sou · GRB3121d2 · 2004-01-01 00:00:00 — de Développement des Enterprises Culturelles () är ett provinsägt företag som ger lån till huvudsakligen vinstdrivande industrier inom kulturområdet (upplevelseindustrierna) som agerar internationellt. Enligt uppgift går av kulturexport till ; , (www.metiers-d- arts.qc.ca) har en budget särskilt för internationell verksamhet. internationella kulturpolitik utgår från principen att ut- veckla och främja provinsens kulturliv och därmed dess ställning och anseende internationellt. Det argument som skiljer från andra kanadensiska provinsers internationella verksamhet är språkfrågan och de starka historiska, politiska och kulturella banden till . vilar den gemensamma internationella kulturpolitiken på två ministerier, nämligen (BuZa, ) och Ministeriet för Undervisning, Kultur och Vetenskap (OcenW, . Den internationella komponenten i den nationella kulturpolitiken faller under OCenW:s ansvarsområde. Traditionellt kombinerar den internationella kulturpolitiken två aspekter, den utrikespolitiska och den kulturpolitiska. Det finns två huvudmålsättningar för den nuvarande policyn, nämligen en för- stärkning av kulturella profil och en fördjupning av det internationella kulturutbytet. Reformen 1997 innebar att parlamentet höjde anslaget för insatser inom ramen för den inter- nationella kulturpolitiken i utbyte mot att de båda ministerierna upprättade ett gemensamt organ för beviljande av projektstöd, Homogene Groep voor Internationale Samenwerking (HGIS, . Beredningen av ansökningar till HGIS handhas av tjänstemän från båda ministerier, medan det slutliga beslutet tas av stats- sekreterarna. HGIS svarar för ca en fjärdedel av de medel som spenderas på internationella kulturevenemang. Flertalet större sats- ningar finansieras av de resurser som tilldelas institutioner, organi- sationer och fonder från statsbudgeten i enlighet med det löpande kulturpolitiska programmet (f.n. 2001–2004). HGIS handlägger dessutom i princip endast ansökningar som avser äskanden på något mer än . För projekt som involverar lägre bidragsbelopp är hanteringen delegerad till två branschorganisa- tioner, Mondriaan Stichting () och Fonds voor Amateurkonst en Podiumkunsten () där det är utövande kulturarbetare som gör bedömningarna. HGIS medel uppgår till . Den internationella kulturverksamheten är av tradition starkt decentraliserad. har dock det ökade behovet av samordning och planering av insatserna lett till ett antal initiativ med syfte att tydliggöra målsättningarna och skapa ett ramverk för verksamheten. Man talar nu om en internationell kulturpolicy (In- ternational Cultuurbeleid, ICB) med följande fyra allmänna rikt- linjer: förstärkning av den kulturella infrastrukturen och främjande av nederländsk kultur i utlandet; förbättrande av kunskapen utomlands om som en mötesplats för kultur och konst (Frihamn Neder- länderna); bevarandet och förvaltandet av det gemensamma kulturarvet (nederländska kulturminnesmärken i de f.d. kolonierna), och förstärkningen av kulturella profil i utlandet. Förstärkningen av den kulturella infrastrukturen sker dels genom statliga institutioner (särskilda funktioner som kulturansvariga vid 13 ambassader samt kulturhusen i och ), dels genom en lång rad exekutiva stiftelser, fonder och institutioner. En särskild stiftelse för internationella kulturella aktiviteter (, SICA ), upp- rättades 1999 av de viktigaste nederländska kultur- och konstinsti- tutionerna, i syfte att främja samordning och samverkan dessa aktörer emellan. Inom ramen för den internationella kulturpolicyn görs länder- prioriteringar för de insatser som avser att förstärka landets kultu- rella profil i utlandet. Man har identifierat fem kategorier: EU:s medlemsstater, i synnerhet de länder där kulturutbytet har en betydande volym (, , och den flamländska delen av ); de länder som kommer att bli medlem- mar av EU (särskild prioritet ges f.n. och ) samt ; länder med vilka har speciella band på grund av närvaron av stora befolkningsgrupper med ursprung i dessa (främst , och ); länder med vilka har särskilda historiska band (, och ); samt länder utanför som kan utgöra en viktig marknad för nederländska kulturprodukter och/eller kan spela en stor roll i den internationella profileringen av nederländsk kultur (, och ). gäller som allmän riktlinje att inga nya kulturinstitut upprättas, eftersom sådana anses vara förhållandevis dyra som kulturpolitiska instrument. uppstod ett policy- tomrum kring kulturinstituten. Institut () i är ett av de två kvarvarande, statligt direktfinansierade kulturinstituten (det andra i ). Efter en omorganisation visade det sig att institutet passar väl in i den nya kulturpolitiken och uppvisar goda resultat. Kostnaderna uppges dock fortfarande ge anledning till bekymmer. Man har tidigare gjort en översyn av kulturpolitiken i allmänhet , men den har, i brist på en samlad översikt av de internationella aktiviteterna, endast i ringa omfattning gällt dessa. Inrättandet av SICA har inneburit en förbättring. Detta sam- ordnings- och samarbetsorgan administrerar en databank för de nederländska internationella aktiviteterna och förutses spela en aktiv roll vid utvärderingen av dem. De statsstödda institutionernas totala verksamhet att bli föremål för det under regeringen sorterande (Raad voor Cultuur, ) be- dömning i samband med att en ny kulturproposition läggs fram . I den senaste utvärderingen av den internationella kulturverk- samheten som presenterades drogs bl.a. följande slutsatser: att genomförandet var resultatinriktat; att utveckling av länder- och sektorspecifika program var viktigt för framtiden; att kulturkomponentens självständighet under iakttagande av sammanhanget mellan olika delar av utrikespolitiken måste be- aktas; att det fanns behov av en översyn av de regionala prioritering- arna; samt att det fanns behov av fortsatt förbättring av insynen i de speciella fondernas och programmens förvaltning och i deras administrativa relationer till varandra. Bilaga 8 SOU 2003:121 De finansiella resurserna för internationell kulturpolitik har ökat kraftigt, från 5 miljoner (2,27 miljoner euro) 1995 via 15 miljoner (6,) 1997 (14,) 2000. Räknat totalt för upp- går insatserna för internationellt kulturutbyte till . Här inkluderas HGIS, de ca som OCenW avsätter för enskilda internationella kulturprojekt, de ca som BuZa avsätter för stöd till de prioriterade utlandsmyndigheterna och kulturinstituten i utlandet, samt som olika kulturinstitutioner med eget interna- tionellt utbyte avsätter. Utenriksdepartementet (UD, ) har det över- ordnade ansvaret för presentation av norsk konst och kultur i ut- landet, inklusive utvecklingssamarbete med biståndsländer. De officiella målsättningarna med det internationella kulturutbytet har fastslagits av och är följande: presentation av i utlandet förmedling av impulser och stimulans till norsk kulturliv förmedling av norsk konst och kultur i utlandet Kulturpresentationen ses som väsentlig för den bild som skapas av i utlandet. Norska UD lägger vikt vid att presentera det moderna med ett aktivt och nyskapande konst- och kultur- liv. Ett huvudmål är att skapa förutsättningar för en internationali- sering av norskt konst- och kulturliv genom stöd till samarbets- projekt, erfarenhetsutbyte, nätverksbyggande och partnerskap. Ledord som kontinuitet, kvalitet och koncentration skall genom- syra verksamheten. UD:s kulturarbete är i huvudsak riktat mot länder av särskilt kulturellt intresse för , i första hand ett antal centrala länder i samt och . Huvuduppgiften är att bistå norskt kulturliv att internationalisera sig, skapa nätverk, och ge stöd till projekt av hög kvalitet. Tanken är att konstarter som bildkonst, konsthantverk, design, arkitektur, litteratur, musik, teater, dans och film kan ge självständiga bidrag till en samlad förmedling av Man satsar också resurser på att inbjuda ut- ländska experter och journalister inom kulturområdet. Rådet för kultursamarbete är UD:s rådgivande kontakt- och in- formationsorgan i förhållande till konst- och kulturlivet i . Det består av ett 20 tal representanter för norska kulturinstitutio- ner och fackorgan, och är ett forum för principdiskussioner och långsiktig planering om det internationella kulturutbytet. Kultursamarbetet med utlandet har varit ett återkommande tema i norsk offentlig debatt. Mot bakgrund av en förnyad diskussion i press och kulturlivet i stort samt den ökade verksamheten inom området gav UD en oberoende forskargrupp i uppdrag att utarbeta en rapport om kulturens roll i norska utrikespolitik. Initiativet resulterade i rapporten og fornyelse - norsk utenrikskulturell politikk 2001– 2005 som publicerades . Författarna drog bl.a. slut- satsen att den största utmaningen på fältet handlade om att balansera befintliga resurser med ambitionsnivån. Som ett resultat av rapporten gick UD samman med dåvarande Kultur- och utbild- ningsdepartementet (Kultur og kirkedepartementet, /kkd) m.fl. för att utarbeta en handlingsplan, som fick titeln i en åpen verden. Rapporten lade också en del förslag inför det nationella firandet 2005. Ett annat konkret resultat var att UD fick en medelsökning om till stöd för internationell kulturverksamhet. Andra viktiga norska organ inom det internationella kultur- utbytet är Kunstfagutvalgene, Danse- og Teatersentrum (), Musikkinformasjonssentret (), Norwegian Literature Abroad – Fiction & Non-Fiction () och Office for Contemporary Art saknar egna kulturinstitut i utlandet, men har ett tjugotal kultursamarbetsavtal med andra länder. Även norska regioner har ett internationellt kulturutbyte. Vid UD:s press- och kulturenhet arbetar ett antal tjänstemän enbart med stöd till de norska fylkes- kommunernas internationella utbyte. UD avsätter på interna- tionell press-, informations och kulturverksamhet. Ansvaret för det internationella kulturutbytet och kulturfrämjan- det i delas av (), Kultur- ministeriet () och (). Det finns ingen särskild myndighet som i övrigt organiserar det internationella kulturutbytet. () ansvarar för både kulturfrämjande och kultursamarbete/bistånd där respektive område har sin egen budget. Posten Statssekreteraren för internationellt samarbete och Iberoamerika uppbar för ; posten Spanska myndigheten för internationellt utvecklingssamarbete ; och . Totalt avsattes således för interna- tionell kulturverksamhet. Utöver det kulturfrämjande som bedrivs vid spanska ambassader finns i spanskspråkiga länder där inte är verk- samt s.k. Centros Culturales (kulturhus). Ett sådant kulturhus öppnades bl.a. i . är starkt decentraliserat. Landets 17 delstater – s.k. autonoma regioner - har en stor självständighet med egna regeringar och parlament. Flera av delstaterna bedriver egen kulturfrämjande verksamhet i utlandet i olika former (se nedan). Från centralt håll är man också angelägen om att spegla mångfasetterade kultur (genom dess regionala variationer) i utlandet genom den statliga främjandeverksamheten och man för- söker komma ifrån den stereotypa bilden av landet. Internationellt kulturfrämjande utgör enligt spansk uppfattning en del av utrikes- politiken, vilket är ett av de få politikområden som inte är delege- rade till regional nivå, varför regionernas egna internationella kulturaktiviteter kan skapa en viss konflikt med den centrala regeringens politik. har ett relativt omfattande lokalt samarbete i utlandet med olika spanska regioner. är ett självständigt organ av stiftelsekaraktär och bildades . Hedersordförande i styrelsen är den spanske kungen och regeringschefen är ordförande. Styrelsen består i övrigt av bland andra utrikesministern, kulturministern, chefen för , chefen för samt represen- tanter för den spanska och spanskamerikanska kulturvärlden. verksamhet inriktas på att främja det spanska språket, och kulturella satsningar har i mångt och mycket följt av Institutets verksamhet omfattar hela den spansktalande världen. Institutet har sammanlagt 40 utlandskontor, framförallt i , och . Budgeten uppgick till . är en internationellt mycket aktiv spansk autonom region. I ligger ansvaret för kultursamarbete vid det regionala kulturministeriet (Departament de Cultura, ). skapade ministeriet the for the External Promotion of Culture (COPEC) för att tillsammans med Institut () driva sin internationella kulturpolitik i praktiken. COPEC har kontor i , , , , , och och stöder där utbytesmöjligheter för katalanskt kulturliv, konst och katalanskt deltagande vid kulturfestivaler m.m. Det finns också ett par särskilda kommissioner med uppgifter inom det internationella kulturområdet: The Commission for International Diffusion of Catalan Culture. Denna kommission ger råd om hur katalansk kultur kan och skall främjas i utlandet, och tillser att deltar i den kulturella utvecklingen. Kommissionen består av framstående företrädare för katalansk konst och kultur. The Commission for the Modernisation of Catalan Culture. Denna kommission ger råd om nya trender inom konst och kultursektorn, och söker samarbetsformer mellan kulturliv, forskning och näringsliv. Liksom den kanadensiska provinsen är en rela- tivt liten region med en minoritetskultur inom ett större land, och som upplever ett starkt behov av ett eget utbyte med andra länder och regioner för att hävda sin särart och undvika att dess kultur utarmas p.g.a. yttre tryck. har också gjort stora vinster inte minst inom turistnäringen på att skapa efterfrågan och attraktion i sitt internationella kulturfrämjande. genomförs 2004 () – en stor internationell manifestation i samverkan med , och på ett gemensamt initiativ av den autonoma katalanska regeringen och den spanska regeringen. På tema kulturell mångfald, hållbar utveckling och fred, kommer hundratals konserter, föreställningar, seminarier, föredrag m.m. att äga rum, och arrangörerna räknar med att omkring 10 000 artister från hela världen medverkar i programmet. Brittiska (The Foreign & Commonwealth Office, FCO, ) är huvudman för (), organ för främjande av brittisk kultur och utbildning i utlandet. , Media and Sport (DCMC, ), liksom (), British Library () m.fl. har också viss internationell kulturverk- samhet inom sina respektive områden. När kulturområdet berörs inom utrikespolitiken konsulteras DCMC, som också har ett huvudansvar för kultursamarbetet inom EU. inrättades 1934 och har 218 kontor i 109 länder. FCO har en styrelseplats i dess . har följande strategiska mål för sin verksamhet: att skapa uppskattning av brittisk kreativitet och vetenskaplig innovationsförmåga bland människor runt om i världen, samt att förstärka dessa människors engagemang för den kulturella mångfalden i att öka kunskapen i omvärlden om den variation och kvalitet som finns inom den brittiska utbildningssektorn, att främja studier i det engelska språket, och att förstärka samarbete inom utbildningsområdet med andra länder att förstärka medvetenheten om demokratiska värderingar och processer, och att arbeta i partnerskap med andra länder för att förstärka good governance och mänskliga rättigheter På grund av de höga fasta kostnaderna söker aktivt efter nya former för representation och verksamhet i andra länder. I har man stängt flera egna kontor och ersatt dessa med samarbetsavtal med tyska universitet. I vissa länder i det forna och i söker man samarbeta med t.ex. om lokaler m.m. har inget specifikt uppdrag att arbeta med ut- vecklingsbistånd, men avsätter en betydande del av sin kulturella verksamhet i till att belysa frågor om fattigdom, mänskliga rättigheter och miljö. Generellt arbetar mycket med att utveckla sina Internetbaserade tjänster. Exempel på detta är ett med FCO gemensamt projekt, , som genomfördes i , och dess satsning på utbildnings- centra i engelska i . Omsättningen för perioden –2004 beräknas uppgå till £479 miljoner, varav FCO står för ett bidrag om £164 miljoner. Det kan noteras att brittiska National Lottery (www.national- lottery.co.uk) –2002 avsatte 54£ miljarder till stöd för kultur, sport, välgörenhet, utbildning, hälsa och miljö. Enligt den tyska författningen är kulturfrågor i huvudsak ett del- statligt ansvar, och de sexton delstaterna värnar sina rättigheter mycket noga. och dess organ tillerkänns där- för enbart ett begränsat antal uppgifter. I finns exempel- vis ingen nationell kulturminister. En post som statssekreterare (für Kultur und Medien, dvs. regeringens utsedde för kultur- och mediefrågor) i förbundskanslerns kansli inrättades dock i samband med att för- bundskanslern tillträdde sin post. Ansvaret för internationella kulturpolitik ligger på (Auswärtiges Amt, AA ) där det finns en relativt stor avdelning som sysslar med dessa frågor. Där ligger exempelvis ansvaret för deltagande i EU:s kultursamarbete. I företräds av ovan nämnde statssekreterare, men där alltid tillsammans med en av delstaternas Kulturministerkonferenz (sam- arbetsorgan för de sexton delstaternas kultur- och utbildnings- ministrar) utsedd representant. På AA:s kulturavdelning ligger också ansvaret för Goethe-In- stitut () och de särskilda kulturråd som arbetar vid viktigare tyska ambassader. Det regionala kulturutbytet är på många håll intensivt. Många av de större städerna och regionerna har särskilda ansvariga för detta arbete och vissa förbundsstater, t.ex. och , lägger ned betydande belopp. Den viktigaste institutionen i tysk internationell kulturpolitik är Goethe-Institut , i vardagslag benämnt Goethe-Insti- Namnet är ett resultat av en sammanslagning av två organi- sationer med besläktade verksamheter . Institutet är en fristående stiftelse, och dess huvudkontor ligger i . Goethe-Institut har 125 kontor utomlands i sammantaget 76 länder. Betydande neddragningar har skett . Antalet anställda uppgår till drygt 3 000. hade institutet en budget på ca , varav en tredjedel var självfinansiering. Institutet har till uppgift att främja det tyska språket, kulturellt samarbete och spridning av kunskap om . Kulturutbytet är brett och omfattar inte bara konst utan även vetenskap och ut- bildning. Projekt i båda riktningarna kan främjas. Verksamheten styrs självständigt av styrelsen inom gränserna för ett ramavtal mellan och institutet. Institutet har ett nära samarbete med AA, men finansieras huvudsakligen av medel direkt från . Goethe-Institut och Bundesministerium für Bildung und Forschung (förbundsministeriet för utbildning och forskning, ) har skapat en särskild arbetsgrupp för att främja intresset utomlands för som utbildnings- och veten- skapsland. Dess slagord är High Potentials!. Därutöver bedriver såväl utrikes- som verksamhet inom ramen för EU:s utbildningsprogram. har också en rad andra kulturaktiviteter, t.ex. den akademiska utbytesverksamheten. Denna senare kostade cirka 100 miljoner . En viktig roll spelar här Deutscher Akademischer Austauchdienst (), en organisation som delar ut stipendier inom olika konst och kulturområden och som exempelvis i driver en omfattande verksamhet liknande den som IASPIS sysslar med i . , Bundesministerium für auswärtige Angelegen- heiten (BmaA, ), har huvudansvaret för presenta- tion av österrikisk kultur utomlands. Detta sker huvudsakligen med hjälp av Österreichisches Kulturforum (se nedan). Målen för BmaA:s internationella kulturverksamhet formuleras i ett policydokument med titeln 2001–2005, och formuleras enligt följande observationer: Kultur präglar bilden av i omvärlden. För de flesta människor sker kontakten med via kulturen. Kulturpolitik är en del av den internationella konkurrensen, och en aktiv internationell kulturpolitik är därför av vitalt intresse för . Internationell kulturpolitik innebär för del, med hänsyn till globaliseringen och standardiseringen, att säkra dess unika identitet. Internationell kulturpolitik är en beståndsdel i internationellt förebyggande av konflikter och post conflict management. Vidare identifieras tio viktiga principer för landets internationella kulturverksamhet: 1.Det internationella intresset för österrikisk kultur fordrar en aktiv internationell kulturpolitik. 2.Internationellt kulturarbete utförs som en service till österrikiska medborgare engagerade i kulturella aktiviteter och till deras utländska samarbetspartners. 3.Österrikes geografiska fördel som ett kulturellt centrum – en av landets främsta fördelar i främjandet – måste också tas till- vara som ett instrument i landets utrikespolitik. 4.Den kulturella basen för den europeiska integrationen måste stärkas. 5.Strukturer måste vara flexibla: think global, act local. 6.Den internationella kulturpolitiken bör bestå av både innova- tion och tradition, och av avant-garde och mainstreaming som ett uttryck för pluralismen i österrikisk kultur. 7.Våra internationella kulturinstitutioner kan förmedla kompe- tens inom särskilda områden. 8.Österrikes internationella kulturpolitik ger stöd till mobilitet inom forskning och utbildning. 9.Internationell kulturpolitik är ett aktivt och kreativt element inom kulturpolitik. 10.Internationell kulturpolitik garanterar att inter- nationella image inte enbart formas av andras uppfattningar; vi vill kunna förmedla vår egen bild. Målen för internationella kulturpolitik perioden – 2005 anges med utgångspunkt från detta vara följande: Vinna vänner och påverka folk illustrera den kulturella mångfalden i och stärka vårt traditionella nätverk av internationella partners och kulturella policyinstitutioner använda faktorer av internationellt intresse till för- del uppnå styrka att kunna påverka uppfattningen i omvärlden om våra traditioner och kulturella sammanhang ta initiativet i den internationell kulturella process som på- verkar (en aktiv utveckling av projekt) Med utgångspunkt från detta policydokument har en uppgradering av befintliga internationella kulturinstitutioner skett , inte minst genom att sammanföra dessa under ett och samma paraply med gemensam logotyp och corporate identity. Dessa kulturinstitut och större kulturavdelningar vid ambassader samlas under beteckningen Österreichisches Kulturforum. Direktörerna för respektive Kulturforum har i uppdrag att tillsammans med utrikesministeriets kulturpolitiska enhet utarbeta en specifik uppdragsbeskrivning och strategi för verksamheten. Totalt förfogar över ett nätverk av 28 stycken Kultur- forum (, , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , D.C. i öppnades , och efter en arkitekttävlan öppnades det 24-våningar höga på i . Skapelsen har rosats av kritikerna men kritiserats av den österrikiska då byggnads- kostnaderna väsentligt överskridit den ursprungligen beräknade kostnaden för projektet. Även i är inrymt i ett så stort byggnadskomplex att man där kan tala om ett eget kulturhus. Dessa Kulturforum, samt övriga ambassader och general- konsulat, de s.k. Österrikebiblioteken (se nedan), Österrikesinsti- tuten (se nedan) och multilaterala institutioner som EU-kommis- sionen och uppges samtliga utgöra instrument för landets internationella kulturverksamhet. Generellt kan dock sägas att prioriterar sitt närområde, grannländerna i samt . Vid utlandsmyndigheterna gäller att ambassadörer och general- konsuler har en egen förstärkt budget för kulturella aktiviteter. Kulturattachéerna vid Kulturforum tillhör BmaA, med undantag för ambassaderna i och i , där de är sidorekryterade. Vid övriga ambassader och generalkonsulat ingår handläggandet av kulturfrämjandet i någon av de utsändas arbetsuppgifter. operativa kulturbudget budget uppgår till ca . Om personal-, hyres- och övriga fasta kost- nader inkluderas uppskattas budgeten till 28–. () grundades av utrikesministern, har sitt säte i och finan- sieras av BmaA. Det finns i , , , och . Instituten genomför språkkurser i tyska, främjar och stöder tyskundervisningen som undervisning i främmande språk och arbetar med intresserade ut- och inländska partnerinstitutioner på fackområdet tyska som främmande språk. Som extra material för undervisningen ges tidskriften ut med fyra nummer . Denna hjälper till att sätta en österrikeaccent på undervisningen. erbjuds även ett landfakta- och språkpaket på Internet.