sou · GRB378d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Även om upplåter utrymme för ledningar i vägbankarna finns en risk för att operatörer blir utlämnade till verkets skön vid bestämmande av villkoren för upplåtelsen, inte minst vad avser ersättningens storlek. Vi anser därför att det är ändamålsenligt att vägrätten skall vara fredad från möjligheten att bevilja ledningsrätt. Opera- törerna bör ytterst ha möjligheten att vända sig till Lantmäteri- myndigheten och ansöka om ledningsrätt för att på så vis få till stånd en oberoende prövning av rätten att dra fram ledning i vägområde. Vi föreslår därför att ledningsrättslagen ändras så att ledningsrätt kan beviljas även i vägrätt. Eftersom lednings- rättsutredning (Ju2002:03) f.n. arbetar med frågan lämnar vi inte några närmare förslag om detta. 4.5.6Förhållandet mellan väg-, järnvägs- och ellagstiftningen och åtkomst till vägbana, spåranläggning eller elanläggning Det kan finnas skäl att i detta sammanhang se närmare på vissa frågor som hänger samman med lagstiftningar som gäller för den kärnverksamhet som , , och Vattenfallsbolagen bedriver, dvs. väg- och vägtrafiklagstiftningen, järnvägslagstiftningen och ellagstiftningen. När det gäller väglagstiftningen är det särskilt 44 § väglagen som av intresse. tillstånd fordras för att inom ett vägområde dra ledningar av olika slag eller för att utföra arbeten på en redan dragen ledning. ges också rätt att föreskriva om arbetet m.m. Sådant tillstånd behövs dock inte när tillstånd har meddelats enligt annan lag eller författning och anmälan om arbetet har gjorts hos väghållningsmyndigheten. En motsvarande bestämmelse fanns i föregångaren till väglagen, lagen om allmänna vägar.5 I 40 § lagen om allmänna vägar angavs ursprungligen att Om framdragande av elektriska ledningar å eller utmed väg är särskilt stadgat. Genom en ändring år 19526 kom 6SFS 1952:236, prop. 1952:39, LU 10, rskr. 40 § att erhålla en i sak motsvarande innebörd som 44 § väglagen såvitt nu är i fråga, nämligen ett krav på tillstånd för att dra led- ningar såvida inte tillstånd meddelats i annan ordning. I förarbetena till 40 § anges att den som inom område för allmän väg vill dra fram elektrisk ledning, ledning för vatten eller annan därmed jämförlig ledning eller utföra arbete på en redan framdragen sådan ledning, skall ansöka om detta hos väghållare före arbetets början, samt att för arbetets bedrivande m.m. skall – utöver vad som kan vara särskilt bestämt exempelvis i stadgan om starkströmsledningar – de föreskrifter gälla som med hänsyn till samfärdseln och väghåll- ningen meddelats av väghållaren (prop. 1953:39, sid. 21). I special- motiveringen anges vidare att innebörden av stadgandet är att väg- hållaren skall äga lämna sitt medgivande till framdragande av sådana ledningar som där anges innan arbetet påbörjas. Det anges sam- tidigt att väghållarens medgivande har olika karaktär i skilda fall. erfordras för ledningsarbete i väg särskilt tillstånd av annan än väghållaren. Sådant tillstånd kan meddelas genom koncession, dom i vattenmål eller syneförrättning, anges det i specialmoti- veringen (a. prop., sid. 47). Om sådant tillstånd behövs, har väg- hållaren att tillse att sådant tillstånd lämnats. Föreligger inte till- stånd skall väghållaren hänvisa vederbörande att i föreskriven ord- ning ansöka om tillstånd. Om däremot tillstånd har lämnats kan väghållaren inte vägra sökanden att dra fram ledningen utan kan endast beträffande arbetets bedrivande och vad som hänger samman med detta meddela sådana föreskrifter som kan erfordras med hänsyn till samfärdseln och väghållningen. Om åter fråga är om ledning för vilken inte erfordras tillstånd för att dra fram den, har väghållaren att pröva om medgivande till arbetet bör lämnas samt om medgivande lämnas utfärda sådana närmare föreskrifter som nämnts, anges det vidare i specialmotiveringen till 40 § lagen om allmänna vägar. Förarbetena till 44 § väglagen, liksom till den numera upphävda 40 § lagen om allmänna vägar samt rubriken till bestämmelsen i väglagen ger vid handen att bestämmelsen skall ses endast som en ordnings- och säkerhetsföreskrift. Statlig väghållningsmyndighet är enligt 7 § vägkungörelsen Väg- verkets region. Beträffande järnvägslagstiftningen är det framförallt bestämmelser- na i järnvägssäkerhetslagen om drift och beskaffenhet av spår- anläggningar som är av betydelse för att anlägga ledningar för elektroniska kommunikationsnät inom sådan anläggning. Enligt 4 § järnvägssäkerhetslagen fordras tillstånd för att driva spåranlägg- ningar, om den inte drivs av SJ eller . Tillstånd får enligt 7 § järnvägssäkerhetslagen förenas med de villkor som behövs från säkerhetssynpunkt. Till spåranläggningar hör enligt 2 § samma lag spår och de fasta anordningar som behövs för spårens bestånd. Frågor om tillstånd enligt lagen prövas enligt 5 § av Järnvägs- inspektionen. Såvitt avser ellagstiftningen är det främst bestämmelserna om bygg- ande och användande av elektriska starkströmsledningar och elektriska anläggningar i ellagen som är av betydelse för att anlägga ledningar för elektroniska kommunikationsnät inom sådan anlägg- ning, liksom vissa bestämmelser i förordningen om elektriska starkströmsanläggningar. Beträffande ellagen kan särskilt nämnas bestämmelsen i 9 kap. 1 § om hur elektriska anläggningar och elekt- riska anordningar skall vara beskaffade och ansvarsbestämmelsen i 3 § samma kapitel. Bemyndigandet i 9 kap. 1 § andra stycket för regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer att i den mån det erfordras meddela föreskrifter om kontroll, provning eller besiktning samt andra föreskrifter som rör elektriska anlägg- ningar, anordningar avsedda att anslutas till sådana anläggningar, elektrisk materiel eller elektriska installationer kan också få betyd- else för den som vill anlägga ett elektroniskt kommunikationsnät i en kraftledningsgata. Beträffande förordningen om elektriska stark- strömsanläggningar kan även de närmare föreskrifter om utförande och skötsel av elektrisk starkströmsanläggning som Elsäkerhets- verket meddelar enligt 2 § få betydelse för att anlägga ett elektron- iskt kommunikationsnät i en kraftledningsgata. Även kungörelsen om elektrisk svagströmslednings anordnande i förhållande till starkströmsledning är av betydelse för att anlägga elektroniska kommunikationsnät i en kraftledningsgata. Den är dock i huvudsak inriktad på när svagströmsledning skall korsa starkströmsledning. Några särskilda krav på tillstånd finns dock inte i ellagstiftningen för den som vill anlägga ett elektroniskt kommunikationsnät i en kraftledningsgata. Bestämmelserna om krav på koncession för att bygga eller använda en elektrisk starkströmsledning bör således inte gälla för den som endast anlägger elektroniska kommunika- tionsnät i en befintlig kraftledningsgata. är förvaltningsmyndighet för tekniska säker- hetsfrågor på elområdet enligt 1 § förordningen (1992:1139) med instruktion för . Verket fullgör enligt 2 § instruk- tionen, med stöd av bestämmelser i lag eller annan författning, uppgiften som tillsynsmyndighet över elektriska starkströms- anläggningar och elektrisk materiel. Ordnings- och säkerhetsföreskrifter i de olika lagstiftningarna kan få betydelse för den som vill etablera ett elektroniskt kommunika- tionsnät inom väg- eller järnvägsområde eller i en elektrisk stark- strömsanläggning. Kraven i artikel 11 i ramdirektivet om objektivi- tet, insyn, likabehandling och snabbhet i handläggningen bör enligt vår uppfattning inte komma i konflikt med dessa bestämmelser. äger ensamt förfoga över marken men bedriver å andra sidan inte någon egen verksamhet inom området elektronisk kommunikation. Någon konflikt med artikel 11 i ramdirektivet med avseende på organisatorisk åtskillnad mellan myndigheter som fattar beslut i ärenden om markåtkomst för installation av facili- teter och offentligt ägda eller kontrollerade elektroniska kommu- nikationsnät bör därför inte heller anses föreligga. Inte heller i övrigt har vi kunnat finna några brister i berörd lagstiftning i för- hållande till artikel 11 i ramdirektivet när det gäller de statliga infrastrukturinnehavarna. Härmed har vi slutfört vår behandling av skrivelsen från TeliaSonera. Förslag: Post- och uppdrag att kartlägga IT- infrastrukturutbyggnaden skall utvidgas till att också göra en bedömning av i vilken grad tillgängligt kanalisationsutrymme faktiskt har utnyttjats för utbyggnad av nät med hög över- föringskapacitet. Under utredningens arbete har vi identifierat likheter mellan det kartläggningsarbete vi utfört och som presenteras i avsnitt 3.7 och den sammanställning av IT-infrastrukturen som görs av . Enligt myndighetens regleringsbrev skall den i återrapporteringen till regeringen göra en bedömning av hur snabbt utbyggnaden sker i olika delar av landet, redovisa utbyggnadens betydelse ur regional utvecklingssyn- punkt, avge en uppskattning av antalet abonnenter. Vår utredning har visat att det finns problem med att på ett korrekt sätt redovisa det aktuella utbyggnadsläget. Dels är uppgifterna inte helt enkla att finna och sammanställa, dels är det ett material som inte enkelt kan redovisas så att det ger en överblick över det faktiska utbyggnadsläget. I det fall staten finner ett intresse av att kontinuerligt följa utbyggnadsläget, ställt i relation till tillgängligt kanalisationsutrymme, så föreslår vi att Post- och uppdrag utvidgas till att omfatta även en sådan kartläggning. Uppdraget i regleringsbrevet skulle då kunna utvidgas till att också göra en bedömning av i vilken grad tillgängligt kanalisations- utrymme faktiskt har utnyttjats för utbyggnad av nät med hög överföringskapacitet. Skulle ett sådant uppdrag ges till bör man enligt vår uppfattning kunna komma tillrätta med de svårigheter i redovisning som denna utredning pekat på. sker relativt stora förändringar på marknaden för opera- törer av elektroniska kommunikationsnät. Ett antal konkurser och samgåenden har skett som har haft sin utgångspunkt i en besvärlig finansiell och affärsmässig situation. Marknaden kännetecknas av höga inträdes- och utträdesbarriärer, framförallt på grund av de relativt stora investeringar som krävs. Detta ger, enligt vår bedömning, en marknad där konkurrensen mellan aktör- erna är mycket stor och där man är mycket känslig för alla föränd- ringar och alla typer av signaler. Kontakter med marknadens aktörer har gett vid handen att ett tydligare agerande från statens sida är mycket önskvärt. Det har också framkommit att det är viktigt att staten agerar på ett sådant sätt att man använder tillgången till viktiga fysiska infrastrukturer som banvallar och kraftledningar på ett icke-diskriminerande sätt. Alla eventuella misstankar om att statliga aktörer använder dem för egna konkurrensfördelar måste så långt som möjligt undanröjas. TeliaSonera är den dominerande aktören på marknaden för stom- nät i . Enligt PTS , 2002, hade av all stomnätinstallation (av totalt ). Tvåan hade av installationerna. Trean hade och fyran hade . De fyra största aktörerna har alltså av alla stomnätsinstallationer. Det finns inga uppgifter om affärsvolymerna för stomnät i men det finns anledning att anta att mätt på detta sätt är TeliaSonera än mer dominerande. Det är här viktigt att notera att de tre största aktörerna på stomnäts- marknaden alla hade nät , med samma inbördes ordning i storlek och var då statligt ägda. Marknaden kan alltså antas vara kännetecknad av relativt långsamma förändringsförlopp när det gäller infrastrukturen, vilket bör ha sin grund i det faktum att det är relativt investeringstunga verksamheter och därmed en marknad med höga ingångströsklar. Därför är det vår bedömning att TeliaSonera kommer att förbli den dominerande aktören på stomnätsmarknaden som kan överblickas, även om fortsatta samgåenden eller uppköp mellan de mindre aktörerna skulle ske. Bland utredningens förslag ingår att överföra dispositionsrätten till den överkapacitet som finns i svenska kraftnäts fibernät till . Enligt PTS siffror skulle i så fall disponera av stomnätsinstallationerna i . De skulle alltså även efter en sådan förändring vara tredje störst i men bli nästan lika stora som tvåan . tillämpas olika villkor när vägar, järnvägar och kraft- ledningar skall upplåtas för etablering av elektroniska kommunika- tionsnät. Ett tydligare agerande från statens sida när man erbjuder sådana kanalisationsutrymmen anser vi skulle verka stabiliserande på en annars ganska känslig marknad. Rätt genomförd så innebär den också en balansering av statliga aktörers erbjudanden av svart fiber och andra former av kapacitet i nät så att staten inte kan misstänkas för diskriminerande villkor i värdekedjan. I regeringens proposition En politik för tillväxt och livskraft i hela landet (prop. 2001/02:4), som antogs av , fastslogs att det övergripande målet för det nya politik- området regional utvecklingspolitik skall vara: väl fungerande och hållbara lokala arbetsmarknadsregioner med en god servicenivå i alla delar av landet. I propositionen nämns att Informationstekniken är en grund- läggande kommunikationsinfrastruktur viktig för regioners utveck- ling och att IT i allmänhet kan bidra till att minska det geografiska beroendet, men för att detta skall ske måste flera områden utveck- las. Dels måste IT-infrastrukturen byggas ut på ett sådant sätt att avståndsoberoende priser så långt som möjligt kan uppnås. Dess- utom måste digitala tjänster för företag, organisationer och med- borgare utvecklas och näringslivets förmåga att ta upp den nya tekniken måste öka. Grunden för den regionala utvecklingspolitiken är de regionala tillväxtprogrammen, som fram kallas regionala tillväxt- avtal. I dessa tillväxtprogram får varje region ett eget ansvar för att genomföra den nödvändiga analysen, sätta upp mål, göra priori- teringar och slutligen planer för de framtida insatserna för att den egna regionen skall utvecklas positivt. Avsikten är därefter att stat- liga medel som avsätts för regional utveckling så långt som möjligt skall kanaliseras och fördelas enligt de regionala tillväxtavtalen. På så sätt skall sektorssamverkan uppnås där sådan bidrar till utveck- lingen av hållbara lokala arbetsmarknadsregioner. Denna utredning lägger förslag inom i huvudsak sex områden: statliga verk och bolag skall verka i riktning mot fastlagda IT- politiska mål, statliga aktörer bör upplåta kanalisationsutrymme till operatörer som vill anlägga allmänna elektroniska kommunikations- nät, svenska kraftnäts optofibernät och radionät föreslås bilda en sammanhängande IT-infrastruktur, Telenät föreslås bolagiseras, det bör bli möjligt att upplåta ledningsrätt i vägnät samt slutligen föreslås få i uppdrag att kartlägga utnyttjandet av kanalisations- utrymme. Genom IT-propositionen Ett informationssamhälle för alla (prop. 1999/2000:86), som presenterades , tog svenska staten ett tydligt initiativ för att utveckla och stimulera bredbandsut- byggnaden i hela . Det övergripande IT-politiska målet är att som första land skall bli ett informationssamhälle för alla och i IT-propositionen nämns också speciellt att en vägledande inriktning för IT-politiken skall vara att främja regional tillväxt genom att bidra till att skapa förutsättningar för tillväxt i hela landet genom en bra infrastruktur. Att staten genom tydliga direk- tiv anger vilket ansvar statliga bolag och verk har för att det IT- politiska målet uppnås innebär alltså bland annat att deras ansvar för att främja regional tillväxt också tydliggörs. I IT-propositionen delades nätet upp i tre delar; nationellt stom- nät, transportnät, som i betänkande IT- infrastruktur för stad och land (SOU 2000:111) kallas ortssamman- bindande nät, samt accessnät (områdesnät enligt SOU 2000:111). För ortssammanbindande nät och områdesnät förlitar sig staten på att utbyggnaden av bredbandsnät i de större orterna skall kunna ske på ren kommersiell grund medan de mindre orterna har behov av stöd för att möjliggöra sådan utbyggnad. Staten har valt att låta kommunerna få huvudansvaret att i fri konkurrens upphandla tillhandahållandet av dessa nät med hjälp av ett statligt stöd. Även om föreliggande utredning primärt berör ett nationellt stomnät som sammanbinder kommunhuvudorter, så är det ett faktum att de fysiska infrastrukturer som behandlas också kan användas för real- isering av ortssammanbindande nät. För att statligt subventionerade kommunala upphandlingar av ortssammanbindande nät, områdesnät och i vissa fall stomnätsanslutning skall vara meningsfulla är det viktigt att det finns starka och stabila aktörer på marknaden som kan agera leverantörer även i de delar av landet där utbyggnad inte görs på ren kommersiell grund. Den senaste av de kvartalsvisa kart- läggningar av sådana upphandlingar som genomförs av projektet bredband gjordes . Enligt den har av upphandlingarna av ortssammanbindande nät vunnits av privata aktörer, av statliga, av kommunala samt av kommu- nala och privata aktörer i samverkan. är den enda statliga aktören som vunnit sådana upphandlingar. Slutsatsen måste bli att det finns en marknad som kan stötta det övergripande målet i den regionala utvecklingspolitiken samt de regionalpolitiska ambi- tionerna i IT-propositionen. Utredningens andra förslagsområde har också tydliga positiva regionala konsekvenser. För att göra en utbyggnad av elektroniska kommunikationsnät till regioner i hela landet så kostnadseffektiv som möjligt bör befintliga fysiska infrastrukturer så långt som möj- ligt användas som kanalisationsutrymmen. Ett uppdrag till statliga aktörer att upplåta sina infrastrukturer underlättar således en utbyggnad i hela landet. Utredningens tredje förslagsområde och fjärde förslagsområden ha inga lika tydliga regionala konsekvenser. Utredningen föreslår att statliga aktörer bör upplåta kanalisations- utrymme till operatörer som önskar etablera nya nät. Sådan upp- låtelse sker i viss utsträckning. Som ersättning för detta skall de statliga aktörerna tillämpa en marknadsmässig prissättning men upplåtelsen skall inte göras i vinstsyfte. Upplåtelsen medför inget ytterligare kapitalbehov. De statliga aktörernas förmåga att uppfylla de resultatkrav staten ställer, angivna som räntabilitet på eget kapital, torde därför inte påverkas negativt så länge upplåtelsen inte är förlustbringande. Därmed kan upplåtelsen enligt vår mening betraktas som neutral ur statsfinansiell synvinkel. I anslutning till upplåtelse av kanalisationsutrymme föreslår utredningen också att det införs en motsvarighet i järnvägssäker- hetslagen till den prövning som sker enligt 44 § väglagen för ledningsarbete inom vägområde och att sådan prövning skall utföras av tillsynsmyndigheten på järnvägsområdet, Järnvägs- inspektionen. Vi uppskattar att prövningarna kommer att ta ca 0,25 årsarbetskrafter i anspråk och att prövningen anslagsfinansieras. Sammantaget bedömer vi dock att hanteringen av dessa ärenden bör kunna inom ramen för nuvarande anslag. Vi föreslår också att särskild handräckning av krono- fogdemyndighet skall kunna tillgripas om bestämmelserna om ledningsarbeten inom spåranläggningar inte följs. Även här bedöm- er vi att ärendemängden bör bli så liten att den bör kunna hanteras inom ramen för nuvarande anslag. Utredningen förslår vidare att svenska kraftnäts optofibernät och radionät skall bilda en sammanhängan- de IT-infrastruktur. Detta skall ske genom att får full nyttjanderätt till Svenska kraftnäts optofiber men att även fortsättningsvis kommer att äga och underhålla optofibernätet. Värdet av denna dispositionsrätt kan utgöra ett frivilligt aktieägartillskott i , varvid värdering av upplåt- elsen sker enligt aktiebolagslagens bestämmelser. Skulle det visa sig att värdet av dispositionsrätten till optofibernätet är lägre än nu- varande bokförda värde så kommer svenska kraftnäts resultaträkning påverkas negativt. Skulle så vara fallet så torde dock behov av sådan nedskrivning föreligga även om den föreslagna överföringen av dispositionsrätten inte vore aktuell. Aktieägar- tillskottet som sådant medför att värdet av Svenska kraftnäts opto- fibernät sjunker som värdet av aktieinnehavet i ökar i motsvarande mån. Därför anser vi att överföringen kan genomföras utan några statsfinansiella konsekvenser för staten som helhet. 5.4Prövning av det offentliga åtagandet I IT-propositionen Ett informationssamhälle för alla (prop. 1999/2000:86) tog svenska staten ett initiativ för att utveckla och stimulera bredbandsutbyggnaden. Tanken bakom de statliga insats- erna är att koncentrera dem till sådana orter och regioner där utbyggnad inte förväntas ske på marknadsmässiga villkor. Där- igenom skall inte staten med sin insats hämma marknadsaktörernas egna satsningar i bredbandsnät. Totalt satsar staten till och med i utbyggnaden av ortssammanbindande nät och områdesnät. Utredningen har inte haft anledning att pröva detta åtagande. De förslag som läggs i detta betänkande syftar främst till att formulera en policy för hur staten skall upplåta sina fysiska infra- strukturer för utbyggnad av nät med hög kapacitet. En sådan policy betraktar vi inte som ett nytt offentligt åtagande. Sådan upplåtelse förekommer redan och förutsätts även i fortsättningen vara själv- finansierad. I en undersökning från , , som publi- cerades framgick att den IT-relaterade brottslig- heten ökar kraftigt i takt med att användningen av IT ökar i samhället i stort. I den då största svenska studien av IT-relaterad brottslighet visade det sig att vart fjärde företag hade /98 drabbats av någon form av IT-relaterat brott eller incident vilket var en fördubbling jämfört med en liknande undersökning som gjordes 1995/96. Det finns ingen anledning att tro att den trenden har brutits . De flesta av brotten var av vad som kan kallas för vardagskaraktär. Datavirus och dataintrång stod för sammanlagt av de redovisade brotten/incidenterna. I en annan undersökning framgick det enligt BRÅ att fem av hundra privatpersoner med Internetabonnemang hade stött på barnporno- grafi på nätet och att tolv av hundra hade sett en nazistisk webbplats. Med IT-relaterade brott avser BRÅ sådana brott där datorn kan ha varit mål, medel eller på annat sätt haft beröring med brottet. Många av brotten faller under generella straffbestämmelser såsom förskingring, skadegörelse och olaga hot. Det finns dock några straffbestämmelser som tar direkt sikte på IT-brott. Till dessa hör databedrägeri och dataintrång. För att värdera konsekvenserna av utredningens förslag för brottsligheten i har vi valt att betrakta en förbättrad IT- infrastruktur som det slutliga resultatet av våra förslag. klart att en förbättrad IT-infrastruktur i allmänhet ökar risken för IT-relaterad brottslighet. Genom bättre nät blir datorer mer lättillgängliga, antalet potentiella gärningsmän blir fler i takt med att antalet anslutna datorer ökar och antalet situationer där det finns en potentiell gärningsman och offer ökar. Vad avser spridning av olaglig information så kommer den, förutsatt att inga hindrande åtgärder vidtas, att öka och nå fler människor än den annars skulle ha gjort. Det är dock inte i första hand den ökande kapaciteten i sig som är problemet utan snarare att utbyggnaden skapar förutsättningar för fler företag, organisa- tioner och hushåll att ansluta sig och öppna sina IT-system så att de blir åtkomliga externt över Internet. Konsekvensen av detta blir att precis som det finns ett omfattande säkerhets- och sårbar- hetstänkande mot fysiska hotbilder så krävs ett mer omfattande säkerhetstänkande mot IT-relaterade brott. Den viktig- aste åtgärden för framtiden bör därför bli utbildningsinsatser i säkerhetstänkande och i vilka motåtgärder som kan göras tekniskt och genom lämpliga arbetssätt för att minimera eller helt undvika säkerhets- och sårbarhetsproblem. Säkerhetsarbetet måste hålla minst jämn takt med den ökande användningen av IT och säker- hetstänkandet måste bli en självklarhet för var och en.