sou · GRB3121d2 · 2004-01-01 00:00:00 — I förekommande fall kan också TuristRådet, och ha möjlighet att ta lokala kostnader för utländska media. Kulturråden och utlandsmyndigheten bör erbjuda bästa möjliga service och information till de utländska gäster som vill besöka – goodwill-effekten av detta kan inte överskattas. Av resursskäl kan det därför vara klokt att satsa på dem som själva visat ett aktivt intresse för , men ännu inte s.a.s. omsatt detta i praktiskt arbete eller utbyte. Personer i tjänstgöringslandet med särskilda kulturintressen skall bearbetas med intresseväckande information inom sitt special- område. Kulturråden skall identifiera dessa personer. Allmänna informationskampanjer till en bred krets av mottagare riskerar att bli dyrt och ineffektivt. Ett undantag från denna regel kan vara välutformade elektroniska nyhetsbrev. skall kunna bistå kulturlivet oavsett vilken nivå det representerar. Kulturråden skall t.ex. i mån av tid och i be- gränsad utsträckning kunna förmedla kontakter till de amatörer som efterfrågar sådana. Mycket information finns på Internet och kan inhämtas där av vederbörande. måste klargöras att kulturråden inte behöver lämna sådan service till det professio- nella kulturlivet som detta egentligen har resurser att göra på egen hand. roll som ledande IT-nation skall genomsyra verksam- heten vid utlandsmyndigheten. Kulturråden skall därför använda den IT-teknologi som står tillbuds för bl.a. marknadsföring och distribution av information, inkl. myndighetens egen hemsida och Svenska institutets webbportal och intranät . Det kan i sammanhanget vara en god långsiktig investering att inleda ett samarbete med lokal PR-byrå. En ren verksamhetsbeskrivning med förteckning över evenemang kan ge en bild av utbytet med och aktiviteten vid utlands- myndigheten, men är mindre användbar som värdemätare eller som underlag för analys av verksamhet och målsättning. Kulturråden skall därför lämna kontinuerlig, skriftlig och särskild åtgärdsfoku- serad rapportering till bl.a. , , , och . Den långsiktiga strategi och kommunikationsplan som skall ligga till grund för arbetet skall utvärderas och uppdateras kontinuerligt. Vidare gäller för alla kulturråd att en grundlig dokumentation och utvärdering av verksamheten, samt förteckning över befintliga nätverk och viktiga kontaktpersoner, efter avslutad tjänstgöring skall överlämnas till utlandsmyndigheten och departement. Kulturråden skall ha en bred kompetens inom svenskt kulturliv, och skall vara väl förtrogna med tjänstgöringslandet och dess språk före anställningen. Kulturråden skall vidare ha erfarenhet av utåtriktad uppsökande verksamhet, projektledning, informations- verksamhet, samt vara proaktiva och operativa. Social kompetens och förmåga att bevara, skapa och utveckla nätverk är avgörande. personliga intresse och bakgrund ska inte dominera inriktningen. Kunskaper att inhämta inför utlandsstationering om svensk förvaltning i allmänhet och sam- mansättning, uppgifter, ansvarsfördelning; om marknadsföring inklusive webbsidor, e-post, databashan- tering m.m.; om projektledning inklusive ekonomisk redovisning, budget- hantering m.m.; om regler för offentlig upphandling vid svensk utlandsmyndig- het; praktik vid lämpligt departement eller institution (företrädesvis och ) före utlandsstatione- ringen; om de statliga myndigheternas internationella verksamheter och möjligheter till bl.a. (sam)finansiering av projekt (huvud- sakligen den föreslagna Internationella kulturfonden, Sida Kultur & Medier, , , och ); ingående kontakter inom de myndigheter som ingår i i utlandet, NSU (UD - PIK, UD - EIM, , , Invest in , TuristRådet) samt i förekommande fall kunskap om deras utlandsverksamhet; kännedom om och kontakter med kulturinstitutioner som har en omfattande internationell verksamhet och samarbete (t.ex. , , i , Riks- utställningar och i , , , , , , , symfoni- orkester, och ); om internationella kultur- och forsknings- institut kännedom om och kontakter med viktigare svenska internatio- nella aktörer som danskompanier, koreografer, musiker ur alla genrer, sångare, bildkonstnärer, filmare, fotografer, författare – förläggare osv. kännedom om och kontakter med stiftelser, organisationer och föreningar med internationell verksamhet och/eller delvis statliga uppdrag (t.ex. Svensk Form, , Polar , Grafikens Hus, och /Svensk Musik) om specialmuseer eller privata gallerier med betydande interna- tionell verksamhet (t.ex. , , , , , , Magasin 3, Färgfabriken, och Wanås) om finansieringsinstitut inom kulturområdet (t.ex. , , Stiftelsen fram- tidens kultur, och ) om de svenska världsarven och andra platser av internationell kulturellt intresse (t.ex. Ishotellet i , Steninge , och ) om viktigare svenska kulturfestivaler av internationell karaktär om de svenska aktörerna inom de s.k. upplevelseindustrierna och deras internationella verksamheter (t.ex. AHA , Svenska , New, Cirkus Cirkör och ) om planering inför kommande större jubileer (t.ex. Norge- 2005, 2007, Indiaman III 2004–2006) om regler för sponsring av offentlig verksamhet, och förutsätt- ningarna för samarbete med näringslivet i och i tjänst- göringslandet kring kultur; om viktigare kommersiella mässor och evenemang med bety- delse för kulturlivet (t.ex. i , Bok- och biblioteksmässan i , filmfestivalerna i och ) har en särskild roll i kulturfrämjandet eftersom det är helt privatfinansierat och i alla delar organiseras genom och berörda akademier. har erbjudits möjlighet att på egen bekostnad och i samarbete med utlandsmyndigheterna inbjuda viktiga internationella kultur- personligheter till ett specialprogram under Nobelveckan. Alla möjligheter att dra nytta av och ytterligare förstärka Nobelprisens betydelse och dess samhörighet med bör undersökas. God kännedom om samlade verksamhet och förutsätt- ningarna för att få utnyttja namnet och fordras. Vissa svenska regioner har ett mycket välutvecklat internatio- nellt kultursamarbete. Vid placering i eller bör man således skaffa sig ingående kunskaper om t.ex. utbyte med och ; i om , och ; i , eller om , och osv. Beroende på tjänstgöringsland kan kännedom om och kontakter med organisationer som SKUT (i Utlandet, /skut), (Swedish Womens Edu- cational Society, ) och lokala handelskammare vara betydelsefulla, men är sannolikt inte nödvändiga att ta förrän man kommit på plats. Översikt över vissa länders internationella kultursatsningar Urvalet av länder i översikten är baserat på omfattningen av kulturella relationer med dem, eller deras för del intressanta statligt organiserade kultursatsningar i utlandet. Det danska () har huvudansvaret för det internationella kulturutbytet. Fram till och med koordinerades detta av det Internationella (). av aktörer inom det internationella kulturutbytet var dock så omfattande att man valde att införa en ny organisation för kulturområdet fr.o.m. , det s.k. (). De myndigheter som tidigare helt eller delvis arbetat med internationellt kulturutbyte (förutom IKS också , och ) ingår i . En särskild styrgrupp för internationellt kulturutbyte har knutits till denna nya organisation. Avsikten med är att möjliggöra en ökad professionell koppling mellan kulturliv och internationellt kulturutbyte, att skapa en enklare struktur för både kulturstödet och utbytet samt att avsätta färre medel för administ- ration och därmed mer resurser för verksamheten. insatser för internationellt kulturutbyte skall i enlighet med det lagförslag som ligger till grund för etablering fokuseras på tre huvudområden: internationell förmedling av kultur; att visa omvärlden att är en kulturnation; samt det internationella samarbetet mellan museer, bibliotek, arkiv och andra kulturinstitutioner. Det är oklart hur områden såsom design, mode och arkitektur till- varatas i den nya organisationen. med Udviklingslandene lyder under (UM, ), och finansieras av biståndsmedel från (motsvarigheten till svenska Sida). Centret tillkom 1998 i syfte att stärka kulturella sam- arbete med utvecklingsländerna och den kulturella dimensionen inom biståndssamarbetet. Myndigheten stöder presentation och förmedling av konst och kultur från i , samt utbyte och samarbete med kultursektorn i . Verk- samhetsbidraget uppgår till . () är en självägande institution som upprättades med uppgift att verka för upplys- ning och utbyte mellan och utlandet inom hela kultur- området. är initiativtagare eller ger assistans till kulturella och mellanfolkliga projekt såsom utställningar, konserter, konferenser, föredrag, danskundervisning, studieresor och seminarier. Därtill kommer utgivning av en rad böcker och publikationer om på flera språk. ansvarar för de lokala kulturinstitut som finns i , , , , , , , , och . har även ett särskilt utbytesprogram med . Danska staten driver sedan nära också Maison du i . Organisatoriskt sett lyder huset under UM. Detta kulturhus inrymmer restauranger, kontor för en rad danska företag och lokaler för den publika verksamheten som t.ex. utställningar, konferenser, seminarier, uppträdanden, konserter och mode- visningar. har mellan 300 000 och 500 000 besökare . har särskilda kulturråd vid ambassa- derna i , , och , samtliga av- lönade och tillsatta av utrikesministeriet. () finansierar forsk- ningsinstitut i och . I finns ett fristående mellan och . har bilaterala kultursamarbetsavtal med 18 länder och formella ut- bytesprogram med tre. Det nordiska samarbetet inom kultur- området har hög prioritet i . Ansvaret för det internationella kulturutbytet delas av finska (UM, ) och Under- visningsministeriet (), som inom regeringen har an- svaret för kulturfrågorna. UM ansvarar för de särskilda kulturråden vid sex ambassader, och för de finska kulturhusen i utlandet. I saknas motsvarigheten till och . I stället har man små organisationer med tydliga uppdrag att samordna utlandsinsatser inom litteratur, musik, film, dans osv. , , , , (), , Finnish Film , och for är alla exempel på sådana, som med begränsade personella och finansiella resurser agerar med stor framgång på den internationella arenan. Korta beslutsvägar och kraftsamling på samarbete mellan organisationerna, näringslivet och departementen och på kvalitet, skapar en internationell genomslagskraft. förbereds gemensamma, stora satsningar i , , och . Vid sidan av om dessa organisationer och det allmänna informa- tionsarbete som bedrivs vid de finska ambassaderna i utlandet, främjas finsk kultur av de 16 kultur- och vetenskapsinstituten runt om i världen. Merparten av dessa grundades , som var en mycket expansiv period i det finska kulturfrämjandet. finns i , , (virtuellt), , , , , , , , och . finns i , , och . Instituten drivs i stiftelseform, med lite olika sammansättning av styrelserna. De har en långtgående självständighet och deras verk- samhet styrs i hög grad av det intresse för finsk kultur, som finns i respektive land. I fokuserar institutet t.ex. på Visual Arts och institutet i är först och främst ett vetenskapligt arkeologiskt forskningsinstitut. Trots att instituten formellt lyder under Undervisningsministe- riet har de tillkommit på kulturlivets initiativ - inte statens. Mini- steriet ansvarar heller inte för det konstnärliga innehållet eller rekrytering av personal, däremot för betydande del av finansie- ringen (vilket i praktiken ger en viss kontrollmöjlighet). De flesta instituten kan arbeta flexibelt och flyttas eftersom de inte har höga fasta kostnader. i är t.ex. helt virtuellt. Andra kulturhus hyr sina lokaler på stan. Kulturråd finns vid ambassaderna i , , , , , och D.C. och lyder under . Kulturrådtjänsten vid ambassaden i slogs samman med pressrådstjänsten . Vid ytterligare ett antal ambassader sköts kulturfrågorna av någon av ambassadsekrete- rarna. Sammanlagt är ett femtontal personer aktiva inom kultur- främjandet på de finska ambassaderna. har även ett 20-tal informationskontor runt om inom landet vid framförallt bibliotek för att informera om sin verksamhet och om EU. har 45 samarbetsavtal inom kulturens område med andra länder, av vilka 32 är europeiska. Vid UM:s Press- och kulturavdelning arbetar tio personer med kulturfrågor. Avdelningen hade en sammanlagt budget för på . Därutöver avsätts anslag till kulturfrämjande in- satser i respektive ambassaders budgetar. () avsatte ca för kultursamarbete . Totalt avsatte den ca för internationellt kulturutbyte . Ansvaret för de statliga insatserna inom den internationella kultur- verksamheten delas mellan (UM, ) och (), men eftersom kulturen utgör ett av de viktigaste elementen i fransk utrikespolitik är det UM som har huvudansvaret. Vid UM är det Direction générale de la Coopération internationale et du Développement som har det administrativa ansvaret. bär ansvar både för stöd till presentation av utländsk kultur i , och för fransk kultur i utlandet. Kul- turministeriet har två huvudsakliga målsättningar; att främja kulturell mångfald (pluralism) och att utveckla internationellt kul- tursamarbete. Det är också som driver export- främjande av kulturindustrierna. ramverk av bilaterala och multilaterala avtal som samordnas av utrikesministeriet. Det anses föreligga nära nog permanenta kon- takter mellan de två ministerierna i frågor som avser det internatio- nella kulturutbytet. UM har som målsättning att kultursamarbetet ska bidra till kulturell mångfald genom förstärkt och ökad kunskap om fransk kultur och kulturpolitik. Detta eftersträvas bl.a. genom att stödjer de länder som man har ett samarbete med i att utveckla och föra en självständig kulturpolitik har 149 ambassader, 17 representationer och 113 kon- sulära myndigheter. Vid dessa utlandsmyndigheter arbetar de om- kring 150 samarbets- och kulturråden, vilka rekryteras till en tredjedel från vardera utrikesförvaltningen, kulturlivet och utbild- ningssektorn. Kulturråden rekryteras och anställs av Utrikesmini- steriets personalavdelning. Vid sidan av denna mycket omfattande utrikesförvaltning finns franska kulturinstitut och centra på om- kring 130 platser, samt de över 1 000 kontor som drivs av Alliance Française. LAssociation Française dAction Artistique (lAFAA, ) bildades som en enskild organisation och är motsvarighet till . lAFAA arbetar på uppdrag av både UM och inom alla kulturområden och arrangerar både franska festivaler i utlandet och presenterar andra länders kultur i (se nedan). lAFAA har ca 80 anställda och medverkar i över 1 500 projekt i 140 länder. Dess årliga budget uppgår till ca . Av detta står UM för , för , län och kommuner för och privata samarbetspartner och sponsorer betalar av budgeten. Sannolikt är det ett tilltagande samarbete med regioner, län och kommuner, liksom privata partners, som kommer att bidra till att öka lAFAA:s budget framöver. lAFAA styrelse består av fem ledamöter från UM, tre från samt tio företrädare för kulturlivet. lAFAA har också en rådgivande församling om 61 ledamöter, varav hälften är hämtade från kulturlivet. lAFAAs huvuduppgifter är följande: att utarbeta fleråriga program för olika geografiska regioner i överensstämmelse med huvudmännens inriktning; att inom uppdraget för kulturell utveckling främja och sprida kultur från prioriterade (zone de solidarité prioritaire – framför allt ); att samordna och samfinansiera regional kulturverksamhet; att garantera fransk närvaro vid stora internationella kultur- manifestationer i samråd med rådgivande nämnder för olika kultursektorer; att tillsammans med utrikesrepresentationerna främja utbyte och samarbetsprojekt med utländska kulturarbetare (stora satsningar på utbildning för u-landsrepresentanter i projektled- ning och administration inom kultursektorn); samt att medverka i förberedelserna av stora, ofta års- eller halvårs- långa utländska kulturfestivaler i (saisons culturelles) och stora franska festivaler utomlands Vissa mer konkreta riktlinjer ges också, exempelvis att lAFAA skall söka mer finansiering från kommuner och privata samarbets- partner; att man i prioriterade EU:s kandidat- länder; att man skulle satsa på Elysée-fördragets 40-årsjubileum, Sankt och 200-års- jubileum. Dessutom anges återkommande internationella festivaler och mässor, liksom kommande specialsatsningar i , och förberedelser av kulturevenemang i samband med olympiaden i . Andra viktiga myndigheter inom det internationella kulturut- bytet är LOffice national de diffusion artistique (www.onda- ) som är det nationella kontoret för distribution av Performing Arts, och ger stöd till franska konstnärer inom och utom landet och Le Relais Culture Europe (www.relais-culture- ) som är den europeiska kontaktpunkten för Kultur 2000 inom EU. Främjandet av litterärt utbyte, översättningar och spridning av fransk litteratur utomlands sköts delvis av utrikesministeriet. har dock huvudansvaret för litteraturfrämjandet genom Centre national du Livre (). För främjandet av fransk film utomlands finns dels en avdelning i , dels den branschägda filmfrämjarorganisationen Unifrance (), som får statligt stöd, framför allt från . Musikexport främjas av de la musique française (), som bildades som en privat branschorga- nisation 1993. är denna organisation blandad och får statligt stöd (nära ). internationella kulturpolitik har en djup förankring på såväl statlig som regional och nivå, och man avsätter betydande resurser för att främja kulturindustrierna i utlandet. Ut- rikesministeriet satsar ca på kulturfräm- jande i utlandet, varav en betydande del dock går till kostnader för de omkring 800 tjänstemän vid utlandsmyndigheter och utlands- institut som arbetar med kulturfrågor. Kulturen utgör tillsammans med säkerhetspolitik och ekonomisk utveckling en av de tre grundstenarna i kanadensisk utrikespolitik. Det huvudsakliga ansvaret för den internationella kulturpolitiken vilar på , Canadian Heritage (). Ministeriet finansierar också den kanadensiska motsvarigheten till , Den kanadensiska regeringen ligger bakom en rad internationella initiativ inom kulturens område. lanserades bl.a. on Cultural Diversity (NIICD) vilket skulle skapa ett tydligt regelverk för att möjliggöra för och andra länder att driva en internationell politik för nationellt kulturfrämjande, iakttagande internationella regelsystem för handel som man skulle arbeta för att identifiera nya exportmarknader för kultur. En ambition med NIICD var också att fastslå vikten av kulturell mångfald i social och ekonomisk ut- veckling. Förhoppningen vid Canadian Heritage är att detta nya instrument skall resultera i ett multilateralt avtal för att möta behovet av att skydda det som är specifikt för olika länder i det internationella utbytet. Ett särskilt direktorat, The Trade and Investment Policy Directorate, ska se till att målen för kultur- och handels- politik balanseras och reflekteras i internationella handels- och investeringsavtal. Med utgångspunkt ifrån NIICD uppges de största utmaningarna för internationella kulturpolitik vara att: säkra en plats för kanadensisk kultur (Canadian stories) både på hemmamarknaden och på utländska marknader; skapa stöd till företag och investeringsmöjligheter som man garanterar konsumenternas valfrihet och en mångfald av röster och åsikter; och ge kanadensiska konstnärer och entreprenörer den utbildning och de verktyg de behöver för att bli framgångsrika både hemma och utomlands. arbetar med nationella och internationella institutioner och organ för att skapa internationellt stöd för NIICD. Bland de mest centrala av dessa aktörer är The Coalition for Cultural Diversity () och on Cultural Diversity (). Också on Cultural Policy () kom till på ett kanadensiskt initiativ för att skydda kanadensiska intressen och se till effekterna av olika internationella bestämmelser på den nationella kulturen. tog Canadian Heritage och initiativ till ett första World Summit on the Arts and Culture, med deltagande huvudsakligen av statliga kulturfinansierande organ från ett 80-tal länder. Mötet resulterade bl.a. i and () skapades, med sekretariat i . Canadian Heritage har även tagit initiativet till Canadian Cultural Observatory () vilket lanserades i samarbete med . Webbplatsen är en virtuell mötesplats för kulturfrågor där kulturarbetare, opinionsbildare, tjänstemän osv. kan bygga nätverk, hämta faktaunderlag och statistik om kultur, använda databaser etc. vänder sig huvudsakligen mot kanadensiskt kulturliv, men kan också ge visst stöd åt internatio- nellt utbyte och bl.a. ge turnéstöd inom landet för utländska artister som inbjudits av kanadensiska festivalarrangörer. utarbetade ett med det kanaden- siska utrikesministeriets (national Trade, DFAIT, ) särskilda kultur- enhet, The Arts and Promotion Division, rikt- linjer för sitt samarbete inom det internationella kulturutbytet. Riktlinjerna har tre hörnpelare: ett gemensamt stipendieprogram; informationsutbyte genom regelbundna möten mellan och ; samt att utveckla partnerskap och samarbetsprojekt för att möjlig- göra och underlätta för utländska artister och konstnärer att besöka , och för kanadensiska att resa utomlands. DFAIT ger kultursektorn stöd för internationell kulturverksamhet genom sitt International Cultural Relations Program. Konstnärerna kan bl.a. ansöka om projektbidrag on-line på . De projekt som beviljats stöd läggs i en databas som är tillgänglig för allmänheten, och där man också kan studera utvärderingar av genomförda projekt. finansierar det s.k. i , genom vilket bl.a. kanadensiska ambassadens kultursektion kan ge stöd till kanadensiska konstnärer, visa utställningar osv. enda kulturinstitut i utlandet är Centre Culturel Canadienne () i , som öppnades . Centret in- rymmer också Telefilm ) och National Film () kontor. Istället för att öppna ytterligare kulturinstitut utomlands har drygt hälften av de kanadensiska ambassaderna försetts med s.k. multianvändningsrum vilka kan användas som t.ex. mindre ut- ställningslokaler. och är dessa lokaler mycket stora och var åtminstone före öppna för allmänheten. På detta sätt kan ambassaderna vid behov också hyra ut lokalerna för konferenser, turistfrämjande eller till näringslivet, liksom lokalerna lätt kan ställas om för att användas som konsertlokal eller för representationsändamål. Canadian Heritage kompletterar kulturfrämjandet i utlandet med att placera särskilda kulturhandelsfrämjare, Cultural Trade Commissioners, vid fem strategiskt viktiga utlandsmyndigheter (, , , och ) för att på plats stärka möjligheterna för export och näringslivsfrämjande av kanadensisk kultur. Vidare har det kanadensiska näringsdeparte- mentet särskilda tjänstemän som i landets egna provinser bistår kulturlivet med rådgivning och utbildning i exportfrämjande syfte. Kanadensisk kultur främjas internationellt också genom det stöd DFAIT ger , () som binder samman omkring 7 000 hög- skolelektorer och studenter vid universitet i över 30 länder. Det är svårt att beräkna vad Canadian Heritage och avsätter enkom för internationell kulturverksamhet. Enbart DFAIT:s budget för internationellt kulturfrämjande uppgick för till C$29 miljoner (ca ) exkl. fasta kostnader för personal etc. i ut- landet. Provinsen har ett omfattande eget program för interna- tionellt kulturutbyte, och en rad ministerier och myndigheter agerar inom detta område: , Ministry for International Relations () främjar provinsens kultur vid det tjugotal utlandsmyndigheter provinsen öppnat i omvärlden. Vid de större representationerna i , , , och finns särskilda kulturråd med egen budget för främjande och kulturutbyte; () bidrar till över- gripande aktionsplan med bl.a. särskilda kulturstrategier. Aktionsplanen administrerar ca C$2 miljoner för nätverks- arbete och utveckling av internationella marknader för konst- närer och kultur baserad i ; , () har en egen budget för internationellt kulturutbyte och stöder både utlandsturnéer för Québecartister och turnéer i provinsen av utländska artister, stöder Québecbaserade organisationer eller festivaler som agerar internationellt, samt stöder professionella konstnärers möjligheter att utveckla sitt arbete genom ett med den svenska IASPIS-liknande program i och i utlandet.