sou · GRB354d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Genom att denna avvikelsemöjlighet slopas blir den nya studieledighetslagen i detta avseende utformad på samma sätt som den nuvarande och nya föräldraledighetslagen lik- som den nuvarande och nya lagen om ledighet för näringsverksam- het. Enligt dessa lagar finns nämligen ingen möjlighet att avvika från bestämmelserna om kvalifikationstid. Avvikelse skall enligt förslaget kunna ske från bestämmelsen om anmälan om ledighet. Jämfört med den nuvarande studieledighets- lagen är detta en nyhet eftersom det enligt den nuvarande lagen inte föreskrivs någon anmälningsfrist. I sfi-ledighetslagen finns dock en sådan avvikelsemöjlighet. Möjligheten att enligt den föreslagna nya lagen avvika från bestämmelsen som säger att besked om ett senareläggande av ledig- heten skall lämnas senast en månad före ledighetens början (eller, om det inte kan ske, ), har ingen motsvarighet i den nuvarande lagen. Möjligheterna till avvikelser i förslaget till ny lag från bestämmelserna om arbetstagarens underrättelse om återgång i arbete och arbetsgivarens möjlighet att skjuta upp återgången finns också i de nuvarande studieledighets- och sfi-ledighetslagarna. Den närmare tillämpningen av bestämmelserna om arbetsgivarens beslut om uppskjutande innebär en nyhet jämfört med den nuva- rande studieledighetslagen (liksom jämfört med sfi-ledighetslagen, eftersom ingen uppskjutandemöjlighet finns enligt den lagen). Det som avses med möjligheten till dispositivitet är att det t.ex. skall gå att precisera den närmare innebörden i utbildningstillfälle. Att den närmare tillämpningen av skyddet för anställningsvillko- ren skall kunna regleras i kollektivavtal gäller redan enligt den nuva- rande studieledighetslagen och enligt sfi-ledighetslagen. Bestämmelsen om kvalifikationstid i förslaget motsvarar 3 § i den nuvarande studieledighetslagen, med undantag för utbildning avseende facklig verksamhet. Enligt förslaget kommer samma kva- lifikationstid krävas för all ledighet för utbildning. Enligt den nuva- rande lagen krävs ingen kvalifikationstid för sådan ledighet. Också beräkningen av anställningstid, i andra stycket i förslaget, motsvarar med något ändrad ordalydelse 3 § tredje stycket i den nuvarande lagen. Bestämmelsen i förslaget innebär också att det införs en kva- lifikationstid för rätten till ledighet för deltagande i sfi. Enligt sfi- ledighetslagen krävs ingen kvalifikationstid. Förslaget innebär att det, i likhet med vid övriga nya ledighetslagar, införs en generell skyldighet för arbetstagaren att anmäla ledigheten i förväg och samråda om ledighetens förläggning liksom att uppge hur länge ledigheten beräknas pågå. I den nuvarande studieledighetslagen finns inga regler om anmälningsfrist, skyldighet att samråda om ledighetens förläggning eller skyldighet att uppge ledighetens längd. Enligt sfi-ledighetslagen gäller en anmälningsfrist om en månad. Eftersom besked om antagning till vissa utbildningar lämnas rätt nära inpå utbildningens början, är det inte lämpligt att ha samma anmälningsfrist som i föräldraledighetslagen. skulle sannolikt för vissa utbildningar så gott som aldrig kunna iakttas. Kommittén anser att det därför är bättre med en generell regel för all ledighet för utbildning som innebär att anmälan skall lämnas . Arbetsgivarens möjlighet att senarelägga ledigheten torde tala för att arbetstagaren verkligen ger besked i så god tid som möjligt. Möjligheten i förslaget till ny lag att senarelägga ledigheten motsva- rar i vissa delar den uppskjutandemöjlighet som arbetsgivaren har enligt den nuvarande studieledighetslagen. Enligt förslaget kan upp- Därefter skall ledigheten läggas ut. Enligt den nuvarande lagen kan ledighet överstigande och ledighet som inte avser facklig utbildning skjutas upp om arbetstagaren tillhör en arbetstagarkategori för vilken arbetsgivaren har tecknat ett kollektivavtal. Ytterligare uppskjutande kan i sådana fall ske om den fackliga organisationen samtycker till det. Om ledigheten avser utbildning som skall pågå än eller facklig utbildning gäller i de fall kol- lektivavtal finns att arbetsgivaren själv kan skjuta upp ledigheten endast , därefter krävs fackets samtycke. Saknas kollek- tivavtal kan arbetsgivaren själv avgöra längden på senareläggandet. har dock arbetstagaren enligt nuvarande regler rätt att få förläggningen av ledigheten prövad av domstol. Om ledigheten skall pågå högst kan sådan prövning komma till stånd . För sfi-ledighet är uppskjutandemöjligheten en nyhet. En sådan möjlighet finns inte i sfi-ledighetslagen. Som beskrivits i avsnitt 5.4.2 görs i förslaget inte någon skillnad mellan olika utbildningar annat än kortare utbildning avseende fack- lig verksamhet. Sådan utbildning skall arbetsgivaren enligt förslaget kunna senarelägga . Vad gäller kortare utbildning avseende facklig verksamhet anges i förslaget att ledigheten skall omfatta högst en arbetsvecka per utbildningstillfälle. Det som avses är att om en och samma utbild- ning är uppdelad på flera utbildningstillfällen, varje sådant tillfälle räknas för sig. Enligt andra stycket skall ett besked om senareläggande av ledig- heten lämnas senast en månad före ledighetens början. En sådan frist finns varken i den nuvarande studieledighetslagen eller i sfi-ledig- hetslagen. Månadsfristen förutsätter naturligtvis att arbetstagaren har lämnat sin anmälan om ledighet i tillräckligt god tid. Eftersom ingen särskild frist anges för när anmälan skall lämnas, och det följaktligen kan ske med kvar till ledigheten än en månad, måste månadsfristen åtföljas av en möjlighet för arbetsgivaren att lämna besked . Förslaget innebär att beskedet i de fallen läm- nas . Det blir därmed samma regel som gäller för arbetsgivarens besked angående delledighet i föräldraledighets- lagen. I tredje stycket ges den fackliga organisation som arbetstagaren tillhör och som arbetsgivaren har ingått kollektivavtal med, s.k. tolk- ningsföreträde. Innebörden är att om det skulle uppstå tvist om den utbildning som arbetstagaren skall vara ledig för avser facklig verk- samhet eller inte, skall den lokala arbetstagarorganisationens upp- fattning ha företräde. Det är samma regel som finns i den nuvarande studieledighetslagen, med samma innebörd vad avser bestämmelsens rättsverkningar. Rätten att återgå i arbete är utformad på samma sätt som i förslaget till ny föräldraledighetslag. Jämfört med den nuvarande studieledig- hetslagen är detta en ändring såtillvida att den nuvarande lagen före- skriver en tvåveckorsfrist eller, om ledigheten varat , en månadsfrist vad gäller återgången i arbete. Om ledigheten samman- lagt motsvarar högst en arbetsvecka, föreskrivs i den nuvarande stu- dieledighetslagen ingen uppskjutandemöjlighet. Enligt sfi-ledighets- lagen gäller att arbetsgivaren kan skjuta upp återgången . 7–10 §§ Bestämmelserna om anställningsskydd, skadestånd och rättegång motsvarar i stort sett vad som gäller enligt den nuvarande studie- ledighetslagen och enligt sfi-ledighetslagen. Dock föreslås ingen ska- deståndssanktionering av det fackliga tolkningsföreträdet i 5 §. Enligt den nuvarande lagen är den bestämmelse som ger den fackliga organisationen tolkningsföreträde beträffande flera av lagens bestämmelser skadeståndssanktionerad. Då tolkningsföreträdet i den nya lagen endast skall avse frågan om en utbildning avser facklig verksamhet eller inte, är bedömningen att en skadeståndssanktione- ring är nödvändig. Till skillnad från vad som gäller i den nuvarande studieledighetslagen föreslås inga särskilda preskriptions- regler i den nya lagen. Sådana regler omfattas i den nya lagen, liksom i övriga ledighetslagar, av hänvisningarna till bestämmelserna i lagen om anställningsskydd och lagen om medbestämmande i arbetslivet, i bestämmelsen om rättegång i 10 §. Det föreslås att anmälningar om ledighet för utbildning som lämnas före den nya lagens i kraffträdande skall hanteras enligt nu gällande bestämmelser, dvs. den nuvarande lagen om ledighet för utbildning och sfi-ledighetslagen, om det innebär att ledigheten kan påbörjas tidigare än vid en tillämpning av den nya lagen. Om den nya lagen är mer förmånlig för arbetstagaren i detta avseende skall alltså den tillämpas. 7.4Förslag till lag om rätt till ledighet för att bedriva näringsverksamhet Bestämmelsen anger vari rätten till denna ledighet består och mot- svarar 3 § första stycket i den nuvarande ledighetslagen. I sista meningen ändras dock begreppet väsentlig olägenhet i den nuva- rande lagen till påtaglig störning, vilket redogjorts för i avsnitt 5.4.2. Möjligheterna att i kollektivavtal komma överens om avvikelser mot- svarar de som finns i den nuvarande ledighetslagen, med tillägg av möjligheten att avvika från den frist som föreskrivs för arbetsgiva- rens besked om att ledigheten inte beviljas. Därmed utformas avvi- kelsemöjligheterna i denna lag på samma sätt som i de nya föräldra- och studieledighetslagarna. Att den närmare tillämpningen av bestämmelsen om skyddet för anställningsvillkoren kan bestämmas i kollektivavtal gäller redan i den nuvarande ledighetslagen. 3–4 §§ Bestämmelserna om kvalifikationstid och antalet ledighetsperioder är de samma som i den nuvarande ledighetslagen. Bestämmelsen om anmälan, samråd och skyldighet att uppge hur länge ledigheten beräknas pågå är utformad på samma sätt som i övriga förslag till nya ledighetslagar. Anmälningstiden för denna ledighet föreslås i likhet med huvudregeln i föräldraledighetslagen (annat än vid ledighet med tillfällig föräldrapenning) vara två måna- der, i stället som den nuvarande lagen föreskriver. Ett besked om att ledigheten inte beviljas skall meddelas arbetstaga- ren senast en månad före ledighetens början. Eftersom det för denna ledighet ställs krav på anmälan i förväg utan något undantag (dvs. att anmälan i vissa fall kan lämnas så snart som möj- ligt som föreskrivs i den nya föräldraledighetslagen), finns det till skillnad från motsvarande bestämmelser i de nya föräldra- och stu- dieledighetslagarna, ingen anledning att kravet på arbetsgivarens besked åtföljs av en undantagsmöjlighet. Bestämmelsen om återgång i arbete utformas på samma sätt som i förslagen till ny föräldraledighetslag och ny studieledighetslag. Det innebär att det till skillnad från den nuvarande ledighetslagen krävs att ledigheten varit avsedd att pågå en månad eller mer för att arbets- givaren skall kunna skjuta på återgången i upp till en månad. 8–10 §§ Bestämmelserna om anställningsskydd, skadestånd och rättegång är utformade på samma sätt som motsvarande bestämmelser i den nuvarande lagen. 7.5Förslag till lag om rätt till ledighet för närstående- vård och ledighet av trängande familjeskäl Bestämmelsen hänvisar till bestämmelserna om rätt till ledighet i 2 och 3 §§. Rätten till ledighet för närståendevård är utformad på samma sätt som den rätt till sådan ledighet som finns i den nuvarande lagen (1988:1465) om rätt till ersättning och ledighet för närståendevård. Rätten till ledighet är alltså beroende av att arbetstagaren uppbär när- ståendepenning enligt den nämnda lagen. Rätten till ledighet av trängande familjeskäl är utformad på samma sätt som i den nuvarande ledighetslagen. Enligt de nuvarande ledighetslagarna för närståendevård och trängande familjeskäl medges inga avvikelser, med undantag för den sist nämnda lagen som medger att det i kollektivavtal överenskoms att begränsa antalet lediga dagar. Den möjligheten föreslås införlivad i den nya lagen. Därtill föreslås att bestämmelserna om anmälan, tiden för arbets- tagarens underrättelse om återgång i arbete samt skyddet av anställ- ningsvillkoren görs dispositiva till förmån för centrala kollektivavtal på samma sätt som motsvarande bestämmelser i de tre andra nya ledighetslagarna. Det bedöms att dessa ändringar är förenliga med EG-direktivet (96/34/EG) om ramavtalet om föräldraledighet. Liksom i övriga nya ledighetslagar föreslås en generell skyldighet för arbetstagaren att anmäla ledigheten i förväg, samråda om ledighetens förläggning och uppge hur länge ledigheten beräknas pågå. I förhål- lande till de nuvarande ledighetslagarna innebär det en helt ny regel för ledighet av trängande familjeskäl, medan ledighet för närstående- vård enligt nuvarande regler skall anmälas i förväg och det skall i de ledighetsfallen även uppges hur länge ledigheten beräknas pågå. Kra- vet på anmälan i förväg av ledighet av trängande familjeskäl kan inte vara särskilt strikt. Det handlar om situationer där arbetstagarens omedelbara närvaro är absolut nödvändig. Det ligger i sakens natur att i sådana situationer kan det bli aktuellt med en anmälan i samma stund ledigheten inträder, eller rent av när den har inträtt. Det ligger också i sakens natur att det i sådana fall inte kan ställas särskilt höga krav på samrådsskyldigheten eller på besked om hur länge ledigheten kan beräknas pågå. Det är dock viktigt att det även i dessa ledighets- fall upprätthålls en princip om att ledighet bör anmälas , att arbetstagaren bör samråda om ledighetens förläggning om så kan ske samt, om så kan ske, ge besked om hur länge ledighe- ten beräknas pågå. Vad gäller arbetstagarens rätt att återgå i arbete finns, till skillnad från övriga ledighetslagar, ingen möjlighet för arbetsgivaren att skjuta upp återgången. Detta är samma bestämmelse som finns i den nuvarande närståendevårdslagen. Lagen om trängande familjeskäl innehåller inga regler över huvud taget om återgång i arbete. Det har ansetts att det är fråga om så kortvarig ledighet att regler inte är nöd- vändiga. Samma rätt att återgå bör dock gälla i samband med denna ledighet som vid ledighet för närståendevård. Bestämmelsen gäller följaktligen bägge ledigheterna. 7–10 §§ Bestämmelserna om anställningsskydd, skadestånd och rättegång är utformade på samma sätt som i de nuvarande ledighetslagarna och som i förslagen till de tre andra nya ledighetslagarna. Den nuvarande lagen om ledighet av trängande familjeskäl upphör att gälla när den nya lagen träder i kraft. Lagen (1988:1465) om ersättning och ledighet för närståendevård föreslås vid samma tid- punkt ändrad enligt ett särskilt författningsförslag i detta betän- kande. Reservationer och särskilda yttranden Reservation av ledamoten () Kommittén har av regeringen givits uppdraget att göra en översyn av arbetstidslagen, semesterlagen och övrig ledighetslagstiftning. Beträffande översynen av semesterlagen är uppdraget tredelat. Förutom att lämna förslag som ger arbetstagaren rätt att ta ut viss andel av semesterdagarna som del av dag, skall kommittén även föreslå förenklade regler för intjänande av betald semester samt se över reglerna för semesterlönegrundande frånvaro och lämna för- slag till förenklingar, dock med bevarade materiella förmåner för arbetstagarna. Så kan kommitténs uppdrag, som det är formulerat i direktiv och kommentarer sammanfattas vad gäller semesterlagen. I uppdragets första del föreslår kommittén att en rätt att ta ut semester som del av dag införs, i den andra delen har kommittén prövat olika alternativ men funnit att inga förenklingsvinster upp- står och föreslår därför att inga ändringar görs i nuvarande lagstift- ning. I den avslutande delen av uppdraget föreslår kommittén änd- ringar i reglerna för semesterlönegrundande frånvaro. Ändringsför- slagen är dock av den karaktären att de medför att arbetstagarnas förmåner försämras, och detta kan inte anses förenligt med kom- mitténs uppdrag. Den föreslagna begränsningen av rätten till semesterlönegrun- dande frånvaro för sjukskrivna, från nuvarande två hela intjänan- deår till föreslagna , innebär för många enskilda individer avsevärda ekonomiska förluster. De ekonomiska förlusterna är givetvis beoende av inkomsten och varierar med inkomstens stor- lek, men för exempelvis en långtidssjukskriven industriarbetare eller undersköterka kan det röra sig om belopp i storleksordningen 10 000 till . I den här gruppen finns bara förlorare. För arbetstagare som uppbär någon form av föräldrapenning innebär regelförändringarna avseende semesterlönegrundande från- varo att både vinnare och förlorare utmönstras. Reservationer och särskilda yttranden med hjälp av RFV genomfört en konsekvensanalys som trots viss osäkerhet visar att vinnarna är fler än förlorarna i gruppen som uppbär föräldrapenning. Trots att beräkningarna förefaller en aning osäkra verkar kommitténs slutsats rimlig, även om osäkerheten känns stor om hur många vinnarna respektive förlorarna blir. Vad som däremot förefaller säkert är kommitténs slutsats att såväl vinsterna som förlusterna är små. Vidare föreslår kommittén vissa förenklingar av reglerna för beräkning av semesterlön, som bl.a. påverkar storleken på semes- terlön för både ordinarie semesterdagar och och för sparade dagar, och som också innebär försämrade förmåner. Kommittén vill att de särskilda reglerna för beräkning av semes- terlön för sparad semester slopas och att all semesterlön, även sparad, skall frånräknas beräkningsunderlaget för semesterlön. De ekonomiska förlusterna för enskilda arbetstagare är förvisso mindre än vad som kan bli fallet om rätten till semesterlönegrun- dande frånvaro inskränks enligt ovan redovisade förslag. Men för exempelvis en industriarbetare som sparat fullt () kan det trots allt röra sig om 3 000–. Och till skillnad från de som berörs av försämringarna i rätten till semesterlöne- grundande frånvaro, som är relativt få till antalet, kanske 15 000– 20 000 personer, är antalet arbetstagare som sparar semesterdagar en stor grupp. Det är inte ovanligt att arbetstagare nyttjar rätten att spara semesterdagar, även om de flesta sannolikt sparar färre dagar än tjugofem. I den här gruppen finns bara förlorare. Kommittén motiverar försämringarna till följd av regelföränd- ringarna med de förenklingsvinster som därmed uppstår. Visst kan man instämma i kommitténs bedömning att de föreslagna änd- ringarna innebär en viss regelförenkling, men om detta i praktiken kommer att leda till att företagen upplever att den administrativa bördan minskar är mera tveksamt då det återstående regelverket i semesterlagen ändå är omfattande och kräver att företagen bygger upp såväl kompetens som administrativa system för att hantera semesterfrågorna. Under alla omständigheter är det mycket osäkert om eventuella förenklingsvinster är av den storleksordningen att de skulle kunna motivera försämringar i arbetstagarnas förmåner, även i det fall sådana försämringar var förenliga med uppdraget. Jag menar att så inte är fallet och vidare att det inte heller tillhör kommitténs uppdrag att genomföra regelförenklingar om dessa kräver försämringar i förmånerna. Jag vill också peka på att förenk- lingar i semesterlagstiftningens dispositiva delar är något som Reservationer och särskilda yttranden arbetsmarknadens parter kan träffa avtal om, sådana överenskom- melser förekommer också och jag menar att dessa frågor med för- del kan lämnas till parterna. Mot den här bakgrunden reserverar jag mig mot kommittémajo- ritetens förslag till ny semesterlag till förmån för nuvarande lag- stiftning. Jag tillstyrker däremot kommitténs förslag till översyn av lagstiftningen syftande till förtydliganden i texterna och språklig modernisering. Reservation av ledamoten () Kommittén konstaterar att semesterlagen är komplicerad på två sätt, dels genom att lagens regler är krångliga att tillämpa och dels genom att lagen i vissa delar är svåra att begripa. Resultatet av den krångliga lagstiftningen är att en arbetsgivare inte alltid kan vara säker på att den uträkning som görs av de anställdas semesterförmåner är helt rik- tig. Sammanfattningsvis slår kommittén angående semesterlagens konstruktion fast att: Det tämligen paradoxala förhållandet beträffande semesterlagen tycks vara att lagen å ena sidan präglas av en stor detaljrikedom och exakthet och å andra sidan att det i vissa avseenden råder inte obetydliga problem med att förstå vad som gäller och räkna ut förmånerna på rätt sätt. Det finns således en betydande probleminsikt hos kommittén om semesterlagens komplexitet. I och med att semesterlagen är dispo- sitiv till vissa delar har arbetsmarknadens parter avtalat om förenk- lade regler för semesterlöneberäkning för de arbetstagare som omfattas av kollektivavtal. De arbetsplatser som drabbas av den komplexa lagstiftningen är därför i första hand mindre företag, vil- ket är särskilt allvarligt mot bakgrund av att dessa är avgörande för framtida tillväxt och välfärd. Trots kommitténs probleminsikt föreslås dock inte några bety- dande regelförenklingar. Vad som föreslås är dels att reglerna om intjänande förenklas med avseende på semesterlönegrundande frånvaro dels att lagens bestämmelser om semesterlön förenklas genom att det i fortsättningen endast skall behövas en semester- löneberäkning. Dessa förenklingar är bra och jag ställer mig bakom dem. Förenklingsförslagen är dock långt ifrån tillräckliga. Som vanligt, sedan socialdemokraterna kom till makten , talas det Reservationer och särskilda yttranden mycket om förenklingar. Förenklingskommissioner tillsätts och kommittéer som denna får i uppdrag att föreslå förenklingar, men de förslag som presenteras är obefintliga eller marginella. Resultatet är att den enskilde företagaren får fortsätta leva med en omfattande och krånglig regelmassa som motverkar tillväxt och nya arbetstill- fällen. Det är bestämmelserna om beräkning av semesterlön som gör semesterlagen krånglig och svår att tillämpa. Genom den procent- lönemetod som infördes i lagen 1963 och de förändringar av beräk- ningen som tillkom 1978 sker det dessutom en viss överkompensa- tion för arbetstagaren. En arbetstagare får ett lönepåslag under sin semester som motsvarar av lönen. I debatten förs argument fram om att den högre semesterlönen är motiverad av att människor har större utgifter under sin semester. Jag vänder mig mot detta paternalistiska synsätt som bygger på att den enskilde själv inte kan ta ansvar för sitt sparande. Det kan dessutom ifrågasättas om det verkligen är en riktig samhällelig signal att sända att den enskilde får högre lön under sin semester än när hon eller han arbetar. En omfattande förenkling skulle uppnås om begreppet semes- terlön som huvudregel avskaffades. Den som har semester skulle i stället för att få en semesterlön framräknad enligt de nuvarande bestämmelserna, få samma lön som om hon eller han arbetade. I de allra flesta fall skulle därmed den enskilde arbetstagaren slippa att göra någon semesterlöneberäkning. Några särskilda regler för spa- rad semester skulle som huvudregel inte behöva finnas utan även lönen för sparad semester skulle uppgå till den lön som den enskilde har under det år semester tas ut. En sådan ny huvudregel om att samma lön skall utgå vid semes- ter som vid arbete kan dock inte vara helt fri från undantag. För den som förändrar sin tjänstgöringsgrad, har en kraftigt varierande arbetstid, uppbär OB-ersättning eller har ackordslön skulle en sär- skild ordning behöva skapas. En väg för dessa grupper skulle kunna vara att snittlöneberäkna föregående års inkomst och ha ett schablonpåslag motsvarande en normal löneutveckling för att bestämma storleken på semesterlönen. Även om undantag från huvudregeln behövs skulle en förändring som innebär att semesterlönen motsvarar den lön som annars skulle utgått medföra en dramatisk förenkling av semesterlagen. Om detta genomförs tillsammans med den förenkling av beräk- ningen av semesterlönegrundade frånvaro som kommittén föreslår Reservationer och särskilda yttranden skulle den enskilde arbetsgivaren ha betydligt lättare att tillämpa lagen och den enskilde arbetstagaren skulle ha lättare att förstå den semesterlön som utgår. Förändringen skulle innebära en minskad ersättning till den enskilde arbetstagaren vilket denne skulle kom- penseras för genom lönepåslag med det ökade löneutrymme som uppstår. Den nya regleringen skulle även fortsättningsvis vara dis- positiv. Jag reserverar mig således till förmån för en mer radikal förenk- ling av semesterlagen i enlighet med vad som anförts ovan.