sou · GRB391d3 · 2004-01-01 00:00:00 — 6 Planera för aktivt åldrande 6.1Varför planera för aktivt åldrande? SENIOR 2005 bedömer: Vi delar den bedömning som gjort att aktivt åldrande handlar om att fortlöpande kunna vara delaktig i sociala, ekonomiska, andliga, kulturella och medborger- liga frågor. Insatser för att uppnå aktivt åldrande bör minska skillnader mellan kvinnor och män samt mellan socioekonomiska grupper och utformas med uppmärksamhet på förhållandet mellan generationer. Ytterst handlar aktivt åldrande om beslut som en- skilda människor själva fattar om livsstil och levnadsförhållanden. En central uppgift för myndigheter och andra aktörer är att skapa förutsättningar för den enskildes egen planering och eget ansvars- tagande för ett aktivt åldrande. 6.1.1WHO om aktivt åldrande Äldre personers hälsa, boende och närmiljö samt tillgång till han- del, service och trafiklösningar är huvudfrågor även inför fram- tiden. Detta vardagsliv ger förutsättningar för deltagande i andra livsområden under livsloppet, för bevarat oberoende och gemen- skap samt för vård och omsorg i hemmet. För att möta de utmaningar som följer med en åldrande befolkning måste hela sam- hället mobiliseras för att stärka dessa förutsättningar. Att före- bygga och uppskjuta behov av vård och omsorg är angeläget såväl för den enskilde individen och dennes anhöriga som för samhället. Det är också nödvändigt att olika aktörer tar sitt ansvar för dessa frågor så att inte alla förhållanden som gäller äldre människors dagliga liv görs till frågor om vård och omsorg. Planera för aktivt åldrande Ett flertal studier har visat att aktivitet i olika former ger positiva effekter på hälsa och välbefinnande högt upp . Det gäller både fysiska aktiviteter och delaktighet i kulturella och sociala samman- hang. har givit detta arbete en bred plattform genom sin nya policy för aktivt åldrande (ageing). Policyn presenterades i anslutning till FN:s andra världsäldremöte i (WHO 2002). WHO definierar aktivt åldrande på följande sätt: ageing is the process of optimizing opportunities for health, participation and security in order to enhance quality of life as people age. Att vara aktiv betyder i detta sammanhang att fortlöpande vara delaktig i sociala, ekonomiska, andliga, kulturella och medborgerliga frågor. Planering som främjar aktivt åldrande behöver därför fokusera på äldre människors rätt till lika möjligheter och jämlikt bemötande i alla delar av livet. WHO betonar att policys och program för aktivt åldrande bör främja ett livsloppsperspektiv. Äldre människors livskvalitet beror till stor del på de hot och möjligheter som de mött tidigare i livet. Med ett sådant synsätt blir det aktiva åldrandet inte bara en fråga för personer i högre åldrar och de delar av hälsovård, sjukvård och äldreomsorg som de möter. Det aktiva åldrandet blir en fråga för hela samhället och för människor i alla åldersgrupper. Insatser för att uppnå målet aktivt åldrande bör också stödja solidariteten mellan generationer. De bör också innehålla särskilda mål för att minska skillnader mellan kvinnor och män och mellan olika under- grupper i befolkningen, bl.a. äldre människor som är fattiga och marginaliserade. WHO anger åtta bestämningsfaktorer för aktivt åldrande. Två av dessa, genus och kulturella värderingar och traditioner, skär genom de sex övriga. och kulturella värderingar och traditioner bör, enligt WHO, användas som linser för att pröva hur olika policy- lösningar påverkar välbefinnandet för människor i olika grupper. De sex övriga bestämningsfaktorerna är: sociala faktorer (bl.a. utbildning, läskunnighet, mänskliga rättigheter, socialt stöd, förebyggande av våld och övergrepp) personliga faktorer (bl.a. biologi och genetik, anpassnings- förmåga) hälso- och sjukvård samt socialtjänst (bl.a. hälsofrämjande arbete, sjukdomsförebyggande arbete, långtidssjukvård, primär- vård) Planera för aktivt åldrande faktorer i den fysiska miljön (bl.a. stadsmiljöer/landsbygd, boende, skadeförebyggande arbete) ekonomiska faktorer (bl.a. inkomst, arbete, sociala skyddsnät) beteendefaktorer (bl.a. fysisk aktivitet, hälsosam kost, minskat tobaksbruk, kontroll av alkoholproblem, felaktig läkemedels- användning). 6.1.2Ett ansvar för individ och samhälle Individens möjligheter och ansvar Åldrandet är individuellt och den enskilde individens egna kun- skaper, insikter och beslut har avgörande betydelse för hur ett aktivt åldrande kan underlättas eller förhindras av den miljö som man lever i. Inte minst i 50- och 60-årsåldrarna fattar många besluteller icke-beslut som blir avgörande för möjligheterna till obe- roende, delaktighet och aktivitet senare under livsloppet. Det gäller såväl livsstil som boende. Diskussioner om aktivt åldrande måste utgå från den enskildes egna intressen och önskemål, inte från en föreställning om hur äldre människor ska aktiveras. Det innebär också att en uttalad vilja att dra sig tillbaka och inte vara aktiv i yttre mening måste respekteras; en sådan vilja kan också rymma en strävan efter inre begrundan och ett bearbetande av livet och närheten till döden. Men det finns tillräckligt med vetenskapligt underlag om de posi- tiva effekterna med aktivitet i högre ålder för att utgå från att de allra flesta människor i högre ålder själva ska tycka att det är värde- fullt att kunna vara aktiv sedan de har haft möjlighet att vara det efter egna intressen och förutsättningar. För att människor oavsett ålder ska kunna ha makt över sin hälsa och livssituation måste de varierande förutsättningarna att ta eget ansvar för detta uppmärksammas mycket mer. Det gäller både eko- nomiska förhållanden och kunskaper om åldrandets innebörd och konsekvenser. Skillnader under tidigare delar av livsloppet påverkar i hög grad människors möjligheter och vilja att vara aktiva finns också i högre åldrar. Särskilt viktiga faktorer är inkomstsituation, utbildningsnivå och tillgång till sociala nätverk för möjligheterna till ett aktivt åldrande för den enskilde. Trygghet är ett återkommande begrepp i dessa sammanhang, men aspekterna på trygghet är många och varierar inte minst uti- Planera för aktivt åldrande från hur människor mår och lever innan de når högre åldrar. För de flesta handlar det dock både om att kunna klara sig själv och om att kunna känna gemenskap med andra. Andra viktiga delar av trygg- heten är att kunna röra sig inomhus och utomhus utan risk för skador eller rädsla för överfall, kunna uppleva lust och glädje i t.ex. naturen och att ha ekonomiska möjligheter att själv kunna påverka och förändra sin situation. Samhällets möjligheter och ansvar Att främja och underlätta den enskildes egen planering för ett aktivt åldrande bör vara en viktig uppgift för aktörer som arbetar med frågor om hälsa, boende, teknik, handel, service, närmiljö och trafik. I det ingår också att ta hänsyn till de skiftande förutsätt- ningar som människor har att ta till sig kunskap och tillämpa den utifrån sina egna levnadsvillkor. En samhällsplanering som bygger på föreställningen att hela livet kan läggas till rätta existerar knappast längre. handlar sam- hällsplanering snarare om medvetna och systematiska förändringar som kan initieras inom alla sektorer i samhället och som bygger på en insikt om vad som skapar bra förhållanden för medborgarna. Ett sådant arbete kräver förmåga att skapa processer där olika aktörer deltar på jämbördig fot och där förändringar förväntas och tillåts ske underifrån. Men det kräver också strukturerade tillvägagångs- sätt och seriösa uppföljningar och utvärderingar. Flera sådana instrument är tillgängliga när det gäller hälsoarbete och arbete för ökad tillgänglighet, men fler behöver utvecklas. För samhällsplaneringen innebär en åldrande befolkning nya ut- maningar. Några av dessa har indirekt börjat få uppmärksamhet genom den nationella handlingsplanen för handikappolitik och arbetet med folkhälsomål. Andra behöver uppmärksammas mer. Det gäller särskilt sambanden mellan åtgärder som rör de bestäm- ningsfaktorer för aktivt åldrande som WHO har pekat på. Plane- ring för ett aktivt åldrande förutsätter tidiga och återkommande samråd mellan aktörer inom olika områden. Det måste finnas for- mer för att systematiskt prioritera, kvalitetssäkra och följa upp olika insatser. Formerna för de berörda personernas och grupper- nas inflytande är centrala. I denna planering måste alla aktörer ta ansvar för att så långt som möjligt erbjuda lösningar för en åldrande befolkning inom de gene- Planera för aktivt åldrande rella formerna för t.ex. handel, kollektivtrafik och post- och tele- tjänster. Dels handlar det om att undvika utpekande särlösningar, som ofta drar med sig stora kostnader när de tillkommer i efter- hand, dels handlar det om att undvika övervältringar av ansvaret för sådana tjänster på vård- och omsorgssektorn. En tydligare inriktning på planering för aktivt åldrande för- utsätter ett mer utvecklat planeringsunderlag och övergripande kunskaper om personer som är . Det är viktigt att statliga myndigheter, kommuner och landsting sammanställer och analyserar de uppgifter som i många fall redan finns. Det kan bl.a. gälla uppgifter om var och hur personer i olika åldrar bor i kom- munen och hur detta påverkar möjligheterna till kvarboende i högre åldrar samt uppgifter om hälsa och vårdutnyttjande. Sådana uppgifter finns bl.a. i officiell statistik, sjukvårdsplaner, bostadsför- sörjningsprogram och översiktsplanering samt hos kommunala bostadsbolag. Det är också viktigt att uppmärksamma och avhjälpa eventuella brister i underlaget. Ett stort antal olika aktörer berörs av frågor om åldrande och vardagsliv, bl.a. flera olika kommunala förvaltningar, landsting, byggherrar och förvaltare, lokala näringsidkare, frivilligorganisa- tioner, samfund och trafikföretag. Utvecklingsarbeten inom detta område kräver att många aktörer drar åt samma håll. tala- des det mycket om samverkan. Det blev dock inte alltid en sam- verkan på jämbördiga villkor. används ordet partnerskap allt oftare som beteckning på gemensamma strävanden att förbättra levnadsvillkor i ett bostadsområde eller på en ort. För de företag och organisationer som deltar kan det vara en signal om att myn- dighetsföreträdarna inte bara bjuder in till medverkan på ett hörn. Istället kan representanter för olika lokala aktörer gemensamt urskilja problem och arbeta för möjliga lösningar på dessa. Sam- tidigt är det viktigt att sådana partnerskap hålls inom ramen för de regler som gäller för en sund konkurrens. De måste också ta hän- syn till och respektera de olika roller som myndigheter och företag har. och bedrev 2002 projektet samhällsplanering (och 2002a och b). De konstaterade att hälsosam samhällsplanering handlar om att integrera tekniska kunskaper med kunskaper om vad som på- verkar människors hälsa som t.ex. sociala relationer, trygghet, utbildning, arbete, delaktighet, rekreation och fritid. Planera för aktivt åldrande sker med utgångspunkt från hälsans och ohälsans fördelning i befolkningen. Viktiga framgångsfaktorer för samverkan mellan sektorer är delaktighet och inflytande, så att människors olika uppfattningar om vad som är en hälsosam livsmiljö under livets olika skeden kan påverka planeringen, men också ökade kunskaper om vad som påverkar hälsan, beskrivningar av folkhälsan på regional nivå och beskrivningar av folkhälsokonsekvenser i planeringen. Projektet samhällsplanering berörde inte konsekvenserna av en åldrande befolkning eller diskuterade demografi som förändringsfaktor i samhällsplaneringen. WHO och EU har förespråkat hälsokonsekvensbedömningar (HKB) som ett instrument för att föra fram hälsointressen inom alla politikområden. I har haft i uppdrag av regeringen att utveckla och pröva metoder för hälso- konsekvensbedömningar (2001). Det mest problematiska är, konstaterar , att bedöma i vilken omfattning som en viss insats påverkar de bestämningsfaktorer som omfattas av de nationella folkhälsomålen och hur effektiv insatsen är. är kunskaperna om hur stor påverkan själva åtgärden har på hälsan mindre kända än kunskaper- na om hur olika bestämningsfaktorer påverkar hälsan. Därför åter- står det ett fortsatta utvecklingsarbete för att ta fram säkerställda, s.k. evidensbaserade, underlag om olika åtgärders grad av påverkan på hälsan. När det gäller roll i planeringsarbetet anger socialtjänstlagens (2001:453) 3 kap. 1 § att det hör till social- nämndens uppgifter att medverka i samhällsplaneringen och i sam- arbete med andra samhällsorgan, organisationer, föreningar och enskilda främja goda miljöer i kommunen. I 3 kap. 2 § anges att socialnämndens medverkan i samhällsplaneringen ska bygga på nämndens sociala erfarenheter och särskilt syfta till att påverka utformningen av nya och äldre bostadsområden i kommunen. Vidare sägs att nämnden ska verka för att offentliga lokaler och allmänna kommunikationer utformas så att de blir lätt tillgängliga för alla. Sedan diskussionsbetänkandet gavs ut har regeringen tillsatt en parlamentarisk kommitté med uppdrag att se över hela plan- och bygglagstiftningen (dir. 2002:97). Kommittén, som arbetar under , ska redovisa sitt arbete senast den 31 decem- ber 2004. I utredningens uppdrag ingår bl.a. att se över lagstift- ningen när det gäller utformning av bostadsområden, etableringar Planera för aktivt åldrande av handel och service samt trafiklösningar. Översynen av omfattar, enligt direktiven, också lagstiftningens krav på tillgänglighet i nyproduktion och ombyggnader i det befintliga bostadsbeståndet. Det handlar både om plan- och bygglagens bestämmelser och om bestämmelserna i lagen om tekniska egen- skapskrav. Vi tar därför inte upp frågor som direkt avser eller lagen om tekniska egenskapskrav mera. För har WHO antagit hälsomål för utvecklingen fram (WHO Europe 1999). Det mål som avser äldres hälsa, mål nr. 5, har nära relation till idén om aktivt åldrande. Målet är att alla människor skall ha fortsatta möjligheter att kunna njuta av en god hälsa och delta aktivt i samhällslivet. Till detta är särskilda delmål knutna. Det ena delmålet innebär att den förväntade återstående medellivslängden för 65-åringar ökar med (samma ökning ska också ske för den tid som de förväntas leva utan funktionshinder). Det andra delmålet innebär en ökning med av andelen 80-åringar som har tillräckligt god hälsa för att bo i en hemmiljö, som tillåter och ger dem möjlighet att behålla sitt oberoende, sin självkänsla och sin plats i samhället. WHO understryker att förändrad livsstil och andra hälsofrämjande insatser kan ha stor betydelse högt upp . Att det skulle vara för sent att börja leva ett hälsosammare liv är en av många myter om åldrandet. Det finns tre typer av prevention: primär prevention som syftar till att helt förebygga att sjukdom eller skada uppstår, sekundär prevention som syftar till tidig upptäckt av ännu inte symtom- givande sjukdom och tertiär prevention som syftar till att minska risken för fortskridande av etablerad symtomgivande sjukdom eller återfall av skada på grund av etablerade sjukliga förändringar. Alla dessa former är angelägna att uppmärksamma under åldrandet. I detta kapitel tar vi dock främst upp den primär preventionen som både är en fråga för hälso- och sjukvården och för en rad andra delar av samhället. Planera för aktivt åldrande När det gäller möjligheten att vara aktiv på olika sätt är till- gänglighet och användbarhet två centrala begrepp. Tillgänglighet är ett centralt begrepp för att beskriva mötet mellan individ och miljö. I den nationella handlingsplanen för handikappolitik (prop. 1999/2000:79) är skapandet av ett tillgängligt samhälle ett av tre prioriterade huvudområden. Särskilt nämns tillgängligheten till all- männa lokaler, allmänna platser och kollektivtrafik. Andra begrepp som används för att markera en inriktning mot ökad tillgänglighet är universell design och design för alla. Dessa begrepp speglar tydligt den integrationstanke som ligger bakom strävan efter ett till- gängligt samhälle. Med ökad tillgänglighet går det att undvika sär- lösningar, som skapar skillnader mellan människor med funktions- hinder och andra. Tillgänglighet har olika dimensioner till information, verksam- het och fysisk miljö. I grunden är tillgänglighet ett relativt begrepp. Således avser tillgänglighet till fysisk miljö mötet mellan individens funktionsförmåga och den fysiska miljöns krav eller utformning (i SOU 2002:29 bilagedel D). Tillgänglighet är inte detsamma som t.ex. boendestandard. Tillgänglighetsproblem är mycket vanliga i äldres boende trots att boendestandarden i generellt är hög. Tillgänglighet kan också ses ur olika per- spektiv. Det objektiva perspektivet utgår från fastställda normer och innebär en professionell bedömning. Det subjektiva perspek- tivet är individens eget. Forskare har fört in ännu ett begrepp i detta sammanhang: användbarhet (2003). Syftet är att tydligare markera skillnaden mellan objektiva och subjektiva aspek- ter på mötet mellan individens funktionella kapacitet och den fysiska miljöns krav och utformning. Tillgänglighet används då mer för att objektivt beskriva detta möte utifrån fastställda normer, baserade på professionella och tillförlitliga mät- och bedömnings- metoder. Användbarhet kan däremot användas för att fånga mer subjektiva aspekter, och innefattar människors egna värderingar av deras möjligheter att utföra önskade aktiviteter i en given miljö. Medan dagens tillgänglighetsbegrepp kan sägas omfatta en person- komponent och en miljökomponent kan en tredje komponent föras in genom begreppet användbarhet: en aktivitetskomponent, baserad på vilka aktiviteter som människor själva vill utföra i olika miljöer. Planera för aktivt åldrande Kunskap om funktionella begränsningar är en viktig del av arbetet för ökad fysisk tillgänglighet. Här finns det särskilda svårigheter i förhållande till ett aktivt åldrande (i SOU 2002:29 bilagedel D). Med ökande ålder är det vanligt att drabbas av flera olika funktionsnedsättningar . Även lätt ohälsa medför ofta funktionella begränsningar hos äldre, t.ex. ned- satt uthållighet och rörlighet eller nedsatt syn och hörsel. Ur ett traditionellt medicinskt perspektiv är kunskapen om de funk- begränsningar som olika sjukdomstillstånd kan leda till relativt god. Kunskaperna om vilka kombinationer av funktionella begränsningar som är vanligast förekommande i befolkningen är däremot fortfarande bristfälliga. Som framgår av avsnitt 2.3 sker de funktionella begränsningarna under åldrandet ofta stegvis . Inte sällan an- passar sig den enskilde till förändringarna och avstår från vissa akti- viteter eller hittar andra sätt att utföra dem. För många innebär det att anpassningen till åldrandeprocessen i alltför stor utsträckning blir en anpassning inom den befintliga miljön och inte en anpass- ning av miljön eller av både miljö och beteende till åldrande. Många äldre frågar därför inte efter ökad tillgänglighet i t.ex. bostaden eller i gatumiljön. Tvärtom trivs de bra i bostaden, även om de kan ta sig in i vissa rum eller klara vanliga hushållssysslor själva. Miljöer som stödjer aktivitet och delaktighet stödjer också hälsa och livskvalitet. Tillgänglig och användbar offentlig miljö och all- männa kommunikationer är viktiga förutsättningar för att äldre människor ska kunna resa och självständigt kunna utföra vardagliga aktiviteter. Forskning visar också att väl utformad kollektivtrafik positivt påverkar möjligheten till kvarboende. Tillgängliga och användbara bostäder är en grundläggande förutsättning för att kun- na ge äldre service, vård och omsorg i det egna boendet. Här är även arbetsmiljöaspekter väsentliga, med tanke på den personal som har att utföra vård och service i ordinära och särskilda boende- former. Som vi konstaterar i avsnitt 4.3 är tillgänglighet till offent- liga byggnader ofta en nödvändig förutsättning för många äldre människors möjligheter att delta i politiskt arbete, i kultur- och föreningsliv och i frivilligt arbete. En viktig förutsättning för förbättrad tillgänglighet till fysisk miljö är metoder för giltiga och tillförlitliga kartläggningar av till- gänglighetsproblem. tillämpas alltför ofta en blackspot-tek- nik, dvs. problem åtgärdas efter hand, inte sällan sent i processen Planera för aktivt åldrande och till stora kostnader, när frångängligheten blivit tydlig och kanske orsakat problem. Objektiva bedömningar görs i tre steg. Först inventeras individens eller gruppens funktionella begräns- ningar. Därefter inventeras miljöns utformning. Slutligen analyse- ras de problem som uppstår i mötet mellan begränsningarna och utformningen. Subjektiva bedömningar genomförs ur ett brukar- perspektiv, t.ex. med hjälp av frågeformulär och/eller intervjuer. Planera för aktivt åldrande 6.2Öka människors möjligheter att ta ansvar för sin hälsa under åldrandet SENIOR 2005 föreslår: 48.Det arbete som pågår med att utveckla indikatorer och uppföljningsinstrument inom folkhälsopolitiken när det gäller åldrande och äldre människors förhållanden måste gå vidare, liksom det arbete som redan bedrivs på olika nivåer för bl.a. minskad rökning, ökad fysisk aktivitet och bättre kostvanor i alla åldersgrupper. 49.Regeringen bör ta initiativ till att utarbeta en nationell strategi för förebyggande hälsoarbete under åldrandet så att folk- hälsopolitiken kan utvecklas ytterligare inför de demografiska förändringarna. 50.Olika organisatoriska lösningar för tvärsektoriella före- byggande insatser under åldrandet bör prövas och följas upp. 51.Kunskaperna hos nyckelgrupper inom samhällsplanering, socialtjänst, hälso- och sjukvård m.m. bör öka när det gäller möjligheterna att uppnå positiva effekter på äldre människors hälsa genom livsstilsförändringar som rökstopp, ökad fysisk aktivitet och ändrade kostvanor, men också när det gäller betydelsen av kultur och natur. 52.Arbetet med att utveckla och följa upp förebyggande hem- besök som metod för uppsökande arbete bland äldre män- niskor bör fortsätta. 53.Regeringen bör tillsätta en Äldresäkerhetsdelegation för före- byggande insatser när det gäller risker för olycksfall bland äldre personer, samverkan med pensionärsorganisationerna om informationsinsatser men också med uppgift att samman- ställa statistik och föreslå strukturella åtgärder som kan minska riskerna. Planera för aktivt åldrande Varför är området angeläget i äldrepolitiken? En hörnsten i folkhälsoarbetet Möjligheterna att uppnå positiva effekter på hälsan genom livsstils- förändringar och andra förebyggande insatser är stora under hela åldrandet, även bland de allra äldsta personerna. Sådana insatser utgör en hörnsten i folkhälsoarbetet. För den enskilde individen innebär detta att sjukdom och skador, som kan leda till lidande och beroende, i många fall kan förebyggas eller skjutas upp. Skillnader i medellivslängd och ohälsotal mellan och inom län och kommuner tyder på att människors förutsättningar och förmåga att bidra till en god hälsa under åldrandet varierar. Starkast betydelse har inkomstnivån, men även utbildningsnivå, kön och regionala för- hållanden förefaller vara viktiga. I vissa invandrargrupper är ohälso- problemen större än i hela befolkningen under åldrandet, men kun- skapen är ännu bristfällig om dessa förhållanden och deras orsaker. För samhället innebär möjligheterna att förebygga skador och sjukdomar under åldrandet att behovet av vård och omsorg kan minska eller skjutas upp. Genom förebyggande insatser kan många äldre människor också vara delaktiga i samhällslivet . Det finns därför starka skäl för stat, landsting och kommuner att stärka människors förutsättningar att ta detta ansvar och att förhindra att hälsan under åldrandet hotas genom yttre faktorer. Inte minst med tanke på de demografiska förändringarna är detta frågor som måste få hög prioritet. Också effekterna av den ohälsa som gör att många personer i 50- och 60-årsåldrarna nu är långtidssjukskrivna från sina arbeten behöver uppmärksammas framöver. Statistik som vi refererade i diskussionsbetänkandet Riv ålderstrappan!