sou · GRB391d6 · 2004-01-01 00:00:00 — mönster för hur människan skall leva och för hur samhället skall utformas. Det finns flera varianter inom denna etiska tradition. En variant är att naturens lag inte främst handlar om vad man direkt kan iaktta i det mänskliga livets vanliga förlopp. De värden och normer som är i enlighet med naturen ligger knappast i öppen dag, men genom vår känsla och i synnerhet vårt förnuft kan vi avgöra vad som är i enlighet med naturens ordning. Det ingår i människans naturligt och gudomligt givna rationella förmåga att kunna nå grundläggande moraliska kunskaper om vad som är gott och ont, rätt och orätt. Poängen är alltså inte bara att naturen utgör en norm, utan att människan utifrån sin natur har giltiga etiska insikter. Hänvisningar till naturen och den naturliga lagen inte minst används i moralfrågor som har att göra med sexualitet och äkten- skap samt med vård och medicinsk behandling, till exempel frågor om eutanasi. De ståndpunkter man hävdar utifrån denna grundsyn utgör vanligtvis värdekonservativa uppfattningar. Den romersk- katolska kyrkans officiella förbud mot sådant som abort, preventiv- medel och homosexuellt samliv är exempel på vad man finner i den naturliga lagen. Spontana livsyttringar som naturens lag Hänvisningen till naturen skall naturligtvis inte förväxlas med vardagliga trivialidéer om att vissa djurarters beteende bör vara stilbildande för människans samliv. Vi har en närmast oändlig varia- tion av livsformer och relationsmönster hos djuren. Att välja ut några av dessa som normativt giltiga för människan och samhället skulle bli helt godtyckligt. Men riskerar inte hela idén om att något är i enlighet med naturen att bli lika godtycklig? Även mänsklig- hetens kulturella och sociala liv har stora variationer genom histo- rien och innehållet i våra naturliga insikter varierar. Vad skall vi välja som det naturliga och normativa av allt detta? Ett sätt att hantera denna mångfald skisseras i den nytolkning av den naturliga lagen har gjorts av den danske filosofen och teologen . Kortfattat innebär hans grundsyn att det mänskliga samlivet ofrånkomligt utmärks av vissa potentialiteter (och mot- svarande risker). Den grundhållning som det nyfödda barnet har inför sin omgivning är tillit, det är en spontan livsyttring som är given med livet. Denna tillit formar också ett krav på omgivningen Etik för politik med äldrepolitik som exempel att visa omsorg och respekt. I normalfallet utgör sedan tillitens förväntan på den andre vår naturliga inställning. Vår tillit kan dock bli sviken och övergå i misstro. Men om vi utvecklar en generell misstro lever vi mot naturens ordning. Flera andra grundinställningar och handlingssätt till exempel barmhärtighet, medkänsla och trohet har enligt denna karaktär av spontan livsyttring. De infinner sig hos oss utan en föregående kalkyl. Mot sådana konstruktiva spontana livsyttringar ställer kretsade livsyttringar. Det är sådant som till exempel misstro, lögn och hat, som försnävar och deformerar det mänskliga livet. Det finns enligt etiska krav och etiska reaktioner inbyggda i det naturliga mänskliga samlivet, men det ut- gör ingen grund för att bygga etiska tankesystem. Det spontana kan inte systematiseras. På basis av denna korta redogörelse går det naturligtvis inte att ta ställning till etik. Men vi kan möjligen finna att han har en grundansats som är intressant. Den svarar mot inslag i ett auten- tiskt mänskligt liv, oavsett kulturell och historisk kontext. Den naturliga lagen som aktuell normativ idé Kärnidén i läran om den naturliga lagen kan sägas vara att livet och vår tillvaro inte är etiskt neutrala förrän vi tilldelar dem mening och värde. Det finns värden att upptäcka och relevanta livsmönster att erfara, som inte bara kan förstås som kulturella och sociala kon- struktioner. Det finns en allmänmänskligt giltig etik och det finns handlingar och strukturer som är konstruktiva respektive destruk- tiva i sig själva och för de personer som berörs. Utifrån den grundtanken ställdes ledande nazister inför rätta i efter . Flera av dem anklagades bland annat för brott mot mänskligheten och den naturliga rätten. Ett försvarsargument som innebär att nazismen var en social konstruk- tion enligt vilken judeutrotningen var legitim skulle inte hålla. Det var ett brott mot naturens lag, som har trumf mot politiska trender. Idén om en naturlig lag ligger också bakom FN:s deklaration om mänskliga rättigheter och har även betydelse när organisationer som ställer krav på olika regimer i världen. Vi utgår från liknande grundidéer om något naturligt gott (eller ont) när vi talar om sådant som till exempel livslögn, naturlig livs- rytm, självförverkligande och frigörelse. Bakom varje terapi, be- Etik för politik med äldrepolitik som exempel handling och pedagogik finns det en idé om ideala naturliga tillstånd som bör erfaras. Det faktum att det finns konkurrerande uppfattningar om vad som är allmänmänskligt gott innebär dock att vi bör ha en öppen och ödmjuk hållning inför olika positioner. Men om vi nu föreslår att vi alla bör ha en sådan självkritisk och öppen inställning är själva denna ansats ett uttryck för samma grundsyn som idén om den naturliga lagen innehåller: Det finns något som är gott och rätt för alla människor även om inte alla upptäckt det. Kärnidén bakom den naturliga lagen och dess föreställning om en allmänmänskligt giltig etik har en fortsatt rele- vans, även om det finns utformningar av denna grundidé som inte är hållbara. Den naturliga lagen som etiskt slutargument Vi ställer på nytt frågan varför skall vi arbeta för välfärd, värdighet, frihet, rättvisa och jämlikhet? Varför skall vi hävda normer om humanitet, solidaritet och mänskliga rättigheter? Och varför skall vi stödja idén om statligt primäransvar eller ansluta oss till subsidia- ritetsprincipen? Att föreslå att detta är i enlighet med hur män- niskans liv och samhällets form egentligen bör vara utformat är ett svar i linje med vad den naturliga lagen innebär. I synnerhet kan argumentationen för mänskliga rättigheter åberopa något som är allmänmänskligt giltigt, oavsett om det hävdas eller respekteras av alla. Kombinationen vård och omsorg och den naturliga lagen är tänkbar, men det är en mera ovanlig tankelinje. Hänvisningar till den naturliga lagen har oftast handlat om att ge restriktioner och hindra övergrepp och inte om att motivera aktiva insatser av om- sorg och hjälp. Men det är ingen som hindrar att vi tolkar den naturliga lagen också i en omsorgsriktning. Kan vi inte tänka oss att mänsklighetens insikt i den naturliga lagen eller med andra ord: vår förståelse av vad ett gott liv innebär kan öka i anknytning till vår ökade kunskap, bland annat om det mentala livets villkor? 1.4.4Kärleksbudet och gyllene regeln De etiska värden och normer vi gör gällande kan möjligen också grundas i principen eller ambitionen att älska sin nästa som sig själv. Detta kärleksbud formuleras i Tredje och åter- Etik för politik med äldrepolitik som exempel kommer i Nya testamentet.39 Det innebär att kärleken till mig själv är legitim och att den balanseras av att min medmänniska skall omfattas av samma kärlek. Det är minst sagt ett avancerat etiskt ideal som inte bara är oförenligt med elakhet och grymhet utan också med okänslighet, feghet och passivitet. Ett närliggande bud är den gyllene regeln som artikuleras i bergspredikan i : Allt vad ni vill att människorna skall göra för er, det skall ni också göra för dem. 40 Denna princip om empatisk ömsesidighet har formulerats på olika sätt i olika kul- turer. Principen kan möjligen också tolkas som uttryck för en rationellt kalkylerande egoism eller en ömsesidig altruism: Vi skall göra insatser för andra så att de svarar med att göra insatser för oss. Båda parter vinner på detta. Att se gyllene regeln som identisk med en kalkylerande egoism är dock inte rimligt som en tolkning av den gyllene regelns betydelse i sitt sammanhang i bergspredikan. Men det står oss naturligtvis fritt att hävda denna betydelse av regeln som vår egen norm. Kärleksbudet och gyllene regeln är stora ord som gör varje moralisk självbelåtenhet omöjlig. De uttrycker en intensifiering av livet och av min relation till andra människor. Vi kan använda sådana stora ord för att hävda en etik som innebär vårt helhjärtade support för den andra och för oss själva. Att hänvisa till kärleksbudet och gyllene regeln som slutargu- ment för en samlad etisk argumentation om vilka värden och normer vi bör välja, kan i huvudsak ses som identiskt med att hävda människovärdesprincipen som slutargument. Kärleksbudet och gyllene regeln kan just ses som ett uttryck för en människovärdes- idé. Människan andra och jag själv är en älskvärd varelse, en gyllene skapelse. Det kan ses som grunden eller utgångspunkten för alla etiska resonemang. Men kanske önskar vi ett slutargument med större precision. Då kan en konsekvensetisk bedömning vara ett alternativ. Vi kommer då också till frågan om vad som ytterst utgör människans väl och ett gott liv. 393 Mos 19:18 och t.ex. 22:39. Etik för politik med äldrepolitik som exempel 1.4.5Bästa möjliga konsekvenser för alla De värden och normer vi aktualiserat på förstahands- och mellan- nivåer skulle kunna hänvisa till att de medför andra goda kon- sekvenser. En hänvisning till goda konsekvenser, eller med andra ord till människans väl, kan vara en relevant etisk grundposition. Vi uppmärksammar då vilka konsekvenser som blir utfallet av att vissa handlingar utförs, av att vissa verksamheter bedrivs och av att vissa regler och normer tillämpas. De handlingar, verksamheter, regler och normer som ger de bästa konsekvenserna är alltså etiskt moti- verade. En konsekvensetisk bedömning frågar inte främst efter goda utan efter bästa möjliga konsekvenser. Valsituationen kan vara sådan att alla konsekvenser vi kan tänka oss är gynnsamma för de som berörs. Det betyder inte att alla handlingar blir rätta. Vi bör då välja den handling som ger de bästa konsekvenserna. Det är också tänkbart att vi befinner oss i en tragisk valsituation där alla handlingsalternativ leder till svårigheter och lidande. Det betyder inte att alla handlingar är orätta. I en sådan situation är den hand- ling rätt som sannolikt innebär minst lidande och alltså ger bästa möjliga konsekvenser. Det finns många olika varianter av konsekvensetik och de utformas utifrån hur man svarar på två frågeställningar: 1.För vilka personer skall vi främst beräkna konsekvenserna? 2.Vad utgör egentligen goda konsekvenser vad har egenvärde för ett gott liv och människans väl? Utilitarism eller partikularism? Den första frågan har två alternativa grundsvar. En möjlighet är att vi uppmärksammar konsekvenser för i princip alla människor, för alla som på något sätt kan komma att beröras av den handling, verksamhet, regel eller norm det gäller. Vi har då valt en utilita- ristisk konsekvensetik, som hävdar att den handling är rätt som sammantaget sannolikt ger bästa möjliga konsekvenser med hänsyn till alla som kan bli berörda. Alternativet till utilitarismen är att i stället främst beakta kon- sekvenserna för vissa personer eller grupper av de berörda. Sådana alternativ utgörs av olika varianter av partikularism. Vi kanske främst är uppmärksamma på konsekvenser för alla som bor i Etik för politik med äldrepolitik som exempel , för alla på vår ort, för alla vi känner till eller för dem som står oss nära. Det mest begränsade partikularistiska omfånget är naturligtvis att bara vara intresserad av sig själv, en renodlad etisk egoism. Partikularistiska begränsningar är begripliga, men i en offentlig etisk diskussion kan rimligtvis bara utilitarismens uppmärksamhet på alla människor vara relevant. En utilitaristisk konsekvensetik kan vara slutargumentet i vårt resonemang om vilka värden och normer som är giltiga i fråga om (äldre)politik, inte minst i frågor om vård och omsorg. Hänvisningar till goda konsekvenser för alla berörda kan både användas för att generellt motivera sådant som till exempel vård och omsorg och för att ta ställning till problem i verksamheten. Det finns en intressant variant av partikularism som innebär att man i ett visst sammanhang främst uppmärksammar konsekvenser för en viss grupp. Det betyder inte att vi bortser från den generella inriktningen mot alla, men att vi i ett visst sammanhang och en viss situation väljer att särskilt uppmärksamma en grupp eller kate- gori. När vi till exempel framhåller barnperspektivet inom socialt arbete eller när vi gör en utredning om äldres livsvillkor så har vi en partikularistisk fokusering. En sådan partikularistisk uppmärksam- het ryms inom ramen för ett utilitaristiskt intresse för alla. 1.4.6Vad är människans väl vad har egenvärde i livet? Om vi besvarar frågan om rätta handlingar genom att hänvisa till handlingars, verksamheters eller reglers konsekvenser förutsätter det en mening om vad som utgör goda konsekvenser. Frågan om vad det goda livet och människans väl ytterst består av brukar räknas till det som inte skall bedömas inom politiken. Till den poli- tiska nivån hör främst att ge människor välfärdsresurser och olika insatser så att de kan göra val utifrån sina egna preferenser. Det är dock ofrånkomligt att politiska avgöranden ibland tycks förutsätta en idé om vad ett gott liv ytterst innebär, vad som har egenvärde i livet och på ett autentiskt sätt kan utgöra människans väl. Vad menar vi alltså med goda konsekvenser? När vi bedömer vad som är bäst förutsätter det en generell bild av vad ett gott liv och ett bra samhälle innebär. Frågan kan ges flera formuleringar. Vi kan använda uttryck som till exempel livskvalitet, livets mening och människans väl. Mera filosofiskt stramt handlar Etik för politik med äldrepolitik som exempel det om vad som har egenvärde i livet. Vilka tillstånd, upplevelser, erfarenheter, relationer, resurser och strukturer har värde i sig själva och inte bara betydelse som instrument eller medel för att nå andra värden? Det finns naturligtvis oändligt många svar på frågan om egen- värde och vad ett gott liv innebär. En uppdelning kan göras i ståndpunkter som hävdar ett enda egenvärde och uppfattningar som menar att det finns flera egenvärden, som möjligen kan rang- ordnas på olika sätt. Om vi frågar efter ett enda värde är det vanligtvis två alternativ som brukar uppmärksammas. En möjlighet är att se livsglädje och euforiskt välbefinnande som enda egenvärde. Mänsklig lycka blir livets mening. Hedonismen är namnet på den ståndpunkten. Det andra alternativet på enda egen- värde är människors fria önskeuppfyllelse, oavsett vad önskningarna handlar om. Det goda livet är att få det man önskar utifrån sitt fria val. Men varför utgå från att det bara skulle finnas ett egenvärde? Ett tredje alternativet är att hävda flera egenvärden än livsglädje eller önskeuppfyllelse, utifrån en bredare förståelse av vad mänskligt självförverkligande innebär. Låt oss granska dessa tre möjligheter.41 Ett svar på frågan om det goda livets innebörd utgörs alltså av hedonismen och det brukar försvenskas till lust- eller lyckomoral. Men det är nog mera rättvisande att välja uttrycket livsglädje som kodord för denna position. Livets sammanfattande poäng blir glädje och euforiskt välbefinnande. I den mån smärta och sorg har mening är det som medel, för att vi efterhand skall nå en förhöjd livsglädje och en renare njutning. Utifrån hedonismens svar på frågan om livets mening blir etikens uppgift att visa oss hur vi skall leva och handla för att skapa livsglädje och njutning. Frågan om det är andra människors eller bara min egen livsglädje som räknas, ger hedonismen som sådan inget svar på. Man kan vara hedonist och egoist, men också hedonist och utilitarist. Enligt utilitarismen skall man alltså beakta hur förhållandet blir för alla människor vars liv påverkas av en handling. För en utilitaristisk hedonist är alltså uppmärksamheten inriktad på alla människors livsglädje. 41 Tännsjö 1990/1998. Etik för politik med äldrepolitik som exempel Alla tillstånd av upplevelser, erfarenheter, relationer, resurser, egenskaper och strukturer i livet och i samhället ger alltså enligt hedonismen en nettobehållning utifrån den effekt av livsglädje som de medför. Sådant som till exempel kärlek, frihet, kunskap, erfarenhet av helighet, estetiska erfarenheter, hälsa, jämlikhet, demokrati och meningsupplevelser får enbart ett instrumentellt värde utifrån sin förmåga att ge livsglädje. Inom hedonismen kan det finnas olika meningar om livsglädjen kan ha olika kvalitetsnivåer. Kan man möjligen skilja mellan subtil och mera robust livsglädje eller kan livsglädjen bara variera i kvantitet? I fråga om livsglädjens kvantitet kan det sedan finnas olika önskemål om vilken dosering av livsglädje som är att föredra. Är det bäst att pendla mellan tillstånd av mentalt nolläge och inten- siv eufori eller bör vi snarare föredra en jämnt fördelad vardaglig smålycka utan euforiska höjdpunkter? Hedonismen har utan tvekan en stark position i vår kultur och dess mentalitet. Schablonfrågan som inleder många samtal är just hur är det? eller hur mår du? Klarast uttrycks detta i ton- årskulturens centrala utvärderingsfråga för livets olika aktiviteter: Hur kul är det på en skala? Inom hedonistisk teoribildning finns det faktisk exempel på sådana skalor, till exempel med minus 10 och plus 10. Positionen 0 kan beskrivas som medvetslöshet eller drömlös sömn. Det är uppenbart att vi betraktar livsglädjen som helt central för livet. Den euforiska lättheten är en gyllene upplevelse. Det mänsk- liga leendet, det glada skrattet och dess lekfullhet är uttryck för att vi är i livets mitt. Men är verkligen livsglädje det enda tillstånd som har egenvärde i livet, det enda som utgör människans väl? Alla människor vill kanske inte vara lyckliga jämt. Vi kanske har ett brett sortiment av preferenser som vi vill se uppfyllda och då tycks en frihetlig önskeuppfyllelse bli det överordnade eller enda egen- värdet. Goda konsekvenser blir att få sina önskningar uppfyllda i så hög grad som möjligt, oavsett vad önskningarna går ut på. Det goda livet kan inte anges generellt som livsglädje och välbefin- nande, utan bestäms av vars och ens individuella smak. Denna upp- fattning kan kallas preferentialism och om den kombineras med Etik för politik med äldrepolitik som exempel utilitarismen kallas den preferensutilitarism, men den kan naturligt- vis också kombineras med en etisk egoism. Att hävda önskeuppfyllelse som enda egenvärde är inte riktigt detsamma som att uppskatta frihet och självbestämmande, även om önskeuppfyllelse och frihet psykologiskt tycks höra samman. Men jag kan ha frihet och autonomi utan att få det jag önskar. Det är också tänkbart att jag önskar vara utan självbestämmande och fri- het i vissa avseenden. Självförverkligande med flera egenvärden Om vi finner att det goda livet inte kan summeras i ett enda tema som livsglädje eller önskeuppfyllelse, föredrar vi en pluralistisk ståndpunkt och hävdar att det finns flera egenvärden. Dessa värden kan möjligen rangordnas på olika sätt. Många människor har sannolikt värdet livsglädje högst på sin lista, utan att som i hedo- nismen se det som enda egenvärde. En pluralistisk ståndpunkt i fråga om egenvärden kan också beskrivas så att den ser ett mångsidigt mänskligt självförverkligande som egenvärde. En något kritiskt klingande beteckning på detta synsätt är perfektionism. Det uttrycket signalerar att det handlar om att utveckla de möjligheter som ryms i det mänskliga livet, att leva sant och autentiskt i enlighet med de talanger som människan har. Konsekvensetiska modeller som ger utrymme för flera olika egenvärden tycks göra bättre rättvisa åt livets mångfald än vad en renodlad hedonistisk uppfattning gör, med livsglädje som enda värde. Ju mera omfattande en värdelista är, desto svårare är den dock att använda för bedömningar av vilka samlade konsekvenser som är bäst och därmed för konsekvensetiska bedömningar av om en handling är rätt eller orätt. Åtskilliga tillstånd av upplevelser, relationer, resurser och struk- turer kan vara förslag till att utgöra egenvärden för ett gott mänsk- ligt liv. Det finns övergripande strukturella värden eller relations- värden som till exempel fred, demokrati, rättvisa, ekologisk balans och jämlikhet. Vi kan också aktualisera resursvärden som hälsa, fritid, arbete, god kondition, skönhet, ekonomiska resurser och makt. Värden som kärlek, kunskap, frihet, livsglädje, tillit, gudstro, vänskap och trygghet kan också vara upplevelser eller relationer som vi uppfattar som egenvärden. Etik för politik med äldrepolitik som exempel Men vid närmare eftertanke skulle vi nog inte klassificera alla dessa ovanstående värden som egenvärden, även om en del av dem tycks nödvändiga för ett gott liv. Det kan finns värden som vi knappast ser som egenvärden, men som närmast nödvändiga för att erfara vissa av de tillstånd som har egenvärde. Vi bör skilja mellan egenvärden och ytterst viktiga eller nödvändiga instrumentella värden. Till den senare kategorin kan vi förslagsvis räkna sådana värden som demokrati, hälsa, ekonomiska resurser och trygghet. Kärlek, livsglädje, frihet och kunskap De egenvärden som denna framställning vill aktualisera som nor- mativa positioner är kärlek, livsglädje, frihet och kunskap. Till dessa fyra värden kommer ett femte egenvärde som kan kallas existentiell självförståelse. Det är stora värden som alla bör räknas som en del av ett gott och autentiskt liv, de kan utgöra människans väl. Vi skall kortfattat kommentera dessa fem värden. Det är en klassisk ståndpunkt att lyfta fram människans förnuft som det artspecifikt mänskliga. Vårt förnuft uttrycker sig i synner- het i vårt sökande efter kunskap. Vi kan kartlägga vår historia, undersöka materiens minsta beståndsdelar och vår egen mentalitet. Människan har utvecklat en hög teknisk skicklighet, skapat skrift- språk, byggt pyramider, landstigit på månen, genomfört hjärttrans- plantationer och skapat globala kommunikationssystem. Allt detta är ett uttryck för kunskap och sökande efter kunskap. Men vi be- höver inte bara hänvisa till avancerade specialistkunskaper. Vanlig vardagskunskap om livet och världen är avgörande för vår identitet. Och individens grundorientering och livslopp handlar mycket om sökande efter kunskap. Det är rimligt att hävda att kunskap har ett egenvärde som en del av det goda livet. En annan klassisk ståndpunkt om människans egenart är frihet. Vi är eller kan vara fria aktörer, som väljer och handlar utan instinktiv nödvändighet. Mänskligt agerande bör inte ses som en betingad respons, vi är inte psykiska automater. Frihet kan avse en mental kapacitet som vi kan ha i varierande grad, men den kan också avse en struktur för vårt liv. Frihet som struktur och utrymme innebär dels frånvaro av tvång och hämman- de inskränkningar (negativ frihet), dels resurser för att agera efter våra preferenser (positiv frihet). Det är frihet som mental kapacitet som vi bör uppfatta som ett egenvärde. Frihet som struktur och SOU 2003:91 Etik för politik med äldrepolitik som exempel utrymme kan vi snarare beteckna som ett närmast nödvändigt instrumentellt värde. Frihetens kapacitet och möjlighet kan ha en stor attraktion, men den skapar också ångest. Vad skall jag göra med mitt liv? Kollektiva identiteter kan vara lockande, men dess pris kan vara att frihet går förlorad. Om vi ser med sorgsenhet på olika varianter av förluster eller bortval av mänsklig frihet, så identifierar vi därmed frihet som ett genuint egenvärde för ett gott liv. Kunskap och frihet i all ära, men är det inte snarare förmågan att älska som är det främsta hos människan? Kärlek som erfarenhet och förmåga kan ses som det största i livet. Livets mål är att leva i kärlek. En kärnfull bejakelse av kärleken finner vi hos aposteln : om jag har hela kunskapen, och om jag har all tro så att jag kan förflytta berg, men saknar kärlek, är jag ingenting.42