sou · GRB3122d1 · 2004-01-01 00:00:00 — EU har också lagt en grund för bl.a. denna lagstiftning genom ett strålskyddsdirektiv – Grundläggande Säkerhetsnormer, EU:s BSS (Basic Safety Standards) som kom 1996. WEEE-direktivet, som redan trätt i kraft (), är centralt för . WEEE-direktivet etablerar ett pro- ducentansvar för flera av de radioaktiva produkter som omfattas av utredningens förslag om producentansvar. Det betyder att enbart WEEE-direktivet i sig föreskriver en skyldighet för producenterna att samla in och omhänderta avfall från elektroniska och elektriska produkter på ett miljömässigt försvarbart sätt samt att ansvara för finansieringen av omhändertagandet av avfallet. Det gäller såväl avfall från nya produkter som s.k. historiskt avfall. Direktivet är så viktigt att det biläggs i sin helhet som bilaga 4. WEEE-direktivet innehåller regler om insamling, behandling och återvinning av avfall som utgörs av eller innehåller elektriska eller elektroniska produkter. Syftet med direktivet är att minska avfalls- mängderna genom att främja återanvändning och materialåtervin- ning av produkternas beståndsdelar och material. Det syftar också till att förbättra miljöprestandan hos alla inblandade aktörer, lik- som produkternas miljöegenskaper. Direktivet gäller för elektriskt och elektroniskt avfall som kom- mer från hushåll och från yrkesmässig användning inom handel, industri, institutioner och andra källor och som på grund av sin art och kvalitet är likvärdigt med det som kommer från privata hushåll. Bilaga IB räknar upp produkter som omfattas av direktivet, bl.a. produkter som kan innehålla strålkällor som mät- och övervak- ningsinstrument inom industrin, utrustning för strålbehandling, brandvarnare och rökdetektorer. En grundtanke i direktivet (arti- kel 5) är att det ska finnas ett system som underlättar insamling, och att återlämning av elektriskt och elektroniskt avfall ska vara kostnadsfritt för slutanvändaren i privata hushåll. Bilaga II för- skriver vilka material och komponenter som ska få en särskild, selektiv behandling. Dit hör bl.a. komponenter som innehåller radioaktiva ämnen. Enligt WEEE-direktivet ska producenterna inrätta system för insamling, omhändertagande och återvinning av återvinningsbart material och ansvara för finansieringen för omhändertagandet av det avfall som härrör från de egna produkterna. Producenten kan välja att genomföra detta åliggande individuellt eller kollektivt. Producenten ska i detta sammanhang lämna en garanti för finansieringen av omhändertagandet av avfallet från sina produkter. Vidare ska kostnaderna för hanteringen av avfall från hushållen från produkter som släppts ut på marknaden innan direktivet träder i kraft (före ), s.k. historiskt avfall, bäras av ett eller flera system som alla tillverkare som finns på marknaden när kostnaderna uppstår proportionellt ska bidra till. Kostnaderna kan till exempel fördelas i förhållande till deras respektive marknads- andel av de olika produktmarknaderna, till exempel produkter som brandvarnare. Artikel 8, 4 § säger att en producent i ett annat EU-land än som säljer via postorder eller Internet ändå blir skyldig att finansiera omhändertagandet av sitt produktavfall i . Skyldigheterna vad gäller finansiering av historiskt avfall från yrkesmässiga användare finns i artikel 9 men är redan överspelade. Ett förslag till ny artikel 9 kungjordes . Det innebär att producenterna endast är skyldiga att finansiera det historiska avfallet då de säljer en ny produkt som ersätter en gammal produkt med samma funktion. I övriga fall blir innehavaren skyldig att betala för avfallets omhändertagande. ska direktivet träda ikraft i . Den nationella lagstiftningen ska vara genomförd . Enligt ett utkast till direktiv från och rådet (Provisional 2003/0005 (CNS)) kommer nya regler att gälla för kontroll av slutna strålkällor med hög aktivitet (). Syftet är att förhindra bestrålning från starka strålkällor på grund av bristande kontroll. Direktivet har därmed en inriktning som mycket väl stämmer med de utgångspunkter som har. Enligt förslaget till direktiv ska det krävas tillstånd för innehav av strål- källorna, och innan ett tillstånd utfärdas ska medlemsländerna se till att tillräckliga medel finns för att garantera en säker avfalls- hantering genom att ordna med finansiell säkerhet eller på annat sätt. Myndigheterna ska föra register över alla tillståndshavare och deras innehav av starka strålkällor, och strålkällorna ska enligt förslaget identitetsmärkas. Cirka 500 starka strålkällor i kommer att omfattas av direktivet. Direktivet förväntas antas . Europeiska kommissionen har presenterat ett omfattande förslag på det kärntekniska området benämnt Nuclear Package. Förslaget som () är under rådsbehandling innehåller bl.a. ett direktivförslag om säkerhetsnormer vid unionens kärntekniska anläggningar samt ett direktivförslag om hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall. Med radioaktivt avfall avses både avfall från kärntekniska anlägg- ningar och från annan, icke kärnteknisk verksamhet. Generellt gäller enligt förslaget att uppkomsten av radioaktivt avfall ska minimeras. Medlemsländerna ska enligt förslaget upprätta ett långsiktigt pro- gram med detaljerad tidtabell för hanteringen av det använda bränslet och det radioaktiva avfallet. avfallskonvention, konventionen om säkerheten vid hante- ring av använt kärnbränsle och om säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall, trädde i kraft . Avfallskonventionen tillämpas på säkerheten vid hantering av radioaktivt avfall som härrör från civil användning. Avfallskonven- tionen har tre mål som berör . Det första målet är att uppnå och vidmakthålla en hög säkerhetsnivå för hanteringen av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall över hela världen. Det andra målet är att säkerställa att det, under alla faser av hantering av använt kärnbränsle och radioaktivt avfall, finns effektiva skydd mot möjliga faror så att individer, samhället och miljön skyddas från skadliga verkningar av joniserande strålning, nu och , på ett sådant sätt att behoven och strävandena hos dagens generation tillgodoses utan att äventyra möjligheten för kommande genera- tioner att tillgodose sina behov och strävanden. Det tredje och sista målet är att förhindra olyckor med skadliga strålningsverkningar, och att begränsa deras skadeverkningar om de ändå skulle inträffa. Utredningen har dessutom studerat ett urval länder i , bl.a. utifrån den rapportering länderna gjort enligt avfalls- konvention. Utredningen har även gjort studiebesök vid berörda ministerier och myndigheter i och . Utred- ningen har också träffat myndighetsrepresentanter i för mot- svarigheten till , Nuclear Regulatory Commission och deras naturvårdsverk, . I tillämpar majoriteten av studerade länder principen om att förorenaren ska betala. Två länder, och , tar dock inte ut full kostnadstäckning för hanteringen. Samtliga länder som studerats har någon form av organiserade mottagningsställen för radioaktivt avfall (inklusive slutna strålkällor) som där emballeras och i många fall även mellanlagras. Med några få undantag så ägs eller styrs avfallsanläggningarna direkt av staten, med ett ansvar och en skyldighet att ta emot, emballera och lagra avfall, inte i något annat studerat land sköts denna hantering på enbart kommersiella grunder så som i . SSI () bildades och har ca 110 an- ställda. Myndigheten har ansvar för att de skadliga effekterna av strålning på människor, djur och miljö i ska vara så små som möjligt. Ansvaret omfattar såväl joniserande strålning (t.ex. från radioaktiva ämnen) som icke joniserande strålning (t.ex. från elektromagnetiska fält). SSI bedriver tillsyn av verksamheter som ger upphov till radioaktivt avfall vid kärntekniska anläggningar, sjukhus, industrier och forskningsverksamhet. SSI har till uppgift att på nationell nivå planera och organisera beredskapen mot kärntekniska och andra allvarliga olyckor med strålning. Dessutom bedriver myndigheten viss forskning inom strålning och strålskydd samt finansierar strålskyddsrelaterad forskning vid andra institu- tioner. SKI () bildades och har ca 115 anställda. SKI är tillsynsmyndighet för kärnteknisk verksamhet i , dvs. för kärnkraftverken, kärnbränsletillverkningen och övriga kärntekniska anläggningar, transporter samt avfallshante- ringen. SKI finansierar också forskning på kärnsäkerhetsområdet. Myndighetens verksamhet finansieras genom avgifter som tillstånds- havarna betalar. bildades och har omkring 900 medarbetare. Vid verkets centrum för risk- och säkerhetsutbildning genomförs utbildningar om skydd mot olyckor, risk och säkerhet. Utbild- ningarna genomförs för enskilda människor, särskilda yrkeskårer, organisationer, företag och andra länder. utfärdar regler och normer för bland annat brandskydd, transporter av farligt gods och säker hantering av brandfarliga och explosiva varor. Ett exempel är föreskriften SRVFS 2000:3 om information till allmänheten i händelse av en nödsituation som medför risk för strålning. Även inom regelverken för transporter av farligt gods på väg och järnväg finns regler som berör radioaktiva ämnen. Länsstyrelserna är tillsynsmyndigheter enligt (1998:808) för miljöfarlig verksamhet. En verksamhet som inne- fattar hantering eller förvaring av radioaktivt avfall, inklusive använt kärnbränsle, måste ha tillstånd enligt . Prövningen enligt görs av regeringen och miljödomstolen. Tillståndspröv- ning enligt fordras även vid ändringar i en verksamhet om de innebär att en olägenhet av betydelse för människors hälsa eller miljön kan uppkomma. SKBF () bildades av kärn- kraftbolagen för att ombesörja anskaffandet av uranbränsle och hanteringen av kärnkraftavfallet. Företaget heter SKB (). SKB har som uppgift att ta om hand om använda kärnbränsle och radioaktiva avfall. SKB:s ägarbild ser ut så här: Drygt 200 personer är anställda på SKB, men SKB har också ett omfattande samarbete med experter och uppdragstagare utanför företaget. Med dessa inräknade så är ca 500 personer sysselsatta med att ta hand om radioaktiva avfall. SKB har sitt huvudkontor i och ytterligare sju kontor eller verksamhetsdelar i landet. SKB har också inlett platsundersök- ningar i och Forsmark, och där sker nu en expansion. AB Atomenergi bildades med uppgift att utveckla, bygga och driva kärnkraftanläggningar i . Bolaget sorterade ursprungligen under och ägdes till av staten. AB Atomenergi bytte namn till . Studsviksgruppen är ett börsbolag Det introducerades på stockholmsbörsens O-lista . Cirka 8 000 aktieägare delar på åtta miljoner aktier. Största ägare är investmentbolaget venture. All verksamhet är baserad på kunskapen om kärnteknisk verk- samhet och bedrivs vid bolagets kärnreaktorer och anläggningar för avfallshantering i , vid anläggningen för volymreduktion av jonbytarmassor i , , samt i kundernas produktionsanlägg- ningar. Koncernen består av sjutton rörelsedrivande bolag i sju länder och har ca 1 130 anställda. Verksamheten är internationell och kunderna består främst av kärnkraftverk och kärnbränslepro- ducenter, men innefattar även läkemedelsföretag och aktörer inom vårdsektorn. Marknaden för nukleära tjänster kan delas in i ett antal segment. De affärsområden där är verksamt är behandling av låg- och medelaktivt avfall, driftsrelaterade tjänster samt nukleär- medicin och andra tillämpningsområden såsom bestrålnings- och reaktortjänster. lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220) Härigenom föreskrivs i fråga om strålskyddslagen (1988:220) att det i lagen skall införas en ny paragraf, 13 a §, av följande lydelse samt närmast före 13 a § en rubrik av följande lydelse Regeringen eller den myndig- het som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om skyldighet för producenter att se till att radio- aktivt avfall av sådana produkter som producenten tillverkar, till landet för in eller överlåter samlas in, omhändertas och, vid behov, slutförvaras på ett från strålskydds- synpunkt tillfredsställande sätt. Denna lag träder i kraft den lag om finansieringen av hanteringen av radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet 1 § Avgifter skall betalas enligt denna lag för att finansiera in- samling, omhändertagande och slutförvar av radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet. Med radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet avses i denna lag 1.radioaktivt avfall från produkter som innehåller radioaktiva ämnen (produktavfall), 2.radioaktivt avfall som uppkommer till följd av bedrivandet av miljöfarlig verksamhet enligt (verksamhetsavfall) och 3.avfall från material och föremål som kontaminerats av radio- aktiva ämnen eller blivit radioaktiva genom induktion samt radio- aktivt avfall som påträffas utan att någon ansvarig innehavare kan identifieras (övrigt avfall). Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter som närmare definierar vad som utgör radio- aktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet. Skyldighet att betala avgift 2 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer meddelar närmare bestämmelser om betalningsskyldighet enligt denna lag. Avgiftsskyldighet får föreskrivas för den som 1.tillverkar, till för in eller säljer produkter som ger upp- hov till produktavfall, 2.bedriver miljöfarlig verksamhet där verksamhetsavfall uppkom- mer eller 3.om det finns särskilda skäl, är innehavare av övrigt avfall. 3 § Avgift enligt denna lag omfattar kostnaderna för identifiering, insamling, transport, behandling, mellanlagring och slutförvaring av sådant radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet som avses i 1 §. Avgifterna skall vidare täcka myndigheternas kostnader för administration och tillsyn över avgiftssystemet, kostnaderna för för- valtningen av den fond som avses i 7 § andra stycket samt kostnader för information till allmänheten och andra i frågor som rör in- samling och omhändertagande av radioaktivt avfall från icke kärn- teknisk verksamhet. Säkerhet vid omhändertagande av radioaktivt avfall i annat land 4 § Gör den som är avgiftsskyldig enligt denna lag gällande att det radioaktiva avfallet kommer att föras ut ur landet för ett säkert omhändertagande får i stället för avgift en säkerhet minst mot- svarande bankgaranti ställas. Säkerheten skall minst motsvara en beräknad kostnad för omhändertagande av den största mängd radio- aktivt avfall som den avgiftsskyldige kan ansvara för om avfallet skulle stanna i landet. Frågan om säkerhet prövas av den myndighet regeringen be- stämmer. Ett beslut om säkerhet får ändras när det finns anledning till det. Skyldighet att lämna uppgifter 5 § Var och en som är skyldig att betala avgift enligt vad som föreskrivits med stöd av 2 § skall i enlighet med vad som föreskrivs av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer göra an- mälan, lämna de upplysningar och tillhandahålla de handlingar som behövs för att fastställa avgiftens eller i förekommande fall säker- hetens storlek. Fastställande och betalning av avgift 6 § Avgiftsbeloppet fastställs av den myndighet regeringen be- stämmer. Avgiften bestäms för att täcka den beräknade framtida kost- naden enligt 3 § för det radioaktiva avfall som är direkt hänförligt till den avgiftsskyldiges verksamhet. Vidare skall avgiften täcka den avgiftsskyldiges skäliga andel av kostnaderna enligt 3 § för sådant radioaktivt avfall enligt 1 § för vilket det tidigare inte betalats någon avgift. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om hur avgiften skall beräknas och fastställas enligt denna paragraf. 7 § Avgiften skall betalas till den myndighet som regeringen be- stämmer. Avgiftsmedlen skall föras över till Kärnavfallsfonden som förvaltar medlen särskilt. För förvaltningen i övrigt gäller reglerna i 7–7 b §§ lagen (1992:1537) om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle. 8 § Beslut om betalning av avgift får verkställas enligt utsöknings- balken. 9 § Avgift som har betalats enligt denna lag får användas för att ersätta sådana kostnader som avses i 3 §. Den myndighet regeringen bestämmer beslutar om utbetalning ur fonden. Den som betalat avgift enligt 7 § eller som på dennes uppdrag bedriver sådan verksamhet och vidtar sådana åtgärder som ger upp- hov till de kostnader som avses i 3 § första stycket har rätt att er- hålla ersättning ur fonden för uppkomna kostnader. Detsamma skall gälla den som tar hand om radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet på uppdrag av den myndighet som avses i första stycket. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer får med- dela föreskrifter med de krav som skall vara uppfyllda för att en verksamhet skall vara berättigad till ersättning ur fonden. Ersättningen för uppkomna kostnader enligt 3 § skall beräknas och bestämmas i enlighet med föreskrifter meddelade av regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer. 10 § Tillsynen över efterlevnaden av denna lag och föreskrifter meddelade med stöd av lagen utövas av den eller de myndigheter regeringen bestämmer. får meddela de förelägganden och förbud som krävs för att lagens regler skall efterlevas. Ett föreläggande får förenas med vite. 11 § Till böter döms den som med uppsåt eller av oaktsamhet 1.underlåter att göra anmälan eller efter anmodan lämna de upp- lysningar och tillhandahålla de handlingar som krävs för fastställande av avgift enligt 5 § eller 2.lämnar oriktiga uppgifter i samband med begäran om ersätt- ning enligt 9 §. 12 § Beslut enligt denna lag får överklagas hos allmän förvaltnings- domstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Denna lag träder i kraft den förordning om producentansvar för radioaktivt produkt- avfall 1 § I denna förordning regleras producenters ansvar för det radioaktiva avfall som uppkommer när deras produkter kasseras. Syftet med förordningen är att allt radioaktivt produktavfall skall samlas in och omhändertas på ett från strålskyddssynpunkt till- fredsställande sätt. 2 § Med radioaktivt produktavfall avses i denna förordning radioaktivt avfall från 3.andra konsumentartiklar som innehåller radioaktiva ämnen, 4.öppna och slutna strålkällor, 5.utrustning och apparater som vid normal användning blir radio- aktiva eller kontamineras av radioaktiva ämnen och därför kräver särskilt omhändertagande. får meddela närmare föreskrifter som definierar och avgränsar vad som avses med radioaktivt produkt- avfall. 3 § Med producent avses i denna förordning den som yrkes- mässigt tillverkar eller till för in sådana produkter som ger upphov till radioaktivt produktavfall. 4 § En producent skall se till att en innehavare av radioaktivt produktavfall alltid utan kostnad kan lämna ifrån sig avfallet för borttransport, omhändertagande och slutförvar. Producenten skall vidare ansvara för kostnader som uppkommer för behandling och vid behov slutförvar av det avfall som lämnas enligt första stycket. Bestämmelser om skyldighet för en producent att betala avgifter för insamling, omhändertagande och slutförvar av radioaktivt pro- duktavfall finns i 2 § lagen (XXX:200X) om finansieringen av hante- ringen av radioaktivt avfall från icke kärnteknisk verksamhet. får meddela närmare föreskrifter om det ansvar som avses i första och andra stycket. 5 § I fråga om elektriska och elektroniska produkter som inne- håller radioaktiva ämnen finns ytterligare bestämmelser i förord- ningen (XXX:2004) om producentansvar för elektriska och elektroniska produkter (EEE) samt i avfallsförordningen (2001:1063). Skyldigheter för innehavare av radioaktivt produktavfall 6 § En innehavare av radioaktivt produktavfall skall sortera ut avfallet från annat avfall och lämna det för borttransport och om- händertagande. 7 § En producent skall informera hushåll och andra om insamling och omhändertagande av radioaktivt produktavfall enligt denna förordning. Producenten skall genom märkning av produkten lämna informa- tion om sortering och kostnadsfritt omhändertagande av det radio- aktiva produktavfallet. 8 § I 22 a § förvaltningslagen (1986:223) finns bestämmelser om överklagande hos allmän förvaltningsdomstol. Denna förordning träder ikraft den I fråga om slutna strålkällor med sådana aktivitetsnivåer att de regleras under rådets direktiv (HASS-direktivet) gäller de skyldig- heter för en producent som föreskrivs i 4 § första och andra stycket endast för sådana produkter som överlåtits efter . lag om ändring i strålskyddslagen (1988:220) Härigenom föreskrivs i fråga om strålskyddslagen (1988:220) att 5 § och 13 § skall ha följande lydelse. Med verksamhet med strålning avses i denna lag 1.Tillverkning, införsel, ut- försel, transport, saluförande, överlåtelse, upplåtelse, förvärv, innehav och användning av eller annan därmed jämförlig befatt- ning med radioaktiva ämnen, 2.Användning av eller annan därmed jämförlig befattning med tekniska anordningar som kan alstra strålning. Lag (1995:874). Med verksamhet med strålning avses i denna lag 1.Tillverkning, införsel, ut- försel, transport, saluförande, överlåtelse, upplåtelse, förvärv, innehav och användning av eller annan därmed jämförlig befatt- ning med radioaktiva ämnen, 2.Användning av eller annan därmed jämförlig befattning med tekniska anordningar som kan alstra strålning. Lag (1995:874). Verksamhet med strålning före- ligger även vid hantering av radio- aktiva ämnen som uppkommit i en annan verksamhet än sådan som avses i första stycket. Den som bedriver eller har bedrivit verksamhet med strål- ning skall svara för att det i verksamheten uppkomna radio- aktiva avfallet hanteras och, när det behövs, slutförvaras på ett från strålskyddssynpunkt tillfreds- ställande sätt. Detsamma gäller kasserade strålkällor som använts i verksamheten. Den som bedriver eller har bedrivit verksamhet med strål- ning skall svara för att det i verksamheten uppkomna radio- aktiva avfallet hanteras och, när det behövs, slutförvaras på ett från strålskyddssynpunkt tillfreds- ställande sätt. Detsamma gäller kasserade strålkällor som använts i verksamheten, eller sådana radio- aktiva ämnen som avses i 5 § andra stycket. Om det är påkallat från strålskyddssynpunkt får reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva att den som bedriver eller har bedrivit verksamhet med strål- ning skall svara för att det i verksamheten uppkomna radio- aktiva avfallet hanteras eller slut- förvaras på särskilt angivet sätt. Om det är påkallat från strålskyddssynpunkt får reger- ingen eller den myndighet som regeringen bestämmer föreskriva att den som bedriver eller har bedrivit verksamhet med strål- ning skall svara för att det i verksamheten uppkomna radio- aktiva avfallet hanteras eller slut- förvaras på särskilt angivet sätt. Tillstånd enligt denna lag be- hövs inte för sådan verksamhet som avses i 5 § andra stycket, om tillstånd krävs enligt (1998:808) och annat inte före- skrivits i tillstånd som meddelats enligt den lagen. Frågor om miljö- farlig verksamhet enligt 9 kap 6 § i de fall frågorna re- gleras genom strål- skyddslagen (1988:220). förordning om ändring i förordningen (1998:900) om tillsyn enligt Härigenom föreskrivs i fråga om förordningen (1998:900) om tillsyn enligt dels att 13 § skall ha följande lydelse, dels att Bilagans rubrik B skall ha följande lydelse, dels att det i Bilagan skall införas en ny rubrik med efterföljande text av följande lydelse, har det cen- trala ansvaret för tillsynsvägled- ningen vad gäller tillämpning, om inte annat följer av andra stycket. Nedanstående myndigheter har det centrala ansvaret för till- synsvägledningen vad gäller miljö- balkens tillämpning inom angivna ansvarsområden. och har, på sätt som framgår av förordningen har det cen- trala ansvaret för tillsynsvägled- ningen vad gäller tillämpning, om inte annat följer av andra stycket. Nedanstående myndigheter har det centrala ansvaret för till- synsvägledningen vad gäller miljö- balkens tillämpning inom angivna ansvarsområden. och har, på sätt som framgår av förordningen