sou · GRB359d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Enligt PUL får personuppgifter endast samlas in för särskilda, uttryckligt angivna och berättigade ändamål och får sedan inte behandlas för något ändamål som inte är förenligt med det ur- sprungliga. De personuppgifter som behandlas skall dessutom vara adekvata och relevanta i förhållande till ändamålet. Fler uppgifter än som är nödvändiga med hänsyn till ändamålet får inte behandlas. Av vikt är att de personuppgifter som behandlas är riktiga och aktuella. Alla rimliga åtgärder skall vidtas för att rätta, blockera Hur bör en reglering utformas närmare? eller utplåna felaktiga eller ofullständiga uppgifter. PUL är subsidiär i förhållande till annan lag eller förordning. De krav som GAC:s principer ställer upp på registrets korrekt- het vad gäller information m.m. följer till stor del redan av PUL. Det kan mot bakgrund av det anförda ifrågasättas om det, utöver säkerställandet att registret blir allmänt tillgängligt, behövs en ytterligare reglering av registerverksamheten i en ny lag. Det finns inte heller några bestämmelser om när behandling av personregister bör regleras i en särförfattning. Saken får avgöras från fall till fall. Svensk rätt ställer inte upp krav på att regler om registrering skall ges i lagform (jfr 8 kap. 2 och 3 §§ regeringsformen). Regeringen har dock tidigare uttalat (se prop. 1990/91:60 s. 58 och prop. 1997/98:44 s. 41) att en målsättning bör – för det fall att register eller reglering av register skall införas – vara att bestäm- melserna meddelas i form av lag. Detta gäller om det t.ex. inrättas register med ett stort antal registrerade och ett särskilt känsligt innehåll och i de fall uppgifterna i registret sprids externt i en icke obetydlig omfattning. Allmänt kan alltså sägas att en särreglering kan vara motiverad t.ex. när behandlingen omfattar person- uppgifter om hela befolkningen eller en stor del av denna eller när det rör sig om känsliga personuppgifter. Det nu aktuella registret kan inte sägas vara av sådant känsligt slag att eventuella bestämmelser behöver finnas i lag. Det register som avses kommer med hänsyn till den ökande registreringen av domännamn under den nationella toppdomänen se att omfatta allt fler personer. Tillväxten har uppgått till cirka 15 000 domännamn per år.7 fanns det cirka 103 000 delegerade domäner under se-domänen.8 Under innevarande år har, med övergången till det nya regelverket för namntilldelning, cirka 50 000 nya domännamn registrerats. Detta förhållande utgör dock, som utredningen ser det, en engångsföreteelse och ökningen kan inte tas till intäkt för en dramatisk ökning av domännamns- registreringen . Med hänsyn härtill och till att varje domännamnsregistrering i sig inte motsvarar en personuppgift – flera domännamnsinnehavare kan ha samma kontaktinformation – torde omfattningen av personuppgifter inte i sig omfatta så stor del av befolkningen att det redan på denna grund bör införas en lagreglering av registerverksamheten. 8se datakonsult, . Hur bör en reglering utformas närmare? Förhållandet att registret med kontaktinformation skall vara allmänt tillgängligt sammantaget med syftet bakom who is-tjänsten kan däremot medföra att uppgifterna i registret sprids externt i en icke obetydlig omfattning. Det kan därför finnas skäl att av denna anledning i lag reglera registerverksamheten. Att föra ett register av ifrågavarande slag kräver utrustning men framför allt ett noggrant och systematiskt förfarande för att säkerställa att registret är uppdaterat med korrekta uppgifter. För att finansiera registerverksamheten är det därför tänkbart att en avgift skall få tas ut. En eventuell sådan avgift bör täcka kostnaderna för registreringen. tar den administrativt ansvarige ut en årsavgift för innehavet av ett domännamn. Denna avgift är som utredningen ser det tillfyllest för att säkerställa finansieringen av den aktuella registreringsverksamheten m.m. Närmare föreskrifter om registreringen, registret och eventuella avgifter bör meddelas av regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndigheten. 9.4Särskilt om hur namntilldelningen bör regleras Vårt lagförslag innebär att samtliga de åtgärder som genomförs inom ramen för administrationen av toppdomänen skall uppfylla vissa generella krav. Det bör emellertid diskuteras om denna typ av reglering är tillräcklig för den del av administrationen som avser namntilldelning och, om så inte kan sägas vara fallet, hur en eventuell ytterligare reglering bör utformas. För att kunna diskutera frågorna om regelverket för namn- tilldelning kommer vi i detta kapitel att redovisa vilka olika regler som brukar gälla för olika toppdomäner och hur det svenska regelverket är utformat. 9.4.2Olika metoder att fördela domännamn Den som ansöker om att få registrera ett domännamn under en toppdomän måste i allmänhet uppfylla vissa krav. Vilka krav som uppställs varierar från toppdomän till toppdomän. Man kan här skilja mellan regelsystem som innehåller bestämmelser om för- prövning och regelsystem som saknar sådana bestämmelser. Hur bör en reglering utformas närmare? Systemen med förprövning går i de flesta fall ut på att den som vill registrera ett domännamn måste kunna visa på någon form av namntillhörighet. För att en ansökan om registrering skall beviljas kan sökanden exempelvis vara tvungen att uppvisa en firma- eller varumärkesregistrering eller en registrerad rätt till ett varumärke. I ett system utan förprövning förekommer ingen kontroll innan registreringen beviljas. Att en toppdomän saknar bestämmelser om förprövning innebär emellertid inte att systemet saknar regler i fråga om de registrerade domännamnen. Om det efter att ett domännamn registrerats kan konstateras att domännamns- innehavaren inte följer gällande regler för domänen kan domännamnet vanligtvis avregistreras. har i sitt betänkande .se? (SOU 2000:30) i en jämförelse mellan system med och system utan regler om förprövning konstaterat att de toppdomäner där förprövning saknas oftast har fler registrerade domännamn.9 Exempelvis hade den danska nationella topp- domänen dk, där det inte sker någon förprövning, dubbelt så många registreringar jämfört med det tidigare svenska systemet med förprövning. Regelverk för namntilldelning med förprövning förekommer nästan enbart beträffande vissa nationella toppdomäner. Namn- tilldelning under de generiska toppdomänerna sker vanligen utan sådan prövning. Som nämnts ovan trädde ett nytt regelverk för namntilldelning under toppdomänen se i kraft . De nya reglerna gör det möjligt för fysiska och juridiska personer att registrera domännamn under toppdomänen se. För utländska juridiska personer utan fast driftställe i eller för fysiska personer utan stadigvarande hemvist i gäller att sökanden måste uppge en kontaktperson med stadigvarande hemvist i landet. Detta bl.a. för att det skall vara möjligt för NIC-SE att nå innehavaren av domännamnet med meddelanden och fakturor. Vid tilldelningen av domännamn tillämpas vad som i II- stiftelsens regler kallas först till kvarn-principen, dvs. att registreringen av domännamn sker i den ordning som ansök- ningarna kommer in. Regelverket ger bara i vissa mycket begrän- 9 Se SOU 2000:30 s. 31 Hur bör en reglering utformas närmare? sade fall möjlighet till att reservera domännamn. Denna möjlighet är bl.a. förbehållen kommuner i fråga om kommunnamn. Regel- systemet ger däremot inga möjligheter till förtur till domännamn. Domännamn skall, liksom vad som gällde i det tidigare tillämpade regelsystemet, innehålla bokstäverna A–Z eller siffrorna 0–9. Det är också möjligt att använda bindestreck i ett domännamn. Domännamnet måste inledas eller avslutas med en bokstav eller siffra och får inte uteslutande bestå av siffror. Det domännamn som ansökan avser får innehålla lägst två tecken och högst 63 tecken. Innehavaren av ett domännamn under toppdomänen se har ensamrätt till detta under domänen som registreringen avser. Ett domännamn som registrerats utgör där- med hinder för att ett identiskt domännamn registreras under toppdomänen. Ett domännamn kan inte heller registreras om det utgör en underdomän till ett redan registrerat domännamn. Däremot kan innehavaren av ett domännamn också registrera domännamn under de underdomäner som NIC-SE tillhandahåller. Om förutsättningarna för registrering är uppfyllda, skall domännamnet registreras i enlighet med ansökan. Ett registrerat domännamn kan dock avregistreras i en rad fall. De grunder för avregistrering som nämns inledningsvis i regel- systemet rör de fall där innehavaren av ett domännamn inte upp- fyller de skyldigheter som åligger denne. Avregistrering kan så- lunda ske om innehavaren inte lämnar fullständiga och korrekta uppgifter till NIC-SE eller underlåter att underrätta bolaget om att uppgifterna är korrekta, om en eventuell kontaktperson inte lämnat samtycke till att dennes personuppgifter behandlas i enlighet med personuppgiftslagen (1998:204) eller om innehavaren av ett domännamn inte betalar den överenskomna årsavgiften. En annan grund för avregistrering är att innehavaren inte lämnat en e- postadress där innehavaren själv eller en kontaktperson kan nås av NIC-SE. Slutligen kan avregistrering ske, vad gäller den här aktuella kategorin av grunder, om det registrerade domännamnet uppenbart strider mot svensk lag eller författning. Innan ett domännamn avregistreras skall innehavaren, förutom i det sist- nämnda fallet, beredas möjlighet att avhjälpa den brist som kan föranleda åtgärden från NIC-SE:s sida. Avregistrering kan också ske på grund av att svensk domstol i laga kraft vunnen dom eller beslut med rättskraft konstaterat att avregistrering skall ske. Hur bör en reglering utformas närmare? NIC-SE har också rätt att avregistrera ett domännamn eller överföra ett domännamn till annan innehavare om detta beslutas efter genomförandet av ett alternativt tvisteförfarande. Detta under förutsättning att inte innehavaren visar att denne väckt talan vid domstol om rätten till namnet. Avregistrering kan slutligen också ske efter begäran av inne- havaren själv. Vårt förslag: I lagförslaget bör införas en bestämmelse som anger de övergripande krav som bör ställas på den del av administrationen som rör namntilldelning. Dessa krav bör vara att namntilldelningen skall skötas på ett sätt som är öppet för insyn, icke-diskriminerande och som värnar skyddet för den personliga integriteten. Därtill skall regelverket utformas på ett sätt som beaktar användarnas och andra allmänna intressen samt utvecklingen på Internetområdet. Därutöver föreslår vi en bestämmelse som innebär att ansöknings- och årsavgifter som utgår i anledning av att man ansöker om eller beviljats ett domännamn skall vara skäliga. Den övergripande målsättningen för den nationella toppdomänen se är, som den formuleras i 1 § i vårt lagförslag, att administrationen av toppdomänen skall tillgodose allmänhetens intressen. Detta övergripande krav kan preciseras närmare för var och en av de verksamhetsgrenar som ingår i administrationen. Som redogjorts för i kapitel 5 omfattar den verksamhetsgren som avser tilldelning av domännamn samtliga de åtgärder som möjliggör för en sökande att registrera ett domännamn under toppdomänen. Således utgör mottagandet, handläggningen och registreringen av uppgifter i anledning av ansökan i databasen verksamhet som faller in under begreppet namntilldelning. I denna del av verksamheten bör också ingå utarbetandet och tillämpningen av regelverket för tilldelning av domännamn. Slutligen ingår också bestämmande av avgifter, fakturering och andra liknande åtgärder som vidtas i anledning av att ett domännamn registrerats. Enligt vad utredningen erfarit fungerar den del av verksamheten som rör namntilldelningen hos NIC-SE väl. Tilldelningen av domännamn sker utifrån klart formulerade regler och det föreligger inga längre väntetider för att få en ansökan behandlad. Hur bör en reglering utformas närmare? det regelverk som används medger detta dessutom betydligt större möjligheter att registrera namn under toppdomänen se än vad som varit fallet, vilket ligger väl i linje med det generella kravet att administrationen skall tillgodose allmänhetens intressen. Trots det här sagda bör det framhållas att införandet av ett regelverk utan förprövning i sig kan medföra vissa nackdelar för tilldelningen av domännamn. Eftersom det nuvarande regelverket ger möjligheter till registrering i annan omfattning än tidigare kan exempelvis en eller flera innehavare registrera ett stort antal domännamn som inte används aktivt. Detta skulle i sig kunna medföra att antalet registreringar ökar, utan att den aktiva användningen av domännamn under toppdomänen ökar. Dessutom kan det ökade antalet ansökningar innebära längre väntetider om man inte kontinuerligt anpassar rutiner och personella resurser. Det nu gällande systemet har för överlämnandet av detta betänkande bara varit i bruk . Det är därför ännu för tidigt att diskutera om de nackdelar med systemet som skulle kunna finnas i teorin också kommer att visa sig i praktiken. För att kunna garantera att verksamheten i den del som rör tilldelning av domännamn följer samma huvudsakligen positiva utvecklingslinjer som varit fallet, bör det i en ny lag finnas en bestämmelse som särskilt avser namntilldelningen. Bestämmelsen bör närmare ange de krav som bör ställas för att den delen av verksamheten skall kunna sägas tillgodose allmänhetens intressen. Kraven som bör komma till uttryck i bestämmelsen bör garantera att namntilldelningen sker på ett icke-diskriminerande sätt som ger möjlighet till insyn. Genom att namntilldelnings- verksamhet sker på ett sätt som ger möjlighet till insyn ges domännamnsinnehavarna och andra användare möjlighet att reagera om namntilldelning inte längre motsvarar de krav som bör kunna ställas. Därtill bör det av bestämmelsen framgå att reglerna för tilldelning av domännamn skall utformas på ett sätt som beaktar användarnas och andraintressen samt utvecklingen på Internetområdet. En omständighet som påverkar antalet registreringar under en toppdomän är de kostnader som den som ansöker om en registrering får betala. För att motverka en utveckling där kostnaderna för ett domännamn hämmar utvecklingen av en topp- domän har man i och rådets förordning (EG) Hur bör en reglering utformas närmare? nr 733/2002 av om inrättande av toppdomänen .eu valt att införa en bestämmelse som styr vilken avgift som den ansvarige för toppdomänen får ta ut. Detta genom att det i artikel 4 punkten 2 c) sägs att avgiften skall vara direkt baserad på de kostnader som uppstår. Vad detta närmare innefattar framgår inte av förordningen. Bestämmelsens utformning talar emellertid för att avgiften skall bestämmas utifrån de kostnader som kan uppkomma för att driva den verksamhet som administrationen utgör. Som nämnts ovan bör regelverket för namntilldelningen främja att så många som möjligt skall kunna registrera domännamn under toppdomänen se. För att kunna administrera toppdomänen i enlig- het med denna målsättning och för att säkra mot en överpris- sättning bör det i linje med förordningen om eu införas en bestäm- melse som ger möjlighet att övervaka de avgifter som utgår i anled- ning av att man registrerar ett domännamn. En sådan bestämmelse bör föreskriva att ansöknings- och årsavgifterna skall vara skäliga. Med att avgifterna skall vara skäliga menas att de inte får vara av sådan storlek att de kan anses hindra eller försvåra för envar, som så önskar, att få ett domännamn registrerat under den nationella toppdomänen.10 9.5Särskilt om hur tvistlösning bör regleras Som sagts i kapitel 5 anser vi att tvistlösningsförfarandet bör regleras i lag. För att tillförsäkra att den nationellt ansvarige till- handahåller ett alternativt tvistlösningsförfarande bör det införas en bestämmelse i lagförslaget som innebär en skyldighet för denne att tillhandahålla ett sådant system. Frågan är emellertid om bestämmelsen också bör ange de övergripande riktlinjer som skall vara vägledande vid utformningen av ett sådant förfarande. Som bakgrund redovisar vi vad som gäller allmänt om tvistlös- ningsförfaranden och domännamn och vilken inställning ICANN har beträffande tvistlösningsförfarandenas utformning. har tillhandahållit ett alternativt tvistlösningsförfarande. Detta förfarande beskrivs nedan. 10 I detta sammanhang bör också nämnas Kommissionens paper on services of general interest, 21.052003.COM(2003) 270 final. Hur bör en reglering utformas närmare? 9.5.1Allmänt om tvistlösning och domännamn Frågan om det finns behov av särskilda alternativa tvistlösningsför- faranden och hur sådana förfaranden bör utformas har diskuterats inom ett flertal internationella organisationer och i en rad länder. Det tongivande organet i frågor om tvistlösning inom detta och närliggande områden är (). publicerade on the First Internet Domain Name Process, om tvistlösning angående tvister i frågor som rör varumärken och domännamn. De förslag som lades fram i rapporten har i stora delar accepterats av ICANN och återfinns i Uniform Dispute Resolution Policy (UDRP) som är ett tvistlösningssystem för domännamns- konflikter. UDRP är främst inriktat på att hantera konflikter beträffande de toppdomäner som inte har direkt nationell anknyt- ning. De tvistlösningsorgan som prövar tvisterna har därmed inte någon större kunskap eller anledning att ta hänsyn till de nationella förhållandena i de länder som berörs av tvisten. I anledning härav har systemet utsatts för kritik. UDRP används främst för konflikter i samband med registrering av domännamn under de generiska toppdomänerna. Trots UDRP:s utformning har emellertid också vissa nationella toppdomäner med kommersiell inriktning kommit att använda sig av systemet. pågår ett arbete med att anpassa UDRP på ett sätt som gör systemet lättare att använda också vid konflikter i samband med registrering av domännamn under de nationella toppdomänerna. För att en tvist skall kunna behandlas efter de regler som UDRP föreskriver krävs att tre förutsättningar är uppfyllda, domännamnet måste vara identiskt eller ägnat att förväxlas med klagandens, innehavaren av domännamnet skall inte ha någon legitim rätt till namnet och domännamnet skall ha registrerats och använts i ond tro. UDRP administreras av fyra olika tvistlösningsorgan, nämligen , eResolution, och Arbitration and Mediation Center. Den som vill anhängiggöra ett ärende kan på egen hand välja vilket av de fyra tvistlösningsorganen som skall pröva tvisten. Prövningen sker av en eller tre personer som utses av det aktuella tvistlösningsorganet. Det beslut som fattas inom ramen för UDRP verkställs av ICANN . har parterna i tvisten rätt att anhängiggöra tvisten vid domstol. Hur bör en reglering utformas närmare? har också tagit fram en andra rapport. Denna tar sikte på registrerade domännamn som får anses göra intrång i bl.a. personliga namn, annans firma och namn på internationella organisationer. Det pågår också ett arbete som syftar till att klarlägga inom vilka områden UDRP bör vara tillämplig. med de här nämnda processerna pågår ett arbete inom att ta fram ett förslag till ett ccTLD-program som innebär att man bistår de nationellt ansvariga för de nationella topp- domänerna med att ta fram regler för att förebygga konflikter om immateriella rättigheter. Programmet innebär också att de nationellt ansvariga skall erbjudas alternativa tvistlösningsformer som är mer effektiva och billigare än ett domstolsförfarande. I detta sammanhang ställs Arbitration and Mediation Center till de nationellt ansvarigas förfogande om det finns önskemål om detta. Frågan om hur tvistlösningsförfaranden i anledning av tvister kring registrerade domännamn skall hanteras berörs också kort i RFC 1591 genom att det i artikel 4.1. sägs att när det uppstår en konflikt om rätten till ett särskilt domännamn skall the registration authority bara bistå parterna med kontaktinforma- tion. I övrigt skall the registration authority varken delta i konfliktens lösande eller ha något ansvar i sammanhanget. I ICP-I berörs frågan genom en hänvisning till vad som sägs i RFC 1591. Det är inte alldeles givet vilken betydelse som nämnda uttalanden skall tillmätas. Begreppet registration authority används inte i dokumentet i övrigt och av kontexten framgår inte om bestämmelsen avser den som ansvarar för en nationell toppdomän eller annat rättssubjekt som utför den praktiska administrationen. Också i GAC:s principer berörs frågan om tvistlösning genom att det sägs dels att den som ansvarar för en nationell toppdomän skall tillämpa tvistlösningsförfaranden som säkerställer att alla de registrerades intressen tillvaratas, dels att tvistlösningen i största möjligaste mån bör följa vanliga principer. Hur tvistlösningsför- farandena mer i detalj bör utformas anges inte i principerna. Däremot sägs att utformningen av tvistlösningsproceduren inte får innebära att parterna förtas möjligheten att få frågan prövad i domstol. Hur bör en reglering utformas närmare? I redogörelse för det alternativa tvistförfarandet anges att syftet med förfarandet är att kunna avgöra enkla tvister på ett snabbt och billigt sätt. En annan bakomliggande tanke anges vara att tvistlösningsproceduren skall ha en förebyggande effekt genom att avhålla från missbruk av kännetecken vid registrering av domännamn. Det alternativa tvistlösningsförfarandet är avsett att tillämpas vid klara fall av missbruk där innehavaren inte har någon rätt till eller berättigat intresse av den benämning som utgör domännamnet. För att tvistlösningsförfarandet skall vara tillämpligt krävs därutöver att domännamnet skall ha registrerats eller använts i ond tro. Exempel på situationer där så kan sägas vara fallet är bl.a. registreringar av domännamn som syftar till att domännamnet skall säljas eller registreringar av domännamn som syftar till att störa affärs- verksamheten för en konkurrent. Att registrera annans varumärke, firma, släktnamn eller liknande utgör exempel på situationer där innehavaren inte kan anses ha rätt till eller berättigat intresse av domännamnet. En prövning av en registrering av ett domännamn enligt det alternativa tvistlösningsförfarandet resulterar i att innehavaren av domännamnet inte längre har rätt att använda detta. Domännamnet kan därmed också, på sätt som vi beskrivit i kapitel 8.2.2, avregistreras eller överflyttas enligt de allmänna villkor som gäller för namntilldelningen inom NIC-SE. Den som godkänner de allmänna villkoren om namntilldelning anses också ha godkänt att domännamnet kan komma att prövas i det här beskrivna tvistlös- ningsförfarandet. Frågor som tas upp till prövning inom ramen för det alternativa tvistlösningsförfarandet skall prövas av en eller tre jurister. De jurister som kan komma i fråga för uppdrag som tvistlösare är sådana som anmält sig till och som stiftelsen därefter förtecknat på en lista. Huvudregeln är att tvisten avgörs av en jurist. Det åligger stiftelsen att välja den jurist som skall vara tvistlösare från listan. Om frågan prövas av tre jurister skall parterna utse vardera en jurist och den tredje juristen skall föreslås av . För att få en fråga prövad i det alternativa tvistlösnings- förfarandet krävs att man vänder sig till genom NIC- SE. Anmälan om att det skall inledas ett tvistlösningsförfarande Hur bör en reglering utformas närmare? skall göras skriftligen. Efter det att anmälan getts in skall denna kommuniceras med motparten. Stiftelsen har därefter att avgöra om det krävs ytterligare skriftväxling. Vid ansökan om att inleda ett alternativt tvistförfarande utgår en ansökningsavgift om . I de fall där en tvist avgörs av tre jurister utgår ytterligare en avgift om . Om tvisten utfaller till fördel för den som inlett förfarandet återbetalas hälften av avgiften. Trots att det alternativa tvistlösningssystemet i första hand är knutet till det regelverk som trädde i kraft kan också domännamn som registrerats prövas enligt förfarandet.