sou · GRB372d2 · 2004-01-01 00:00:00 — I till- ståndet anges olika villkor som syftar till att minska verksamhetens effekter på hälsa och miljö. För mindre verksamheter krävs en anmälan till kommunernas miljönämnder som vid behov kan ställa samma miljökrav på den lilla verksamhetsutövaren som på större anläggningar. Det finns även en mängd EU-direktiv t.ex. ett som ger en ram för gemensamma åtgärder inom vattenområdet. Det moderna samhällets kemikalieanvändning har resulterat i att byggnader, mark och sediment innehåller ämnen som kan läcka ut till havsmiljön. För att åtgärda detta har olika former av sanering genomförts. har i redovisning av ett regerings- uppdrag föreslagit att regelverket för PCB kompletteras med bestämmelser om inventering och sanering av PCB i byggnader och vissa komponenter i byggnader. identifierade läns- styrelserna 38 000 mark- och sedimentområden som misstänks vara förorenade. Länsstyrelsernas resurser utökas för att de ska kunna hantera det resurskrävande arbete med sanering av förorenade om- råden. 10.2.5Pågående arbete inom EU att förnya regelverken strävar efter att vara ett föregångsland inom kemikaliepo- litiken. Kemikalielagstiftningen i EU är dock harmoniserad, vilket innebär att alla länder är bundna till samma regelverk. Lagstift- ningen omfattar bl.a. regler om vilken information som tillverkaren ska lämna i form av märkning och säkerhetsdatablad samt regler om förbud att marknadsföra och använda vissa ämnen. För nya ämnen, dvs. ämnen som har funnits på marknaden , finns ett förhandsprövningssystem med krav på att tillverkaren ska testa sina ämnen ur hälso- och miljösynpunkt. Den nuvarande kemikalielagstiftningen i EU innehåller många brister. av de ämnen som finns på EU-markna- den saknar t.ex. krav på att tillverkaren är skyldig att testa dem. Inga krav finns heller på att information ska finnas om de skadliga ämnen som ingår i varor. Försiktighets- och produktvalsprincipen är inte införd i lagstiftningen. Några särskilda krav på att bedöma riskerna med kemiska produkter med hänsyn tagen till havsmiljön finns inte. Det finns inte något gemensamt system inom EU för ekono- miskt ansvar för den som orsakar skador på miljön. De traditionella skadeståndsregler som finns i medlemsstaterna förutsätter oftast att en enskild person eller företag har orsakats ekonomisk skada eller person/sakskada. Ett nytt direktiv om miljöskadeansvar dis- kuteras nu inom EU. Det kommer troligtvis att innebära att den som orsakat en miljöskada i princip alltid ska stå för kostnader för sanering eller andra återställningsåtgärder. Direktivet kommer dock inte att omfatta utsläpp där den samlade påverkan från många verk- samheter leder till skada. presenterade en strategi för att skydda och bevara den miljön. Syftet var att säkerställa sunda hav och oceaner, med fungerande ekosystem och en hållbar användning av de resurserna. Detta var det första steget i utvecklingen av den temainriktade strategi för marin miljö som ska vara klar . Inom EU pågår ett mycket omfattande arbete att omarbeta och utvidga den nuvarande kemikalielagstiftningen. Den nya kemikalie- strategin bygger på registrering, utvärdering och godkännande av kemikalier (REACH-systemet). Syftet är bl.a. att tydliggöra indu- strins ansvar, ta fram uppgifter och bedöma risker samt åtgärda bristen på kunskap om kemikaliers egenskaper. Kommissionen för- väntas lämna ett förslag till ny kemikalielagstiftning . På bekämpningsmedelsområdet pågår också en översyn av nuva- rande lagstiftning. kommer att presentera ett ändringsförslag av nuvarande regelverk om utsläpp av växtskyddsmedel på marknaden. Kommissionen kommer att presentera ett förslag till strategi för hållbar användning av växt- skyddsmedel . Resultatet av omarbetningen av EU-lagstiftningen för kemikalier och bekämpningsmedel kommer att ha stor betydelse för möjligheterna att nå en Giftfri miljö. Omarbetningen av regelverket för human- och veterinärmedicinska läkemedel påbörjades och förväntas avslutas . saknar regelverken tydliga krav på hur miljöaspekter ska bedömas och beaktas vid beslut om godkännande av läkemedel. 10.2.6Regionalt och globalt arbete Det internationella arbetet på kemikalieområdet är av stor bety- delse eftersom många problem med kemikalier inte kan lösas på nationell nivå. De kemiska produkter och varor som säljs är ofta tillverkade i andra länder. av de kemiska produkter som förekommer i är tillverkade utomlands23. Vissa svårnedbrytbara ämnen kan också transporteras med luft och vat- tenströmmar och på så vis nå miljöer långt från både tillverkning och användning. FN – ECE luftvårdskonvention Inom konventionen om långväga, gränsöverskridande luftförore- ningar LRTAP, ratificerade ett protokoll om långli- vade organiska föroreningar (POP:s – Persistent Organic Pollu- tants) samt ett om metaller. I POP:s-protokollet ingår, förutom de tolv POP-ämnen som täcks av , ytterli- gare fyra ämnen: Två bekämpningsmedel (klordekon och lindan), ett flamskyddsmedel (hexabromobifenyl) och en grupp oavsiktligt bildade förbränningsprodukter (PAH). Metallprotokollet omfattar bly, kadmium och kvicksilver och innebär bl.a. utsläppsbegräns- ningar och utfasning för vissa användningsområden. Parter till protokoll under LRTAP omfattar samt och . Inom OSPAR har mål och strategier för bl.a. farliga ämnen tagits fram i enlighet med Esbjergdeklarationen. Ett selektions- och prio- riteringssystem har utvecklats för att bestämma de ämnen som ska omfattas av OSPAR strategin för marin miljö. Beslut i OSPAR är lagligt bindande och genomförandet ska ske via både EU:s lagstiftning och nationell lagstiftning. HELCOM har paral- lellt med OSPAR tagit fram mål och strategier för bl.a. farliga ämnen. Dessa mål och strategier är rekommendationer till länderna och därmed inte lagligt bindande. ratificerade om långlivade orga- niska föroreningar s.k. POPs (prop. 2001/02:79). Syftet med konventionen var att förhindra skadlig påverkan av POP-äm- nen på människors hälsa och miljön genom att förbjuda, avveckla eller begränsa användning och produktion samt att minimera eller eliminera utsläpp av oavsiktligt bildade biprodukter. Initialt om- fattade konventionen åtta bekämpningsmedel (aldrin, klordan, DDT, dieldrin, endrin, heptaklor, mirex och toxafen), två industri- kemikalier (PCB och HCB) samt de s.k. biprodukter som bildas vid förbränning och i industriella processer (polyklorerade dioxiner och furaner samt HCB och PCB). Ytterligare ämnen kan föras till konventionen liksom till POP- protokollet och därmed omfattas av åtgärder. över de POP-kandidater som föreslår har tagits fram och skall inkluderas i dessa avtal. Arbete pågår också med att kartlägga utsläppskällor och ytterligare definiera behov av åtgärder för de oavsiktligt bildade ämnena dioxiner, furaner, HCB och PCB. Under den internationella sjöfartsorganisationen (IMO) slutför- handlades en legalt bindande konvention om kontroll av skadliga antifoulingsystem på fartyg (). Kon- ventionen innebär initialt ett globalt förbud mot påmålning av tennorganiska föreningar (TBT) på fartyg från och med den 1 janu- ari 2003. Ett totalförbud mot förekomsten av sådana tennorganiska föreningar på fartyg kommer att gälla . I konventionen finns även en mekanism som skall förhindra framtida användning av andra skadliga ämnen i antifoulingsystem. Kemiska ämnen och beredningar av kemiska kemiska produkter av begreppet ämnen och Kemikalier som baseras på grundämnet kol i kemisk förening med grundämnet väte, in- klusive sådana föreningar där vätet helt eller delvis ersatts med andra ämnen som t.ex. Med varor avses såväl kemiska produkter som varor av annat slag. Ekosystem brukar ofta anses svara gradvis på förändringar i om- världsfaktorer som t.ex. tillförsel av näringsämnen och variationer i klimat. Allt fler exempel visar dock att vissa system kan reagera annorlunda. Till en början verkar de vara ganska okänsliga. När sedan förhållandena närmar sig en kritisk nivå, reagerar de mycket snabbt för att därefter inta ett nytt tillstånd1. Det kallas att ett eko- system flippar. Vissa grunda sjöar är tydliga exempel på detta: Till en början svarar de knappt alls på en ökad näringstillförsel, för att sedan, vid en kritisk belastning, flippa och övergå från att vara klara till att bli grumliga. Restaurering av sådana sjöar kräver ofta att när- ingsnivån sänks långt under den nivå där flippen skedde1. Övergången från ett tillstånd till ett annat kan mycket väl utlösas av externa faktorer som t.ex. variationer i klimatet och fisket. Kun- skapen om hur ett ekosystem reagerar på ändrade förhållanden är av största vikt för hur det skall förvaltas, och vilka förväntningar som kan ställas när man försöker återställa det till ett mindre på- verkat tillstånd. Innan ett skifte sker, kan det vara svårt att upp- täcka att systemets kapacitet att klara t.ex. yttre, klimatologiska störningar minskar. När väl ett skifte skett, kan det krävas mycket kraftfulla åtgärder för att systemet skall återgå till det tidigare till- ståndet. Ansträngningarna att återställa systemet kan därför verka resultatlösa eftersom inga eller bara små tecken på återhämtning syns. Att återställa ett flippat ekosystem till ett tidi- gare jämviktsläge, förutsätter medvetenhet om problemets art och uppkomst så att åtgärdsarbetet blir långsiktigt. Det finns flera observationer som tyder på att egentliga Öster- sjön (från till Limhamströskeln) kan flippa dvs. reagera dramatiskt på förändringar med kraftigt förändrade ekosystem som Det finns därför anledning att fundera över om de omfat- tande förändringar vi ser är del av en redan genomgången flipp. Att förändringarna i markanvändningen har pågått mycket länge i tillrinningsområde är en ofta förbisedd faktor. Bara ökade den odlade arealen i (från 2,3 till 3,6 miljoner ha) och nådde då sitt historiska maximum2. Befolkningsökningen och därmed också behovet av ny jordbruksmark ledde till torrläggning av sjöar och våtmarker. Krav på högre produktion ledde till täckdikning av stora arealer. Upp- skattningsvis innebar detta att tillförseln av kväve till från ökade med i storleksordningen 30 kton. De ökade kväveförlusterna från hela tillrin- ningsområde kan grovt skattas till . Sedimentundersökningar i ett amerikanskt estuarie (del av en flodmynning) som påverkades redan kort efter det att européerna koloniserat och brukat området , visar på betydelsen av ändrad markanvändning för närings- transporten3. En betydande del av denna förändring skedde för del första hälft. Det är därför troligt att näringsförhållandena t.o.m. i våra öppna havsområden var påverk- ade . Även tillförseln av fosfor hade ökat, främst beroende på användning av vattentoaletter och utledning av orenat grå- och avloppsvatten till vattendrag. Om man studerar data från egentliga avseende tempe- ratur, salthalt och syre till , tycks liknande situationer som ger upphov till svår syrebrist i djupvattnet ha förekommit tidigare utan att syrebrist konstaterats. Detta tyder på att kapaciteten att klara av naturliga variationer minskat. Års- långa perioder av syrebrist började uppträda allt tätare och genom hela för att sedan följas av en mycket med svår syrebrist högt upp i vattenmas- san över stora områden. Denna avbröts vid saltvatteninbrottet . Perioden med syre i djupvattnet blev kortvarig och därefter har syresituationen förvärrats alltmer och vid slutet av förekom syrebrist i grundare vatten än vad som uppmätts. Det anmärkningsvärda med denna tidsutveckling är att syrebrist började uppträda nästan innan den kraftiga ökningen i tillförsel och i ytvattnets innehåll av näringsämnen. En förklaring kan vara att tillförseln av kväve tidigt under 1900- talet redan ökat produktionen av syreförbrukande material. Detta medförde att, efter det stora saltvatteninbrottet i början på 1950- talet, större arealer än tidigare påverkades av syrebrist under den stagnationsperiod som därefter följde. Syrebrist i egentliga leder till frisättning av fosfor från sedimenten och mängden fosfat i vattenmassan kan variera med beroende på hur stor areal som påverkas4, 5. Data visar att stora mängder fosfat då frisatts i djup- vattnet vilket sannolikt medfört ökad tillgång på fosfor även i yt- vattnet. Eftersom tillväxten av kvävefixerande cyanobakterier (blå- grönalger) begränsas av fosfor6 kan mer kväve ha fixerats . Detta har medfört ökad produktion av andra kvävebe- gränsade alger. Resultatet blev en snabb produktionsökning som tillsammans med ökande antropogen tillförsel av kväve från atmo- sfären och från land försvårade syrebristen. En faktor som ytterli- gare skulle kunna öka tillgången på kväve är en nedsatt denitrifika- tion till följd av att allt större bottenarealer påverkades av syrebrist. En samverkan mellan ökad intern kvävefixering och antropogen tillförsel av kväve och fosfor skulle kunna förklara den snabba ökningen och därefter stabiliseringen av näringsämnen i vattenmas- san i egentliga . När syrebristen nått sin maximala utbredning, stabiliseras förhållandena på en ny nivå, där tillförsel av syrerikt djupvatten bara kortvarigt kan minska tillgången på fosfor. Det finns flera observationer som talar för ovanstående scenario. Syremätningar har gjorts i djupvatten . Där syns först en långsam och sedan en allt snabbare nedgång som kan ha orsakats av att mer syreförbrukande material nått djupvattnet. Ett nästan lika stort saltvatteninbrott som det , inträffade utan att annat än kortvarig syrebrist upptäcktes därefter. Eilola7 uppskattade att syreförbrukning 1970–1990 nästan fördubblats jämfört med 1920- talet. Stigebrandt8 har beräknat att nuvarande tillförsel av syre till djupvattnet är mindre än vad som åtgår för att bryta ner tillfört organiskt material. Han drar slutsatsen att de försämrade syreför- hållandena sannolikt beror på att produktionen ökat. Shaffer9 har tidigare dragit en liknande slutsats. Analyser av pigment i daterade sedimentproppar från tyder på att förekomsten av cyanobakterier ökade kraftigt i början av 1960-talet10. gång av planktonprover tagna fram till utbrott, tyder tillsammans med visuella obser- vationer, på att mängden cyanobakterier och antalet observerade blomningar då var mindre jämfört med de senaste decennierna11. Mycket lite är känt om näringstillståndet i före 1960- talet eftersom tillförlitliga mätningar saknas. Ett fåtal observationer tyder på att koncentrationen av fosfor då var lägre än µM (mikromol) . När mer regel- bundna mätningar började utföras var koncen- trationen av fosfat ca 0,2 µM i egentliga ytvatten. Mätserierna för kväve börjar först senare då koncen- trationen av nitrat var 1–2 µM. Koncentrationen av fosfor var förhållandevis stabil till mitten av 60-talet och ökade därefter ca under drygt och har därefter inte visat någon tydlig trend. Koncentrationen av kväve (nitrat) ökade från 1970- talets början under drygt till 4–5 µM och har där- efter inte heller visat någon tydlig trend. Sammantaget tyder dessa observationer på att egentliga genomgått en dramatisk förändring snarare än att den reagerat gradvis på den ökade näringstillförseln. Om ovanstående scenario är riktigt kan den kritiska kvävebelast- ningen för egentliga definieras som den belastning som vid långvariga stagnationsperioder leder till utbredd syrebrist och stor frisättning av fosfor. När detta inträffar ökar cyanobakterier- nas kvävefixering och systemet tippar över i ett nytt tillstånd, med så hög tillförsel av syreförbrukande material att fosfor inte fastläggs i sedimentet, annat än kortvarigt när syrerikt vatten strömmar in i . Slutsatsen blir att kvävebelastningen på åtminstone måste minskas nivå, men att ytterligare minskning kan behövas för att skall återgå till ett ännu tidigare tillstånd. Den kritiska belastningen för fosfor är svårare att ange, särskilt med hänsyn till de stora, interna variationerna i mängd fosfor. I hur stor utsträckning antropogen fosfortillförsel direkt eller indirekt, genom att öka den rörliga poolen i sedimen- ten, bidragit till den ökade fosfortillgången i vattenmassan är inte klarlagt. Fastläggningen av fosfor i sedimenten beror på tillgången på järn, som i sin tur beror på hur mycket järn som binds som sul- fid12. Omfattande syrebrist kan därför misstänkas leda till sämre förmåga att fälla fosfor när mer järn binds som sulfid. Den storska- liga effekten av detta är okänd. Det är främst två förhållanden i egentliga som gör att den kan svara på ökad tillförsel av näringsämnen, på ett annat sätt än övriga havsområden. Djupvattnets känslighet för syrebrist och förekomsten av kvävefixerande cyanobakterier. De åter- kommande blomningarna av kvävefixerande cyanobakterier ger stora förändringar i ytvattnets innehåll av kväve genom att omvandla för andra alger inert kvävgas till tillgängligt kväve. Nyli- gen har dessa uppskattats tillföra mellan 180 och 430 kton kväve till egentliga under 1–2 sommarmånader, ungefär lika mycket som hela den antropogena tillförseln till egentliga Öster- sjön6, 13. Kvävefixering i vattenmassan sker nästan uteslutande i egentliga , och . Salthalten är för hög för dessa organismer i och överskottet av fos- for för litet i (en del kväve fixeras dock även här, osä- kert hur mycket). Genom att analysera sedimentproppar har man kunnat visa att cyanobakterier fanns i och alltså är en naturlig del av ekosystemet14. Det åtgärdsarbete som bedrivs , utgår från att havet gradvis svarat på en ökad tillförsel av näringsämnen och därför också kan förväntas gradvis närma sig ett mer opåverkat tillstånd när belast- ningen minskar. I ett sådant antagande ligger också att det går att förutse vilken effekt som kan uppnås vid en given minskning av tillförseln. Ett sådant resonemang låg bakom tolkningen av den relativt kraftiga (-) minskning av koncentrationen av fosfor i egentliga ytvatten, som började 1993 och fortsatte , efter insatta åtgärder. Det har senare visat sig att halterna återigen ökar och att de minskande koncentrationerna troligen berodde på en minskad upp- transport av fosforrikt djupvatten. Fosfor ackumulerades istället i djupvattnet och i själva verket ökade mängden fosfat i hela egentliga vattenmassa med beroende på att stora mängder frisattes från sedimenten när allt större områden blev syrefria. Man bör också vara försiktig med att tolka de senaste årens tendens till minskande koncentrationer av oorganiskt kväve i egentliga ytvatten som en effekt av åtgärder. Minsk- ningen kan istället orsakas av en ökad denitrifikation i djupvattnet där bundet kväve frigörs i gasform. För att utforma den framtida förvaltningen av våra havsområden behövs betydligt bättre förståelse för den historiska utvecklingen av näringsämnestillförseln och dess orsaker samt av de olika havs- områdenas reaktion på denna. Mycket talar för att utvecklingen i egentliga också bidragit till övergödningen av angrän- sande områden. Djupvattnet i bildas genom att ytvat- ten från egentliga strömmar norrut över den grunda tröskeln i södra och inlagras under det sötare ytvatt- net. Den tydligaste ökningen av näringsämnen i har därför skett i djupvattnet. Den egentliga ytvatten spelar en liknande roll i genom att den Baltiska strömmen späder ut det näringsrika djupvattnen som strömmar in i från . Högre koncentrationer i egentliga ytvatten ökar därför tillförseln av näringsämnen till såväl som och spädningseffekten i mins- kar. Exporten av näringsämnen med ytvattnet från till är i medeltal nära 200 kton kväve och 11 kton fosfor årligen15. Kväveexporten är ungefär lika stor och fosforexporten dubbelt så stor som den totala tillförseln (bakgrund, areella när- ingar, punktkällor och atmosfärisk deposition) till , , och . När den lokala näringstillför- seln minskas, ökar betydelsen av tillförseln från , särskilt på den svenska sidan där den Baltiska strömmen huvudsakligen går. För att nå miljömålen i behövs lokala åtgärder, men sannolikt också en minskning av näringsnivån i egentliga Öster- sjön. De första signalerna om övergödning i kom redan tidigt från områden nära stora städer (, , ). Först började man också misstänka att övergödning påverkade syreförhållandena i öppna egentliga Östersjön16. uppmärksammades proble- men även på , då drabbades av allvarlig syrebrist. Övergödningens många negativa effekter på eko- system är väldokumenterade17, 18, 19, 20. Den ökade planktonproduktionen har lett till minskat siktdjup, vilket i sin tur medfört reducerad djuputbredning av fastsittande alger. I mycket grunda områden, särskilt i norra , har det skett en kraftigt ökad produktion av snabbväxande fintrådiga alger21. I fria vattenmassa har planktonblomningar med potentiellt giftiga cyanobakterier blivit vanligare sedan 1960-talet11. En ökad algproduktion anses ha lett till mer utbredd syrebrist i djupvatten och i områden med dålig vattenomsättning. I har syrebristen medfört en utslagning av djurlivet un- der salthaltssprångskiktet men ökad tillväxt ovanför22. Tillförseln av näringsämnen från till har främst varierat med avrinningen. Koncentrationen av näringsämnen i vattendragen har dock varit tämligen stabil23. När- ingsämnen har tillförts havet med hög nederbörd som inleddes . Detta återspeglar sig i koncentrationen av näringsämnen i ytvatten23. Där- emot syns inga tydliga trender vare sig på kusten eller i öppet hav över den tid som rapporten redovisar data för (åren 1965–2002 för fosfor och åren 1970–2002 för kväve). Forskare ser, genom att korrigera för variationer i avrinning, en minskning i årsmedelkoncentrationen av oorganiskt kväve i Katte- gatt/och för fosfor sedan slutet av 1980- talet, Ærtebjerg m.fl.24. Minskningen är, även utan korrektion, tydlig för fosfor, men osäker för kväve. I danska estuarier och kust- områden har koncentrationen av fosfor och kväve tydligt minskat som resultat av åtgärder. Syresituationen i och Bälthavets djupvatten försämra- des från 1970- till . Därefter har förhållandena varit i stort oförändrade24. Eftersom syreförhållandena påverkas av flera faktorer (sedimentyta/vattenvolym-förhållandet under tät- hetssprångskitet, tillförsel av syrerikt vatten, temperatur) är det svårt att avgöra hur mycket tillförseln av näringsämnen inverkar. Danska modellberäkningar av syreförbrukningen i djupvattnet tyder dock på att tillförseln av kväve från land bidrar till för- sämringen av syresituationen och att en minskad tillförsel skulle förbättra den. Blomningar av giftiga alger utgör ett problem och ett potentiellt hot mot musselodlingar, fiske och turism. Danska undersökningar tyder på att dinoflagellaterna kraftigt ökade sin andel av växtplankton på bekostnad av andra grupper, och att andelen börjat minska . Under- sökningarna tyder också på att biomassan av kiselalger minskat och bara är hälften av den som fanns i början av 1980-talet24. Eftersom historiska data saknas, försvåras en analys av i vilken utsträckning övergödning bidragit till de iakttagna blomningarna. Erfarenheter från andra områden visar att risken för blomningar ökar vid övergödning, varför lägre näringsnivåer åtminstone bör minska risken för stora blomningar. En jämförelse av växtplanktons primärproduktion i med den tyder på att produktionen kan ha fördubblats som resultat av ökad tillförsel av kväve25. visar danska undersökningar att produktionen minskat och att siktdjupet förbättrats något24. till försvann mer- parten av danska ålgräsängar pga. av en sjukdom. Ålgräset har åter- koloniserat merparten av de områden där de förekom tidigare, men täcker nu en betydligt mindre yta. Om man jämför djuputbred- ningen vid seklets början i både estuarier och öppna kustområden har den förskjutits flera meter mot ytan. Troligen beroende på att siktdjupet minskat till följd av övergödning. Eftersom ingen tydlig förändring skett av mängden näringsämnen och siktdjupet i öppna under de senaste 20–30 åren23, indikerar minskningen av ålgräsets djuputbredning att den huvudsakliga ökningen i tillförsel av näringsämnen har skett .