sou · GRB315d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Kommittén skulle dessutom kartlägga den statliga läromedels- produktionen och föreslå hur den kunde effektiviseras. Därvid skulle kommittén särskilt beakta hur den tekniska utvecklingen på området kunde ge ökad kvalitet och högre grad av kostnads- effektivitet. Kommittén skulle föreslå vilken läromedelsproduktion som staten borde stå för och vilken produktion som kunde skötas på en fri läromedelsmarknad, eventuellt med visst produktionsstöd. Vidare skulle kommittén också belysa eventuella effektivitets- och rationaliseringsvinster av en samordning av Talboks- och Punktskriftbibliotekets (TPB) och Vad har hänt sedan funkis? frågor i skolans () läromedelsproduktion alternativt en sam- ordning inom . Kommittén skulle redovisa eventuella ekonomiska och organi- satoriska konsekvenser av de åtgärder som föreslogs. De förslag kommittén lade fram i sitt slutbetänkande rörde huvud- sakligen organisatoriska frågor. Bl.a. föreslogs att specialskolan skulle upphöra som egen skolform i syfte att markera att målen för och kraven på utbildningen är desamma som för det offentliga skolväsendet. Kommittén konstaterade att det för att ge elever med funktions- hinder förutsättningar för en likvärdig utbildning krävs många olika och samverkande insatser. Detta gäller både inom skolans ram och mellan skola och andra aktörer. I vardagen är arbetslaget ansvarigt för det pedagogiska arbetet. Stöd till arbetslaget ges i första hand av specialpedagoger på skolan och/eller en stödfunktion. Statens roll blir då att stödja kommunernas specialpedagoger genom en förändrad stödorgani- sation med särskild spetskompetens. Kommittén föreslog en organisatorisk samordning av statens insatser för stöd till skolhuvudmännen i specialpedagogiska frågor för elever med funktionshinder. Detta innebar att dåvarande föreslogs samordnas i en organisation med de statliga bidragen till landstingens hörselvårdskonsulenter, kunskapscentren för döva och hörselskadade, rörelsehindrade m.fl., resurscentren vid de riksrekryterande specialskolorna och Tomte- bodaskolans resurscenter samt datapedagogerna vid REDAH- centren. med företrädare för såväl stat, kommuner som landsting föreslogs leda och samordna verksamheten, som skulle organiseras i fem geografiska regioner och i fyra riksresurscenter. Kommittén menade vidare att det även kommer att behövas vissa riksresurser för barn och ungdomar som har särskilt ovanliga och från pedagogiska utgångspunkter komplicerade funk- tionshinder. Dessa borde lyda direkt under styrelsen. Vad avser lärarutbildning och lärarfortbildning konstaterade kommittén att det finns behov av en ökad specialpedagogisk kompetens i den svenska skolan. För att bygga upp denna krävs en Vad har hänt sedan funkis? stor flexibilitet i utbildningsutbudet. borde få i uppdrag att beakta dessa frågor. Kommittén betonade även vikten av att kommunerna prioriterar kunskap om elever med funktionshinder i sin kompetensutveckling för skolan. Beträffande läromedel för funktionshindrade föreslog kommittén att det även framgent skulle vara ett statligt åtagande att se till att elever med funktionshinder, som är beroende av särskilt utvecklade eller anpassade läromedel, ges tillgång till sådana läromedel. Vidare föreslogs att det statliga läromedelsåtagandet skulle omfatta elever med funktionshinder inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom jämte elever i motsvarande fristående skolor. Dessutom föreslogs att det offentliga åtagandet i högre grad än skulle stimulera produktion på den fria läromedelsmarknaden. Beträffande organisation och styrning föreslog kommittén att statens engagemang för läromedelsfrågor även framgent organi- seras i myndighetsform och att verksamheten skulle ledas av den styrelse som föreslagits för statens stöd i specialpedagogiska frågor. Olika alternativa organisationsformer hade övervägts – stiftelse, bolag eller myndighet. En samordning inom läromedelsverksam- heten till ett ställe i landet vore enligt kommittén inte heller orimlig med tanke på den ringa omfattningen. Avslutningsvis föreslog kommittén en samordning av dåvarande SIH:s och ansvar för frågor som rör läromedel för elever med funktionshinder och elever med dyslexi under den nya styrelsen för statens stöd i specialpedagogiska frågor, att ingen samordning f.n. borde ske med verksamheten vid TPB samt att en översyn skulle göras av statens engagemang för produktion av läromedel och studiematerial för förskola, skola, vuxenutbildning samt eftergymnasiala studier. Upphovsrättslagen borde ses över, enligt kommittén, för att läromedel skall kunna anpassas i ny teknik. 2.1.3Propositionen Elever med funktionshinder – ansvar för utbildning och stöd I den proposition som regeringen överlämnade till , Elever med funktionshinder – ansvar för utbildning och stöd (prop. 1998/99:105) anför regeringen att propositionen syftar bl.a. till att genom en flexibel, samordnad stödorganisation och en utökad resurscenterverksamhet stärka och utveckla statens stöd till Vad har hänt sedan funkis? Propositionen innehåller också förslag som syftar till en kvalitativ utveckling av specialskolan för döva och hörselskadade samt den riksrekryterande gymnasieutbildningen för ungdomar med svårt rörelsehinder respektive döva och hörselskadade. Vidare aviseras en satsning på kompetensutveckling för lärare och annan personal i skolan samt pedagogisk forskning om elever med funk- tionshinder. Regeringen har, med utgångspunkt i för att tillförsäkra människor med funktionshinder delaktighet och jäm- likhet, som en av sina huvudprinciper att utbildning för elever med funktionshinder skall vara integrerad med ordinarie utbildning. Propositionen innehåller såväl satsningar och omprioriteringar inom befintlig kostnadsram som nya satsningar i form av kompe- tensutveckling av lärare och övrig personal i skolan. Några frågor kräver ytterligare beredning eller utredning, däribland stödorgani- sation i specialpedagogiska frågor och läromedel för elever med funktionshinder. Några av regeringens förslag i propositionen ekonomiska vårproposition (prop.1998/99:100) beräknades medel för en treårig satsning på kompetensutveck- ling bl.a. i syfte att stärka förutsättningarna för elever i behov av särskilt stöd, däribland elever med funktionshinder, att nå målen. Särskilda medel bör avsättas för att stödja och stimulera pedagogisk forskning inom området elever med funktions- hinder. Åtgärdsprogram för elever i behov av särskilt stöd bör införas i de skolformer i det offentliga skolväsendet för barn och ungdom som inte omfattas av ett sådant krav, samt i mot- svarande fristående skolor. Elever och vårdnadshavare bör ges möjlighet att ta initiativ till utarbetandet av åtgärdsprogram- met. En organisationskommitté bör ges i uppdrag att skyndsamt utveckla och lägga förslag om den konkreta utformningen av en förändrad stödorganisation som kan bidra till ökad samverkan mellan stat, kommun och landsting. Vad har hänt sedan funkis? Statens engagemang för produktion av läromedel och studie- material för barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder i förskola, skola och vuxenutbildning bör utredas ytterligare med utgångspunkt i respektive Kunskapslyfts- kommitténs överväganden och slutsatser. Specialskolan som skolform bibehålls för döva och hörsel- skadade barn, medan målgruppen inte längre skall omfatta syn- eller talskadade barn. Staten bör även fortsättningsvis vara huvudman för special- skolorna. Nuvarande system med specialskolorna som egna myndigheter med var sin styrelse avvecklas. En gemensam myndighet, under ledning av en styrelse, inrättas. Möjligheten att anordna utbild- ning i specialskolan i särskilda undervisningsgrupper förlagda till tas bort. Det bör även i fortsättningen vara möjligt att bedriva utbild- ning enligt specialinriktade kursplaner men möjligheten bör användas restriktivt. Riksdagsbehandlingen av FUNKIS-förslagen ledde bl.a. till bildandet av två nya myndigheter. Regeringen föreslog i propositionen Elever med funktionshinder – ansvar för utbildning och stöd (prop. 1998/99:05) ett antal ändringar i skollagen (1985:1100). ställde sig i sitt av bifallna betänkande (bet. 1999/2000:UbU4, rskr. 1999/2000:14) bakom huvuddelen av regeringens förslag. Merparten av ändringarna i skollagen trädde i kraft . Ändringarna innebar bl.a. att specialskolan som skolform behölls för döva, hörselskadade och dövblindfödda elever. Det statliga huvudmannaskapet behölls för specialskolorna, men de enskilda skolorna upphörde att vara egna myndigheter och fördes i stället samman i en ny gemensam myndighet, . Den nya myndigheten skall verka för att de mål och riktlinjer förverkligas som riksdag och regering fastställt för myndighetens Vad har hänt sedan funkis? Myndigheten skall särskilt svara för samordning av resurser, planering, uppföljning och utvecklingsarbete för skol- enheterna i syfte att stödja kvalitetsutveckling i skolorna och uppnå ökad måluppfyllelse. Sedan riksdagsbeslutet fattats om bildandet av en gemensam myndighet för den statliga specialskolans särskilda enheter beslu- tade regeringen att tillkalla en särskild utredare med uppgift att förbereda inrättandet. Utredningen om en gemen- sam specialskolemyndighet överlämnade rapporten , . () bildades , då sex statliga myndigheter slogs samman till en. Myndigheten ansvarar för undervisningen av döva och hörselskadade, döva och hörsel- skadade med utvecklingsstörning samt dövblindfödda barn och ungdomar i åldrarna . SPM skall vid de tvåspråkiga – teckenspråk och svenska – specialskolorna erbjuda en undervisning som så långt som möjligt motsvarar den som erbjuds i grundskola och grundsärskola. Ett annat uppdrag är att förstärka möjligheterna till likvärdighet och kvalitetsutveckling vid de svenska specialskolorna samt att säkerställa en god teckenspråkig miljö på skolorna. Myndighetens centrala kansli är placerat i och har ett tiotal anställda. Enligt SPM:s årsredovisning har myndigheten totalt ca 600 årsarbetare. Efter beslut tillkallades en särskild utredare med uppdrag att samordna statens stöd i specialpedagogiska frågor. Utredningen (U 2000:01) Myndigheten för statens stöd i special- pedagogiska frågor – – var till sin karaktär en organisationsutredning inför bildandet av den nya myndigheten utifrån befintliga myndigheter och organ. En utgångspunkt för utredningen var regeringens nationella handlingsplan för handikappolitiken som antogs av och som slår fast att en skola för alla innebär att alla barn och ungdomar skall ha möjlighet till en likvärdig skolgång oavsett 1999/2000:79, Vad har hänt sedan funkis? 1999/2000:SoU14, rskr. 1999/2000:240). Enligt handlings- planen bör elever med funktionshinder på samma sätt som övriga barn och ungdomar ha möjlighet att bo med sina föräldrar eller i deras närhet och gå i en skola i närheten av hemmet. Utredningen hade också i uppgift att väga in den debatt som föregick beslut om förändringar när det gäller det specialpedagogiska stödet till barn och ungdomar med funktionshinder enligt de förslag som lagts av (prop. 1998/99:105, bet. 1999/UbU4, rskr. 1999/2000:14). Av (dir. 2000:9) framgår att det ansvar som i nuvarande organisation har för läromedels- produktion initialt skall ingå i den nya myndighetens verksamhet. Detta kan dock komma att omprövas i ett senare skede. Det heter vidare i direktiven att läromedelsframställningen, i avvaktan på slut- satserna från den aviserade utredningen, även fortsatt tydligt bör särskiljas i den nya myndigheten, , vad avser verksamhet, organisation och ekonomi. Mot denna bakgrund nöjde sig utredningen med att endast kortfattat ge en beskrivning av myndighetens oförändrade uppdrag rörande läromedelsutveckling och -produktion. är en rikstäckande myndighet för statens samlade stöd i specialpedagogiska frågor. Myndigheten är en kunskapsresurs för barn, ungdomar och vuxna med funktions- hinder. Myndigheten bildades genom sammanslagning av flera olika myndigheter med ansvar inom området. Följande före detta myndigheter ingår: i skolan (), resurscenter, Tomtebodaskolans resurs- center, Åsbackaskolans resurscenter och resurs- center. Dessutom ingår ett antal kunskapscenter inom områdena rörelsehinder, dövhet/hörsel och autism samt ett antal datapeda- goger och tidigare hörselvårdskonsulenter vid landstingens peda- gogiska hörselvård. Institutet har ca 660 anställda. Specialpedagogiska institutets uppgift är att ge special- pedagogiskt stöd till kommuner och andra huvudmän för förskola, skola, skolbarnsomsorg och fristående skolor som står under statlig tillsyn. I uppdraget ingår även bl.a. att sprida information och Vad har hänt sedan funkis? kunskap inom det specialpedagogiska området samt att initiera och medverka i utvecklingsarbete. En viktig del av institutets verksam- het är anpassning och utveckling av specialpedagogiska läromedel. I förordningen med instruktion för (SFS 2001:286, ändrad 2002:239) heter det i 6 § beträffande läromedelsproduktion att institutet skall utveckla, framställa och distribuera läromedel för funktionshindrade barn och ungdomar inom det offentliga skolväsendet för barn och ungdom och mot- svarande utbildningar med enskild huvudman. Institutet skall även informera om lämpliga läromedel som finns på marknaden. har myndigheten även fått ett tilläggsuppdrag att, inom avsatta medel, ge stöd till huvudmännen inom det offentliga skolväsendet för vuxna samt till utveckling av läromedel för vuxenstuderande med funktionshinder inom det offentliga skolväsendet och folkhögskolor. Basen för verksamheten inom är den regionala stödorganisationen vars uppgifter bl.a. är att ge råd och handledning till arbetslag, specialpedagoger, rektorer, chefer med flera i deras stöd till enskilda barn, ung- domar och vuxna arrangera och medverka i kompetensutveckling informera föräldrar, huvudmän m.fl. i specialpedagogiska frågor ta initiativ till och medverka i specialpedagogisk utvecklings- verksamhet samla in och förmedla forskningsresultat inom området ta initiativ till och delta i internationell samverkan. Myndigheten har sitt huvudkontor i samt regionala kontor i , , , och . Dess- utom finns en försäljningsenhet för läromedel i . 2.3Läromedelsfrågan – ny utredning FUNKIS förslag att läromedelsfrågorna borde bli föremål för ytterligare utredning kommenterades i regeringens proposition Elever med funktionshinder – ansvar för utbildning och stöd (prop. 1998/99:105) i korthet på följande sätt. Kommitténs förslag stämmer i huvudsak överens med regeringens bedömning. Översynen föreslås även omfatta studie- material för eftergymnasiala studier. Vad har hänt sedan funkis? Vidare föreslogs en översyn av lagen om upphovsrätt till litterära och konstnärliga verk. Flertalet remissinstanser hade instämt i att det fortsatt skall vara ett statligt åtagande att svara för att elever med funktionshinder ges tillgång till läromedel samt att det statliga åtagandet i högre grad än skall stimulera produktion på den fria läromedels- marknaden. Bl.a. framfördes att ansågs ha en i det närmaste monopolställning på läromedelssidan för döva och hörselskadade, vilket inte ansågs gagna en flexibel och användarnära utveckling. Vissa remissinstanser uppmärksammade risken för bristande kompetens i det privata läromedelsföretaget, medan andra menade att kommittén hyste en övertro på företagens intresse att produ- cera denna typ av läromedel. Föreningen producenter underströk att stödet måste sättas i relation till den egna statliga produktionskostnaden samt att upphandling borde ske på sedvanligt sätt. Regeringen ansåg i sin proposition att staten även fortsättnings- vis borde ha ett åtagande att se till att elever med funktionshinder, som är beroende av särskilt utvecklade eller anpassade läromedel, ges tillgång till sådana. Vidare hade i sitt delbetänkande Vuxenutbildning för alla? (SOU 1999:39) framhållit att utgångspunkten för det fortsatta arbetet borde vara en strävan efter att åstadkomma ett system där behovet av anpassad litteratur styr möjligheterna att få stöd och inte utbildningsform eller diagnos. Regeringen menade vidare, med stöd i såväl FUNKIS-kom- mittén som , att det behövdes en bredare översyn av statens engagemang inom området. En sådan översyn borde omfatta läromedel och studiematerial för små målgrupper, t.ex. för barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder i såväl förskola och skola som vuxenutbildning. förslag, bl.a. när det gäller målen för ett statligt engagemang samt ansvarsfördelningen mellan , och Talboks- och (TPB), borde överlämnas till den aviserade utredningen för bedömning. I samband med riksdagsbehandlingen av förslag konstaterade bl.a. att statens engage- mang för produktion av läromedel och studiematerial för barn, ungdomar och vuxna med funktionshinder skulle utredas ytter- ligare. Utgångspunkten skulle vara respek- Vad har hänt sedan funkis? tive överväganden och slutsatser. Direktiv bereddes redan inom (Utbildnings- departementet). I avvaktan på förevarande utredning har läromedelsfrågorna fort- satt hanterats på traditionellt sätt, dvs. motsvarande det som rådde under SIH-tiden, trots de organisatoriska förändringar i fråga om myndighetsstrukturer som lett till. Uppdrag avseende förskola och vuxenstuderande har dock till- kommit. 2.4Nationellt centrum för flexibelt lärande (CFL) Regeringens förslag i propositionen Vuxnas lärande och utveck- lingen av vuxenutbildningen (prop. 2000/01:72), som antogs av (bet. 2000/01:UbU15, rskr. 2000/01:229), syftade till att ge Statens skolor för vuxna (SSV) en vidgad roll mot att i högre grad stödja utvecklingen av distansutbildning och flexibelt lärande i kommunerna. I regeringens proposition Den öppna högskolan (prop. 2001/02:15) föreslogs att den del av (Distum) verksamhet som var riktad mot folkbildningen skulle sammanföras med verksamheten vid SSV och att ett nationellt centrum för distansutbildning och flexibelt lärande för folkbildning och vuxenutbildning på så sätt skulle inrättas. Den nya myndigheten inrättades och består av två skolenheter i respektive samt ett centralt kansli i . Myndigheten benämns fr.o.m. Nationellt centrum för flexibelt lärande (CFL). Enligt sin instruktion skall CFL bl.a. i samarbete med Special- pedagogiska institutet utveckla och tillhandahålla stöd för vuxen- studerande som har teckenspråk som första språk. I budgetpropositionen beräknades ca för utveckling av läromedel som riktar sig till studerande som har teckenspråk som första språk, i samarbete med samt Västanviks och Strömbäcks folkhögskolor. Vad har hänt sedan funkis? 2.5Aktuella utredningar med uppdrag som tangerar läromedel för funktionshindrade före tillsättandet av denna kommitté och under utrednings- arbetets gång har ett antal andra utredningar tillsatts under såväl som andra departements ansvarsom- råden – utredningar som klart uttalat skall samråda med denna utredning eller ändå har uppdrag som på vissa punkter nära berör frågor kring läromedel för funktionshindrade. De viktigaste beskrivs kortfattat nedan. 2.5.1Utredningen om vissa hjälpmedel för personer med funktionshinder Genom beslut tillkallades en särskild utredare med uppdrag att analysera vissa frågor på LSS- och hjälpmedels- området och lämna förslag till åtgärder (Utredningen (S 2001:06) om vissa hjälpmedel för personer med funktionshinder samt om vissa insatser enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade, dir. 2001:81). Enligt direktiven skall utredaren bl.a. analysera situationen och vid behov föreslå åtgärder på följande områden hjälpmedelsförsörjningen för barn i förskoleverksamhet, barn, ungdomar och vuxna inom det offentliga utbildningsväsendet, sådana fristående skolor som står under statlig tillsyn, kompletterande utbildningar som berättigar till studiestöd eller statsbidrag, högskoleutbildningar samt folkhögskoleutbildning, de förändrade förutsättningarna på hjälpmedelsområdet genom utvecklingen inom informations- och kommunikations- teknologi och digital teknik. I direktiven framhålls beträffande hjälpmedel inom utbildning att en överenskommelse träffades 1984 mellan staten och att sjukvårdshuvudmännen skulle ta över huvudman- naskapet för hjälpmedel i undervisningssituationen. tog de även över kostnadsansvaret för att tillhandahålla hjälpmedel för elever med funktionshinder i , gymnasieskolan och vuxenutbildning samt för studenter med funktions- hinder vid universitet och högskola. Nuvarande lagstiftning tillämpas dock olika i fråga om vilket ansvar landstingen har för Vad har hänt sedan funkis? deltagare på folkhögskolans kurser. Överenskommelsen om att ta över ansvaret gällde bara vissa preciserade grupper, vilket innebär att inte alla med funktionshinder omfattas. Att nu gällande lagstift- ning tolkas och tillämpas olika har också medfört oklarheter i fråga om vad som skall anses vara ett personligt hjälpmedel för den dagliga livsföringen och ansvar eller grundutrustning eller läro- medel och därmed skolhuvudmannens ansvar. Vidare konstateras att vid utbildning på annan ort än hemorten kan hjälpmedel behövas på två ställen. Det kan gälla studier vid folkhögskolor, universitet och högskolor men även vid t.ex. specialskolor samt riks- och regionalt rekryterande skolor som de riksrekryterande gymnasieutbildningarna för döva, hörselskadade och rörelsehindrade eleverna. Hjälpmedelshanteringen kan då för- dröjas på grund av dels svårigheter att bedöma behov på distans, dels oklarheter i kostnads- och ansvarsfördelningen. Elever i samma verksamhet kan också komma att få hjälpmedel enligt olika praxis. Direktiven framhåller att regeringen, mot bakgrund av de oklar- heter som finns när det gäller ansvaret för hjälpmedelsförsörj- ningen inom hela utbildningsområdet inklusive förskolan, anser att en översyn bör göras. Det finns dessutom anledning att analysera behovet av och ansvaret för finansieringen av hjälpmedel i samband med arbetsmarknadsutbildning, grundläggande företagsförlagd utbildning och s.k. kvalificerad yrkesutbildning. Utredningsdirektiven berör även den tekniska utvecklingen. Det konstateras att datorer och därtill hörande hjälpmedel har inneburit något av en revolution för många funktionshindrade. Synskadade kan med hjälp av datorn t.ex. söka och behandla information samt få den presenterad på ett tillgängligt sätt genom syntetiskt tal eller punktskrift. Datorn kan med kompletterande utrustning ibland användas som eller ersätta hjälpmedel på en rad områden, t.ex. för mottagning och uppläsning av taltidningar och talböcker samt bild- eller texttelefoni. Andra exempel på teknisk utveckling är nya digitala hörapparater. visar erfarenheter på skillnader mellan landstingen i fråga om vad som förskrivs som hjälpmedel. I takt med teknikutvecklingen uppstår också frågor om vilken huvudman som skall svara för olika typer av hjälpmedel. I direktiven beskrivs som ett exempel på teknikutvecklingen ett nytt talbokssystem. Talboks- och (TPB) har under tillsammans med andra länder utvecklat en ny digital standard för talböcker som kommer att Vad har hänt sedan funkis? ersätta de gamla kassettbanden och kassettbandspelarna. TPB avser att upphöra med att producera kassettkopior . av befolkningen är berättigad att låna talböcker. Av dessa personer beräknar TPB att cirka 75 000–90 000 är aktiva talboksläsare. Det har dock visat sig att landstingens syncentraler i varierande grad skriver ut de nya talboksspelarna som hjälpmedel. 2.5.2Utredningen om översyn av utbildningen för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstörning Genom beslut vid regeringssammanträde gavs en parlamentariskt sammansatt kommitté i uppdrag att se över utbildningen för barn, ungdomar och vuxna med utvecklingsstör- ning (U 2002:01, dir. 2001:100). Utgångspunkterna för kommitténs arbete skall vara att utbild- ningen skall hålla en hög kvalitet och att kontakterna och sam- verkan mellan elever med och utan utvecklingsstörning skall öka. Kommittén skall föreslå hur den framtida utbildningen bör utformas t.ex. i fråga om mål, innehåll, organisation och persona- lens kompetens.