sou · GRB397d1 · 2004-01-01 00:00:00 — När sådant stöd finns kan kronofogdemyn- digheten begära bistånd av exekutiva myndigheter i främmande stater för verkställighet av de fordringar som omfattas av överens- kommelserna. Beträffande indrivning utomlands av fordringar på skatter, allmänna avgifter, ränta på skatt eller allmän avgift och administrativa pålagor och kostnader i samband med indrivning gäller lagen (1990:314) om ömsesidig handräckning i skatteären- den. Handräckning enligt lagen omfattar såväl utbyte av upplys- ningar som bistånd vid indrivning och delgivning av handlingar, 3 § denna lag. Framställningen får göras endast under vissa förutsätt- ningar, bl.a. att motsvarande handräckningsåtgärd kan vidtas i i ett likartat ärende, 15 §. Behöriga myndigheter att göra framställningen är i , såvitt avser bistånd vid indrivning inom , och i övriga fall. Enligt 18 § lagen om ömsesidig handräckning i skatteärenden får kronofogdemyndigheterna hemställa om att den behöriga myndig- heten (i eller Riksskattever- ket) begär handräckning i främmande stat för indrivning av de offentligrättsliga fordringar som omfattas av lagen. Hemställan får avse indrivning, förutom hos den skattskyldige, även hos dennes arbetsgivare eller annan som är betalningsskyldig enligt svensk lagstiftning. En förutsättning är att beslutet i skatteärendet är verk- ställbart i och att fordringen inte kan drivas in i utan väsentlig svårighet. För att lagen skall vara tillämplig förutsätts som redan framgått att det finns en överenskommelse härom mellan och den främmande staten (14 §) samt att överenskommelsen har inför- livats med svensk rätt. Sådana överenskommelser har träffats med ett betydande antal stater genom skatteavtal, handräckningsavtal samt Europaråds- och om ömsesidig hand- räckning i skatteärenden. Indrivningsbestämmelserna i dessa avtal och i konventionen har införlivats med svensk lagstiftning. Även EG:s indrivningsdirektiv har införlivats med svensk lagstiftning genom 1 § lagen (1969:200) om uttagande av utländsk tull, annan skatt, avgift eller pålaga. Beträffande de fordringar som omfattas av dessa avtal, konven- tionen och direktivet kan alltså kronofogdemyndigheten via behö- rig myndighet begära bistånd med indrivning hos berörda myndig- heter i utlandet. inkom 2 818 nordiska handräckningsärenden till i . Till inkom 3 370 nordiska handräckningsärenden och 32 utomnordiska skatte- handräckningsärenden. begärde Kronofogdemyndig- heten i bistånd i 1 202 nordiska handräckningsärenden, i 2 266 nordiska handräckningsärenden och 320 utomnordiska skattehandräckningsärenden. Utöver uppgiften att verkställa olika förpliktelser i utsökningsmål och andra mål och ärenden samt utöva borgenärsuppgifter beträf- fande fordringar som handläggs i allmänna mål utför kronofogde- myndigheten en rad andra arbetsuppgifter. I det följande lämnas en kortfattad redogörelse över en del andra arbetsuppgifter som kronofogdemyndigheten utför. En person som i näringsverksamhet grovt åsidosatt sina åligganden kan av domstol efter talan av åklagare eller, under vissa förutsätt- ningar, av kronofogdemyndigheten, meddelas näringsförbud. Enligt 9 § lagen (1986:436) om näringsförbud är kronofogdemyn- digheten skyldig att särskilt uppmärksamma när det kan finnas skäl att meddela näringsförbud grundat på betalningsunderlåtelse och att anmäla sådana förhållanden till åklagaren. Kronofogdemyndig- heten har även behörighet att ansöka om näringsförbud med anled- ning av betalningsunderlåtelse eller konkurs, när åklagaren förklarat sig avstå från detta (8 a §). Förutom anmälningsskyldigheten och behörigheten att ansöka om näringsförbud utövar kronofogdemyndigheten tillsyn över att näringsförbud och tillfälliga näringsförbud efterlevs. Bl.a. skall kronofogdemyndigheten anmäla till åklagare när det finns skäl att misstänka att ett förbud överträds (24 §). I samband med att kronofogdemyndigheten fick subsidiär rätt att ansöka om näringsförbud överfördes inom kronofogdemyndigheten ansvaret för efterlevnadskontrollen från kronofogdemyndigheternas enheter för tillsyn i konkurser till indrivningsenheterna. Avsikten var att de kunskaper som den exekutiva personalen har om de personer som meddelas närings- förbud och de iakttagelser som görs i indrivningsarbetet skulle utnyttjas bättre i tillsynsarbetet (prop. 1998/99:44 s. 26). Hur tillsynen skall bedrivas är inte reglerat i lagen. I förarbetena anges emellertid att tillsynen skall ske bl.a. genom kontroller i olika register och inhämtande av uppgifter från den som har ålagts förbud. Även den information som polisen, skattemyndigheten, konkursförvaltarna, tullen m.fl., kan ha skall tas tillvara. Som fram- går förutsätter lagstiftningen ett väl fungerande samarbete mellan myndigheterna, vilket även betonats i förarbetena.113 Lagen om kallelse på okända borgenärer Under vissa förutsättningar får bl.a. efterlevande make och bout- redningsman i samband med bouppteckning efter en avliden samt make i samband med äktenskapsskillnad ansöka om kallelse på okända borgenärer (2 och 3 §§ lagen [1981:131] om kallelse på okända borgenärer). En sådan ansökan skall göras hos kronofog- demyndigheten som utfärdar kallelse med föreläggande för de okända borgenärerna att skriftligen anmäla sina fordringar till myndigheten. skall vidare kungöra kallel- sen och underrätta kända borgenärer om denna (5 §). En borgenär som inte är upptagen i förteckningen över kända borgenärer och som underlåter att anmäla sin fordran, förlorar i princip rätten att kräva ut fordringen (6 §). 1985/86:126 s. 119 ff. I Kronofogdemyndigheternas tillsyn över näringsförbud, RSV 948 utgåva 2, 2002 anges närmare hur tillsynsarbetet bör bedrivas. Om böter inte har kunnat drivas in kan domstol på talan av allmän åklagare besluta om bötesförvandling, vilket innebär att den bötfällde i stället ådöms ett fängelsestraff. Enligt 17 § bötesverk- ställighetsförordningen (1979:197) skall kronofogdemyndigheten, om det finns anledning att anta att böterna skall förvandlas, skynd- samt lämna en redogörelse för förhållandena till behörig åklagare. Lagen om handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva För att ett köp av lösöre som lämnats kvar hos säljaren skall få sakrättslig verkan och skyddas från bl.a. utmätning för säljarens skulder krävs enligt lagen (1845:50 s. 1) om handel med lösören, som köparen låter i säljarens vård kvarbliva (lösöreköpslagen) att köpet kungörs i ortstidning.114 Bevis om att kungörelse införts skall ges in till kronofogdemyndigheten för registrering (1 §). Enligt skattebetalningslagen är det skattemyndigheten som beslu- tar om tilldelning eller indragning av F-skattsedel. Innehavet av F- skattsedel är ofta avgörande för om en näringsidkare skall ha möjlighet att driva sin verksamhet. Ett beslut om indragning av en F-skattsedel behöver inte nödvändigtvis grunda sig på förekomsten av restförda skulder. Däremot kan nämnda förhållande och annan information som kronofogdemyndigheten kan ha om näringsidka- ren påverka skattemyndighetens beslut. Av den anledningen är kronofogdemyndigheten skyldig att underrätta skattemyndigheten när det finns skäl för skattemyndigheten att återkalla en F-skatt- sedel (11 § skattebetalningsförordningen [1997:750]). På motsva- rande sätt skall kronofogdemyndigheten underrätta kommunen eller polismyndigheten när den som beviljats t.ex. serveringstill- stånd enligt alkohollagen (1994:1738), brister i sina skyldigheter att betala skatt eller sociala avgifter. På begäran av en tillsynsmyndig- het skall kronofogdemyndigheten även lämna andra uppgifter som tillsynsmyndigheten behöver för sin tillsyn eller tillståndsprövning 114 Jfr vad som sägs om virke enligt lagen (1944:302) om köpares rätt till märkt virke. (8 kap. 2 § alkohollagen). Motsvarande underrättelseskyldighet till en prövningsmyndighet föreligger för kronofogdemyndigheten beträffande tillsyn och prövning av trafiktillstånd (8 kap. 3 § yrkestrafikförordningen [1998:779]) och biluthyrning (11 § förordningen [1998:780] om biluthyrning). Anser kronofogdemyndigheten i ett mål om utmätning eller om verkställighet av kvarstad för fordran eller betalningssäkring att gäldenären kan misstänkas för brott mot borgenärer, bör myndig- heten anmäla saken till polis eller allmän åklagare (19 kap. 1 § utsökningsförordningen). Motsvarande gäller när gäldenären eller svarande i annat utsökningsmål kan misstänkas för brott enligt 17 kap. 13 § (1962:700) – överträdelse av myndighets bud eller hindrande av förrättning – eller annat brott som rör verk- ställigheten och som inte är av mindre betydelse. Den behandling av uppgifter som kronofogdemyndigheten utför i sin verksamhet är i stor utsträckning helt eller delvis automatiserad och utförs med hjälp av olika IT-system. Vilka uppgifter som får finnas i systemen och för vilka ändamål de får användas regleras i lagen (2001:184) om behandling av uppgifter i kronofogdemyndig- heternas verksamhet och anslutande författningar. Enligt 1 kap. 5 § lagen om behandling av uppgifter i kronofog- demyndigheternas verksamhet är ansvaret för behandlingen av uppgifterna fördelat mellan kronofogdemyndigheten och Riks- skatteverket. ansvarar för behandling av uppgifter som verket skall utföra och kronofogdemyndigheten för den behandling som myndigheten skall utföra. Till övervägande del är det kronofogdemyndigheten som behandlar uppgifterna. En fysisk eller juridisk person som är registrerad i ett eller flera av kronofogdemyndighetens system har möjlighet att begära rättelse av de uppgifter som behandlas i systemen. På begäran av den registrerade är kronofogdemyndigheten skyldig att bl.a. rätta, blockera eller utplåna sådana uppgifter som inte har behandlats i enlighet med lagen om behandling av uppgifter i kronofogdemyn- digheternas verksamhet (28 § personuppgiftslagen [1998:204]). Eftersom det är kronofogdemyndigheten som ytterst har att bedöma i enskilda fall om avvikelse från den maskinella hanteringen av rättelse och gallring skall göras har överlåtit till kronofogdemyndigheterna att handlägga samtliga ärenden som rör begäran om rättelse. Förutom nu exemplifierade arbetsuppgifter har kronofogde- myndigheten enligt förvaltningslagen (1986:223), i likhet med andra myndigheter, en allmän skyldighet att inom ramen för den egna verksamheten hjälpa och samverka med andra myndigheter (6 §). Bestämmelsen gäller i den utsträckning det inte meddelats bestämmelser i annan lag eller förordning som avviker från denna (3 §). Förutom denna allmänna serviceskyldighet ges bestämmelser i andra författningar som ålägger kronofogdemyndigheten att genom information, upplysningar, utredningar m.m., samverka med andra myndigheter. En sådan bestämmelse finns i 15 kap. 5 § sekretesslagen (1980:100) vilken ålägger kronofogdemyndigheten att på begäran av annan myndighet och i den mån hinder inte möter på grund av t.ex. sekretess, lämna uppgift som den förfogar över. skall även underrätta olika myndigheter (m.fl.) om utmätning i vissa fall (6 kap. 19–24 a §§ utsökningsförordningen). En stor del av de allmänna målen sett till de samlade beloppens storlek avser skattemyndighetens fordringar på skatter och all- männa avgifter. Beträffande dessa fordringar har skattemyndig- heten att i viss utsträckning agera som borgenär. Skattemyndig- hetens möjlighet att agera begränsas emellertid av att fordrings- anspråken efter skall överlämnas för indrivning vilket medför att vissa åtgärder enbart kan vidtas före restförings- tidpunkten medan andra kan vidtas såväl före som efter denna tid- punkt. Ansvaret för de borgenärsuppgifter som skattemyndigheten förfogar över delas dessutom i viss utsträckning med kronofogde- myndigheten. Indrivning enligt indrivningslagen är i princip obligatorisk för skattemyndighetens fordringar vilket framgår av bl.a. 20 kap. 1 och 2 §§ skattebetalningslagen (1997:483). Tidpunkten för när indriv- ning skall begäras är där knuten till fasta beloppsgränser.1 För flertalet fordringar begärs i praktiken indrivning efter det att fordringen förföll till betalning. Är gäldenären försatt i konkurs eller om konkurs befaras skall indrivning begäras skyndsamt (20 kap. 2 § skattebetalningslagen jfr med 4 § indriv- ningslagen). I flertalet fall har emellertid skattemyndigheten på sig att genom betalningsuppmaning och andra liknande inkassoåtgärder utverka betalning innan fordringen skall över- lämnas för indrivning. borgenärsuppgifter regleras bl.a. i skatte- betalningslagen, skattebetalningsförordningen (1997:750), lagen (1993:892) om ackord rörande statliga fordringar m.m. (skatte- ackordslagen) och lagen (1978:880) om betalningssäkring för skatter, tullar och avgifter (betalningssäkringslagen). Förutom riktlinjer om hur vissa borgenärsuppgifter bör hanteras har skattemyndigheterna utarbetat regionala och lokala 1996/97:100 s. 348, 350 ff., och s. 627 f. handläggningsrutiner.2 I dessa anges bl.a. vilka inkassoåtgärder skattemyndigheten kan vidta. I begreppet betalningsuppmaning har ansetts ingå även mer aktiva åtgärder, t.ex. telefonkontakt, än enbart den skriftliga uppmaning som normalt föregår en begäran om indrivning (20 kap. 3 § skattebetalningslagen, 3 § indrivnings- förordningen). Flertalet av skattemyndighetens borgenärsuppgifter (bl.a. betal- ningsuppmaning, beslut om anstånd, snabbrestföring) föregår eller följer efter kronofogdemyndigheternas indrivningsarbete och utgör således ett led i indrivningsarbetet. Andra uppgifter är visserligen av borgenärskaraktär men har inte nödvändigtvis något direkt sam- band med indrivningsarbetet, t.ex. utredning och beslut om solida- riskt ansvar för delägare i handelsbolag, utan får eller skall utföras ändå. Nedan redovisas skattemyndigheternas huvudsakliga borge- närsuppgifter, utan någon närmare indelning. Utfärdar betalningsuppmaningar (20 kap. 3 § skattebetalnings- lagen), överlämnar obetalda skatter till kronofogdemyndigheten för indrivning (20 kap. 1 och 2 §§ skattebetalningslagen), prövar begäran om återbetalning av överskott på skattekontot (18 kap. 1–4 §§ skattebetalningslagen), beslutar om anstånd med betalning av skatt (17 kap. skatte- betalningslagen), beslutar om tilldelning och återkallelse av F-skattsedel (4 kap. 7–11 och 13 samt 14 §§ skattebetalningslagen), skatter (18 kap. 7 och prövar kravet på ställande av säkerhet vid anstånd med betal- ning av skatt och vid skalbolagstransaktioner (17 kap. 3 och 6 b §§ skattebetalningslagen), utreder preliminärskattedebitering (6 kap. skattebetalnings- lagen), ansöker om betalningssäkring och kvarstad (betalningssäk- ringslagen, 15 kap. ), väcker talan om företrädaransvar (12 kap. 6 § skattebetalnings- lagen, 13 kap. 17 § aktiebolagslagen [1975:1385]), 2 Se bl.a. riktlinjer för hantering av ackord, , dnr 4806-99/113. antar ackord avseende statliga fordringar som vid verkställighet handläggs i allmänt mål, dock inte fordringar avseende studie- stöd (skatteackordslagen), vidtar åtgärder med anledning av betalningsinställelse och kon- kurs (bl.a. 37 och 38 §§ skattebetalningsförordningen), vidtar åtgärder med anledning av fusion och likvidation (bl.a. 38 § skattebetalningsförordningen), vidtar åtgärder med anledning av förbrukat aktiekapital (bl.a. 38 § skattebetalningsförordningen), yttrar sig till kronofogdemyndigheten vid företagsrekonstruk- tion och skuldsanering (37 § skuldsaneringslagen), utreder och beslutar om solidariskt ansvar för delägare i handelsbolag (12 kap. 1 och 8 a §§ skattebetalningslagen), överlämnar information till kronofogdemyndigheten enligt 7 § indrivningsförordningen, besvarar remisser i tillståndsärenden m.m. (8 kap. 2 § alkohol- lagen [1994:1738], 8 kap. 3 § yrkestrafikförordningen [1998:779]) samt vidtar utredning i skatteärenden enligt 38 § skattebetalningsför- ordningen. Som beskrivits i avsnitt 4.7.1 och inledningsvis i detta avsnitt sam- manfaller skattemyndighetens behörighet med kronofogdemyn- dighetens i flera avseenden. Till stor del avgränsas myndigheternas respektive behörighet av restföringstidpunkten. I flera författ- ningar ges dessutom regler som ytterligare avgränsar myndigheter- nas respektive behörighet. Så har t.ex. skattemyndigheten givits den grundläggande behörigheten att besluta om att anta ackord (se under rubriken i avsnitt 4.7.3). I betalningssäkringslagen anges att kronofogdemyndigheten får verkställa beslut om betal- ningssäkring och ta emot säkerhet med anledning av sådant beslut när beslutet överlämnats för indrivning. Under vissa förutsätt- ningar får även kronofogdemyndigheten ta emot säkerhet före och efter det att betalningssäkring verkställts.3 Även om myndigheter- nas respektive ansvar till viss del avgränsas i bl.a. nu nämnda för- fattningar förutsätter lagstiftningen att myndigheterna samverkar, bl.a. för att undvika dubbelarbete.4 Av den anledningen har Riks- skatteverket bl.a. utarbetat gemensamma riktlinjer för skattemyn- digheternas och kronofogdemyndigheternas hantering av ackord 318 § betalningssäkringslagen. 1992/93:198 s. 52. och en gemensam handledningsrutin för företrädaransvar och ackord.5 Mellan vissa skattemyndigheter och kronofogdemyndig- heter har även utarbetats gemensamma handläggningsrutiner på regional nivå.6 Inom har även en arbetsgrupp till- satts som består av representanter från skatteförvaltningen och exekutionsväsendet. Arbetsgruppen har till uppgift att samordna borgenärsfrågor inom skattemyndighetens och kronofogdemyn- dighetens verksamhetsområden. 5 riktlinjer för hantering av ackord , dnr 4806-99/113 och Handledning för företrädaransvar och ackord, RSV 443, utgåva 2, 2000. Gemensamma riktlinjer och rutiner för skattemyndigheten i och kronofogdemyndigheten i för hantering av företrädaransvarstalan, , dnr 6 23 609-03/830. 6Sekretess och utbyte av information 6.1Åtkomst till uppgifter i kronofogdemyndighetens verksamhet 6.1.1Sekretess vid utsökning och indrivning I den exekutiva verksamheten gällde tidigare ett s.k. rakt skaderek- visit. Detta innebar att sekretess gällde för uppgifter om enskilds personliga och ekonomiska förhållanden om det kunde antas att den enskilde eller någon honom närstående led avsevärd skada eller betydande men om uppgifterna röjdes. Denna svaga sekretess innebar en hel del problem bl.a. vid informationsutbyte med andra myndigheter och på grund av att enskilda, som var föremål för myndighetens åtgärder, åtnjöt ett alltför svagt sekretesskydd. I samband med den författningsreglering av behandlingen av personuppgifter inom kronofogdemyndigheterna som skedde genom tillkomsten av lagen (2001:184) om behandling av person- uppgifter i kronofogdemyndigheternas verksamhet skärptes sekretessen i den exekutiva verksamheten genom att det infördes ett s.k. omvänt skaderekvisit (prop. 2000/01:33 s. 185 ff.). gäller enligt 9 kap. 19 § sekretesslagen (1980:100) sekretess inom exekutionsväsendet i mål och ärende angående utsökning och indrivning samt i verksamhet enligt lagen (1986:436) om närings- förbud för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden, om det inte står klart att uppgiften kan röjas utan att den enskilde eller honom närstående lider skada eller men. I princip all tillämpning av utsökningsbalken och annan verkställighet samt arbetsuppgifter enligt lagen (1993:891) om indrivning av statliga fordringar m.m. och annan lagstiftning om kronofogdemyndig- heternas borgenärsuppgifter omfattas av sekretessbestämmelsen (a. prop. s. 225). Sekretessen gäller dock inte uppgift om förpliktelse som avses med den sökta verkställigheten i ett pågående mål och inte heller Sekretess och utbyte av information beslut i ett mål eller ärende. Uppgift om förpliktelse i ett avslutat mål omfattas inte heller av sekretess, om den enskilde har ytterli- gare mål eller ärende registrerat hos kronofogdemyndigheten och uppgiften inte är äldre än . När den aktuella skulden betalats eller målet av någon annan anledning avslutats, dvs. det är inte längre pågående, kommer uppgiften med det undantag som nämnts att omfattas av sekretess. Ett kreditupplysningsföretag, som har hämtat in en uppgift om förpliktelse i ett pågående mål från kronofogdemyndighetens utsöknings- och indrivningsdatabas (se avsnitt 6.2.1), skall enligt ett nytt tredje stycke i 8 § kreditupp- lysningslagen (1973:1173) gallra uppgiften när den inte längre omfattas av undantaget från sekretess. måste således underrätta företaget när målet är pågående (a. prop. s. 191). En sådan underrättelse medför att företaget skall gallra uppgiften från sina register. Motsvarande sekretess som gäller i mål och ärenden angående utsökning och indrivning gäller också i en myndighets verksamhet som avser förande av eller uttag ur utsöknings- och indrivnings- databasen för uppgifter som har tillförts databasen (9 kap. 19 § tredje stycket sekretesslagen). En särskild sekretessbrytande bestämmelse finns i paragrafens näst sista stycke. Utan hinder av sekretessen får uppgifter om enskild lämnas till förvaltare i den enskildes konkurs. 6.1.2Sekretess i annan verksamhet vid kronofogdemyndigheten Sekretess gäller för tillsynsmyndighet i konkurs för uppgift om enskilds affärs- eller driftförhållanden, om det kan antas att den som uppgiften rör lider skada om uppgiften röjs (8 kap. 19 § sekretesslagen). Utan hinder av sekretessen får dock uppgift lämnas till enskild enligt vad som föreskrivs i konkurslagen (1987:672). I ärende om skuldsanering gäller enligt 7 kap. 35 § sekretesslagen sekretess hos kronofogdemyndigheten för uppgift om enskilds personliga förhållanden, om det kan antas att den enskilde eller någon honom närstående lider men om uppgiften röjs. Sekretessen gäller dock inte beslut i ärendet. I 5 kap. 1 § sekretesslagen finns bestämmelser om sekretess för att skydda brottsutredningar och liknande verksamheter. Sekretess och utbyte av information uppgifter som har anknytning till utredning av näringsförbud eller uppgift om misstanke om borgenärsbrott eller annat brott som har samband med en gäldenärs näringsverksamhet omfattas. En förut- sättning för sekretess är att åtgärder som beslutats eller kan förut- ses kan motverkas eller att den framtida verksamheten kan skadas om uppgiften röjs. Enligt 6 kap. 7 § sekretesslagen gäller sekretess för uppgifter som har tillkommit eller inhämtats för myndighets räkning med anled- ning av myndighetens eller statligt eller kommunalt företags rätts- tvist, om det kan antas att det allmännas eller företagets ställning som part försämras om uppgiften röjs. Bestämmelsen syftar till att staten som part i processer inte skall ha en sämre ställning än andra parter på grund av reglerna om handlingsoffentlighet. 6.1.3Sekretess inom och mellan myndigheter En grundprincip i sekretesslagen är att sekretess inte bara gäller mot enskilda utan också gentemot andra myndigheter (1 kap. 3 § första stycket sekretesslagen). Sekretess gäller enligt paragrafens andra stycke inte bara mellan olika myndigheter utan också mellan olika verksamhetsgrenar inom samma myndighet när de är att betrakta som självständiga i förhållande till varandra. Detta anses vara fallet med kronofogdemyndighetens utsökningsverksamhet, summariska process, skuldsanering och tillsyn i konkurser. I skatteförvaltningens verksamhet, som avser bestämmande av skatt eller som avser taxering eller i övrigt fastställande av underlag för bestämmande av skatt gäller sekretess för uppgift om enskilds personliga eller ekonomiska förhållanden (9 kap. 1 § sekretess- lagen). Sekretess gäller dock inte, med vissa undantag, för beslut varigenom skatt eller pensionsgrundande inkomst bestäms eller underlag för bestämmande av skatt fastställs. Denna s.k. absoluta sekretess, som innebär att sekretess gäller oavsett om utlämnande av uppgiften kan medföra skada eller men för någon, betyder att en mycket stor del av de uppgifter som finns hos skatteförvaltningen inte får lämnas ut till tredje man. Lagstiftaren har dock ansett att det är ofrånkomligt att samar- betet mellan olika myndigheter medför ett utbyte av sekretessbe- lagd information.