sou · GRB3110 · 2004-01-01 00:00:00 — Detta resultat ligger väl i linje med Hussénius, och Selén (1994)20 som erhöll en drygt 60 procentig minskning av Gini-koefficienten för justerad disponibel inkomst när perspektivet förflyttades från års- till livsinkomster. (1992) beräknade, utgående från faktiska data, utjäm- ningseffekten av att gå från års- till livsinkomster till . En förklaring till den lägre effekten kan vara att under- sökte sammanräknad nettoinkomst på individnivå, ett inkomst- begrepp som ligger ganska långt från både justerad disponibel in- komst och total inkomst, undersökningen var även begränsad tidsmässigt och inga hela livsinkomster kunde studeras. I tabell 3.1 nedan sammanfattas hur inkomstfördelningen påver- kas när mätperioden förlängs. (och decilkvot) för livsinkomster för olika inkomstbegrepp 0,490 (15,6) 0,196(1,73) 0,217 (1,90) 0,102 (1,35) 0,224 (1,95) 0,104 (1,36) + offentlig konsumtion (total inkomst) 0,189 (1,75) 0,086 (1,28) Anm.: Decilkvoterna (inom parentes) anger hur mycket större inkomsten är vid den åttonde decilgränsen jämfört med vid den andra decilgränsen för respektive inkomstbegrepp. Att fördelningen av livsinkomster är jämnare än motsvarande fördelning av årsinkomsterna beror på att individernas position i inkomstfördelningen varierar mellan åren. Hur mycket jämnare fördelningen blir av att mätperioden förlängs beror på graden av inkomströrlighet. Ju högre rörlighet desto större blir utjämningen. Om livsinkomsterna analyseras med ett sammanfattande fördel- ningsmått (Gini-koefficienten) så är dess ojämnhet mindre än 19Samtliga undersökta kohorter (födda –2010) läggs samman till en datamängd. Bilaga 9 till LU 2003 hälften av den ojämnhet som återfinns när tvärsnittsinkomsterna analyseras. Ett sätt att tolka detta är att den förväntade inkomstskillnaden mellan två slumpmässigt utvalda individer halveras. Av appendix B framgår att den långsiktiga inkomströrligheten i SESIM förmodligen är mindre än den verkliga inkomströrligheten vilket här skulle betyda att utjämningseffekten på sannolikt är en underskattning. Den årsvisa fördelningen av faktorinkomster, som här utgörs av arbets- och kapitalinkomster, är av naturliga skäl mest ojämnt fördelad. Faktorinkomsterna, som är de inkomster som genereras på marknaden, är vid den fjärde kvintilgränsen (eller åttonde decil- gränsen) mer än 15 gånger så hög som vid den första kvintil- gränsen. När hänsyn tas till den utjämning som sker via den offentliga sektorn och som uppkommer av att mätperioden förlängs minskar avståndet till , av den ursprungliga skillnaden försvinner. Gini-koeffi- cienten minskar med . Var i fördelningen sker utjämningen? En utjämning kan uppkomma på flera sätt, fördelningen kan pressas samman underifrån genom att de som har låga inkomster kompenserar detta med högre inkomster . På samma sätt kan sammanpressningen komma uppifrån om de som har högst inkomst i tvärsnittet har mer måttliga inkomster . I diagram 3.4 och 3.5 illustreras hur fördelningen föränd- ras när mätperioden förlängs från ett kalenderår till hela liv. Fördelningen av justerad disponibel inkomst i tvärsnitten och kohorterna visas i det första diagrammet, i det andra visas mot- svarande fördelningar av total inkomst. Bilaga 9 till LU 2003 Diagram 3.4 Fördelning av justerad disponibel inkomst Diagram 3.5 Fördelning av total inkomst Bilaga 9 till LU 2003 När mätperioden ändras från års- till livsinkomst förändras fördelningens utseende på ungefär samma sett oavsett om justerad disponibel inkomst eller total inkomst analyseras. Fördelningen pressas samman både underifrån och från toppen. Bilderna speglar helt enkelt den rörlighet som förekommer i fördelningen, de som har låg inkomst kompenserar ofta det med högre inkomster och omvänt har de med höga inkomster ofta lägre inkomster andra år. I de lägre inkomstnivåerna trycks fördelningen framåt (åt höger i diagrammen), detta är tydligast när disponibel inkomst studeras. Fördelningens utseende förändras inte så mycket utan de lägsta inkomsterna blir helt enkelt lite högre när medelvärden över livet används i stället för utfallet ett enstaka år. I toppen av fördelningen är förändringen något annorlunda, kurvan pressas nedåt (mot x- axeln) och den högra delen av kurvan blir brantare. över livet är förekomsten av mycket höga inkomster alltså betydligt lägre än . I stället samlas höginkomsttagarna ihop på något lägre nivåer. 4Inkomstkomponenters omfördelande egenskaper i tvärsnittet och över livet För att förstå hur inkomstfördelningen är uppbyggd och vilka möjligheter det finns att med politiska medel påverka densamma krävs insikt om hur fördelningen påverkas av olika inkomstslag. I detta syfte dekomponeras i detta kapitel såväl tvärsnitts- som livsinkomstfördelningen med avseende på inkomstslag. Syftet med detta är att beskriva hur olika skatter och bidrag omfördelar eko- nomiska resurser mellan hushåll, samt att avgöra hur denna om- fördelning påverkas om mätperioden varieras. Även effekterna av viss offentligt finansierad privat konsumtion (t.ex. sjukvård, utbildning och olika typer av omsorg) samt indirekt beskattning redovisas. Skatter, bidrag och offentlig konsumtion påverkar inkomst- fördelningen både direkt och indirekt. Fördelningen av faktor- inkomster (löner, företagarinkomster och kapitalinkomster) påverkas indirekt dels via individernas val av arbetstid, dels genom pris- och lönepåverkan. Om skatte- och bidragssystemen inte fanns eller var annorlunda utformade skulle sannolikt individernas val av arbetstid, lönestrukturen och avkastningskraven på kapital m.m. ha sett annorlunda ut. På lång sikt påverkar t.ex. subventionerad utbildning fördelningen av inkomstmöjligheter och således även inkomsterna. Ambitionsnivån här sträcker sig inte längre än till att analysera de direkta effekterna. Den gängse metoden för att beskriva skatternas och bidragens direkta fördelningseffekter är att dekomponera inkomstsprid- ningen. Den totala inkomstspridningen delas då upp med avseende på de inkomstslag som bygger upp den totala inkomsten. Ett alternativ till dekomponering är att beräkna spridningen stegvis. Först beräknas ojämnheten hos ett inkomstslag, t.ex. marknads- Bilaga 9 till LU 2003 inkomst, därefter läggs inkomstslagen till ett i taget. Efter varje ny komponent beräknas ojämnheten på nytt och jämförs med det tidigare resultatet. På detta sätt kan man avgöra om ojämnheten ökar eller minskar när inkomstslaget adderas till inkomsten. Effekterna vid en sådan analys kommer dock att bero på i vilken ordning komponenterna adderas vilket undviks med dekompo- neringsmetoden. Den stegvisa metodiken kan sägas beskriva ett inkomstslags fördelning i förhållande till fördelningen av närmast föregående aggregat medan dekomponeringsmetoden beskriver samma inkomstslags fördelning i förhållande till fördelningen av total inkomst. I dekomponeringsanalysen tas ingen hänsyn till vad de inbetalda skatterna går till eller hur transfereringarna och subventionerna finansierats. Varje komponents effekt analyseras isolerat. En alter- nativ ansats är att kombinera effekten av en transferering med dess finansiering, effekten av transfereringen blir då i regel mer progressiv. Detta beror på att finansieringen i regel är progressiv. I kapitel 5 analyseras ålderspensionerna och den offentliga konsum- tionen med hänsyn tagen till finansieringen. Det finns flera tänkbara alternativa dekomponeringsmetoder att tillgå, den som används här presenterades först av Kakwani (1977). I analysen delas den totala inkomstojämnheten upp i ett antal klart avgränsande delkomponenter (inkomstslag). Varje delkomponent är i sin tur en produkt av två faktorer, dels en vikt som anger komponentens relativa storlek (eller betydelse) och dels ett koncentrationsindex.21 Koncentrationsindexet, vilket kan anta värden mellan -1 och 1, är ett mått på hur ett inkomstslag är fördelat i förhållande till den totala inkomsten. Ett negativt koncentrationsindex betyder att det aktuella inkomstslaget motverkar ojämnheten i inkomstfördel- ningen, dvs. inkomsterna från inkomstslaget är koncentrerade till hushåll med relativt låga totala inkomster. Ett positivt värde betyder att inkomstslaget bidrar till ojämnhet i fördelningen av total inkomst. Vikten är inkomstens genomsnittliga andel av den 21 Gini-koefficienten kan skrivas som: =in=1 vi ki där vi och ki står för vikt respektive koncentrationsindex för inkomstkomponent i. Bilaga 9 till LU 2003 Skatternas vikt antar negativa värden eftersom de utgörs av transfereringar från hushållen. Vid tolkning av skatternas bidrag till inkomstspridningen utifrån koncentrationsindexet blir därför värdet omvänt. Koncentrationsindexet skall hellre tolkas som inkomstslagets fördelning givet omfattning och fördelningen av övriga inkomster. Om ett inkomstslag vid låg omfattning är utjämnande kan det trots detta bidra till ökad ojämnhet om omfattningen ökar. Om man t.ex. tänker sig ett bidrag som endast går till den fattigaste medborgaren (när detta bidrag inte räknas in i inkomsten) så skulle detta verka utjämnande vid låga nivåer. Om detta bidrag sedan höjs successivt kommer den totala inkomsten (inkl. bidraget) till slut att bli så hög att mottagaren av bidraget flyttas upp till den övre delen av inkomstfördelningen. Bidraget kan då övergå till att i stället bidra till ojämnheten i inkomstfördelningen. Ett positivt koncentrationsindex behöver alltså inte betyda att fördelningen skulle vara jämnare om bidraget inte fanns. Resonemanget kan utvidgas till de flesta inkomstslag. Vid någon nivå kommer en transferering som till en början har minskat ojämnheten i inkomst- fördelningen att få omvänd effekt om omfattningen ökar. Ett positivt index behöver inte heller med nödvändighet innebära att en marginell ökning av bidraget leder till ökad ojämnhet. Om omfattningen av ett inkomstslag som har en jämnare fördelning än den totala inkomsten (koncentrationsindex som är mindre än ) ökas, kommer den totala ojämnheten att minska trots att inkomst- slagets koncentrationsindex är positivt. Dess bidrag till den totala ojämnheten kommer dessutom, genom en högre vikt, att öka. När koncentrationsindex skall tolkas är dess relation till Gini-koeffi- cienten därför mer intressant än dess tecken. Bilaga 9 till LU 2003 Faktaruta 4.1 Koncentrationsindex och koncentrationskurvor Den formella definitionen av koncentrationsindexet utgår från respektive inkomstslags koncentrationskurvor. Dessa är nära besläktade med Lorenzkurvan (se faktaruta 3.1). Koncentra- tionskurvan är den kumulativa summan av ett inkomstslag när individerna sorterats efter storleken på total inkomst. Koncentrationsindexet definieras, i likhet med Gini-koefficienten, som arean mellan koncentrationskurvan och diagonallinjen i för- hållande till triangeln under diagonallinjen. Eftersom individerna sorterats efter total inkomst och inte efter respektive inkomstslag behöver en koncentrationskurva inte nödvändigtvis ligga under diagonallinjen, ett inkomstslag vars koncentrationskurva ligger ovanför diagonallinjen har ett negativt koncentrationsindex. I diagram 4.1 nedan visas koncentrationskurvor för ett antal påhit- tade inkomstslag. Diagram 4.1 Koncentrationskurvor för ett antal hypotetiska in- komstslag Total inkomst () Bilaga 9 till LU 2003 Inkomstkomponenters omfördelande egenskaper För total inkomst är Lorenz- och koncentrationskurvan per definition samma sak. I diagrammet representerar inkomst 1 ett inkomstslag som är mer jämnt fördelad än den totala inkomsten, koncentrationskurvan är mindre konvex än Lorenz-kurvan och dess koncentrationsindex är mindre än Gini-koefficienten. Inkomst 1 har ett positivt koncentrationsindex och bidrar därför till den totala ojämnheten men fördelningen är jämnare än fördelningen av total inkomst. Om inkomst 1 ökas proportionellt kommer dess koncentrationskurva och Lorenzkurvan att närma sig varandra, detta får till följd att koncentrationsindex för inkomst 1 ökar och Gini-koefficienten minskar. Koncentrationskurvan för inkomst 2 är mer konvex än Lorenz- kurvan och dess koncentrationsindex således större än Gini- koefficienten. Ett inkomstslag med en sådan fördelning är lättare att tolka, det bidrar till ojämnheten och en ökning skulle medföra en mer ojämn fördelning av total inkomst. Koncentrationskurvan för inkomst 3 ligger helt ovanför diago- nallinjen, inkomstslaget är alltså utjämnande och dess koncen- trationsindex är negativt. Koncentrationskurvan för inkomst 4 korsar diagonallinjen, kon- centrationsindexet definieras då som arean under linjen minus arean ovanför i förhållande till triangeln nedanför diagonalen. I tabellerna 4.1 och 4.2 nedan har total inkomst i tvärsnitt respek- tive över livet dekomponerats med avseende på inkomstslag. Koncentrationsindex multiplicerat med vikt ger inkomstslagens respektive bidrag till Gini-koefficienten. Vikterna för samtliga inkomstslag summerar till 1 och ginibidragen summerar till Gini- koefficienten.22 22 I dekomponeringsanalysen kan inte värdet på ett inkomstslag ha varierande tecken mellan olika individer. Om en individ har ett negativt värde på ett inkomstslag som normalt är positivt sätts värdet till noll. Detta får till följd att Gini-koefficienterna i tabell 4.1 och 4.2 inte är identiska med de som redovisades i tabell 3.1. Förfarandet kallas bottenkodning och tillämpas här endast på faktorinkomst. Förekomsten av negativa faktorinkomster beror på negativa kapitalinkomster. Bilaga 9 till LU 2003 I tvärsnittsanalysen har lagts ihop till en datamängd. I livsinkomstanalysen har kohorterna 2000 till 2010 lagts samman. Tabellerna analyseras inte var för sig utan i ett sam- manhang. Tabell 4.1 Inkomstslagens bidrag till ojämnheten i total årsinkomst Underhåll (mottaget) Bilaga 9 till LU 2003 Inkomstkomponenters omfördelande egenskaper Tabell 4.2 Inkomstslagens bidrag till ojämnheten i total livsinkomst Underhåll (mottaget) Omfördelningsegenskaperna beror på inkomstslagets fördelning i förhållande till fördelningen av total inkomst samt dess vikt. Det första steget i analysen utgår från koncentrationsindex, utifrån vilket det går att avgöra vilka inkomstslag som verkar regressivt respektive progressivt. De inkomstslag vars index är större än Gini- koefficienten betraktas som regressiva, det är alltså dessa som drar isär inkomstfördelningen.23 Inkomstslag med index som är mindre 23 För skatter, som har negativa vikter, gäller det omvända. En skatt med koncentrationsindex som är mindre än är regressiv. Bilaga 9 till LU 2003 än verkar åt motsatt håll och trycker ihop fördelningen, dessa inkomstslag betraktas som progressiva. I tvärsnitten är det äldreomsorg, efterlevandepension, faktor- inkomster, indirekta skatter och avtalspensioner som drar isär fördelningen. När motsvarande analys gjordes på ett faktiskt datamaterial (HINK) var det äldreomsorg, betalt underhåll, faktor- inkomst och moms som var regressiva.24 I analysen av HINK-data ingick alla pensioner i en sammanslagen post varför resultaten inte är fullt jämförbara. Betalt underhåll modelleras inte i SESIM. I ett livsinkomstperspektiv är avtalspensioner, äldreom- sorg, faktorinkomster, indirekt beskattning ålderspension och åter- betalt studiemedel regressiva inkomstslag. Regressiviteten i åter- betalt studielån är dock svag och inkomstslaget är mer eller mindre neutralt. De inkomstslag som inte verkar regressivt är i olika utsträckning progressiva och verkar alltså utjämnande. I ett tvärsittsperspektiv är socialbidrag, bostadsbidrag, föräldrapenning, subventionerna för komvuxstudier, förtidspension som är mest progressiva. Motsva- rande i HINK-analysen var socialbidrag, bostadsbidrag, statlig skatt, föräldrapenning och arbetsmarknadsstöd. De inkomstslag som är mest progressiva i ett livsinkomst- perspektiv är förtidspension, bostadstillägg för pensionärer, socialbidrag, bostadsbidrag och subventioner vid komvuxstudier. För vissa inkomstslag är det lätt att förstå varför de är progressiva eller regressiva, för andra är det mindre uppenbart. I vissa fall kan sättet på vilket inkomstslaget hanteras i SESIM ha betydelse. Nedan grupperas inkomstslagen efter fördelningseffekt. Först kommenteras de progressiva inkomstslagen, därefter de regressiva och sist de som har olika egenskaper i års- respektive livsperspektiv. 24 Regeringens proposition [2000/20001:1], bilaga 4. Bilaga 9 till LU 2003 De flesta analyserade inkomstslagen är progressiva såväl som över livet. De försäkringsmässiga transfereringarna har generellt sådana egenskaper. Förtidspensionernas progressivitet tilltar när mätperioden för- längs. har förtidspensionärer låga totalinkomster och förtidspensionen i sig är ofta förhållandevis låg. Det är därför naturligt att effekten i tvärsnittet är progressiv. Benägenheten att bli förtidspensionerad är högre för lågutbildade/låginkomsttagare och förtidspensionering ger permanent låga inkomster varför den progressiva effekten blir kraftigare över livet. Arbetslöshetsersättningen är lägre än tidigare lön och lågin- komsttagare har dessutom större sannolikhet att bli arbetslösa. Sannolikheten att bli arbetslös ökar dessutom om man varit det tidigare. Progressionen var mycket kraftigare i HINK, detta förklaras av att de arbetslösa i SESIM erhåller subventioner för arbetsmarknadsåtgärder i betydligt större omfattning än vad de gör i HINK-analysen.25 Detta placerar de arbetslösa högre upp i inkomstfördelningen. Högre sjuklighet för lågutbildade/låginkomsttagare medför att sjukpenningen är progressiv i tvärsnittet. Utjämningseffekten är dock ganska svag, sannolikt motverkas effekten av att ersättningen är knuten till den försäkrade inkomsten. Över livet är utjämnings- effekten något svagare. Endast kvinnor får föräldrapenning i SESIM och har under det år de är föräldralediga inga andra inkomster (men eventuella subventioner). Detta förklarar den kraftiga progressiviteten i tvärsnittet. Kvinnor har visserligen lägre inkomster över livet än män vilket skulle kunna motivera en progressivitet även över livet. Detta tycks dock i stor utsträckning uppvägas av de subventioner som utges till barnfamiljer över livet. 25 HINK-analysen avser data där arbetsmarknadsutbildning för 3,4 mdkr ingår medan imputeringen av offentlig konsumtion i SESIM baseras på data där arbetsmarknadsåtgärder för 19,1 mdkr ingår. Se regeringens proposition [1999/2000:1], bilaga 4 respektive proposition [2001/02:100], bilaga 3. Bilaga 9 till LU 2003 Barnbidraget är progressivt både i tvärsnittet och över livet. Barnfamiljernas försörjningsbörda gör att de pressas nedåt i inkomstfördelningen, detta medför en lägre livs- och tvärsnitts- inkomst jämfört med barnlösa. Kvinnans inkomstbortfall under föräldraledigheten (endast föräldrapenning) bidrar också i viss mån till resultatet. De inkomstprövade bidragen, bostadsbidrag, BTP och social- bidrag är till sin konstruktion inkomstomfördelande och är således tydligt progressiva i ett tvärsnittsperspektiv. Hushåll med mycket låga inkomster tenderar att ha låga inkomster under långa perioder vilket medför att bidragen är progressiva även över livet. För BTP förstärks effekten över livet på grund av att de låg- inkomstpensionärer som får BTP även har haft låga inkomster under den aktiva delen av sina liv. De egenskaper som ökar sanno- likheten att få socialbidrag är även förknippade med låg inkomst i allmänhet (låg utbildning, utrikes född etc. ), effekten håller därför i sig över livet. Underhåll betalas till ensamstående kvinnor med barn, dessa har ofta låg inkomst i förhållande till sin försörjningsbörda. Dessa hushåll tenderar att ha låga inkomster under långa perioder varför progressiviteten tilltar över livet. Studiemedel (lån och bidrag) verkar progressivt i tvärsnittet och något progressivt över livet. Unga studenter har oftast inga eller låga andra inkomster och försörjs helt av studiemedel. Nivån på studiemedlen är betydligt lägre än genomsnittliga inkomster varför studenterna hamnar i botten av inkomstfördelningen. Den subven- tionerade utbildningen minskar den progressiva effekten. De fattiga studenterna blir senare välbetalda inkomsttagare med hög livsinkomst och det förväntade är därför att studiestödet är regressivt sett över livet. Gruppen studenter är dock heterogen, den består inte bara av universitetsstuderande med höga förväntade framtida inkomster utan också av vuxenstuderande med låga historiska och framtida inkomster. De som hoppar av studierna och inte tar någon examen får (i SESIM) ingen inkomstökande effekt av sina studier, detta motverkar också den förväntade regres- siviteten. Bilaga 9 till LU 2003 Inkomstskatten är progressiv i tvärsnittet såväl som över livet. Utjämningseffekten över livet skiljer sig inte nämnvärt från effekten i ett tvärsnitt. (1992) kom fram till samma resultat med en stegvis metod26. Övriga direkta skatter består av skatt på kapitalinkomster, förmögenhets- och fastighetsskatt. Dessa inkomst- och tillgångsslag är mer ojämnt fördelade än arbetsinkomster varför skatterna på dem, i ett tvärsnitt, blir mer progressiva än inkomstskatten. Över livet är fördelningen dock mer utjämnad, få föds med förmögenhet och fastighetsförsäljningar genererar högst tillfälliga inkomster. I ett livsinkomstperspektiv är dessa skatter ungefär lika progressiva som inkomstskatten. Alla erhåller samma subvention för grundskoleutbildning som barn, subventionen blir över livet därmed relativt sett värd mer för de som har lägre livsinkomster. I tvärsnittet förklaras progres- sionen av att barnfamiljerna har större försörjningsbörda (se även barnbidrag). Samma resonemang kan tillämpas på gymnasieutbild- ningen som är mer eller mindre neutralt i tvärsnittet och lätt progressivt över livet. Även subventioner till universitets- och högskoleutbildning verkar progressivt i tvärsnittet. Detta är förväntat då mottagarna är studenter som lever på (låga) studiemedel. Även över livet är subventionerna lätt progressiva, detta är något förvånande då universitetsstuderande senare under livet har högre inkomster än övriga. Förklaringen är att de som hoppar av studierna (i SESIM) inte förbättrar sina framtida inkomstmöjligheter (jmf studie- medel).27 Subventioner till Komvux verkar kraftigt progressivt både i tvärsnitt och över livet. erhålls en låg ersättning som placerar mottagaren långt ner i fördelningen, detta förklarar effekten i tvärsnittet. Effekten över livet beror på att de som är aktuella för komvux (i SESIM) har låg utbildning och därmed förhållandevis låga inkomster, åtminstone före utbild- 26Se avsnitt 4.1 för en kort beskrivning av stegvis metodik. 27Av de som bedriver universitetsstudier tar, i SESIM, ca en fjärdedel inte examen. I verkligheten torde dock även avbrutna universitetsstudier kunna leda till högre framtida inkomster, det gör de ej i modellen. Bilaga 9 till LU 2003 Övrig subventionerad vuxenutbildning är också pro- gressiv men effekterna är små. Arbetsmarknadsåtgärder verkar progressivt, något tydligare över livet än i tvärsnittet. De som är aktuella för arbetsmarknadsåtgärder är arbetslösa som lever på arbetsmarknadsstöd (i SESIM) och saknar lön, de återfinns därför i fördelningens nedre del. Egenskaper som ökar sannolikheten för arbetslöshet ger dessutom lägre arbetsinkomster i arbete, detta gör att pro- gressionen blir starkare över livet (jämför med arbetsmarknads- stöd). Sjukvårdssubventionerna är, i likhet med äldreomsorgen, försäkringsmässigt utlagd så att alla med samma ålder och kön erhåller en lika stor subvention. Motivet för detta förfarande är att det inte går att likställa ett högt utnyttjande av sjukvård med nytta samt att även de som inte behöver utnyttja sjukvården i någon större utsträckning ändå kan sägas erhålla den nytta det innebär att omfattas av fri sjukvård. En nackdel med denna försäkringsansats är att de inkomstmönster som faktiskt finns i utnyttjandet av sjukvård suddas ut.28 Den svaga progression som ändå uppkommer beror på att kvinnor erhåller större sjukvårdssubventioner än män.