förebyggande av översvämningar (se kapitel 7 i vårt principbetänkande SOU 2002:50). För miljödomstolarnas del innebär förslaget en minskad arbets- börda. Ett antal tillståndsärenden kommer i fortsättningen kunna hanteras genom en anmälan till . Det är inte fråga om någon betydande besparing, men kommer att frigöras hos miljödomstolarna för handläggning av de större och mer kompli- cerade verksamheterna; således ett steg i riktning mot en effektivare miljöprövning. För länsstyrelsernas del innebär förslaget en viss ökning av arbets- bördan. En inte obetydlig del av de anmälningspliktiga verksam- heterna hanteras av länsstyrelserna i form av ansök- ningar om dispens från strandskyddet eller anmälningar för samråd enligt 12 kap. 6 §. Till det kommer de anmälningspliktiga verksam- heter som tillståndsprövas vid miljödomstolarna. En möjlig effekt av de nya reglerna är att några verksamheter som faller helt utanför systemet kan komma att anmälas till . Sammantaget talar detta för att förslaget leder till en viss kostnads- ökning hos länsstyrelserna. Det bör kunna accepteras med hänsyn till att förslaget skapar tydliga och ändamålsenliga regler för prövningen av vattenverksamheter, vilket är till fördel för både verksamhetsutövare och myndigheter. 3.6.3Konsekvenser för små och medelstora företag Huvudsyftet med förslaget är att uppnå en enklare och billigare hantering av vissa mindre vattenverksamheter. Detta är av naturliga skäl till fördel för de små och medelstora företag som kan beröras av förslaget. Regelsystemet blir tydligare genom att det anvisas ett väl avpassat instrument för de aktuella verksamheterna. Kostnaderna för verksamhetsutövaren blir lägre i de fall som tillståndsförfarandet ersätts med ett anmälningsförfarande. Anmälningsplikt för mindre vattenverksamheter 3.6.4Avgifter för prövning och tillsyn Vårt förslag om anmälningsplikt för vissa vattenverksamheter på- verkar förutsättningarna för att ta ut avgifter för prövning och tillsyn. Bestämmelser om detta finns i förordningen om avgifter för prövning och tillsyn enligt . I 3 kap. förordningen finns regler om dels avgift för prövning, dels avgift för tillsyn. De förra reglerna avser huvudsakligen vattenverksamheter som tillstånds- prövas. De skulle i sin nuvarande utformning inte bli tillämpliga på anmälningspliktiga vattenverksamheter. I bestämmelsen om avgift för tillsyn anges att en avgift för tillsyn över vatten- verksamhet skall betalas efter särskilt beslut av och utgå med för varje hel timme handläggningstid. Vi bedömer att denna möjlighet att ta ut avgift inte är tillräcklig för de anmälnings- pliktiga vattenverksamheterna. En anledning till det är att ett sådant avgiftssystem kan leda till stora olikheter vid tillämpningen. Det bör i stället övervägas att införa fasta belopp för läns- styrelsernas hantering av anmälningar om vattenverksamhet. I bestäm- melserna om avgift för prövning av vattenverksamhet finns det en tabell över den grundavgift som skall betalas av verksamhetsut- övaren och som är relaterad till kostnaden för utförandet av verk- samheten. För vissa verksamheter utgår även en tilläggsavgift. Frågan om att göra dessa eller liknande regler tillämpliga på anmälningspliktiga vattenverksamheter får utredas närmare av regeringen i det fortsatta lagstiftningsarbetet. 4 Prövningen av täkter Vi föreslår att täkter prövas på i huvudsak samma sätt som andra miljöfarliga verksamheter. Täkter bör alltså omfattas av bestäm- melserna i 9 kap. i stället för 12 kap. . Det betyder att tillståndspliktiga täkter bör prövas av länsstyrelsernas miljö- prövningsdelegationer och att de bestämmelser om förfarandet som gäller för miljöfarliga verksamheter kan tillämpas för täkt- verksamheter. Det kommer att lösa de processuella problem som följer av den nuvarande regleringen; det blir bland annat möjligt att i första instans meddela ett verkställighetsförordnande som gör att en verksamhet kan påbörjas även om beslut inte har vunnit laga kraft. Det blir också i fler fall möjligt att pröva en täktverksamhet gemensamt med en annan tillståndspliktig miljö- farlig verksamhet som bedrivs i anslutning till täkten. Vi lägger inte fram något slutligt förslag till indelning av täkter i olika prövningsnivåer. Vi föreslår dock att en sådan indelning görs och att den i princip ansluter till det prövnings- system som gäller för annan miljöfarlig verksamhet. Flertalet täkter bör även i fortsättningen vara tillståndspliktiga (B-verksam- het i bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd). En utgångspunkt bör vara att alla nyetableringar av kommersiella täkter samt alla naturgrustäkter kräver tillstånd. För husbehovstäkter bör samma huvudregel gälla som , dvs. att tillstånd inte krävs. Det bör dock införas en övre gräns för när en husbehovstäkt blir anmälningspliktig. Olika lösningar föreslås för hur de nuvarande reglerna i 12 kap. 1– 5 §§ bör hanteras. När det gäller bestämmelsen om behovsprövning bör en tillämpning av befintliga bestämmelser i 1 kap. 1 § samt 2 och 3 kap. kunna leda till samma resultat i de flesta fall. Det bör i stället för den nuvarande bestämmelsen om biologisk mångfald, som enbart gäller för täkter, införas en ny allmän hänsynsregel om biologisk mångfald i 2 kap. En sådan regel skulle göra att naturvårdsintressena på ett bättre sätt än återspeglas i centrala kravregler. Vi avser att återkomma till den närmare utformningen av en hänsynsregel om biologisk mångfald i anslutning till en samlad utredning om de allmänna hänsynsreglerna i det betänkande som skall lämnas senast vid utgången av . 4.1.1Skäl att se över reglerna om täkter Prövningen av täkter är inte ett område som nämns särskilt i våra direktiv. Vårt arbete med prövningsordningen och de synpunkter som lämnats i frågan har dock gett oss anledning att se över reglerna om prövning av täkter. De förbättringar som vi tror att ändrade regler kan leda till för i första hand verksamhetsutövare gör det lämpligt att ta upp frågan i detta betänkande. Regler om täkter fanns tidigare i både naturvårdslagen och miljö- skyddslagen. Naturvårdslagen innehöll generella regler om tillstånds- plikt för kommersiella täkter, medan miljöskyddslagen föreskrev tillståndsplikt för vissa av de största täkterna. Genom bestäm- melserna i har en samlad reglering av prövningen av täkter kommit till stånd. Reglerna har placerats i 12 kap. tillsam- mans med regler om miljöhänsyn i jordbruk och regler om anmälan för samråd av vissa verksamheter som kan väsentligt ändra natur- miljön. Enligt den vision om den framtida tillståndsprövningen som presenterades i vårt principbetänkande bör en strävan vara att så långt som möjligt få gemensamma materiella och processuella bestäm- melser för olika typer av verksamheter och åtgärder (SOU 2002:50, s. 36). De krav som med dagens regler kan ställas på täkter skiljer sig från de krav som ställs på andra miljöfarliga verksamheter. Det kan ifrågasättas om det exempelvis finns behov av särskilda kravregler för täkter vid sidan av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Särreglerna i 12 kap. innebär att det i vissa fall kan krävas flera prövningar trots att det är fråga om samlokaliserade verksamheter som lämpar sig för en samtidig miljöprövning. Om det är fråga om en miljöfarlig verksamhet som skall prövas av miljöprövnings- delegationen vid , exempelvis tillståndspliktig hant- ering av avfall, torde det inte vara möjligt för att i täktärendet även pröva den miljöfarliga verksamheten. En sådan ordning kan bidra till längre handläggningstid och onödiga kost- nader för både myndigheten och verksamhetsutövaren. De nuvarande reglerna är bristfälliga i fråga om förfarandet. Frågor om tillstånd till täktverksamhet prövas av . Bestämmelserna om förfarandet är inte desamma som vid pröv- ningen av de miljöfarliga verksamheter som prövas av miljöprövnings- delegationen vid . Av praxis framgår att de bestäm- melser om förfarandet som finns i 19 kap. 5 § inte gäller vid läns- styrelsens prövning av täkter. Det gör att det finns luckor i reglerna om hur prövningen av täkter skall gå till. Ett exempel på det är att det inte är möjligt för att i ett tillståndsbeslut meddela ett verkställighetsförordnande (se beslut , , M 7188-02). Enligt företrädare för täktnär- ingen leder detta till praktiska problem. 4.1.2Utgångspunkt för utredningen om täkter Redan tidigt i vårt arbete såg vi en möjlighet att undersöka om det kunde finnas fördelar med att pröva täkter på samma sätt som andra miljöfarliga verksamheter. Utgångspunkten då var en över- gripande vision om den framtida tillståndsprövningen enligt miljö- balken, bland annat genom principen att samma processuella och materiella regler borde gälla vid prövningen av olika typer av verk- samhet. Täkter är per definition miljöfarlig verksamhet enligt 9 kap. 1 §. Täkter finns emellertid inte med i listan över tillstånds- och anmäl- ningspliktiga verksamheter som tagits in i bilagan till förordningen om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd. Det finns tillståndspliktiga miljöfarliga verksamheter som till sin karaktär är mycket lika täkterna, till exempel gruvor med dagbrott. Sådana gruvors ingrepp i naturmiljön är snarlika de ingrepp som täkter innebär. Det talar för att reglera dessa verksamheter på samma sätt. Utgångspunkten i vårt arbete med prövningen av täkter är att utreda om det är lämpligt att pröva dessa på samma sätt som andra miljöfarliga verksamheter. I den uppgiften ingår att belysa vilka förutsättningarna är för en sådan förändring av regelsystemet och vilka konsekvenserna skulle bli. Till uppgiften hör att undersöka i vilken utsträckning de nuvarande särskilda reglerna för täkter i 12 kap. 1–5 §§ behövs även i fortsättningen. Det ingår också att undersöka möjligheterna att rätta till de brister som finns i de nuvarande reglerna. 4.2Regler om prövningen av täkter 4.2.1Tidigare och nuvarande lagstiftning Innan trädde i kraft fanns regler om prövning av täkter i både naturvårdslagen och miljöskyddslagen. Huvudregeln i 18 § naturvårdslagen var att tillstånd krävdes för kommersi- ella täkter. Bestämmelserna ingick här i ett regelsystem som främst syftade till att skydda naturmiljön. infördes regler i miljöskyddsförordningen om att tillstånd krävdes för större berg- och torvtäkter medan det för övriga kommersiella täkter räckte med en anmälan till tillsynsmyndigheten, som i det fallet var en nämnd. I 12 kap. finns numera en sammanhållen reglering av täkterna. Flera av de regler som fanns i tidigare lagstiftning och som är typiska för täkter återfinns nu i 12 kap. omfattas täkterna av allmänna regler, till exempel mål i 1 kap. 1 §, de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. och hushållnings- bestämmelserna i 3 och 4 kap. Vid införandet av valde man att låta tillståndspröv- ningen av täkter handhas av länsstyrelserna. Det är alltså inte de vid länsstyrelserna särskilt inrättade miljöprövningsdelegationerna som prövar täkterna. Det har gjort att bestämmelserna om förfarandet skiljer sig från de bestämmelser som gäller för annan miljöfarlig verksamhet. Huvudregeln enligt 12 kap. 1 § första stycket är att det krävs tillstånd av för täkt av berg, sten, grus, sand, lera, jord, torv eller andra jordarter. Huvudregeln omfattar inte husbehovs- täkter. För dessa kan dock under vissa förhållanden föreskriva krav på tillstånd. Det material som tas ut från täkter utgör i princip ett ändligt material, möjligen med undantag för torvtäkter. Vissa täktmaterial råder det mycket begränsad tillgång till, främst naturgrus. Det har varit en av utgångspunkterna vid utformningen av reglerna för prövning av täkter. Det visar sig huvudsakligen i att prövningen präglas av ett planmässigt tänkande. Från myndigheternas sida har det funnits ett behov av att känna till hur stora kvantiteter av olika täktmaterial som produceras i befintliga täkter. Vid prövningen av täktärenden har en viktig komponent varit att undersöka behovet av det material som avses med ansökan. I har det tagits in en särskild avvägningsregel enligt vilken behovet av materialet skall vägas mot de skador på djur- och växtlivet och på miljön i övrigt som täkten kan befaras orsaka. De krav som följer av EG:s MKB-direktiv och IPPC-direktiv samt Århuskonventionen tas upp i avsnitt 2.1. I avsnitt 2.7 diskuteras vilka konsekvenserna blir om ett anmälningsförfarande skulle tillämpas i stor utsträckning. 4.3De särskilda reglerna för prövningen av täkter En utredning om behovet av det material som skall utvinnas har vanligtvis krävts vid ansökningar om tillstånd till täkter. En regel om detta fanns redan i naturvårdslagen. I 12 kap. 2 § första meningen finns en regel som innebär att en intresseavvägning skall göras mellan behovet av det material som kan utvinnas och de skador på djur- och växtlivet och på miljön i övrigt som täkten kan befaras orsaka. I förarbetena till uttalades att förhållandet att vissa täktmaterial utgör en ytterst begränsad resurs motiverar att det även prövas om täkten fyller ett behov (prop. 1997/98:45 del 1 s. 380). Det kan dock ifrågasättas om det behövs en särskild regel om behovsprövning. Vi bedömer att en tillämpning av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. tillsammans med bestämmelserna i 1 kap. 1 § och 3–4 kap. är tillräcklig. En sådan tillämpning bör i allt väsentligt leda till samma resultat som tillämpningen av den nuvarande regeln om behovsprövning. skall enligt 1 kap. 1 § andra stycket tillämpas så att bland annat återanvändning och återvinning liksom annan hus- hållning med material, råvaror och energi främjas så att ett krets- lopp uppnås. De regler i 2 kap. som aktualiseras är försiktighets- Prövningen av täkter SOU 2003:124 principen i 3 §, lokaliseringsregeln i 4 § och hushållningsprincipen i 5 §. Dessa paragrafer är i sin tur kopplade till skälighetsavvägningen i 7 §. Frågan om en täktverksamhet utgör en god hushållning med naturresurserna är inte minst viktig att pröva vid nyetablering av en täkt. För ändliga resurser som det råder knapp tillgång på är det extra angeläget med en bedömning av frågan. Bedömningen kan i regel kopplas till både prövningen enligt försiktighetsprincipen i 2 kap. 3 § och den lokaliseringsprövning som skall göras enligt 2 kap. 4 §. Försiktighetsprincipen innebär att olika försiktighets- mått skall vidtas för att förebygga, hindra eller motverka att en verksamhet medför skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. I begreppet skada på miljön inbegrips även misshushållning med naturresurser (prop. 1997/98:45 del 1 s. 214). Enligt lokaliserings- regeln skall för verksamheter och åtgärder som tar i anspråk mark- eller vattenområden annat än helt tillfälligt en sådan plats väljas som är lämplig med hänsyn till 1 kap. 1 §, 3 kap. och 4 kap. I 3 och 4 kap. finns bestämmelser om hushållningen med mark- och vatten- områden. Vid prövningen enligt hänsynsreglerna kan det visa sig att det material som skall utvinnas ur den tilltänkta täkten kan ersättas av material från andra täkter, eller att det finns andra närbelägna områden som skulle vara bättre att exploatera för täktverksamhet. Det finns exempel på att har gjort en sådan tillämpning av motsvarande bestämmelser i miljö- skyddslagen. Samma tillämpning bör vara möjlig med stöd av 2 kap. 4 § . Den föreslagna ändringen av reglerna bör enligt vår mening inte försämra möjligheterna att uppnå det miljökvalitetsmål rörande uttaget av naturgrus som har fastställts. Regionala och kommunala planer kan tillsammans med gällande miljömål vara en utgångs- punkt när täkter prövas enligt . Sammantaget bedömer vi att det skydd för de aktuella naturresurserna som följer av 12 kap. 2 § första meningen inte är starkare än vad som bör följa av en väl avvägd tillämpning av nuvarande hänsynsregler i 2 kap. 4.3.2Behovet av brukningsbar jordbruksmark Enligt 12 kap. 2 § andra stycket skall vid prövning av en ansökan om tillstånd till täkt av matjord beaktas behovet av brukningsbar jordbruksmark. I 5 § skötsellagen fanns tidigare en bestämmelse enligt vilken det krävdes tillstånd till täkt av matjord på jordbruks- mark som är lämplig för jordbruksproduktion, när täkten sker för annat ändamål än markinnehavarens husbehov. Syftet var att skydda brukningsvärd jordbruksmark. Skötsellagens bestämmelse skilde sig därmed från naturvårdslagens regler om tillståndsplikt för täkt av matjord som främst syftade till att skydda naturmiljön. Bestämmelsen i 12 kap. 2 § andra stycket fördes in i för att behovet av jordbruksmark skulle kunna beaktas vid prövningen av en ansökan om tillstånd till täkt av matjord. Vi bedömer att bestämmelsen i 12 kap. 2 § andra stycket bör kunna utgå. Det finns andra bestämmelser i som har betydelse för frågan om användningen av jordbruksmark. Över- gripande bestämmelser om hushållningen med markområden finns i mål i 1 kap. 1 § andra stycket och i de grundläggande hushållningsbestämmelserna i 3 kap. Vid nyetablering av en täkt av matjord gäller enligt lokaliseringsregeln i 2 kap. 4 § att för en verksamhet som tar i anspråk ett markområde skall en sådan plats väljas som är lämplig med hänsyn till 1 kap. 1 §, 3 kap. och 4 kap. Enligt 12 kap. 2 § andra meningen får tillstånd inte lämnas till en täkt som kan befaras försämra livsbetingelserna för någon djur- eller växtart som är hotad, sällsynt eller i övrigt hänsynskrävande. Bestämmelsen infördes i i syfte att ge större tyngd åt intresset av att bevara den biologiska mångfalden. Hur bör bestäm- melsen hanteras om prövningen av täkter endast kommer att omfattas av allmänna hänsynsregler på samma sätt som gäller för miljöfarliga verksamheter? Den biologiska mångfalden utgör en del av över- gripande mål. Enligt 1 kap. 1 § andra stycket skall tillämpas så att bland annat den biologiska mångfalden bevaras. Däremot tas skyddet av den biologiska mångfalden inte uttryck- ligen upp i de allmänna hänsynsreglerna. Enligt 2 kap. 3 § skall dock alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd utföra de skyddsåtgärder, iaktta de begränsningar och vidta de försiktighetsmått i övrigt som behövs för att före- bygga, hindra eller motverka att verksamheten eller åtgärden med- för skada eller olägenhet för människors hälsa eller miljön. Vid remissbehandlingen av betänkande var det flera instanser som ansåg att det fanns behov av en hänsyns- regel som utvecklade det mål i 1 kap. 1 § andra stycket som gäller den biologiska mångfalden. Regeringen anförde i förarbetena till att det inte fanns behov av en sådan hänsynsregel. Skälet angavs vara att i skyddet för människors hälsa och miljön ingick till exempel skydd mot utarmning av den biologiska mångfalden och misshushållning med naturresurser (prop. 1997/98:45 del 1 s. 206). De nu gällande allmänna hänsynsreglerna är alltså avsedda att täcka in även bevarandet av den biologiska mångfalden. Det kan ifrågasättas om hänsynen till naturvårdsintresset har fått en tillräckligt stark ställning i de centrala kravreglerna i balken. Det grundläggande naturvårdsperspektiv som var utgångspunkten i natur- vårdslagen kan inte sägas vara särskilt framträdande i 2 kap. En förstärkning av naturvårdshänsynen skulle kunna åstadkommas genom att låta bestämmelsen i 12 kap. 2 § andra meningen ersättas av en motsvarande bestämmelse av allmän räckvidd i 2 kap. Det är över huvudtaget svårt att motivera att det i en integrerad miljöbalk skall finnas en särskild hänsynsregel om biologisk mångfald enbart för täkter. Många andra verksamheter kan ha väl så stor påverkan på den biologiska mångfalden, till exempel gruvor, vattenverksamheter och infrastrukturprojekt. Till det kommer att den nuvarande bestämmelsen är strängt utformad som ett ovillkorligt förbud mot tillstånd om livsbeting- elserna för någon hänsynskrävande art kan befaras försämras. Erfarenheter från praxis visar att en stoppregel av detta slag kan få ett alltför stort genomslag i vissa situationer. i har i en skrivelse till oss påtalat att den nuvarande bestämmelsen i 12 kap. 2 § andra meningen för del innebär att inget nytt eller utvidgat täkttillstånd torde kunna lämnas för kalkbrytning av någon betydenhet. De inventeringar som utförts visar nämligen att det förekommer hotade, sällsynta eller hänsynskrävande arter i anslutning till nuvarande täktområden, större hällmarksområden och alvarmarker. Vi föreslår att bestämmelsen i 12 kap. 2 § första stycket andra meningen utgår och att det i 2 kap. införs en avvägningsregel rörande biologisk mångfald som görs allmänt tillämplig på balkens område. Enligt denna skall alla som bedriver eller avser att bedriva en verksamhet eller vidta en åtgärd motverka att detta leder till försämrade livsbetingelser för arter som till viss grad är hänsyns- krävande. En bestämmelse av det slaget bör ge tillräckligt utrymme för att begränsa skadeverkningarna av täkter. Genom placeringen i 2 kap. får en sådan bestämmelse en ändamålsenlig koppling till skälighetsregeln i 7 § och stoppreglerna i 9–10 §§. Vi avser att återkomma med ett specificerat lagförslag i vårt betänkande i samband med att vi där tar upp andra frågor som rör utformningen av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap. Hänsynen till biologisk mångfald De praktiska problem som kan följa av de nuvarande bristerna i reglerna om prövning av täkter gör det angeläget att kunna genomföra ändrade regler inom rimlig tid. Det förslag till en ny allmän hänsynsregel om hänsynen till biologisk mångfald som vi avser att återkomma till i vårt nästa betänkande skall förtydliga vad som enligt förarbetena till 2 kap. redan gäller. Vi anser att den övergripande förändring av reglerna om prövning av täkter som här föreslås inte behöver avvakta införandet av en sådan allmän hänsyns- regel. är, enligt vår bedömning, en tillämpning av allmänna regler tillräcklig för skyddet av den biologiska mångfalden. Bevarandet av biologisk mångfald är ett av övergripande mål enligt 1 kap. 1 § andra stycket. Av särskild betydelse är tillämpningen av de allmänna hänsynsreglerna i 2 kap., främst försiktighetsprincipen (3 §) och lokaliseringsregeln (4 §). I försiktighetsprincipens skydd för miljön ingår även bevarandet av den biologiska mångfalden (prop. 1997/98:45 del 1 s. 206). Hänsynen till biologisk mångfald är särskilt viktig vid prövningen av nya verksamheter som medför påtagliga ingrepp i opåverkade naturområden, vilket ofta kan vara fallet vid nyetablering av täkter. Enligt 12 kap. 3 § får tillstånd till täkt lämnas endast om det ställs säkerhet för de villkor som skall gälla för tillståndet. Om det finns särskilda skäl får befria den sökande från kravet på säkerhet. I 16 kap. 3 § finns generella bestämmelser om ställande av säkerhet. Enligt denna får bland annat tillstånd för sin giltighet göras beroende av att den som avser att bedriva verksamheten ställer säkerhet för kostnaderna för efterbehandling och andra återställningsåtgärder som verksamheten kan föranleda. Vid sidan om de generella bestämmelserna finns särskilda bestämmelser om ställande av säkerhet på avfallsområdet (15 kap. 34 §).