sou · GRB3108d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Studierna bedrivs i liten grupp och består av teoretiska, praktiska och kreativa ämnen, liksom fysiska och sociala aktiviteter samt ADL. En specialpedagog, lärare och handledare guidar kursdeltagarna framåt i deras utveckling och utbildning. (Folkhög- skolor 2003/2004 s. 22) SoL, Skriv- och Läskurs. Kreativa övningar i svenska för att minska problemen med att läsa och skriva. Vi diagnostiserar och gör person- liga åtgärdsprogram. Musik, bild, kreativ matematik och livssamtal ingår i kursen. Möjlighet att läsa engelska. (Folkhögskolor 2003/2004 s. 21) Ett 80-tal folkhögskolor rapporterade att de anordnat långa kurser med enbart deltagare med funktionshinder. En del kurser drivs i samverkan med annan huvudman, exempelvis kommun eller landsting och antagningen till kursen är därigenom begränsad, vilket kan göra att en folkhögskola väljer att inte marknadsföra kursen i folkhögskolekatalogen. Det finns således fler skolor som anordnar riktade kurser, än vad som framgår av folkhögskolekatalogens information om kurser som särskilt vänder sig till deltagare med olika funktionshinder. Utöver de riktade kurserna redovisades ytterligare ett antal kurser där majoriteten av deltagarna hade något funktionshinder. Ett flertal av dem kan utgöras av de kurser med långsam studietakt som erbjuds deltagare med behov av ett lugnare tempo; den typen av kurs erbjuds på drygt 30-talet folkhögskolor och de har deltag- are både med och utan funktionshinder. Kurser med en samman- sättning där majoriteten av deltagarna har ett funktionshinder kan också uppstå utan att skolan har en intention att det skall bli så. Genom sin öppenhet för deltagare med olika behov får folkhög- skolan ofta sökande med olika funktionshinder varav psykiska funktionsnedsättningar och dyslexi är vanligast förekommande; tillsammans utgjorde de grupperna av alla deltagare med funktionshinder på folkhögskolornas långa kurser . Det finns ett antal kurser på skolor utan någon särskild handi- kappinriktning, där deltagare med främst psykiska funktionshinder och dyslexi utgör en majoritet i sin kurs. Sammanlagt redovisar ett 90-tal skolor långa kurser där alla eller majoriteten av deltagarna har något funktionshinder. Dessa skolor har tillsammans av det totala antalet deltagare med funktionshinder i långa kurser. Av de folkhögskoledeltagare med funktionshinder som gick långa kurser deltog i kurser där alla i gruppen hade något funktionshinder. Ytterligare deltog i kurser där majoriteten av gruppen rapporterades ha något funktionshinder. Det är tydligt att många folkhögskolor har satsat på att möta behoven hos deltagare med funktionshinder genom att koncentrera sig på särskilda grupper och erbjuda riktade kurser till den eller de grupper som valts ut. Trots det har ett 90-tal folkhögskolor deltagare från tre eller flera funktionshindergrupper representerade på sin skola, vilket talar för en öppenhet att ta emot deltagare ur andra funktionshindergrupper än de skolan erbjuder riktade kurser till. I folkhögskolekatalogen informerar 76 skolor om att de under läsåret 2003-2004 erbjuder kurser som särskilt vänder sig till del- tagare med olika funktionshinder. Av de folkhögskolor som erbjuder kurser särskilt riktade till målgruppen är 26 landstingsägda (inklusive ); 23 folkhögskolor drivs av huvud- män med uttalad förankring och åtta skolor har anknytning till arbetarrörelsen. Övriga utgörs av folkhögskolor drivna av rör- elser som exempelvis scoutförbundet och antroposofiska sällskapet samt av olika stiftelser och föreningar med syfte att driva en sär- skild folkhögskola. De särskilt riktade kurserna erbjuds inom följande elva områden: förvärvade hjärnskador i vuxen ålder läs- och skrivsvårigheter/dyslexi (Ett fåtal kurser har markerats som korta.) Källa: FIN, Folkhögskolor 2003–2004. Av de 76 folkhögskolorna vänder sig de flesta, 30 skolor, till en målgrupp; en del anordnar kurser med olika inriktning för samma målgrupp. 20 skolor anordnar kurser inom två områden och 15 skolor vänder sig till tre olika målgrupper. Fyra skolor anordnar kurser riktade till fyra olika grupper och sju skolor arbetar inom fem–sex olika områden. Ingen skola vänder sig enbart till funktionshindrade deltagare, men på en handfull folkhögskolor hade enligt statistiken mer än hälften av deltagarna på de långa kurserna något funktionshinder. Den handikappforskning som bedrivits i har i viktiga avseenden bidragit till att sätta fokus på den bristande del- aktigheten. Emellertid har kunskapen om personer med funktions- hinder ur olika makt- och mångfaldsperspektiv i allt väsentligt lyst med sin frånvaro. Till skillnad från t.ex. kvinno- eller invandrar- forskningen relateras sålunda sällan handikapperspektiven till maktstrukturer. Trots att de knappast är mer än marginellt repre- senterade i politiken finns det bara enstaka arbeten kring personer med funktionshinder och demokrati (2001). Det är sanno- likt få samhälleliga arenor som kan tävla med folkbildningen om att spela en central roll för att i praktiken utveckla det demokratiska delaktighetsperspektivet för personer med funktionshinder. Därför är det av synnerlig vikt, såväl för folkbildningen som för handi- kappolitiken, att olika möjligheter och hinder, som folkbildningen ger personer med funktionshinder, beskrivs och analyseras. Vad det gäller personer med funktionshinder i folkbildningen så är deras deltagande förknippat med både basala värdeladdade mål- sättningar och höga förväntningar. Folkbildningen har betytt mycket för många personer med funktionshinder. Emellertid vet vi förhållandevis lite om hur folkbildningen i den vardagliga verklig- heten omsätter sina ambitioner för personer med funktionshinder. Det finns en rad både principiella och närmast organisatoriska – pedagogiska situationer, vilka är viktiga att uppmärksamma och systematisera kunskap kring. En viktig fråga, såväl ur den enskildes som ur samhällets per- spektiv, är hur folkbildningen relateras till andra typer av utbild- ningsinsatser. För personer med funktionshinder borde folkhög- skolorna kunna spela en central roll för att överlappa studierna, från till exempel gymnasieskolan till universitet och högskolor. Det är rimligt att fråga sig hur denna process ser ut och vilken betydelse den har för den enskilda personen med funktionshinder, för folk- högskolorna i deras rekrytering och utformning av kursinnehåll, men också för högskolorna. En annan basal fråga är integration eller särbehandling inom folkbildningen. Den berör i vilken utsträckning studieförbunden och folkhögskolorna rekryterar personer med funktionshinder till den ordinarie verksamheten och i vilken utsträckning man gör rikt- ade insatser till olika grupper av personer med funktionshinder. Här gäller det emellertid också att vara varse att vissa typer av särlösningar kan ses som medel till ökad integration. Kurser som huvudsakligen består av en grupp personer med samma typ av funktionshinder kan ur ett empowermentperspektiv öka förutsätt- ningarna för den enskilde att agera i sammanhang där vederbörande kanske till och med är ensam om att ha ett handikapp. Det är emellertid viktigt att också bli varse när eventuella tendenser till särbehandling av personer med funktionshinder blir en huvudregel snarare än ett undantag. Frågor om tillgänglighet och assistans spelar en stor roll för många grupper av personer med funktions- hinder. Intressant i detta sammanhang är också den nya lagstiftning som kommit inom socialförsäkringen 2003. Unga människor med funktionshinder kan inte längre beviljas förtidspension, utan erhåll- er istället aktivitetsersättning. Vi tror att det är viktigt att belysa relationen mellan olika aktörer och ingången till folkbildningen för personer med funktionshinder. Frågan är i vilken utsträckning studiecirkelverksamheten används av kommunerna inom ramen för deras skyldighet att bedriva aktivi- teter för personer med svåra funktionshinder. Hur sker i så fall samordningen mellan den kommunala verksamheten och studie- förbunden? Hur är relationerna mellan dessa bägge aktörer och handikapprörelsen? Vilken roll spelar folkbildningsarbetet för handikapporganisationerna? Vilka förväntningar har handikapp- rörelsen på folkbildningsarbetet och vilka erfarenheter har studie- förbunden i sina insatser för handikapporganisationerna i det lokala arbetet? Samma frågor kan också ställas angående handikapprörelsens relationer till folkhögskolorna. Med hänsyn till omfattningen av personer med funktionshinder i folkhögskolornas verksamhet är det frågan om vilka olika mått och steg de enskilda folkhög- skolorna tar för att bemästra de utmaningar som de olika handi- kappen innebär för verksamheten såväl ur pedagogisk, organisator- isk som ekonomisk utgångspunkt. Vårt arbete har i väsentliga avseenden begränsats till som representerar ca 1/8 av befolkning. En av de främsta anled- ningarna till att begränsa studien till en del av landet är att vårt arbete härigenom underlättats betydligt. Dessutom återspeglar övriga socioekonomiskt på ett relativt tillfredställ- ande sätt. Här finns såväl tätorter som landsbygd, invandrartäta områden samt områden med få invandrare. Här finns också en mycket aktiv och levande handikapprörelse som på skilda sätt vi bedömde kunde vara medagerande i vår studie. folkbildningsverksamhet har med sina 16 folkhögskolor, av landets folkhögskolor inom sina gränser. Vid- are är alla studieförbund som erhåller statliga bidrag aktiva i regi- onen. Deltagarantalet på folkhögskolorna i motsvarar av alla deltagare på folkhögskolans långa kurser i landet och antalet deltagare i regionens studiecirklar motsvarar av landets totala numerär. Av de skånska folkhögskolorna är det 10 stycken som erbjuder kurser som riktas till deltagare med funktionshinder och kurs- utbudet motsvarar i stort sett det totala utbud som finns i landet. De skånska studieförbundens utbud av cirklar som riktar sig till målgruppen skiljer sig något från rikets totala. Alla studieförbund, utom TBV, arrangerade cirklar för den aktuella målgruppen i , men betydligt färre av studieförbunden i regionen riktade sig till synskadade, döva och hörselskadade. Det arrangerades inga cirklar för dövblinda i vilket självklart beror på att det är mycket få till antalet i hela landet. Liksom i riket som helhet är det däremot vanligast att målgruppscirklarna är inriktade på grupper med blandade funktionshinder och på deltagare med utvecklings- störning eller psykiskt funktionshinder. Ytterligare en grundlägg- ande likhet med riksplanet består i att ABF och arrangerade majoriteten, det vill säga , av studietimmarna för den aktuella målgruppen. Något som skiljer sig från riksplanet är att i arrangerar propor- tionellt mer och Folkuniversitet i proportionellt mindre antal cirklar för personer med funktionshinder (FBR 2002; FIN 2003). Delstudie om studieförbundens verksamhet Eftersom studiecirkeln utgör grunden i studieförbundens verksam- het har vår studie om denna avgränsats till att studera främst denna del av verksamheten. Då vi varit intresserade av både kvalitativa och kvantitativa data har vi använt oss av olika undersökningsmetoder. Vi har dels studerat tillgänglig statistik om studiecirkelverksamhet i riket och i , dels gjort intervjuer med studieförbundens före- trädare, cirkelledare och deltagare och deltagit i studiecirkelverk- samhet. De studieförbund som valts ut till intervjustudien är ABF, (), (Mbsk), (), Studiefrämjandet (Sfr), (). Urvalet gjordes bland annat utifrån omfattning- en av dels den allmänna cirkelverksamheten, dels av målgrupps- cirklarna för personer med funktionshinder. Vårt urval styrdes ock- så av att vi ville komma i kontakt med både studieförbund som hade mycket respektive de som hade lite målgruppsverksamhet för personer med funktionshinder. Anledningen var att vi dels var intresserade av så kallade särlösningar för deltagare med funktions- hinder, det vill säga verksamheter riktade till målgruppen, dels så kallad integrerad verksamhet, där personer med funktionshinder deltar i allmänna cirklar. och valdes ut då de, räknat efter antalet studietimmar, både har landets och största målgruppscirkelverksamhet för personer med funktionshinder och allmänna cirkelverksamhet. är i sin tur tredje största arrangör av målgruppsverksamhet för den aktuella målgruppen. Att NBV ingår i studien beror på att av studieförbundets totala cirkelverksamhet i riktas till personer med funktionshinder. De övriga studieförbunden, Studie- främjandet och Folkuniversitet, valdes ut eftersom de i förhållande till sin storlek har lite cirkelverksamhet för den aktuella målgrupp- en (statistik FBR 2002). Totalt har intervjuer gjorts med 14 företrädare för förbundens lokalavdelningar i . Dessutom har en företrädare för i och en för i intervjuats per telefon. I vissa fall har särskilda personer som är ansvariga för verksamheten för personer med funktions- hinder intervjuats. I andra fall har det varit verksamhetschefer eller studiekonsulenter. Övriga intervjupersoner består av sex cirkelledare och sju deltagare i studiecirklar vid Folkuniversitet, och . I ett fall har vi, på grund av deltagarnas funktionshinder, valt att delta i cirkeln och samtala med deltagarna i stället för att göra regelrätta intervjuer. Man skulle kanske metodologiskt kunna tala i termer av deltagande observationer. Av de sju deltagare som intervjuats är en anhörig till en person med funktionshinder medan övriga själva har funktionsnedsätt- ningar. Cirklarna som intervjupersonerna deltog i, respektive ledde, var av olika karaktär. Urvalet skedde avsiktligt för att spegla det heterogena utbudet. En av cirklarna hade startats inom det så kall- ade och har deltagare både med och utan funktions- hinder. Resterande cirklar riktade sig till personer med funktions- hinder eller deras anhöriga och drevs i samarbete med handikapp- organisationer respektive kommuner eller landsting. Delstudie om folkhögskolornas verksamhet Då vi varit intresserade av både kvalitativa och kvantitativa data om folkhögskolornas verksamhet har vi även i denna delstudie använt oss av olika undersökningsmetoder. Vi har sålunda studerat till- gänglig statistik för riket och , och vidare gjort intervjuer med företrädare och deltagare på folkhögskolor. Urvalet av folk- högskolor har skett efter tanken att de borde representera olika huvudmän, att majoriteten av skolorna skulle erbjuda riktade kurser till deltagare med funktionshinder och att skolorna skulle vara belägna inom både storstad och landsbygd. Urvalet består allt- så av fyra skolor vars huvudman utgörs av en förening vars syfte är att driva folkhögskolan. Tre folkhögskolor drivs av huvudmän med förankring, en har arbetarrörelsen och en har som huvudman. Sju av skolorna anordnar kurser som riktar sig till deltagare med funktionshinder och de vänder sig tillsammans till åtta olika målgrupper. Av de nio folkhögskolorna är fyra belägna på landsbygden, tre ligger i anslutning till en större stad och två ligger i en stor stad. I studien har tolv intervjuer genomförts med representanter för nio folkhögskolor. Därefter har kortare intervjuer, vanligtvis per telefon, skett med ytterligare företrädare för ett tiotal folkhög- skolor. Eftersom varit utgångspunkt för studien har nästan alla intervjuer, tio stycken, genomförts i regionen. intervjuerna har skett med representanter för folkhögskolor utan- för . Intervjupersonerna bland företrädarna har utgjorts av rektor, biträdande rektor, studievägledare och lärare och kurator. Tio kursdeltagare har intervjuats på sex folkhögskolor i . Fyra av dem kommer från kurser som är särskilt riktade till person- er med funktionshinder, tre har tidigare gått en sådan kurs men gått vidare till en annan kurs. Tre av deltagarna har redan från början valt att studera i en kurs som inte är särskilt anpassad till deltagare med funktionshinder. För att få tillgång till ett större material när det gäller enskilda deltagares upplevelser av folkbildning valde vi att använda en kompletterande metod genom att utlysa en uppsatstävling med temat Folkhögskola och funktionshinder till deltagare på folkhög- skolor. Inbjudan skickades ut till samtliga folkhögskolor i och till ett 20-tal folkhögskolor på andra håll i landet. I inbjudan lämnades ett antal förslag på ämnen inom temat inklusive möjlig- heten att skriva om ett valfritt ämne. Sammanlagt har vi tagit emot 27 bidrag inom uppsatstävlingen varav 25 bidrag kom från deltagare som har funktionshinder och två bidrag kom från deltagare som inte hade några funktions- nedsättningar. Uppsatserna har skrivits av personer från sex olika funktionshindergrupper; rörelsehinder, dyslexi, utvecklingsstörning, neuropsykiatrisk diagnos, förvärvad hjärnskada samt döv/hörsel- skadad. Den grupp som har högst representation i tävlingen är deltagare som har dyslexi/läs- och skrivsvårigheter; sammanlagt har elva av bidragen skrivits av deltagare som går kurser som riktas till personer med läs- och skrivsvårigheter! Materialet har analyserats på två sätt. Inledningsvis har vi arbetat med att kategorisera innehållet efter ett antal centrala bakgrunds- data som återkommer i uppsatserna. För att kunna få en uppfatt- ning om det sammanhang deltagarna kommer från och befinner sig i, uttryckt i exempelvis skolbakgrund, nuvarande kurstyp etc. Därefter har vi utifrån den berättelsestruktur, som är mer eller mindre genomgående i uppsatserna, försökt att tolka innebörden i olika moment som deltagarna formulerar som avgörande eller på annat sätt signifikanta i sina berättelser. Berättelser med liknande innehåll har ofta samma struktur, oavsett vem som berättar. narrativ analysmetodologi är början ofta den allmänna berättelse- strukturen med en kort sammanfattning som ger en uppfattning om innehållet. Därefter följer en orientering där händelse och person placeras in i ett sammanhang innan en komplikation utifrån en serie händelser beskrivs. Slutligen avrundas historien och i berättelsen gäller det att hitta poängen i att historien är viktig och värd att berättas. (Findahl och , 1981) Eftersom deltagarna kunnat skriva om olika ämnen inom om- rådet Folkhögskola och funktionshinder har alla inte beskrivit sin situation ur samma perspektiv vilket gör att antalet svar som utgör underlaget för olika frågeställningar varierar. Vi har inte funnit skäl till att analysera uppsatserna i kontextuella kvantitativa termer. Därmed får vi anledning att återkomma till dessa för att illustrera upplevelsen och erfarenheten ur ett perspektiv som är folkhög- skoledeltagarens. De intervjuer som genomförts har spelats in på band för att sedan transkriberas. Alla intervjupersoner har, efter att de fått muntlig information om studiens syfte och sammanhang, fått ge sitt med- givande till att delta. De har även informerats om att materialet kommer att avidentifieras och att svaren presenteras anonymt. Då en ordagrann intervjuutskrift kan vara svår att förstå för utom- stående är de citat som presenteras i uppsatsen redigerade. Rediger- ingen har syftat till att koncentrera innehållet i citatet och öka förståelsen. Vi har gått varsamt tillväga för att undvika att för- vanska innehållet. Under intervjuerna har vi använt oss av två intervjuguider (en för folkhögskolorna och en för studieförbunden) över områden som vi vill försöka belysa med frågor. Guiden har hjälpt oss att behålla fokus, men har vi anpassat frågorna och deras ordnings- följd efter samspelet under intervjun. Denna intervjumetod är väletablerad och har kallats fokuserad genom att den är strukturerad, men tillräckligt flexibel för att ge utrymme för olika svar och frågor och som gör det möjligt för intervju- personerna att kunna beskriva sina subjektiva upplevelser på en rad områden. (och , 1990, och , 1996). Delstudie om handikapprörelsens samarbete med folkbildningen I ett tidigt skede insåg vi nödvändigheten av att få tillgång till komplementära data om handikappföreningarnas samarbete med folkbildningen. Vi utarbetade därför en enkät som ställdes till de 211 handikappföreningar på läns- och lokalföreningsnivå som vi kunde identifiera i . Det slutliga antalet föreningar som ingick i studien blev 208 stycken, eftersom tre upphört1. Föreningarna kategoriserade vi i följande grupper: Totalt besvarades enkäten av 165 föreningar, vilket medför en svarsfrekvens på Föreningar som representerar personer med intellektuella funktionshinder var den kategori som hade högst svarsfrekvens: 14 av 15 föreningar besvarade enkäten. Den lägsta svarsfrekvensen på hade föreningarna som orga- niserar människor med psykiska funktionshinder. Övriga kategor- ier hade en svarsfrekvens på mellan . De föreningar som ingår i studien har självklart varierande styrka och medlemsantal. av de svarande föreningarna har mellan 25 och 100 medlemmar. av alla föreningar som svarat har mellan 101 och 250 medlemmar och av dem som besvarat enkäten har mellan 1 100 och 5 200 medlemmar. Enkäten skickades ut till 49 länsföreningar och 159 lokalföreningar2 Svarsfrekvensen från länsföreningarna var och från lokalföreningarna . Enkäten till handikappföreningarna skall vi senare redovisa. Det är emellertid viktigt att försöka se folkbildningen inte bara som ett medel för att öka förutsättningarna för att en enskild person med funktionshinder ska få tillgång till folkbildning och dess funktion 1Uppgifter om vilka handikappföreningar som finns i regionen inhämtades bl.a. från HSO (Handikappförbundens samarbetsorgan) och . 2Cirka två tredjedelar av läns/regionföreningarna har inte någon verksamhet på lokal nivå, exempelvis för schizofreni i (IFS) och () i . som möjliggörare av integrering, utan också som medel för handi- kapprörelsen att stärka både medlemmar och de centrala och lokala organisationerna i relation till den demokratiska processen i folk- rörelsens . För att underlätta förståelsen av den mångdimen- sionella process, som folkbildningen utgör för personer med funk- tionshinder som enskilda eller i organisationer, tror vi att det är rimligt att försöka knyta an till empowerment diskursen. Vi kommer därför att använda oss av denna i flera grundläggande resonemang under vår studie. Empowerment som begrepp och strategi Empowerment är ett ord, en term eller ett begrepp, beroende på hur man vill se det, som ofta virvlat kring i den svenska samhällsdebatten. Begreppet har en hög grad av aktu- alitet, och en positiv grundton, eftersom det ofta förknippas med företeelser som demokrati eller individuella rättigheter. Empower- ment täcker in ett tämligen oprecist fält eller vaga processer, sam- tidigt som man inte hittat någon precis svensk översättning. Detta avsnitt bygger i första hand på och (1999). Empowerment har varit särskilt viktigt inom den professionella diskursen kring möjligheterna att förbättra levnadsvillkoren för personer med funktionshinder, både ur ett individuellt och ett mera strukturinriktat perspektiv. I en mening kan man kanske påstå att empowermentfältet är ett resultat av globaliseringsprocessen i all- mänhet och den europeiska integrationen i synnerhet. Empowerment har sålunda blivit ett begrepp som använts både inom professionella verksamheter och inom handikapprörelsen. Det är vår avsikt att i det här kapitlet försöka göra en mycket sum- marisk genomgång av dess bakgrund och användning i allmänhet samt dess innebörd för funktionshindrades sysselsättningsmöjlig- heter i stort. Historiskt sett har empowerment till stor del sin grund i den sociala aktivistideologi som genom i huvudsak afroamerikanska och feministiska rörelser växte fram i samt de idéer om hjälp till självhjälp som lanserades . Empowerment har med denna bakgrund framförallt kommit att känneteckna ett särskilt förhållningssätt inom socialt arbete. Detta fokuserar i första hand på marginaliserade gruppers väg från bero- ende till oberoende och tar sin utgångspunkt i en kritik mot så kallade top-down-strategier, vilka inte sällan beskrivs som mäst- rande och passiviserande.