sou · GRB338d3 · 2004-01-01 00:00:00 — tillverkningsindustrin, jord- och skogs- bruket med ungefär lika mycket. Kommitténs huvudförslag innebär en större minskning av energiskatterna inom den privata tjänstesektorn, . Denna föreslås finansieras med inom näringslivet (höjda arbetsgivaravgifter, minskade möjligheter avsätta till periodiseringsfond, höjda skatter på el och dieselolja). Min bedömning är att cirka hälften, dvs. ca , av denna finansiering kommer att direkt eller indirekt beröra tillverkningsindustrin, jord- och skogsbruket. Återstående delar av finansieringen som inte berör näringslivet, , föreslås av kommittén bäras av hushållen och den offentliga sektorn. Om man jämför modellernas konsekvenser för den lågbeskattade delen av näringslivet (tillverkningsindustrin, jord- och skogsbruket) skiljer det enligt ovanstående analys mellan alternativen (nettokostnadsökningar 2,5 mdkr i två-nivåmodellen, cirka 1,5 mdkr i kommitténs huvudalternativ). Huvuddelen av den skillnaden ligger eller kan läggas på den icke energiintensiva delen av industrin. Kostnadsskillnaden mellan modellerna för de berörda företagen torde i de flesta företag hålla sig inom storleksordningen 0,1–0,av företagens produktionsvärde. Jag bedömer att detta är en acceptabel skillnad för att uppnå de stora fördelar ur främst miljöstyrningssynpunkt som uppnås med två-nivåmodellen. Möjlighet till fortsatt grön skatteväxling Eftersom ett huvudsyfte med kommitténs arbete enligt direktiven var att bereda vägen för att förverkliga strategin om en fortsatt grön skatteväxling, är det givetvis intressant att jämföra kommitténs huvudförslag med mitt förslag också från den utgångs- punkten. har satt upp målet om en grön skatteväxling med 2001–2010. Av dessa har – 2003 skett en växling med . De tre samarbets- partierna socialdemokraterna, och är också i samarbetsöverenskommelsen för mandatperioden – 2006 överens om en växling med totalt . Sedan växlats 2003 återstår härav för åren 2004–2006. Kommitténs förslag till genomförande och finansiering av en ny näringslivsbeskattning innebär i sig en negativ grön skatteväxling om . Det beror på att en del av de sänkta energiskatterna i tjänstesektorn föreslås finansieras av skatter som inte är gröna, som höjd löneavgift och återställande av periodiseringsfonderna. Kommittén intecknar också utrymme för energiskattehöjningar inom hushållen och den offentliga sektorn med som annars kunde ha använts i de kommande årens gröna skatteväxlingar. Om kommitténs förslag genomförs skärps då kraven på andra åtgärder för en grön skatteväxling till (9+2,5) för åren 2004–2006. innebär kommitténs förslag att en väsentlig del av skattebasen för en fortsatt grön skatteväxling rycks undan, nämligen energiförbrukningen i den privata tjänste- sektorn och ett möjligt skatteväxlingsutrymme i hushåll och offentlig sektor. Mer skall alltså växlas mot en mindre skattebas, vilket kommer att göra det mycket svårt att med kommitténs förslag klara en fortsatt grön skatteväxling enligt beslutade och överenskomna ramar. Kommitténs förslag är alltså även av detta skäl olämpligt och strider mot de uppsatta direktiven. En fortsatt grön skatteväxling inom överenskomna ramar blir betydligt lättare att genomföra på ett bra sätt med den av mig föreslagna två-nivåmodellen. Någon kompensation för en negativ skatteväxling enligt kommitténs förslag erfordras inte. Det utrym- me för höjda energiskatter inom hushålls- och offentlig sektor som kommittén använder för att finansiera sänkta energiskatter i den privata tjänstesektorn kan i stället användas för grön skatteväxling . En ytterligare fördel med två-nivåmodellen är att även energiförbrukningen i näringslivet kan användas som bas för en fortsatt grön skatteväxling varvid höjda energiskatter växlas mot sänkta arbetsgivaravgifter. Genom att nivån på energiskatterna i denna modell i viss mening är omvänt proportionell mot företagens energiintensitet (energiintensiva företag kan ha en femtedel till en sjättedel så hög skattesats som vanliga företag), kan en proportionell höjning av nivån i grova drag förväntas kompenseras av en proportionell sänkning av företagens arbetsgivaravgifter. Även på detta område krävs dock mer ingående analyser för att på bästa sätt utforma en fortsatt grön skatteväxling också inom näringslivet. av ledamoten () Behov av enkel, överskådlig och långsiktig energibeskattning Svensk energipolitik präglas av i grunden orealis- tiska och tillväxthämmande utgångspunkter. I fokus för energipo- litiken har en onödig förtida avveckling av kärnkraften och även grön skatteväxling kommit att utgöra stora och förödande hinder mot en sund och positiv utveckling av såväl näringslivet som samhället. Detta har sedan dessutom kombinerats med en flora av politiska panikåtgärder. Det pågår en rad olika utredningar på energiområdet. Begrepp som flexibla mekanismer, långsiktiga avtal, utsläppsrätter, elcertifikat etc. är ständigt i luften och betyder olika saker vid olika tider. Vi har i upplevt en gasa- och bromsapolitik utan motstycke på energiskatteområdet. Denna politik har i sin tur skapat ett oöverskådligt och obegripligt lapp- täcke av skatter, regler och lagar. Aktörerna på marknaden har därmed under en följd av år ställts inför den omöjliga uppgiften att försöka planera och göra långsiktiga investeringar i full vetskap om att de skattepolitiska förutsättningarna ständigt ändras. Det råder dessutom en ständig osäkerhet om olika nedsättningsreg- ler inom energiskatteområdet är förenliga med EG:s statsstödsreg- ler. Mina utgångspunkter för arbetet i har varit följande: Miljöstyrande skatter ska endast tas ut i produktionsledet. Fiskala skatter ska endast tas ut i konsumentledet. behöver ett enkelt, överskådligt och långsiktigt energi- skattesystem. Konkurrensutsatt energiintensiv industri ska ges förutsätt- ningar att vara kvar i . Den ständigt återkommande problematiken och osäkerheten kring nedsättningsregler och måste lösas. Den inhemska gränsdragningsproblematiken mellan olika branscher måste bort. Effektskatten/produktionsskatten på kärnkraftsel borde ha funnits med i utredningsdirektiven för helhetsbildens skull. förslag om en generell energibe- skattning för hela näringslivet tillgodoser till stora delar mina krav. Genom en sådan åtgärd skulle förutsättningarna för att komma till rätta med dagens orimligheter och tvära kast inom energibeskatt- ningen kraftigt öka. Svenskt näringslivs behov av ett långsiktigt, överskådligt och konkurrenskraftigt energiskattesystem skulle kunna förverkligas. skulle den ständigt återkommande osäkerheten om det svenska energiskattesystemet är förenligt med kunna undanröjas. Bra förslag – oacceptabel finansiering förslag om att beskatta hela närings- livet med en generell energiskattesats är mycket bra. Men eftersom finansieringen enligt kommittédirektivet skall vara en ...budget- neutral omläggning av skatteuttaget – inom ramen för en fortsatt grön skatteväxling... bedömer jag att förutsättningarna för att genomföra utmärkta förslag som mycket små. Tyvärr har få alternativa förslag till finansiering diskuterats inom ramen för kommitténs arbete. Det är märkligt, men kanske inte överraskande, att de enda alternativa finansieringsförslagen som har presenterats är nya skattehöjningar. Det har i kommittén tyvärr varit helt omöjligt att diskutera en finansiering genom att minska utgifterna. Jag anser att det är möjligt att överväga om olika näringslivsstöd och andra stöd för näringspolitiska ändamål skulle kunna avskaffas helt eller delvis. Motivet för detta är att närings- livet kan få betydande lättnader, särskilt inom tjänste- sektorn, jämfört med dagens energibeskattning. Den sammanlagda effekten av den så kallade gröna skatteväxling som skall höja energiskatterna med och kommitténs förslag om ökade energiskatter för hushållen går inte att försvara. Utredningar, nu senast SOU 2003:2: Fördelnings- effekter av miljöpolitik, visar att den så kallade gröna skatteväx- lingen får mycket kännbara fördelningseffekter. Det är hushåll med lägre inkomster, flerbarnshushåll samt hushåll i glesbygden som blir förlorarna. På företagarsidan är det jordbruket och gruvsektorn som blir de stora förlorarna. Det finns en paradox i den så kallade gröna skatteväxlingsidén. Om man menar allvar beträffande syftet med en skatteväxling, dvs. en minskad förbrukning av energi, så minskar ju också det som man skall beskatta och skatteväxla med. Den så kallade gröna skatteväxlingen måste upphöra och som väl är går kommitténs för- slag att använda även utan skatteväxling. En ytterligare höjning av dagens höga bensin- och dieselskatter och höjningen skatten på eldningsolja och el tar jag bestämt avstånd ifrån. Konsekvenserna av att införa en ny skatt (värme- skatt) måste noga övervägas och avvisar jag detta för- slag. Jag anser inte att värmecertifikat ska införas och det har heller inte kommittén tagit ställning för. Ett internationellt system med utsläppsrätter är ett betydligt mera kostnadseffektivt sätt att minska utsläppen än ett certifikatsystem Kommitténs uppdrag var bland annat att se till att den konkurrensutsatta energiintensiva industrin skulle klara konkur- rens från utlandet. Förslaget ger dock inte den konkurrensutsatta industrin tillräckligt bra konkurrensvillkor. Ett sätt att förbättra villkoren skulle kunna vara att ge begränsningsregeln en lägre nivå än förslagets . av ledamoten () Jag biträder föreliggande betänkande från skattenedsättningskom- mittén vad avser dess resonemang i stort och förordar att kommitténs huvudförslag, den s.k. näringslivsmodellen, läggs till grund för reformering av skattelagstiftningen på området. Enligt det allmänna kommittédirektivet skall kommittén visa hur förslag som innebär utgiftsökningar eller inkomstminskningar kan finansieras. Redovisningen visar att det föreliggande förslaget kan finansieras, om än med en del negativa konsekvenser. I jämförelse med de avsevärda samhällsvinster som näringslivsmodellen medför, utgör olägenheterna av förslagets finansieringsdel för näringsliv och hushåll ett mer begränsat problem, som dock därmed inte skall förringas. Jag är av den meningen att finansieringens vidare hantering bör ske i ett mer samlat finanspolitiskt sammanhang. Andra avväg- ningar kan därvid aktualiseras och andra faktorer än dem kom- mittén haft att överväga kan få betydelse. Frågor t.ex. om stimulans och tillväxt kan då vägas in, något som får anses ligga utanför kommitténs uppdrag och kompetens. Andra utredningar pågår med betydelse för de frågor som kommittén arbetat med, som också kan komma att påverka. I det följande utvecklas några utgångspunkter till grund för ovanstående ställningstagande. energiförsörjning har haft en enastående utveckling. Det gäller i första hand elektriciteten. Utbyggnaden av vattenkraften kulminerade . Kärnkraften gav ett lika stort tillskott . Denna goda tillgång på el till internationellt sett låga priser har varit en av förutsättningarna för basindustrins utveckling i vårt land, däribland gruvindustrin, järnhanteringen, pappers- och massaindustrin, tung kemi och cementtillverkning. Den skapar betydande sysselsättning och är på många platser i helt avgörande för att infra- struktur och service skall upprätthållas. Lika viktigt är att denna industri skapar betydande kunskapstillväxt inom sina branscher och utgör en viktig avnämare av utbildade civilingenjörer och teknologie doktorer från våra tekniska högskolor. Även fjärrvärmens utbyggnad i många orter i huvud- sakligen har varit omfattande. utgör ett stort välstrukturerat värmeunderlag en möjlighet till fortsatt betydande inhemsk elproduktion under gynnsamma miljö- betingelser. Den goda tillgången på el har medfört att nya icke el-specifika marknader kommit till (t.ex. direktverkande el). har en del politiska beslut som baserats på osäkra premisser kunnat passera utan alltför allvarliga konsekvenser för eltillgången till fortsatt gynnsam prisnivå. Den perioden är nu definitivt över för svensk del. Oavsett försök med olika former av sparåtgärder tycks dessutom elanvändningen stadigt öka år . Bland annat för den energiintensiva basindustrins fortsatta utveckling, men också för den allmänna välfärden i , fordras nu en helt annan och betydligt mer genomtänkt energipolitik för framtiden. Energiskatterna är ett medel för att styra energipolitiken i en sådan önskvärd riktning. Gällande regler för energibeskattning är komplicerade, har kom- mit till i olika sammanhang och har ett antal olika målsättningar, inte sällan motstridande. Den höga förändringstakten i regelverket medför osäkerhet. Det finns en betydande fara att långsiktiga investeringar i industri- och energisektorerna uteblir. Vår uthålliga konkurrenskraft gentemot omvärlden avtar vilket i det långa loppet också kommer att påverka välfärd och livsvillkor för den enskilda människan. Energiskatterna utgör en betydande del av statens inkomster. , , beräknas de uppgå till ca 60 mdr kronor. Just därför att skatterna på energiområdet är höga måste särskilda krav ställas på deras logik, tydlighet och förutsebarhet. Ur liberal synpunkt är detta helt enkelt ett demokratiskt krav. Det måste vara enkelt att förklara för medborgaren också hur energiskatterna betalas. I det avseendet utgör näringslivsmodellen ett avsevärt steg i rätt riktning och är i sig ett viktigt skäl till att förorda denna. Ett annan liberal utgångspunkt är principen the polluter pays. Genom att kommittéförslaget gör en tydlig åtskillnad mellan miljöpåverkande avgifter/skatter som drabbar insatssidan i olika industriella och andra processer och fiskala skatter som drabbar slutanvändare som hushåll och offentlig verksamhet tillgodoses i allt väsentligt detta krav. Näringslivsmodellen uppfyller i detta hänseende den princip som utvecklades i skatteväxlingskommitténs betänkande. Betydande fördelar nås också genom att samma regelverk före- slås gälla för hela näringslivet. Skattebelastningen skall inte hänga på till vilken statistiskt bestämd kategori en viss verksamhet har hänförts. En viss verksamhet skall kunna bolagiseras, knoppas av och drivas vidare utan att detta får energiskattekonsekvenser. Det skall heller inte av skatteskäl vara omöjligt för ett fjärrvärmeföretag att kunna offerera värmeleveranser till industriella verksamheter där ett alternativ är egen värmegenerering. Skattereglerna skall inte hindra det som är samhällsekonomiskt och företagsmässigt rationellt. Näringslivsmodellen eliminerar den typen av artificiella hinder. Modellen stöder också trender i utvecklingen för olika delar av tjänstesidan. Ett exempel är IT-service. Kluster av stora servrar är oerhört energikrävande. Den sannolika utvecklingen är att elanvändningen fortsätter att öka i denna typ av verksamhet medan personalkostnaderna, relativt sett, successivt minskar. Det vore felaktigt att beskatta denna näring på annat sätt än vilken annan industriell verksamhet som helst. Den vida tillämpning som näringslivsmodellen getts i kommitté- förslaget synes ge goda förutsättningar för att minimera gränsdrag- ningsproblem, vilket bör leda till ökad robusthet och förutsebarhet hos regelverket för energibeskattningen. Se dock nedan. Statsstödsreglerna enligt EG-rätten och deras tillåtlighet har behandlats av kommittén. Det föreliggande förslaget (näringslivs- modellen) torde uppfylla gällande rätt med god marginal. Det kan emellertid inte uteslutas att även andra principer för gränsdrag- ningen mellan olika näringar än den kommittén förordar kan komma att visa sig vara förenliga med statsstödsreglerna. Enligt min mening bör svensk skattelagstiftning med god marginal lägga sig på den säkra sidan i detta hänseende. Tolkningen av EG-rätten är inte självklar. En ständig oro för att svenska regler kan bli föremål för underkännande i en eventuell rättslig prövning är inte önskvärd, särskilt som en dom kan få omfattande ekonomiska följdverkningar. I detta avseende anser jag att kommitténs förslag innebär att en sådan eftersträvad tolkningsmarginal föreligger. En svår fråga, ständigt närvarande, är förhållandet mellan energi- omvandling och strävandena på miljöområdet. Det föreligger en genuin konflikt – energiomvandling skapar negativ inverkan på miljön. De vanliga politiska referenspunkterna ger heller inte alltid god vägledning. Åsiktsskillnaderna kan vara väl så djupa inom olika politiska partier som mellan partierna. I regel vill man både ha god miljö och säker tillgång till energi till acceptabla kostnader. Den fråga som man måste ta ställning till är om omsorgen om miljön i första hand skall vara vägledande och om man inom ramen för detta skall försöka ordna en så bra och billig energiförsörjning som möjligt. Eller är läget sådant att man måste fokusera på frågan om tillfredsställande energiförsörj- ning och i detta arbete i möjligaste mån ta hänsyn till miljökonse- kvenser . Båda ståndpunkterna är givetvis högst försvarbara. Miljöfrågorna har varit politiskt aktuella under en 20–30-års- period medan frågorna om energitillförsel, av skäl som antytts ovan, varit politiskt mindre intressanta. En förskjutning av balanspunkten hos miljö/energikomplexet i riktning mot ett större hänsynstagande till frågorna om hur framtida energiför- sörjning skall utformas på bästa sätt synes därför vara rimlig och sannolikt också bli nödvändig. Detta behöver inte ens på kort sikt innebära några försämringar i miljöhänseende. Andra miljöfrågor än de som främst har varit i fokus kan i stället komma mer i förgrunden. Biobränsle har kommit att utvecklas till en stor och viktig resurs för uppvärmning i fjärrvärmesystem och enskilda pannor. har den utvecklingen accentuerats. Biobränsle är nu fast etablerat i och kommer successivt att vidareutvecklas. Potentialen bedöms fortsatt god även om de senaste årens kraftiga tillväxt inte fortsätter. Den i praktiken kraftiga marknadsstyrningen till biobränslenas fördel som åstadkommits genom – internationellt sett – extremt höga koldioxidskatter med åtföljande prisstegringar på biobränslet har dock negativt drabbat alternativanvändning av skogsråvaran i några industriellt viktiga fall. Således är spånskiveindustrin av detta skäl en tynande näring i . Massaindustrin rapporterar också prisstegringar på massaved (på grund av konkurrens från bränsle- marknaden), som gör att lönsamheten pressas. Detta är självklart ingen önskvärd utveckling. Även för fjärrvärmeförtagen har det funnits problem med tillförsel av biobränsle. Enligt uppgifter från branschföretag har de senaste årens höjning av koldioxidskatten, senast från /kg till /kg, heller inte bidragit till ökad biobränsleanvändning, utan endast till ökade kostnader. Man använder redan nu så mycket biobränsle som rimligtvis är möjligt. Det ökade priset på biobränsle har kunnat övervältras på konsumenterna, eftersom fjärr- värmemarknaden i praktiken ofta fungerar som ett oreglerat monopol. Betänkandet anvisar en del olika alternativ som kan övervägas för att restaurera en del av den minskade konkurrenskraft som näringslivsmodellen eventuellt kan medföra för biobränsle (och för spillvärme). Av de förslag som har nämnts anser jag att handel med utsläppsrätter, inte minst om detta kan ske inom ramen för , är att föredra framför olika former av certifikat. Certifikat synes ge ett utrymme för politisk-administrativ klåfing- righet som återskapar osäkerhet av det slag grundprinciperna för näringslivsmodellen syftar till att eliminera. En intressant fråga i sammanhanget är om man kan separera kolbindningsprocessen vid växandet från koldioxidavgivningen vid förbränning. Nya möjligheter att arbeta med växthuseffekten på energiområdet skulle därmed öppnas. Nya tekniker för omhänder- tagande av koldioxidutsläpp utvecklas . Särskilt yttrande SOU 2003:38 sammanställning redovisas i Formas februarinummer 2003 av tidningen för ett uthålligt samhälle. Användningen av biobränsle i form av avfall ökar f.n. i . Dess konkurrenskraft torde knappast minska med den föreslagna näringslivsmodellen med de ökade kvittblivningskostnader som successivt kan förväntas och med ett principiellt förbud mot deponering av brännbart avfall. Det har framförts att den föreslagna värmeskatten skulle kunna differentieras, så att lägre skatt skulle utgå om värmen var gener- erad med biobränsle och högre om den kom från kol, olja och gas. Detta vore att införa ett avsteg från grunderna för såväl skatte- växlingskommitténs förslag som för det föreliggande förslaget. Varje avsteg skapar oklarhet, subventionsgraden kan höjas eller sänkas efter läglighet och nya intressenter får anledning att föreslå andra lättnader och undantag. Den enes lättnad blir också den andres börda. Vi är snart tillbaka i dagens moras av övergivna principer och resulterande lappverk. Att – när erfarenhet vunnits och eventuellt vissa väsentliga olägenheter uppenbarats – föra in väl motiverade justeringar, så långt möjligt konforma med näringslivs- modellens huvudprinciper, är en annan sak. Näringslivsmodellen drar en gräns mellan näringsliv och hushåll eller, för energiomvandlingssektorn mer specifikt, mellan fjärr- värmeleveranser till hushåll och uppvärmning i egen panna. Förslaget om en särskild värmeskatt på värmeleveranser, men inte på ved eller pellets i egen panna, gör att det vid frågan om ny- eller ersättningsinvestering i värmeanläggning uppkommer en favör för den egna biobränsleeldade pannan. Kommittén har ansett detta vara en mindre olägenhet, och jag delar den uppfattningen. Det kan dock finnas skäl för vederbörande myndigheter att observera om en mer systematisk utveckling i den angivna riktningen uppkommer, och i så fall eventuellt föreslå någon form av ytterligare utvidgning av näringslivsmodellens tillämpningsområde. Kommittén har uppmärksammat de administrativa problem med fördelning och uppbörd av energiskatten som kan komma att drabba fastighetsägare med både hushåll och företag som hyres- gäster. Problemen har av kommittén bedömts överkomliga. Ett annat problem med likartad utgångspunkt är de sannolikt många småföretag där ägaren bedriver näringsverksamhet i samma fastighet som han/hon bebor. Här uppkommer dels ett problem att fastställa energiskatten, dels ett kontrollproblem av samma karaktär som finns inom jordbruksnäringen. RSV förutsätts här, liksom är fallet, utfärda anvisningar för de schabloner som måste utnyttjas. Kraftvärme bygger på att det finns ett värmeunderlag med tillräcklig betalningsförmåga. När fjärrvärmen byggdes ut i var ett viktigt skäl just möjligheten att utnyttja fjärrvärmeunderlaget för elproduktion. Utbyggnaden av kärnkraften i medförde dock att den förväntade ökningen av kraftvärmen till stor del inte kom till stånd, f.ö. till skillnad från vad som skedde i många länder på kontinenten. behövdes inte då, men behövs den. finns fjärrvärmeunderlaget, och detta kan nu närmast att betraktas som en naturresurs för elproduktion som måste utnyttjas på bästa sätt. Två observanda beträffande kraftvärmen bör här nämnas. Det ena är att den ekonomiska marginalen kan vara alltför liten i förhållande till den större affärsrisk som en investering i kraftvärme innebär jämfört med den förhållandevis enklare investeringen i fjärrvärme. Detta är dock ett mindre problem eftersom felinveste- ringen trots allt blir relativt begränsad. Värre är det om den dyrare investeringen i kraftvärme inte utnyttjar hela den möjlighet till elgenerering som värmeunderlaget tillåter. Ett exempel är det planerade i . En anläggning för fossilgas ger bättre elutbyte än en anläggning för biobränsle. Ett ganska enkelt räkneexempel visar att denna extra elekticitet till det svenska systemet, och som ersätter importerad dansk eller polsk kolkondenskraft, totalt sett leder till lägre koldioxidutsläpp än en svensk biobränslelösning. En stor del av det befintliga värmeunderlaget finns i Stockholms- området och , med angränsade regioner. Även detta underlag bör tas till vara på bästa sätt. Fossilgasen bör rimligtvis också här vara ett attraktivt alternativ.