sou · GRB349d4 · 2004-01-01 00:00:00 — Den kognitiva utvecklingen mättes med skalan och Mc skalan. Vid adoptionstillfället hade en utveck- lingskvot under 50. Vid den första uppföljningen, då barnen var , hade de som anlänt normaliserats på utvecklingstesten medan de som adopterats fortfarande låg i nedre delen av normalområdet. låg fortfarande för vikt, låg så lågt för längd och för huvudomfång. OConnor och medarb., 1999, 2000, Kreppner och medarb., 2001, Rutter och medarb., 2001 följde upp 165 rumänska barn, bland dem de 111 från den tidigare studien, då de fyllde . Man intervjuade adoptivföräldrarna och testade barnen med den tidigare nämnda Mc skalan samt ett beteendeinventorium. Attach- mentstörningar mättes inom fyra områden, tre som mätte ohämmat kontaktbeteende: oselektivt kontaktande av vuxna, att barnet tveklöst kunde följa med en främling, att barnet inte tydde sig till föräldern. Hämmat kontaktbeteende mättes genom att för- äldern fick ange om barnet sökte skydd och tröst hos föräldern, om det gjorde sig illa eller hade ont, eller ej. Oselektivt kontaktande och att barnet inte tydde sig till föräldern var mest frekvent, vardera. Att barnet skulle kunna gå med en främling uppgavs för . Att barnet inte skulle söka tröst uppgavs bara för . Man fann ett linjärt samband mellan längden av barnhemsvistelsen och frekvensen av attachmentstörning. Alla barn som visade attach- mentskada vid 4-årsstudien hade visat samma beteende vid ankomsten. Det fanns också många barn som förbättrats från ankomsten till . Av 22 barn som visat initiala störningar hade åtta förbättrats och sju blivit normala i sin kontakt. Störningen var stabil mellan fyra och ålder, av barnen visade ingen förändring då. Av de barn som adopterats visade attachmentstörningar. Av dem som placerats hade sådana skador. Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen påpekade att man fann attachmentskador även hos barn som bara varit utsatta för deprivation . De barn som hade attachmentskador var också oftare hyperaktiva och uppmärksamhetsstörda enligt föräldrar och lärare samt var stökiga i skolan enligt lärarna. Även dessa symtom samvarierade med längden av barnhemsvistelsen. Attachmentskador i form av ohämmat kontaktsätt, hyperaktivitets- och uppmärksamhets- störningar, autistliknande beteende och låg kognitiv funktion var de beteendeproblem som hade samband med längden av den svåra institutionsvistelsen. Medan av de barn som kom för adoption före var normalfungerande i fråga om dessa funktioner gällde det av dem som adopterats mellan 24 och 42 månaders ålder. I samma studie fann man också som visade autistiska syndrom och som visade mildare autistiska drag (Rutter et al., 1999). Dessa elva barn visade stora svårigheter i sociala relationer och kommunikation, de var också upptagna av sensoriska upplevelser (beröring och lukt) och hade extremt snäva intressen (klockor, dammsugare). Tre av barnen var utvecklingsstörda, de övriga förbättrades mellan 4- och 6-års- undersökningarna, men de hade fortfarande låg kognitiv förmåga (Mc , general cognitive index, 76,5). De tre utvecklingsstörda diagnostiserades som hjärnskadade. De övriga benämndes kvasi-autistiska för att betona det avvikande för- loppet. Man ansåg att deras långvariga upplevelse av perceptuell och experientiell deprivation med brist på anknytningsrelationer och kognitiv utarmning förklarade tillståndet. Marcovitch och medarb., 1997 studerade 56 rumänska barnhemsbarn som adopterats i i . Även dessa forskare studerade anknytningsbeteendet. Av gruppen hade 37 barn varit mindre än och 19 barn 6–48 månader på institution. Barnen var 3–vid undersökningstillfället. De studerades beträffande attachment med en speciell metod (the strange situation), som använts vid ett stort antal attachment- studier av olika barngrupper. Metoden var anpassad för ålders- gruppen. Hela adoptivgruppen skiljde sig från en kontrollgrupp av kanadensiska barn genom att de hade högre frekvens otrygg anknytning, mot . De former av otrygg anknytning, som adoptivbarnen visade, var beroende och kontrollerande. Längden av barnhemsvistelsen var ej relaterad till frekvensen otrygg anknytning i denna studie. Av barnen med beroende- SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen anknytning hade höga poäng av beteendestörningar, av dem med kontrollerande anknytning hade också höga poäng jämfört av de tryggt anknutna. Risken att de med kontrollerande anknytning skulle ha höga beteendestörningspoäng var dubbelt så stor som gruppen med trygg anknytning. Forskarna påpekar dock att hela adoptivbarnsgruppen fungerade inom normala gränser beträffande beteende och allmän anpassning. Inom gruppen fungerade de som kommit för adoption bäst beträffande både beteende och utveckling. Chisholm, 1998, 2000 studerade 76 rumänska barnhemsbarn som adopterats till , . I gruppen hade 46 varit på barnhem (8–68 månader, medelv. 18 månader), 30 hade adopterats . Grupperna jämfördes med 46 kanadensiska barn. Barnen studerades, då de varit i adoptivhemmen samt efter ungefär . Anknytningsbeteendet undersöktes med samma metod som i den tidigare beskrivna kanadensiska studien. Fler i den längre barn- hemsvårdade gruppen hade en otrygg anknytning vid det första undersökningstillfället. Skillnaderna kvarstod mellan grupperna vid fyraårsuppföljningen (tryggt anknutna i den längre barnhemsvårdade gruppen, i den tidigt adopterade och i jämförelsegruppen). Man påpekade att alla barn hade knutit an till föräldrarna, men de mest störda anknytningstyperna, kontrollerande och atypiska fanns hos av barnen, som varit längre på barnhem, men inte hos några av de tidigt adopterade eller de kanadensiska barnen. Dessa typer av anknytningsstörningar ser man annars hos misshandlade barn och dem där föräldrarna har psykiska sjukdomar. De barn som visade dessa anknytnings- mönster hade lägre IQ, mer beteendeproblem och bodde i adoptivfamiljer, där föräldrarna rapporterade mer stress. Författaren poängterar att utvecklingen av anknytningsbeteendet beror både på tidigare upplevelser, barnets eget beteende och hur detta bemöts i adoptivfamiljen. , 1985 noterade i sin tyska undersökning att en femtedel av föräldrarna och tonåringarna upplevde sin relation till varandra som avlägsen eller som icke-existerande. Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen Sammanfattning: Studier har visat att de barn som är äldre vid adoptionen växer snabbt efter denna, om de varit undernärda vid ankomsten (catch-up). Nackdelen är att barn, som haft en mycket snabb tillväxt, kommer in i en för tidig pubertet på grund av detta, vilket medför att de blir mer kortväxta än deras genetiska anlag skulle givit möjlighet till. En studie har funnit att män från har en högre frekvens övervikt jämfört med den svenska majoritetsbefolkningen i samma ålder. , 1992 har gjort en serie studier om adopterade indiska barns utveckling och tillväxt i . I en av dessa följdes 114 barn från ankomsten till . Av barnen var vid ankomsten, var flickor. Barnen bodde spridda över hela . av barnen hade någon form av sjukdom vid ankomsten. Det vanligaste var undernäring (), anemi (blodbrist) (), öroninflammation () och skabb (). Av avföringsproven visade förekomst av bakterier och/eller parasiter. Av barnen hade en försenad psykomotorisk utveck- ling. När det gäller vikt låg under 2 SD (standardavvikelser, dvs. så lågt som av en svensk normalgrupp ligger) i för- hållande till sin ålder, låg lika lågt i fråga om längd i förhållande till åldern. Det sistnämnda anses vara ett tecken på kronisk undernäring. i försvann de flesta sjukdomssymtomen, även om enstaka barn fortfarande hade inälvsparasiter, tecken på salmonellainfektion eller subklinisk hepatit (gulsot). I övrigt visade barnen samma typer av infektioner som andra svenska barn, dvs. övergående diarréer, akuta övre luftvägsinfektioner och otiter (öroninflammationer). hade fortfarande en försenad psykomotorisk utveckling i . Barnen började snabbt växa efter ankomsten för att ligga strax under normal längd/ålder (–0,7 SD) . Även vikten ökade i samma takt och låg därefter på ungefär –1 SD (dvs. så lågt som av en svensk normalgrupp ligger). hade andelen alltför kortväxta barn minskat från till . De barn, som var äldst vid ankomsten, var från början mer kortvuxna än de, som kom vid en yngre ålder. De barn, som hade mest extrem kortvuxenhet vid ankomsten, visade den snabbaste längdtillväxten. SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen I en annan studie av samma författare undersöktes 107 adopterade flickor från med avseende på ålder för pubertetens inträdande och slutlig kroppslängd. Dessa data jäm- fördes också med svenska flickor och flickor, som växte upp i i privilegierade och underprivilegierade familjer. Flickorna i studien hade anlänt vid en något högre ålder, i medeltal . I denna grupp hade legat på –2 SD i fråga om längd i förhållande till åldern vid ankomsten. i hade samma kortvuxenhet. I fråga om vikten hade av gruppen legat under –2 SD vid ankomsten, vilket minskat till . Ju lägre längd och vikt barnet haft vid ankomsten, desto mer uttalad var ökningen i längd och vikt (catch-up). Även i denna grupp hade de äldsta barnen haft den mest extrema kortvuxenheten vid ankomsten. Första menstrua- tionen (menarche) inträdde i genomsnitt vid (7,3–14,), vilket är 1–1,tidigare än för svenska flickor och flickor som växer upp i välsituerade familjer i städer i . Det är 2–än flickor från underprivilegierade indiska familjer såväl i städer som på landet börjar menstruera. De barn, som anlände vid den högsta åldern, fick tidigare menarche än de som kom vid en lägre ålder. Man noterade också slutlängden på flickorna. Den var i medeltal (134–). Det innebär att de adopterade flickorna i medeltal blir längre än genomsnittet för flickor i , men inte uppnår längden för indiska flickor från välbärgade familjer (159,). Av flickorna blev 134–, när de slutat växa, trots att de hade haft goda näringsmässiga förhållanden under sin barndom i . Sannolikt beror detta på intrauterin (under graviditeten uppkommen) undernäring. Det fanns ett samband mellan längd vid ankomsten till och slutlängd samt mellan födelsevikt och slutlängd. Den tidigt inträffade puberteten hade också betydelse i de fall, då den var extremt tidig. Johansson-Kark och medarb., 2002 studerade vuxna adopterades viktutveckling. Utgångspunkten var att internationella studier visat en ökad risk för barn som varit kroniskt undernärda, vilket visat sig i kortvuxenhet, att som vuxna utveckla övervikt. Studien gjordes på män som genomgått mönstringsundersökning i . Alla 275 026 män födda –1977 inkluderades. () analyserades för 2 094 adopterade och den övriga kohorten. Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen högre för individer födda i , särskilt . Medan av icke-adopterade var överviktiga, gällde det av adopterade från och från . Någon motsvarande ökning noterades ej hos adopterade från eller andra länder. Man tolkade resultatet att orsaken sannolikt var en genetisk sårbarhet för att utveckla övervikt, som kan finnas olika frekvent hos olika folkslag. Man hade ej tillgång till uppgifter om födelsevikt, födelselängd eller graviditetslängd för de adopterade, varför tidigt undernärda eller välnärda grupper ej kunde jämföras. Sammanfattning: Många adoptivbarn har haft olika infektioner och parasitangrepp vid ankomsten, som inte medfört några svårigheter att kurera i de flesta fall. Den kroppsliga hälsan under den fortsatta uppväxten tycks i allmänhet vara god. , 1997 gjorde ett par stora undersökningar i högstadium av självdeklarerad hälsa och hälso- beteende, Q-90 i . Formuläret täckte förutom frågor om familj och skolanpassning, kroppslig hälsa, psyko- somatik, depression, självmordstankar, kamratkontakter, hälso- vanor/riskbeteenden, sexualvanor, användning av tobak, alkohol, narkotika, kost och motion. Enkäten besvarades av 9 329 ungdomar, varav 125 uppgav att de var adopterade. Av dessa hade kommit före . De flesta kom från och . De adopterade var i större utsträckning missnöjda med sin kroppslängd och de hade kommit tidigare i puberteten. Adoptiv- pojkarna hade mer allergier, annars fanns det inga skillnader i den självdeklarerade kroppsliga hälsan. Adoptivflickorna uppgav att de oftare haft självmordstankar, haft obehagliga sexuella upplevelser, skolkat och prövat narkotika. Forskarna menade att de tidigare lagt sig till med vuxenbeteende, dvs. prövat på sexuella erfarenheter och droger. De adopterade pojkarna skiljde sig inte så mycket från de övriga eleverna. SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen Sammanfattning: Det tycks framför allt vara i skolsituationer som de utlandsfödda adoptivbarnens språkproblem märks. handlar det om svårigheter att förstå mera abstrakta begrepp, vilket behövs för att använda språket som tankeverktyg. , 1979 påpekade att av barnen i hennes studie hade språksvårigheter. Dessa märktes på högstadiet i skolan. Det var uppenbart att barnen hade stora svårigheter att förstå vanliga, abstrakta begrepp. Trots att de klarade sig mycket bra i vardagliga språksammanhang, hade de svårt att förstå lärarnas undervisning, då dessa använde en mera föreläsningsliknande, huvudsakligen teoretisk, undervisningsmetod. Språksvårigheterna visade sig också vid uppsatsskrivning. De hade svårt att skriva grammatiskt korrekta meningar och hade ett dåligt ordförråd. Framför allt noterades detta hos de barn, som kommit till vid 1,5–ålder. Dalen & Saetersdal, 1992 som jämförde 93 indiska adoptivbarn med norska barn, fann att hade skolspråksvårigheter. Hälften av dessa barn hade också svårt med det vardagliga tal- språket. Det fanns starkt statistiskt samband mellan skolspråk- svårigheter och dåliga skolprestationer både i norska och mate- matik. Adoptivbarnen hade framför allt svårt med grundbegrepp som tid, rum och avstånd. Åldern vid adoptionen hade inte samband med skolspråksvårigheterna men däremot med svårigheter i vardagligt talspråk. Trots skolproblemen var det ingen skillnad mellan grupperna när det gällde social funktion och trivsel. De , 1992 jämförde, i en studie av språkutvecklingen hos fem adoptivbarn och ett svenskfött barn, det som av (1979) beskrivits som basic interpersonal communicative skills, dvs. basalt ordförråd, verbal språksnabbhet och behärskande av vardagliga språkuttryck. Det är den språkförmåga, som används i vanligt konkret vardagstal. Denna språkfärdighet tycktes adoptiv- barnen behärska. Den andra språkförmågan, enligt , är kognitiv/akademisk språkförmåga, vilken används i mera abstrakt språk och behövs för att kunna följa undervisningen i högre skol- klasser. Här används mera förfinade grammatiska regler och ett utvidgat ordförråd t.ex. synonymer. Det är denna språkförmåga, Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen som man anser fattas hos vissa adoptivbarn. Barnen följdes från ankomsten till . Studien visade små skillnader mellan barnen oberoende av ankomsttid (, och samt och ). Endast det barn som kommit vid och tre månaders ålder utvecklades långsammare än de övriga i fråga om språket. efter ankomsten till var hans språk avsevärt försenat i förhållande till åldern. Lingvisten Skutnabb-Kangas (1981) har använt termerna ytflyt och tankeverktyg för de olika språk- formerna. Samma språkproblem återfinns även hos invandrarbarn, trots att deras språksituation är en annan än adoptivbarnens. Skillnaden är att adoptivbarnen byter språk vid ankomsten till , om de redan har ett språk då, (vilket beror på åldern vid ankomsten), medan invandrarbarnen fortsätter att tala sitt första språk parallellt med att de lär sig svenska. Lingvisten Hene, 1987a har undersökt adoptivbarns språkutveckling i en serie studier. Även hon fann att språk- problemen tycktes vara mindre i informella situationer än i skolan. Adoptivföräldrar och lärare till adoptivbarn uppgav, att dessa ibland inte kunde förstå instruktioner och frågor i klassrums- situationen, att de hade svårt att förstå begrepp beträffande rymd och tid och vissa grammatiska begrepp såsom kasus och verbens böjning. De kunde inte återberätta en historia i rätt tidsmässig följd. Vissa hade uttalssvårigheter och stavningssvårigheter. Vid analys av språkförståelse och språkproduktion hos en grupp adoptivbarn och en jämförelsegrupp svenskfödda barn i 10–12- årsåldern, fann hon dock få skillnader mellan grupperna. Adoptiv- barnen hade en viss svaghet i att förstå den bokstavliga meningen av ord och i vissa fall meningsbyggnaden. Hon tolkade detta som en språkförsening snarare än en språkdefekt. Henningsen och medarb., 1987 i undersökte som språk- forskare sjutton koreanska adoptivbarn, som kommit i 3–7-års- åldern och varit i vid studietillfället. Barnen, som var normalbegåvade, var vaga i orddefinieringar och hade svårt att förstå idiomatiska fraser t.ex. ordspråk. De tycktes däremot ej ha svårt med rums- och tidsbegrepp. , 1987 gjorde en postenkätstudie till föräldrar till 241 adoptivbarn i . Föräldrarna uppgav att av barnen hade eller hade haft språkproblem. Dessa föreföll sammanhänga med anpassningsproblem vid adoptionstillfället, att SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen barnet bytt miljö före adoptionen i sitt hemland samt att det var 2–vid adoptionstillfället. Denna studie liknar på så sätt att man funnit en kritisk period, då barnet är mera sårbart för avbrott i språkutvecklingen. menade att det beror på att barn i åldern 18–24 månader utvecklar begrepp, som just håller på att förvandlas till symboler i ett passivt ordförråd, medan det ännu nätt och jämnt börjat aktivt använda orden. Ett plötsligt avbrott av denna process för att i stället börja bygga upp ett helt nytt språk skulle alltså vara speciellt påfrestande. Henes och de Geers studier ger inte någon tydlig bekräftelse av denna hypotes. Man har inte heller i dessa lingvistiska studier tagit hänsyn till barnens intelligens, vilket gör tolkningen av fynden svårare. Sammanfattning: Många adoptivbarn har skolsvårigheter på grund av koncentrationssvårigheter och hyperaktivitet. Många har upplevt mobbning på grund av utseendet. Prestationerna tycks vara ungefär som icke-adopterade i befolkningen. Den genomsnittliga utbildningen skiljer sig till exempel ej från genomsnittet för svenska barn. Detta innebär att de adopterade hade kortare skolutbildning än deras föräldrar och syskon i en studie, eftersom adoptivföräldrar är över- representerade i övre medelklass. Dalen & Rygvold, påbörjade en ny skolundersökning som fortfarande pågår. Man studerade skolsituationen för 193 utlandsadopterade, från och från och lika många norskfödda barn från samma grundskoleklasser via enkäter till deras klasslärare (77 av de tillfrågade lärarna deltog i studien). Man undersökte olika aspekter av skolkompetens definierat som kunskap, språk (vardagligt tal och skolspråk), social förmåga (samarbete, självhävdelse, självkontroll) och skolanpass- ning (följa skolregler, beteendeproblem i skolan). I fråga om generell kunskap och matematik hade de adopterade skattats lägre än de norska kontrollerna. Det gällde även skolspråk men ej vardagligt tal. Adopterade hade även lägre skattning på social förmåga och dess delvariabler samarbete och självkontroll, men ej Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen Det var inte heller någon skillnad i att följa skolreglerna. De adopterade hade däremot mer beteende- problem, särskilt hyperaktivitet, mot i kontrollgruppen. Adopterade hade även mer inåtvända symtom. Man fann också att de adopterade fick mer läxhjälp och föräldrastöd samt special- undervisning. De bedömdes oftare ha blivit retade men ansågs av lärarna ändå trivas lika bra i skolan. De skiljde sig inte heller från jämförelsegruppen i fråga om skolmotivation eller arbetsinsats. Spridningen inom variablerna var större för adoptivgruppen än för jämförelsegruppen. Många klarade sig mycket bra i skolan medan andra adoptivbarn klarade sig mycket dåligt. Skolprestationerna i adoptivgruppen förklarades mest av skolspråkskompetensen, hyperaktivitet och uppförandet i skolsituationen. Resultaten för Korea-barnen skiljde sig från dem för barnen från . I fråga om allmänna kunskaper, språk och skolanpassning klarade sig de koreanska barnen lika bra som de norskfödda medan de colombianska barnen hade stora svårigheter. I denna studie hade ålder vid adoptionen betydelse för skolkompetensen för de colombianska barnen men inte för de koreanska. Forskarna har följt upp de barn, som fortfarande går i skolan, resultaten är ännu ej publicerade. Kvifte-Andresen, 1992 studerade en annan grupp av 151 utlandsadopterade och lika många norskfödda barn i 12–13-års- åldern. Även i denna studie fann man att de adopterade barnen oftare var hyperaktiva i skolan. Det var små skillnader mellan grupperna i fråga om kunskapsinhämtning men adoptivbarnen presterade sämre i matematik. Barnen fann sig väl till rätta i skolan och trivdes. Inte heller i denna studie fann man något samband mellan ålder vid ankomsten och skolprestationer. Verhulst och medarb., 1990 jämförde i den stora epidemiologiska studien av internationellt adopterade de 148 adopterade med 933 holländska barn i åldern 10–bl.a. beträffande skolprestationer. Man fann att de adopterade hade större svårigheter. hade gått om en skolklass mot av de holländska barnen, gick i specialskolor jämfört av de . och medarb., 1993 redovisade i en studie av 104 adoptivbarn i , att pojkar i åldern 4–hade mer psykiatriska symtom och sämre skolprestationer än icke- adopterade jämnåriga. Adoptivflickor i åldern 12–använde mer alkohol och marijuana och rökte mer. SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen uppföljning av samma barn hade adoptivpojkarna fortfarande högre frekvens psykiatriska symtom, om de också haft problem med skolanpassningen. Däremot skilde sig inte adopterade ungdomar från icke-adopterade i fråga om skolprestationer eller missbruk vid detta undersökningstillfälle. I flera rapporter, som berört barnens psykiska hälsa, har man på högstadiet noterat skolsvårigheter och relationsproblem till kamrater och lärare. , 1993 jämförde avgångsbetygen från grundskola och gymnasium för samtliga 156 barn, som adopterats från till –1980. Resultaten jämfördes med samtliga elever i som 1990 avslutade grundskola och gymnasieskola. De var praktiskt taget identiska (adoptivbarnens grundskolebetyg: 3,3, avgångsbetyg från gymnasiet: 3,2, riksgenomsnittet från och gymnasium 3,2). Det var ingen skillnad mellan pojkar och flickor. Medelvärdet av avgångsbetygen från grundskola och gymnasium var oberoende av adoptivföräldrarnas socialgrupp. Däremot hade av adoptivbarnen inte erhållit något avgångsbetyg från årskurs 9, vilket gäller av en årskull grundskoleelever i riket. De barn, som kommit till , hade högre avgångsbetyg än de som kommit . De barn, som kommit före , hade i större utsträckning valt tre- och fyraåriga teoretiska linjer. Adoptivbarnen valde teoretiska tre- och fyraåriga linjer på gymnasieskolan i ungefär lika hög grad som andra svenska ungdomar. Det var ingen könsskillnad bland dem (teoretiska linjer) medan för riksgenomsnittet en större andel flickor () än pojkar () valde dessa utbildningsvägar. Föräldrarnas socialgrupp hade inget samband med linjevalet. Andra stora studier har tidigare visat samband mellan föräldrarnas socialgrupp och barns avgångsbetyg från grundskola och gymnasium samt linjeval. En förklaring till att adoptivfamiljerna fungerar annorlunda skulle kunna vara, att barnen tränas och stimuleras mer och därför fungerar optimalt i förhållande till sina intellektuella förut- sättningar.