sou · GRB384d1 · 2004-01-01 00:00:00 — likhet som fastställts statistiskt. Inom livförsäkring tas normalt individuell hänsyn till den eller de försäkrades specifika förhållanden (ålder, kön, bedömt hälsotillstånd etc.) vilka kombineras med statistiskt fastställda antaganden om t.ex. dödlighet, sjuklighet och överdödlighet för vissa riskgrupper. En värdering som görs för en grupp av försäkringsavtal baserad på för gruppen representativ information om riskexponering är att betrakta som statistisk eller kollektiv. Så kan t.ex. avsättning för kända skador baseras på antalet öppna skador och en statistiskt fastställd medelskada snarare än genom en uppskattning av kostnaden skada för skada. Avsättning för okända skador måste grunda sig på statistiskt fastställda skaderapporteringsmönster där riskexponeringen baseras på de individuella avtalen, t.ex. från antal avtal eller premieintäkt för relevant period, eller på inträffade skador i form av utbetald ersättning eller uppskattad känd kostnad. En avsättning baserad på ett antagande om totalkostnadskvot kan betraktas som en ytterlighet, eftersom ingen annan individuell information än det enskilda avtalets bidrag till premieintäkten används som underlag för att fastställa avsätt- ningen. Avsättningsbehovet kan också beräknas genom en kombination av kollektiv och individuell metod, där t.ex. de framtida försäkrings- ersättningarnas förväntade förfall fastställs löpande för varje avtal och summeras för att sedan kollektivt diskonteras som ett gemensamt kassaflöde. Ett realistiskt värde motsvarar ett portföljperspektiv, där det är rimligt att förväntade vinster i ett försäkringsavtal täcker för- väntade förluster i ett annat. Tillämpning av en individuell metod är därmed inte lika aktuell när avsättningen skall grunda sig på realistiska värderingar. För många försäkringsklasser eller typer av avsättningar är det heller inte meningsfullt eller praktiskt genomförbart med indivi- duell beräkning. Avsättning för okända skador måste grunda sig på en kollektiv beräkning av exponering och fördröjning. Premierna för breda konsumentförsäkringsbestånd är ofta tarifferade med avancerade system. Det skulle inte tillföra något att kräva en upp- repning av den processen med förnyade tariffer, dvs. antaganden, för framtida försäkringsfall. Det naturliga för många sådana bestånd är att i stället nyttja premiesättningens antaganden i form av upplupen anskaffningskostnad och att kollektivt beräkna ett realistiskt värde genom den förväntade totalkostnadskvoten. För andra försäkringsavtal eller typer av avsättningar är individuell beräkning däremot mer motiverad. Det gäller särskilt livförsäkring och s.k. lång skadeförsäkring där försäkringsbelopp, dödlighets- risker och ersättningsrisker skiljer mycket mellan försäkrings- avtalen samt för bestånd av inträffade kända skador med stor inbördes variation. I ett avseende kan dock även en kollektiv beräkning med fördel tillämpas inom livförsäkring. Om avsättningarna diskonteras med rådande marknadsränta kan diskonteringen ske med summan av de förväntade ersättningarna och kostnaderna för varje tidpunkt framöver.19 För livförsäkring kan sålunda individuell och kollektiv metod kombineras i syfte att möjliggöra en bättre uppskattning av det realistiska värdet. 19 Av praktiska skäl bör ränterisken i försäkringsåtagandena inte återspeglas i avsättningsberäkningen. I en krissituation består försäkringstagarnas främsta skydd i att de har förmånsrätt i försäkringsbolagets skuldtäckningstillgångar. Det är därför nödvändigt att dels definiera hur stora skuldtäckningstill- gångarna skall vara i förhållande till bolagets åtaganden, dels hur tillgångarna skall värderas och placeras. De nuvarande placeringsreglerna beaktar risken i skuldtäcknings- tillgångarna på ett statiskt sätt. Ett ökat finansiellt risktagande utlöser inga krav på ytterligare tillgångar så länge som risktagandet håller sig inom de begränsningar som anges för tillgångsslagen. Reglerna kan därmed leda till sämre riskmedvetenhet i försäkringsbolagen genom att de felaktigt kan uppfattas som gränser för ett acceptabelt risktagande oavsett den verkliga finansiella risken i bolaget. Riskerna i skuldtäckningstillgångarna bör beaktas utifrån de enskilda tillgångarnas riskegenskaper snarare än genom kvantitativa begränsningar. Så kan ske genom att det utifrån dessa egenskaper görs ett säkerhetsavdrag från skuldtäckningstillgångarnas verkliga värde. Genom säkerhetsavdraget uppnås effekten att ett ökat risktagande utlöser ytterligare krav på skuldtäckning. Dagens schablonmässiga övervärdering av de åtaganden som ligger till grund för beräkningen av de försäkringstekniska avsättningarna ersätts därmed av en medvetet försiktig värdering av skuldtäck- ningstillgångarna. I stället för en dold buffert i avsättningarna åstadkoms en öppen säkerhetsmarginal i skuldtäckningen; en marginal som dessutom är beroende av risken i både åtagandena och till- gångarna. Genomlysningen kommer därmed att öka i förhållande till försäkringsbolagets samtliga intressenter som bolagen ges incitament att själva mäta och hantera risken i portföljen av försäkringsavtal och skuldtäckningstillgångar. Eftersom lösningen även innebär att de nuvarande placerings- begränsningarna kan mildras får försäkringsbolagen bättre möjlig- heter att bedriva en långsiktig kapitalförvaltning. För att försäkrings- tagarnas skydd skall tryggas finns det dock skäl att i vissa fall även göra inskränkningar. Utredningens förslag: Utgångspunkten för värderingen av till- gångarna inom ramen för om skuldtäckning skall vara tillgångens verkliga värde med avdrag för de skulder som hänför sig till förvärvet av tillgången. Från skuldtäckningstillgångarnas verkliga värde skall härefter ett säkerhetsavdrag göras för försäkringsrisk och finansiell risk. Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer (Finans- inspektionen) bemyndigas att meddela närmare föreskrifter för beräkningen av säkerhetsavdraget. Gällande rätt: Regler om värderingen av ett försäkringsföretags tillgångar i skuldtäckningshänseende återfinns i 7 kap. 10 f § FRL. Reglerna fick sin huvudsakliga utformning i samband med genom- förandet av för försäkringsområdet.1 Närmare principer för värderingen av skuldtäckningstillgångarna finns även i EG-rättens skade- och livförsäkringsdirektiv.2 Värderingen av till- gångarna i den ekonomiska redovisningen framgår av 4 kap. lagen (1995:1560) om årsredovisning i försäkringsföretag (ÅRFL). Reglerna avviker delvis från dem i FRL. Enligt FRL skall skuldtäckningstillgångarna värderas till verkligt värde med beaktande av skulder som hänför sig till förvärvet. Undantag från värdering till verkligt värde görs för bl.a. obligationer och andra skuldförbindelser som är avsedda att säkerställa försäkrings- åtaganden genom att innehas till förfall eller konvertering, där värderingen under vissa angivna förutsättningar får göras med utgångs- punkt i anskaffningsvärdet. Ett annat undantag gäller fastigheter, där föreskrifter om vilket högsta värde tillgången får tas upp till fastställs av Finansinspektionen.3 Fordringar på andra än försäkrings- tagare får beaktas endast till den del de överstiger gäldenärens fordran på bolaget. 91/674/EEG; se prop. 1995/96:10 del 4. 92/49/EEG art. 21.1 och dir. 2002/83/EG art. 23.3. Skälen för förslaget: Förslaget rör endast värdering av tillgångarna i skuldtäckningshänseende. Några förslag lämnas inte avseende värderingen i den ekonomiska redovisningen. Som anförts ovan (avsnitt 3.2.1) har dessa regleringar olika syften. Värderingsreglerna för skuldtäckningstillgångar syftar till att säkra skyddet för försäkringstagarna. En värdering baserad på verkliga värden är mest lämpad för detta syfte. Utredningen instämmer därmed i de överväganden som gjordes när nuvarande huvudregel om en värdering till verkligt värde infördes4 men väljer att utvidga principen till att omfatta samtliga skuldtäckningstillgångar. Därmed uppnås också en överensstämmelse med utredningens förslag om att de försäkringstekniska avsättningarna skall beräknas på grundval av en realistisk värdering av åtagandena (se kapitel 3). Av genomlysnings- skäl krävs det då en värdering till verkligt värde av samtliga skuld- täckningstillgångar. I syfte att slå fast vilken mängd tillgångar som krävs för att ett försäkringsbolag skall kunna uppfylla sina åtaganden mot försäkrings- tagarna skall ett riskkänsligt säkerhetsavdrag härefter göras från skuldtäckningstillgångarnas verkliga värde. Utgångspunkten är att säkerhetsavdraget skall begränsa försäkringstagarnas kreditrisk genom att hänsyn tas till såväl försäkringsrisken som den finansiella risken i försäkringsbolagets portfölj av skuldtäckningstillgångar och försäk- ringsåtaganden. Säkerhetsavdraget kommer därmed att variera beroende på hur väl ett försäkringsbolag iakttar bl.a. diversifiering och match- ning, vilket skapar goda incitament för riskhanteringen i bolaget. I bedömningen skall även bolagets återförsäkringsprogram och användning av derivatinstrument beaktas. De närmare reglerna för beräkningen av säkerhetsavdraget bör meddelas i föreskrifter från . Utredningen för i kapitel 5 en diskussion kring hur avdraget kan utformas. 4 Se prop. 1995/96:10 del 4 s. 94 ff. Med verkligt värde avses försäljningsvärdet efter avdrag för den beräknade försäljningskostnaden. För tillgångar som är noterade på en auktoriserad marknadsplats menas med försäljningsvärde den senaste betalkursen på balansdagen. För tillgångar som saknar försäljningsvärde skall värdet i stället uppskattas försiktigt. Om särskilda förhållanden föreligger, t.ex. låg likviditet, skall även noterade tillgångar värderas lägre. Marknadsvärde är synonymt med observerat försäljningsvärde för noterade tillgångar. En värdering till anskaffningsvärde innebär att tillgången värderas till anskaffningskostnaden, dvs. det pris innehavaren betalade för den. För s.k. fastförräntade tillgångar sker värderingen till upplupen anskaff- ningskostnad. Med lägsta värdets princip avses att värdet bestäms till det lägsta av anskaffningsvärdet och verkligt värde. En värdering till verkligt värde är ett försök att fånga den kortsiktiga betalningsberedskapen. En värdering till verkligt värde innebär subjek- tiva val i allmänhet och för onoterade tillgångar i synnerhet. Det observerade försäljningsvärdet är historiskt och ett innehav kan därför inte med säkerhet omsättas till det priset. Det gäller särskilt för stora aktörer, där ett stort utbud i sig påverkar marknadspriset. En värdering till anskaffningskostnad är ofta inaktuell och kan både under- och överskatta den finansiella ställningen. En strikt individuell värdering av tillgångar till anskaffningskostnad leder till att bolaget medvetet kan överskatta sin ställning genom att göra selektiva försäljningar av till- gångar med vinst som man behåller förlusttyngda tillgångar. Ett exempel på företeelsen är sparbankskrisen i där sådana förfaranden bidrog till att fördjupa krisen. Utredningens förslag: Regeln om vilka subjekt som träffas av placeringsreglerna förtydligas på så sätt att bolag som både driver återförsäkringsrörelse och direktförsäkringsrörelse skall tillämpa plac- eringsreglerna fullt ut för båda formerna av försäkringsrörelse. Regeln om särskild skuldtäckning i försäkringsbolag som ute- slutande driver återförsäkringsrörelse avskaffas. Sådana bolag skall fortsättningsvis tillämpa skuldtäckningsreglerna fullt ut. Placeringsreglerna skall tillämpas på tillgångar som motsvarar de försäkringstekniska avsättningarna utan avdrag för avgiven åter- försäkring. Placeringsreglerna skall fortsättningsvis inte omfatta värdet av reservdeposition i anledning av återförsäkring. Gällande rätt: Vilken mängd tillgångar som skall omfattas av placeringsregler bestäms enligt reglerna om skuldtäckning i 7 kap. 9 FRL §. Dessa skuldtäckningstillgångar skall motsvara bolagets försäkringstekniska avsättningar. Ett direktförsäkringsbolag skall inneha tillgångar till ett belopp motsvarande bolagets försäkringstekniska avsättningar för egen räkning, dvs. beloppet skall minskas med avgiven återförsäkring. Tillägg skall dock göras för värdet av reservdeposition som en återförsäkringsgivare har ställt hos bolaget. Om avgiven återför- säkring inte bidrar till att minska bolagets risktagande får Finans- inspektionen bestämma att avdrag inte får göras för återförsäkring. Återförsäkringsrörelse avseende dels livförsäkring och sådan skade- försäkring för vilken bestämmelserna om livförsäkring tillämpas, dels långa skadeförsäkringar skall inneha det skuldtäckningsbelopp som behövs för att säkerställa försäkringstagarnas förmånsrätt. Skälen för förslaget: Det föreslås inte någon utvidgning avseende vilka tillgångar i ett försäkringsbolag som skall omfattas av plac- eringsregler över huvud taget. EG-rätten medger endast att till- gångar som motsvarar försäkringstekniska avsättningar beläggs med särskilda placeringsrestriktioner. Nationella regler beträffande valet av fria tillgångar eller regler som inskränker bolagens fria förfogande över dessa tillgångar är inte tillåtna.5 En sådan ändring skulle inte heller ligga i linje med utredningens avgränsning beträf- fande vilka medel solvenssystemet skall skydda. 5 Dir. 73/239/EEG art. 18, ändrad genom dir. 92/49/EEG, och dir. 2002/83/EG art. 31. skall därmed även i fortsättningen enbart träffa tillgångar som svarar mot försäkringstekniska avsättningar. Beträffande i vilken utsträckning placeringsreglerna skall tillämpas görs en åtskillnad mellan direkt försäkringsrörelse och åter- försäkringsrörelse. För direkt försäkringsrörelse gäller placerings- reglerna fullt ut. Så är även fallet för bolag som bedriver både direkt försäkringsrörelse och återförsäkringsrörelse. Skälet är den smitto- risk som finns mellan de skilda rörelserna.6 Utredningen instämmer i denna bedömning, men anser att lagtexten behöver förtydligas så att det klart framgår att även bolag med sådan blandad verksamhet omfattas av placeringsreglerna fullt ut. För bolag som uteslutande driver återförsäkringsverksamhet beträffande dels livförsäkring och sådan skadeförsäkring för vilken bestämmelserna om livförsäkring tillämpas, dels långa skadeför- säkringar gäller placeringsreglerna i tillämpliga delar. Denna regel avseende s.k. särskild skuldtäckning tillkom i samband med att ett förtydligande infördes om att även sådana bolag skall föra ett register över de tillgångar vilka direktförsäkringsbolaget skall ha förmånsrätt i.7 I vilka delar placeringsreglerna skall tillämpas på dessa tillgångar framgår dock endast av författningskommentaren till den nu gällande regeln. Här anges bl.a. att reglernas tillämpning skall inriktas på att tillvarata försäkringstagarnas förmånsrätt vid en konkurs eller ett utmätningsförfarande snarare än att trygga försäk- ringsåtagandena under löpande verksamhet.8 Även med de förarbetsuttalanden som finns är det oklart hur återförsäkringsbolagen skall tillämpa placeringsreglerna. Intresset av att säkerställa försäkringstagarnas skydd gör sig lika starkt gällande dessa tillgångar som tillgångar ägda av ett direktförsäkringsbolag. Övervägande skäl talar därmed för att ingen åtskillnad skall göras mellan direktförsäkringsrörelse och återförsäkringsrörelse i skuld- täckningshänseende. Det bör därför klart framgå av lagtexten att placeringsreglerna gäller fullt ut för båda typerna av verksamhet. bör inom ramen för sin löpande tillsyn kunna beakta de särskilda förhållanden som gäller i återförsäkringsverk- samhet. Som skäl för den nuvarande ordningen för bestämmande av skuld- täckningsbeloppens storlek i direkt försäkringsrörelse (försäkrings- tekniska avsättningar för egen räkning) angavs att metoden leder 1994/95:184 s. 145. 1997/98:54. 1997/98:54 s. 29. till en bättre riskspridning jämfört med en bruttoredovisning där fordran på återförsäkringsgivare i stället får användas för skuld- täckning.9 I det system som utredningen föreslår är det dock viktigt att även försäkringsbolagets återförsäkringsprogram genomlyses och att den risk som är förknippad härmed tillåts påverka storleken på det föreslagna säkerhetsavdraget. Utredningen föreslår därför att bolaget skall ha skuldtäckningstillgångar som motsvarar de för- säkringstekniska avsättningarna utan avdrag för avgiven återförsäkring. Förutom en bättre genomlysning innebär ändringen även att underlaget för försäkringstagarnas förmånsrätt utvidgas. Utredningen föreslår vidare att kravet på att de försäkrings- tekniska avsättningarna skall ökas med värdet av mottagen reserv- deposition tas bort. Genom att skuldtäckning föreslås ske utan avdrag för avgiven återförsäkring kommer utredningens förslag på denna punkt därmed att vara neutralt i förhållande till gällande rätt både för återförsäkringstagaren och återförsäkringsgivaren. 1994/95:184 s. 152 och 265; jfr Ds 1993:57 s. 86. Utredningens förslag: Nuvarande begränsningar beträffande tillåtna utgivare av fondpapper och andra skuldförbindelser slopas. Fondpapper som inte är föremål för handel på en reglerad marknad får dock även fortsättningsvis användas endast under förutsättning att de är kortfristigt realiserbara. Ett förtydligande införs om att motsvarande krav gäller beträffande tillgångar som ägs av dotterföretag med uppgift att äga skuldtäckningstillgångar. Säkerhet skall som huvudregel ställas avseende skuldförbindelser som inte är fondpapper (utlåning). Regeringen eller den myndighet regeringen bestämmer () bemyndigas att meddela närmare föreskrifter om när säkerhet – med hänsyn till gäldenärens kreditvärdighet – inte behöver ställas. Fordran på återförsäkrare på grund av avgiven återförsäkring tillåts som skuldtäckningstillgång under förutsättning att fordran inte har varit förfallen till betalning än . Fordran får högst tas upp till ett belopp som överstiger eventuell reservdeposition och som motsvarar den andel av avsättningen som återförsäkringen avser. Nuvarande generella begränsning för användande av terminer, optioner och andra derivatinstrument utgår. Sådana instrument tillåts som skuldtäckningstillgång under förutsättning att instrumentet har anknytning till en viss skuldtäckningstillgång och bidrar till att minska riskerna i eller effektivisera förvaltningen av denna tillgång. Derivatinstrument skall tillsammans med övriga skuldtäckningstillgångar antecknas i skuldtäckningsregistret. Krav på tillstånd för skuldtäckning med aktier och andelar i dotterföretag som har till uppgift att äga skuldtäckningstillgångar införs. Skuldtäckning med aktier och andelar i andra dotterföretag än sådana som har till uppgift att äga skuldtäckningstillgångar skall inte längre vara tillåtet. Nuvarande tillgångslimiter sänks till de i EG-rätten angivna miniminivåerna. Begränsningen för enhandsengagemang avseende andelar i värdepappersfonder som förvaltas av samma fondbolag eller fondföretag utmönstras. 4.4.1En kompletterande kvalitativ regel? Gällande rätt: Som tre grundläggande, kvalitativa krav anges i 7 kap. 9 a § FRL att skuldtäckningstillgångarna skall placeras så att de motsvarar försäkringsbolagets åtaganden (matchning), att de skall vara placerade på ett sådant sätt att lämplig riskspridning uppnås (diversifiering) samt att de skall placeras så att bolaget har en tillfredsställande betalningsberedskap (likviditet). Bestämmelsen har sin grund i EG-rätten.10 Skälen för förslaget: Nuvarande kvalitativa placeringsregler om matchning, diversifiering och likviditet bör bibehållas som över- gripande kvalitativa regler för försäkringsbolagens placering av skuldtäckningstillgångar. I delbetänkandet diskuterades om dessa regler bör kompletteras med ytterligare en övergripande regel om att endast tillgångar som är lämpliga som säkerhet för försäkringstagarna får användas för skuldtäckning. Som kriterier för denna lämplighetsbedömning angavs att värdet på tillgången skall kunna beräknas tillförlitligt ur risk- hanteringssynpunkt; såväl vid varje given tidpunkt som över tiden. Det kan dock diskuteras om inte sådana hänsyn redan nu måste tas redan inom ramen för regeln om tillfredsställande betalningsbered- skap. Regeln syftar på tillgångarnas likviditet och därmed försäkrings- bolagets möjlighet att omsätta tillgångarna för att uppfylla åtagandena. Vid bedömningen skall hänsyn tas till tillgångarnas framtida värde och avkastning. Lämplighetskravet kan därmed anses framgå av nuvarande regler. Utredningen stannar därför vid att betona vikten av att till- gångarnas värde kan beräknas tillförlitligt, men avstår från att före- slå någon regeländring i denna del. Gällande rätt: Reglerna avseende vilka tillgångsslag som är tillåtna för skuldtäckning grundar sig på EG-rätten.11 Bestämmelserna är i huvudsak desamma för liv- och skadeförsäkringsområdet och inne- håller en katalog över tillåtna tillgångslag. Vidare anges att medlems- staterna skall slå fast mer detaljerade regler för användningen av godtagbara tillgångar enligt vissa, närmare angivna principer. 92/49/EEG art. 20 och dir. 2002/83/EG art. 22. 92/49/EEG art. 21 och dir. 2002/83/EG art. 23. Tillåtna tillgångsslag för skuldtäckning är enligt 7 kap. 10 § FRL –obligationer eller andra skuldförbindelser som vissa angivna rättsubjekt svarar för, –premiefordringar som vissa rättssubjekt svarar för och termins- premiefordringar i skadeförsäkringsrörelse, –skuldförbindelser med betryggande säkerhet, som t.ex. fastig- hetspant och livlån, –aktier och andra jämförbara värdepapper som har getts ut av vissa angivna rättssubjekt, –fastigheter, tomträtter och byggnader samt andelar i sådan egendom, –andelar i värdepappersfonder enligt lagen (1990:1114) om värdepappersfonder, om fonden i huvudsak består av skuld- täckningsgilla tillgångar, –fordran på överskjutande skatt, samt –återförsäkringsgivares reservdeposition hos återförsäkringstagare. Tillåtna utgivare av fondpapper är bl.a. stat och kommun och där- med jämförliga utländska subjekt, internationella organisationer, värde- pappersbolag samt svenska och utländska kreditinstitut. Aktiebolag, svenska och utländska, godkänns endast som utgivare under förut- sättning att de är publika. Fondpapper får endast användas för skuldtäckning om de är kort- fristigt realiserbara eller noterade på en marknadsplats. Undantag görs dock om tillgångarna ägs av ett dotterföretag som har till uppgift att direkt eller indirekt äga ett försäkringsbolags skuld- täckningstillgångar. Aktier och jämförbara värdepapper som har getts ut av ett privat aktiebolag får endast användas om bolaget är ett sådant angivet dotterföretag. Även aktier och andelar i ett dotterbolag som är ett publikt försäkringsaktiebolag, ett publikt bankaktiebolag, kreditmarknadsbolag, värdepappersbolag eller fond- bolag eller ett utländskt företag av något av de uppräknade slagen är tillåtna. Avseende utländska tillgångar har i enlighet med ett bemyndigande meddelat föreskrifter om tillåtna utgivare.12 I 7 kap. 17 b § FRL slås en särskild regel fast beträffande använd- ningen av derivatinstrument. Sådana tillgångar får inte användas för 12 FFFS 2001:6. skuldtäckning men är tillåtna i syfte att sänka den finansiella risken i ett försäkringsbolag och för att effektivisera förvaltningen av bolagets tillgångar. Skälen för förslaget: Syftet med den gällande regleringen är att begränsa risken i skuldtäckningstillgångarna. Enligt utredningens förslag skall risken i stället beaktas genom att ett säkerhetsavdrag görs vid värderingen av tillgångarna. Det finns därför skäl att se över de tillgångsslag som tillåts för skuldtäckning och vill- koren för användningen av tillgångsslagen. Med fondpapper avses enligt 1 § lagen (1991:980) om handel med finansiella instrument aktie och obligation samt sådana andra delägarrätter eller fordringsrätter som är utgivna för allmän om- sättning, andel i värdepappersfond och aktieägares rätt gentemot den som för hans räkning förvarar aktiebrev i ett utländskt bolag (depåbevis).