sou · GRB335d2 · 2004-01-01 00:00:00 — -Vilka kunskaper, attityder och värderingar har eleverna när de avslutar sin gymnasiala utbildning? För att få en fördjupad bild av gymnasiesärskolans organisation, programutbud och elevernas valmöjligheter har vi genomfört en enkät till ett representativt urval kommuner. Vi valde slumpmässigt ut 70 kommuner proportionellt fördelade på de åtta kommungrup- per som använder sig av i sina sammanställningar av jämförelsetal. Alla kommuner utom fyra besvarade enkäten. De fyra som inte svarade har ingen egen gymnasiesärskola. Flertalet, , av de tillfrågade kommunerna har en egen gymnasiesärskola. Det är de mindre kommunerna, framför allt landsbygds- och glesbygdskommuner, som istället skickar sina ele- ver till en centralort eller en större grannkommun. Gymnasiesärskolan är ofta anknuten till en gymnasieskola Huvuddelen av kommunerna har sin gymnasiesärskola knuten till gymnasieskolan, i direkt anknytning och i en egen enhet i anslutning till en gymnasieskola. Närmare en fjärdedel av kommunerna har gymnasiesärskolan förlagd till en egen skol- byggnad. I storstäderna och i några av de större städerna finns fler än en gymnasiesärskola. Även om de flesta gymnasiesärskolor såle- des är lokaliserade till gymnasieskolor, finns det ändå ett relativt stort antal som är förlagda till egna skolbyggnader. Flertalet elever i gymnasiesärskolan kommer från den obligatoriska särskolan Vår enkät innehöll också frågor kring mottagandet av elever i gym- nasiesärskolan. Det är vanligt att flera befattningshavare är engage- rade vid mottagandet, i flertalet kommuner rör det sig om klass- ansvarig/, rektor och yrkesvalslärare/. Bland andra per- soner, som kan medverka i mottagandet, nämner kommunerna central särskolechef, kurator, ansvarig förvaltningstjänsteman, skolsköterska, psykolog, pedagogkonsult, utbildningsledare, biträ- dande rektor, utbildningschef och beställningschef. Svaren speglar kommunernas olikartade organisatoriska lösningar och det finns ingen enhetlig modell. Det är inte särskilt vanligt att en elev tas emot i gymnasiesärsko- lan utan att tidigare ha gått i särskola, även om det sker . På frågan om i vilken utsträckning elever tas emot i gymnasiesärskolan utan att tidigare ha gått i den obligatoriska särskolan, svarar kom- munerna ibland (), sällan () och aldrig (). Ännu mindre vanligt är det att elever går över från gymnasieskolan till gymnasiesärskolan. Några kommuner uppger att det sker ibland, men huvuddelen svarar att det sker sällan eller aldrig. Informationen sällan samordnad med övrig gymnasieinformation Information om gymnasiesärskolan ges på flera sätt. Många gym- nasiesärskolor har informationsbroschyrer som skickas ut till ele- verna i den obligatoriska särskolan. Genom broschyren informerar man om de program som finns att välja på. Dessutom lämnar yrkesvalslärare eller annan vägledningspersonal i såväl den obligato- riska som i den frivilliga särskolan ytterligare information. Det för- kommer även att rektor eller klasslärare informerar på föräldramöte i årskurs 9 eller 10. Några gymnasiesärskolor har öppet hus , då föräldrar och elever har möjlighet att få information om verksamheten på gymnasiesärskolan. Det är också vanligt att ele- verna under sitt sista år i obligatoriska särskolan praktiserar på pro- gram som de är intresserade av. I diskussioner med lärare och skolledare för gymnasiesärskolan har frågan kommit upp om det inte är en ytterligare segregerande faktor att flertalet gymnasiesärskolor har egna informationsbro- schyrer och egna informationsträffar och mera sällan samordnar informationen med övrig gymnasieinformation. Gymnasiesärsko- lans program skulle, menar flera lärare, mycket väl kunna presente- ras i den allmänna programskriften över en kommuns gymnasie- programutbud. Anledningen till att man ofta behandlar gymnasie- särskolan separat verkar snarare hänga samband med tradition än med någon uttalad policy. Skolledare och lärare har varierande utbildningsbakgrund visar att många av gymnasieskolans rektorer även har gymnasiesärskolan som sitt ansvarsområde. ser positivt på detta ur ett samverkansperspektiv, men framhåller också att rektorerna inte alltid har tillräcklig kunskap om elever med utvecklingsstörning. I vår enkät har gymnasiesärskolan en egen rektor i knappt hälften av kommunerna och i lika många kommu- ner har man ett delat rektorsansvar med en gymnasieskola. I övriga kommuner finns olika alternativ: en rektor för hela särskolan, delat rektorsskap med särvux/komvux och Sfi eller med en grundskola samt en utvecklingsledare som fungerande rektor. De större gymnasiesärskolorna har egen rektor med skolledar- utbildning. På små gymnasiesärskolor kan rektorn ha en mer varie- rande bakgrund, men alla tillfrågade kommuner uppger att deras rektorer har någon form av pedagogisk utbildning. Lärarna på gymnasiesärskolan är enligt uppgifter oftast yrkeslärare med pedagogisk utbildning. Kompetensutveck- lingsinsatserna överensstämmer totalt sett inte med lärarnas behov, men inom vissa program har både lärare och rektorer mycket god utbildning. Flertalet har speciallärarutbildning och en del rektorer har dessutom skolledarutbildning. Flertalet av kärnämneslärarna har lärarutbildning och härutöver speciallärarutbildning, vilket i de flesta fall anses vara en adekvat utbildning. menar dock att man vid anställning bör ifrå- gasätta om t.ex. förskollärarexamen eller fritidspedagogexamen är den utbildning som bäst svarar mot den undervisning som en kärn- ämneslärare på gymnasiesärskolans nationella program ska ge. För lite ämnessamverkan och för högt ställda programmål I utvärderingarna framhåller att kärnämnen och karak- tärsämnen på ett tydligare sätt borde kunna integreras i undervis- ningen, eftersom det finns många naturliga kopplingar mellan ämnen. I förordet till de nya kursplanerna framgår att för att ett program ska fungera måste lärarna samarbeta över gränserna.16 Kärnämnen och karaktärsämnen skall sträva åt samma håll. Det gäller att tänka programinriktat snarare än ämnesinriktat, då känns undervisningen meningsfull för eleven (). visar att såväl programmålen som kurspla- nernas mål generellt är för högt ställda. När det gäller kärnämnena engelska och matematik visar rapporten att lärarna upplever att det ställs för höga krav i de gamla kursplanerna.17 I matematik menar lärarna att ämnet ska inriktas mer på vardagsmatematik. De nya kursplaner, som trädde i kraft , har reviderats med utgångspunkten att försöka finna en nivå för utbildningen som stämmer med elevernas utveckling. 16Skolverket Kursplaner för GySär2002 Begränsad samverkan mellan gymnasiesärskolan och gymnasieskolan Vår enkät visar att samverkan mellan gymnasiesärskolan och gym- nasieskolan inte sker i någon högre utsträckning, av kommunerna svarar ibland, sällan och aldrig. Det är inte någon större skillnad mellan kommungrupperna. Av svaren framgår också att samverkan i första hand sker mellan per- sonalgrupper och i lokalfrågor. Ca hälften de kommuner som över- huvudtaget besvarar frågan (35 stycken) svarar att samverkan också sker mellan ämnen/kurser och ett tiotal i planering av program. Eleverna vill ha betygen kvar Enligt Gymnasiesärskoleförordningen ska betyg sättas i gymnasie- särskolan. utvärdering visar dock att lärare och rektorer inte anser att betygen fyller någon funktion. Arbetsgivaren frågar sällan efter betyg vid en eventuell anställning, det är andra kva- liteter, som t.ex. social kompetens och arbetsvilja som man söker. Eleverna själva vill dock gärna ha betyg. Detta har framkommit i samtliga utvärderingar, vilket enligt visar behovet av en översyn och granskning av betygen i gymnasiesärskolan. Praktik och arbetslivsanknytning är viktigt Utvärderingarna visar att APU – den obligatoriska arbetsplatsför- lagda utbildningen – är svår att genomföra. APU blir mer en form av praktik eller arbetsprövning. pekar all erfarenhet på att det krävs stora insatser och ett aktivt arbete för att skapa praktik- och arbetstillfällen för ungdomar med en utvecklingsstörning. Vi har genom skolbesök och andra kontakter tagit del av sådana aktiva insatser för att knyta samman skola och arbetsliv. Vi ger här bara ett par exempel på sådana aktiviteter. I har elever, lärare och personal startat ett skolkoopera- tiv, Text & SkyltDesign, med anknytning till det individuella pro- grammet, inriktning mot yrkesträning. Syftet är att utveckla skol- arbetet mot arbetslivet. I projektet får eleverna praktiskt och kon- kret starta ett kooperativ och driva detta. Undervisningen integre- ras i hög grad med produktionen i företaget. Eleverna får härige- nom en inblick i hur ett företag drivs och förbereds på ett påtagligt sätt för ett kommande arbetsliv. I har gymnasiesärskolans yrkesträningsverksamhet ingått i ett EU-projekt med syfte att knyta an utbildningen till arbetslivet och få fram praktikplatser och arbets- tillfällen efter avslutad skolgång. Detta projekt, som är mycket framgångsikt, fortsätter som ett samarbetsprojekt mellan kommunen, skolan och arbetsmarknadsmyndigheten. Man betonar i att det krävs speciellt avsatta personella resurser för att klara arbetslivskontakterna. Elevernas möjligheter till inflytande varierar Eleverna på gymnasiesärskolan ska, liksom alla andra elever, ha ett reellt inflytande över sin utbildning. utvärdering visar att på vissa program är elevernas möjlighet till delaktighet stor. De är med och utarbetar sin individuella studieplan och kan påverka såväl arbetssätt och innehåll som val av kurser. Andra program visar raka motsatsen, eleverna har liten möjlighet att påverka undervis- ningens innehåll, arbetsformer och arbetssätt. De aktiviteter de kan påverka är friluftsdagar och resor. Utvärderingarna visar också att lärarna saknar tilltro till elevernas förmåga att utöva inflytande. Några av lärarna i undersökningen menar att eleverna inte själva vet vad som är bäst för dem. slutsats är att kursplanernas skrivningar när det gäller elevernas möjligheter att påverka sin utbildning bör skärpas. Elevernas kunskaper, attityder och värderingar I utvärderingarna lyfter både lärare och rektorer fram betydelsen av en god social kompetens. Lärarna betonar att social träning bör genomsyra hela utbildningen, eftersom social kompetens är en för- utsättning för att eleverna ska kunna få arbete. Dessutom lyfter de fram vikten av att få en god självbild, att förstå sina möjligheter och svårigheter, få ett gott självförtroende, en god samarbetsförmåga och en förmåga att leva inom samhällets gränser. Endast ett fåtal av lärarna nämner kognitiva färdigheter som betydelsefulla för kom- mande arbetsliv/vuxenliv. Kognitiva färdigheter är ytterliggare en aspekt av kunskap, som många bedömare anser bör lyftas fram mera även i särskolan. Små möjligheter att välja program Gymnasiesärskolans elever har ingen formell rätt att välja program eller verksamhetsform. Styrelsen för särskolan avgör vilket pro- gram som är lämpligt för eleven. Vi har genom studiebesök och kontakter dock erfarit att eleverna i många kommuner får möjlig- heter att välja. Valet föregås ofta av praktik på olika program med efterföljande diskussion mellan lärare, elev och föräldrar. Utbudet av nationella program i de 70 enkätkommunerna fram- går av nedanstående tabell. Tabellen anger i procent det antal kommuner som uppger att de anordnar respektive program. De vanligaste nationella programmen är således HR- och HP-pro- grammen, men inte ens de är särskilt vanliga. I stället anordnar kommunerna i hög utsträckning specialutformade program. När- mare hälften av kommunerna uppger att de anordnar ett eller flera sådana program. En bred majoritet av kommunerna anger att de erbjuder eleverna program i någon annan kommun om inte det program som eleven önskar finns i hemkommunen. Huvuddelen av kommunerna upp- ger sig också ha samarbetsavtal med andra kommuner. På frågan om när specialutformade program erbjuds, svarar kommunerna att det sker när det bedöms lämpligt med hänsyn till elevernas förut- sättning eller när eleverna önskar det. Några kommuner () erbjuder aldrig ett specialutformat program. Ett mindre antal kommuner erbjuder alltid ett anpassat individu- ellt program, medan huvuddelen av kommunerna erbjuder ett indi- viduellt program när det bedöms lämpligt med hänsyn till elevernas förutsättningar eller när eleverna önskar det. Flertalet kommuner har inga integrerade elever av kommunerna har inte gymnasiesärskoleelever integrerade i gymnasieskolan, dvs. elever som har minst 20 timmars undervisning i en gymnasieklass. Det är framför allt stor- stadskommunerna som har integrerade elever. Den integrering som finns, är huvudsakligen en integrering av enskilda elever. Ett fåtal större kommuner uppger dock att de har gruppintegrerade elever. Det förekommer att gymnasieelever läser tillsammans med en gymnasiesärskoleklass, men kommunerna uppger att det sker bara ibland eller sällan. Elever i gymnasiesärskolan erbjuds sällan eller aldrig att läsa kurser i gymnasieskolan. Sammanfattningsvis ger enkäten en bild av en relativt avskild gymnasiesärskola, där samverkan eller integration sker i ganska liten utsträckning. Elevernas valmöjligheter är begränsade, inte bara genom att det bara finns åtta nationella program, jämfört med gym- nasieskolans sexton att välja mellan, men därför att flertalet kom- muner bara erbjuder ett eller ett fåtal av dessa program. Det vanli- gaste är att kommunerna erbjuder ett specialutformat program. Gymnasieskolans uppdelning missgynnar eleverna Gymnasiesärskolans uppdelning på verksamhetsträning, yrkesträ- ning och nationella och specialutformade program med olika kurs- planer, gynnar inte alltid eleverna. Elevernas begåvningsprofil är ofta ojämn och de kan behöva kombinera innehållet från olika pro- gram och t.ex. dels läsa kurser på yrkesträningsnivå och dels ämnen på nationell nivå. Sådana ämneskombinationer omöjliggörs om ele- verna kategoriseras på olika nivåer. Problemen med ämneskombinationer har också tagits upp i dis- kussioner med personal vid våra studiebesök. Lärare har framhållit att det borde vara möjlighet för eleverna att läsa yrkesämnen på den vanliga gymnasieskolan och kärnämnen på gymnasiesärskolan. De skilda skolformerna och att gymnasiesärskolan ofta är lokalmässigt segregerad, gör det svårt att utnyttja denna formella möjlighet. genomförde en enkätundersökning av hur unga vuxna (födda ) som har gått i gymnasiesärskolan ser på sina studier och deras betydelse för dem i arbetslivet.18 Ungefär 400 personer tillfrågades och svarsfrekvensen var . Enkäten visar sammantaget att: N hade någon form av arbete och var arbetslösa, N en fjärdedel bedrev någon form av studier, N högst andel arbete hade de som hade gått Hotell- och restaurangpro- grammet (HR) – hade arbete och av dessa ansåg att arbetet överensstämde med den utbildning gymnasie- särskolan gav, N en tredjedel ansåg att de skulle valt ett annat program , N tre fjärdedelar ansåg att de klarar att läsa och förstå en svensk text bra, N tre femtedelar ansåg att de hade fått lära sig mycket svenska i skolan, N många ansåg att de hade fått svaga kunskaper i engelska i skolan, N ansåg att gymnasiestudierna betytt mycket för de arbeten de haft. Nio av tio elever som börjar gymnasiesärskolan fullföljer sin utbildning. I detta avseende är det liten skillnad mellan de olika programmen. Enligt undersökningen fullföljde av dem som hade gått det Individuella programmet utbildningen, medan motsvarande procenttal för Industri-, Handels- och Hotell och restaurangprogrammen var 95, . Sned könsfördelning även inom gymnasiesärskolan Den ojämna könsfördelningen på olika program i gymnasieskolan återspeglas i gymnasiesärskolan. Mycket få flickor väljer Fordons- programmet (FP), Industriprogrammet (IP) eller Naturbrukspro- grammet (NP). Däremot finns en övervikt av flickor på Hotell- och restaurangprogrammet (HP). Pojkarna dominerar på det Indi- viduella programmet (IV) och i yrkesträningen även i förhållande till att antalet pojkar totalt sett är större än antalet flickor i gymna- siesärskolan. 18 2002 Efter skolan Hotell och restaurangprogrammets elever får oftare arbete Av dem som har gått HR har mellan 55–ett arbete, medan endast hälften av dem som har gått IV-programmet har arbete. av de elever som har gått IV-programmet deltar i daglig verksamhet eller liknande. av de tillfrågade ung- domarna uppger att de är arbetslösa eller att de deltar i program anordnade av arbetsförmedlingen. Bara en liten del av undersök- ningsgruppen, , har fortsatt att studera på heltid. Räknar man in dem som både arbetar och studerar blir siffran . Den vanligaste studieformen är särvux och bara ett fåtal går i vuxenutbildning eller på folkhögskola. De ungdomar som har ett arbete, fick i undersökningen göra en bedömning av hur deras gymnasiestudier stämde med deras arbets- uppgifter. Hälften av gruppen tycker att studierna i stort hade för- berett dem för de uppgifter de nu har. Av dem som har gått HR- programmet anser att det råder stor överensstäm- melse mellan studier och arbete. Däremot anser många som har gått HP-programmet att de har uppgifter som inte alls stämmer med studierna. I enkäten fick ungdomarna frågor om hur de skattar sina kunskaper inom ämnena svenska, matematik och engelska i relation till vad de fick lära sig i skolan. De flesta tycker att de har lärt sig mycket i svenska och att de klarar av att läsa och förstå. De menar att utbildningen har gett dem mycket inom svenskämnet. Däremot anser många att de inte har fått tillräckligt med kunskaper i engelska och matematik. Bara var tredje ungdom tycker att det går bra att förstå talad engelska och ännu svårare är det att skriva på engelska. Hälften av de tillfrågade tycker att de klarar huvudräk- ning bra och att skolan har gett dem dessa kunskaper. Sämre var det med procenträkning, där anser att de klarar detta och flertalet tycker att de inte har fått lära sig tillräckligt i skolan. När det gäller kunskaper finns det skillnader mellan program- men. Ungdomar som har gått HP-programmet tycker att de har lärt sig mest, därefter kommer HR-programmet, medan det är färre Kvalitet och utveckling SOU 2003:35 ungdomar från IP-programmet som anser att de fått lära sig mycket. Gymnasiesärskolan har, enligt studien, betytt väldigt mycket eller ganska mycket för hälften av de svarande när det gäller privatlivet och fritiden. Detta gäller alla program. Allra mest betydelsefulla har studierna varit för dem som har gått HP-programmet. av ungdomarna bedömer att skolan har betytt väldigt mycket eller ganska mycket för deras arbetsliv. Lägst skattade de som har gått IV-programmet skolans betydelse. tycker att gymnasiestudierna inte har haft någon betydelse för arbetslivet. En tredjedel av ungdomarna skulle ha valt ett annat program . Mest missnöjda är de som har gått IP-programmet. Förbättring av gymnasiesärskolan – några röster I enkäten fanns det öppna frågor där ungdomarna kunde kom- mentera sina gymnasiestudier. Vi har valt ut ett antal belysande citat från ungdomarnas svar. Citaten visar bland annat att bemö- tande och respekt är betydelsefullt, att få vara delaktig, att kunna påverka sin utbildning och att bli utmanad i sin kunskapsinhämt- ning är väsentligt i skolan. Att bli behandlad lika som vanliga gymnasiet. För vi är lika värda som vanliga gymnasieelever Att lärarna lyssnar mer när en elev mår dåligt eller blir mobbad Mer allvar, inte så mycket pjosk och dalt Att ta in ämnen som eleven har nytta av att ha . Att som elev få välja vad man vill läsa. Ville lära mig tyska men fick inte för läraren. Sa att han inte kunde. Trots att han ville Mer inriktat på baskunskaper i svenska och matte och klara sig i samhället. Höj ribban efter elevens möjligheter. Lågt ställda krav på eleverna Tjatade om samma saker igen och igen. Mer djupare undervis- ning Individualisering efter behov och intressen. Delaktighet och in- flytande. Möjligheter att påverka utbildningen Ta bort namnet särskola/gymnasiesär Skolbalen existerar inte på gymnasiesärskolan . Vår sammanfattning med kommentarer Särskolans utveckling och fram till uppvisar både positiva och negativa drag. En effekt av kommunaliseringen är att särskolan har kommit närmare och blivit mer synlig för grund- och gymnasieskolan. Därmed har möjligheterna till samver- kan ökat. När flertalet särskolebarn kan gå i skola i närområdet har också mottagandet i särskolan avdramatiserats. Övergripande verksamhetsidéer och mål saknas Ett allvarligt problem när det gäller särskolan är att många kom- muner saknar mer övergripande verksamhetsidéer och strategiska mål för verksamheten. Detta framgår av utvärderingar, men blir också tydligt när man tar del av skolplaner och kvalitets- redovisningar. Bristen på strategier och verksamhetsidéer kan leda till en kon- ventionell och i många fall stagnerande verksamhet. Strategiska frå- gor är t.ex. hur särskolans elever ska kunna inkluderas i den övriga skolan och hur en ökad samverkan ska kunna ske mellan olika skolformer. Erfarenheten visar klart att det är i de kommuner, där man från kommunledningens och förvaltningens sida har klara mål för samverkan mellan och den obligatoriska särskolan och mellan gymnasieskolan och gymnasiesärskolan, som utveck- lingen mot en större integrering främjas. Inkluderande lösningar kräver strategier och mål på alla nivåer, på kommunnivå, på skol- nivå och i klassrumssituationen. Det finns två strömningar i skolan. Den ena speglas i de kommuner och skolor där man arbetar aktivt för att öka samverkan mellan olika skolformer och söker lösningar som leder till en större inkludering. Den andra är en tendens att luta sig mot diagnoser och söka särlösningar på olika problem. I en skola som har varit utsatt för stora besparingskrav, som prestationskraven har ökat, är det lätt att hamna i en situation där gränserna för normalitet snä- vas in. Det finns i en del kommuner allt fler segregerade enheter, framför allt när det gäller träningsskoleklasser och autismklasser. verkar det i mycket handla om att praktiska och ekonomiska ställningstaganden är utslagsgivande. I andra fall är det medicinska diagnoser och specialpedagogiska överväganden som leder till sär- lösningar. Vi anser att det är viktigt att konsekvenserna av olika lösningar blir allsidigt belysta ur elevens synpunkt och att debatten om för- och nackdelar hålls levande. Frågorna om inkludering, samverkan och exkludering i skolan – förutsättningar och konsekvenser – är huvudfrågorna i vårt fort- satta arbete. Särskoleplacering förutsättning för extra resurser Föräldrar och elever är generellt nöjda med dagens särskola och eleverna trivs bra. Missnöjet manifesteras i första hand bland för- äldrarna till de elever som befinner sig i gränszonen mellan grund- skola och särskola. Många föräldrar anser sig tvingade att acceptera en särskoleplacering för sina barn därför att det är den enda möjlig- heten att få extra stöd till barnen. Vi finner det anmärkningsvärt att det finns en ganska stor grupp lärare (), som i undersökningar uppger sig undervisa barn mottagna i särskolan, som de bedömer inte har något av de funktionshinder som berättigar till särskola. En för- kan vara den som tar upp i sina studier, nämligen att det inte är fel barn som går i särskolan, men att har blivit så krävande att fler barn bedöms inte kunna uppnå mål.19 Det finns anledning för oss att i vårt fortsatta arbete ytterligare analysera dessa förhållanden. Mer trygghet än utmaning i särskolan När det gäller undervisningen i särskolan verkar det största pro- blemet vara att den har en tendens att bli alltför tillrättalagd. Skol- verket efterlyser i sina analyser i första hand större tonvikt på undervisning och mer av utmaning och stimulans. En ökad samver- kan med respektive gymnasieskolan skulle kunna innebära en sådan stimulans och ge en viss draghjälp åt elever i sär- skolan. Erfarenheter från forskning inom särskoleområdet bekräf- 19 , (1998).