sou · GRB324 · 2004-01-01 00:00:00 — I propositionen angavs också som en annan ogynnsam konse- kvens av boxningen som talade för ett förbud den förråande verkan som boxningen ansågs ha. Dessutom ansågs det som angeläget att stävja de osunda ekonomiska intressen som gjorde sig gällande inom yrkesboxningen. Det ansågs som stötande att boxare och arrangörer kunde göra sig betydande vinster på en verksamhet som är inriktad på att åstadkomma skador hos deltagarna. Varför en särskild lag? Innan proffsboxningslagen trädde i kraft reglerades anordnandet av professionell boxning i allmänna ordningsstadgan (1956:617). Där angavs i 12 § att det krävdes tillstånd av polismyndigheten för att anordna en offentlig tillställning innehållande tävling eller uppvis- ning i professionell boxning. Detta oavsett om den hölls på allmän plats eller inte. I den promemoria (1969:1) som låg till grund för proffsboxnings- lagen diskuterades alternativet att ta in ett förbud mot professionell boxning i allmänna ordningsstadgan. I promemorian anfördes att ett sådant förbud skulle kunna tas in där även om det knappast kunde sägas ha sin naturliga plats där. Vad som framför allt talade mot en sådan lösning var emellertid att allmänna ordningsstadgan innehöll bestämmelser om tillställningar som var att anse som offent- liga. Ett boxningsförbud skulle om det togs in i allmänna ordnings- Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. stadgan därför gärna inte kunna avse annat än offentliga tävlingar eller uppvisningar i boxning. Om man önskade förbjuda också sådan träning i boxning, som inte utgör offentlig tillställning, skulle förbudet i allmänna ordningsstadgan behövt kompletteras med ett sådant förbud på annat håll. Dessutom befarade man att ett förbud mot offentliga tillställningar skulle kunna kringgås genom att det bildades klubbar och andra organisationer, som enskilt anordnade tävlingar och uppvisningar i boxning under sådana former att någon offentlig föreställning inte förelåg. I promemorian föreslogs därför att professionell boxning förbjöds i en särskild lag. Det är en grundläggande princip i svensk rätt att för att någon skall kunna dömas för en gärning måste det i lag klart framgå att gär- ningen är straffbar. Denna s.k. legalitetsprincip framgår av 1 kap. 1 § men har också gällt som en allmän rättsgrundsats. I 1 kap. 1 § brotts- balken anges att brott är gärning som är beskriven i denna balk eller i annan lag eller författning och för vilken straff som sägs nedan är föreskrivet. Bakgrunden till att den skrivningen infördes var att regeringen ville markera att analogisk lagtolkning av straffbud inte skulle vara tillåten. Med analogisk tillämpning avsåg regeringen att ett förfarande anses straffbart trots att det inte med vedertagna tolkningsmetoder kan inordnas under ett straffbuds ordalydelse (prop. 1993/94:130 s. 66). Legalitetsprincipen framgår även av den Europeiska konventio- nen om skydd för de grundläggande mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna () som gäller som svensk lag. I konventionens artikel 7 sägs att ingen får fällas till ansvar för någon gärning eller underlåtenhet som den begicks inte utgjorde ett brott enligt na- tionell eller internationell rätt. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. Vad avses med professionell boxning i lagens mening? Förbudet mot professionell boxning är utformat så att alla som är inblandade i sådan verksamhet skall kunna ställas till ansvar, såväl deltagarna själva, den som arrangerar eller på vissa andra angivna sätt medverkar. Varken i lagen eller i propositionen definieras emellertid begrep- pet professionell boxning. I propositionen anfördes att innebörden av begreppet boxning i allmänhet fick anses vara klart. Det fick be- stämmas med hänsyn till sportgrenens allmänna kännetecken och de grundläggande regler som allmänt iakttas inom grenen. Där an- fördes vidare att boxning kunde anses föreligga även om inte alla regler följts. Skulle en tvekamp mellan två personer bära boxnings- matchens allmänna prägel, borde det enligt departementschefen, vara likgiltigt om vissa av de regler som normalt tillämpas i en boxnings- match inte har iakttagits, t.ex. om boxarnas utrustning och rondernas längd eller poängberäkning. Avgörande skall vara förhållandena i det enskilda fallet under beaktande av boxningens allmänna karak- teristika (prop. 1969:118 sid. 35). När det gäller frågan om gränsdragningen mellan professionell boxning och amatörboxning menade departementschefen att inte heller den skulle vålla några svårigheter. Tillräcklig vägledning an- sågs finnas i de regler som fastställts för professionell boxning av European Boxing Union, i artiklar som antagits av AIBA, den or- ganisation som kontrollerade den internationella amatörboxningen samt i boxningsförbundets tävlingsbestämmelser och regeltolkningar. Huruvida deltagarna får ersättning för sitt deltagande eller inte har dock inte någon betydelse för bedömningen. 3.1.6Proffsboxningslagens tillämpning på nya kampidrotter En av anledningarna till utredningen är den utveckling av nya kamp- idrotter som skett sedan lagen om förbud mot professionell box- ning infördes . I betänkande (2001/02:KrU4) angavs som ett av huvudskälen till tillsättandet av en utredning om professionell boxning och andra kampidrotter att frågan hade aktualiserats om några av de praktiserade kampidrotterna innehåller oönskade moment eller beteenden som kan föranleda att dessa i lik- het med professionell boxning borde förbjudas. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. Bland de s.k. nya kampidrotterna finns ett stort antal olika verk- samheter med olika stilar och ursprung. Gemensamt för många av kampidrotterna som ligger inom ramen för mitt uppdrag är att de innehåller direkt kontakt mellan deltagarna i form av grepp, slag eller sparkar. Av tidigare avsnitt framgår att begreppet professionell boxning inte närmare definieras i lagen eller förarbetena. I specialmotive- ringen till lagen (se prop. 1969:118 s. 35) anges att om en tvekamp mellan två personer bär boxningsmatchens allmänna prägel bör det vara likgiltigt om vissa av de regler som allmänt tillämpas i boxning inte har iakttagits. Som exempel nämns regler om boxarens utrust- ning och rondernas längd. Frågan om boxning skall anses föreligga får således bedömas med utgångspunkt i omständigheterna i det enskilda fallet. När det gäller frågan om boxningen skall vara att anse som professionell hänvisas framför allt till regler fastställda av European Boxing Union (en organisation för europeisk proffsboxning) och när det gäller gräns- dragningen till artiklar antagna av den internationella amatörbox- ningsorganisationen (AIBA). Med tanke på den koppling som görs till reglerna för boxning och det förbud som uppställts mot analogisk lagtolkning i finns det anledning att anta att proffsboxningslagen inte är tillämplig i andra fall än där man endast på mera detaljartat sätt avviker från normala boxningsregler. Enligt min bedömning är därför proffs- boxningslagens förbud sannolikt inte tillämpligt varken på sådana sporter som till sin natur skiljer sig mer markant från boxning eller de som har mer boxningsliknande karaktär som t.ex. thaiboxning och kickboxning. Detta oavsett om deltagarna får betalt för sitt deltagande eller inte. Prövningen av om utövandet av en sådan idrott är straffbart eller inte får därför göras enbart med tillämpning av bestämmelserna i . I detta sammanhang är också förhållandena i av intresse. har , i likhet med , ett förbud mot profes- sionell boxning. Den norska lagtextens lydelse överensstämmer i huvudsak med den svenska. Det norska be- svarade en fråga från om huruvida kickboxning omfattades av lagen om förbud mot profes- sionell boxning. I sitt svar konstaterade departementet att profes- sionell kickboxning inte var förbjuden enligt den lagen. Det har i gjorts en översyn av regleringen av kamp- idrotter. Bl.a. har man studerat den norska lagens tillämpning på Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. andra kampidrotter än professionell boxning. Man kom även då fram till att proffsboxningslagen inte kunde användas när det gäller andra kampidrotter än professionell boxning. Såvitt jag känner till har aldrig någon dömts för att ha överträtt för- budet mot tävling i professionell boxning. Frågan om lagens räck- vidd när det gäller träningsmatcher har emellertid prövats av . I rättsfallet NJA 1985 sid. 788 var proffs- boxaren åtalad för att ha deltagit i träningsmatcher i professionell boxning. Ordföranden i boxningsklubben Falken var i samma mål åtalad för att ha upplåtit klubbens träningslokal för dessa träningsmatcher. De båda tilltalade förnekade brott och anförde att någon tränings- match inte hade ägt rum. och hans kollega hade i stället ägnat sig åt sparringträning, dvs. tränat bestämda slag, i det här fallet mest vänsterboxning. Typiskt för är att tränaren är med, avbryter och ger råd och anvisningar. Man ut- nyttjar inte blottor hos den andre boxaren som vid en match. Träningsmatcher förekommer både i amatörboxning och profes- sionelll boxning inför en större uppgift till vilken man är uttagen eller kontrakterad. Sådana träningsmatcher är nödvändiga för att boxaren skall få realistisk matchträning. Träningsmatcher går till på precis samma sätt som tävlingsmatcher. De båda åtalade frikändes av såväl tingsrätt som hovrätt. Hovrätten anförde i sina domskäl att när det gäller att med straff sanktionera ett förbud mot viss verksamhet bör det inte få råda någon tvekan om vilken verksamhet som förbudet omfattar. Vad gäller tillämpningen av det sagda på förevarande fall torde det vara uppenbart att inom boxningssporten begreppet tränings- match har en annan, betydligt snävare innebörd än den av lag- stiftaren avsedda. Det måste vara rimligt att bedömningen av den av förbudet omfattade verksamheten får ske utifrån boxningssportens regel- och begreppssystem. En sådan bedömning ger vid handen att den med åtalet avsedda verksamheten utgjort s.k. sparringträning och inte träningsmatch. På grund av detta lämnade hovrätten åtalet utan bifall. gjorde en annan bedömning än vad tingsrätten och hovrätten hade gjort och kom fram till att den träning som Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. hade bedrivit omfattades av förbudet mot profes- sionell boxning. motiverade sitt ställningstagande på följande sätt. Beträffande förbudet mot professionell boxning såvitt avser tränings- förhållanden användes i den departementspromemoria som låg till grund för propositionen (PM angående boxningsförbud, Ju 1969:1) uttrycket deltaga i träning. I den antagna lagtexten talas däremot, i enlighet med vad som föreslogs i propositionen, om den som deltager i träningsmatch. Anledningen till införandet av termen träningsmatch berördes inte särskilt i propositionen. Det kan emellertid förmodas att syftet varit att tydligare än som skett i promemorieförslaget markera, att annan träning än sådan som består i slagträning – t.ex. rent kondi- tionsstärkande övningar, skuggboxning och slag mot särskilda redskap (jfr prop. s 36) – inte är förbjuden. Det finns inte något som helst stöd för att skälet varit att begränsa förbudet till att gälla slagträning under mera tävlingsliknande former. Ståndpunkten att slagträning med spar- ringpartner omfattas av förbudet mot att deltaga i träningsmatch kan inte anses oförenligt med bestämmelsens avfattning. Vad som i målet blivit upplyst angående den skillnad som inom boxningssporten görs mellan sparringträning och träningsmatch kan inte mot bakgrund av de otvetydiga motivuttalandena i saken tilläggas betydelse vid fastställande av bestämmelsens innebörd. Med hänsyn härtill måste förbudet mot deltagande i träningsmatch anses omfatta sådan träning som profes- sionell boxare bedriver med sparringpartner och som består i att boxarna utdelar slag mot varandra. Domen kritiserades av i 1986 s. 225. Han menade där att inte visat tillräcklig respekt för idrottens begreppstillämpning och att domstolen genom att bifalla åtalet med en extensiv tolkning av lagen naggat legalitets- principen i kanten. Han skriver också att han tror att många i detta fall skulle acceptera bedömningen att domstolen dömt i strid mot klar lag. När det gäller att försöka hitta exempel på lämpliga lösningar på hur professionell boxning och andra kampidrotter kan regleras har jag valt att koncentrera mig på de nordiska grannländerna. Dessa har en förhållandevis likartad rättslig tradition som vilket under- lättar jämförelserna med svensk rätt. I detta fall har länderna emeller- Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. tid valt delvis olika vägar. I finns inte någon speciell regle- ring när det gäller kampidrotter eller arrangemang av sådana idrotter. Däremot finns det i både och bestämmelser om såväl professionell boxning som andra kampidrotter. I avsnittet be- handlas också EG-rättsliga aspekter på ett förbud mot professionell boxning. I är professionell boxning förbjuden . Den norska lagen om förbud mot professionell boxning liknar till stora delar den svenska. Straffskalan i är något lägre än i . Den som deltar i tävling, uppvisning eller träningsmatch i professionell boxning döms till böter eller fängelse (i ). Samma straff riskerar den som arrangerar, lämnar ekonomiskt stöd till eller upplåter lokal till sådan verksamhet. Motsvarande gäller också den som i egenskap av mana- ger ingår avtal eller medverkar till ingående av avtal om profes- sionell boxning eller den som medverkar som domare eller sekond vid en match i professionell boxning. Lag om organiserade kampaktiviteter som tillåter knockout I har det gjorts en översyn av bestämmelserna om kampidrotter. Denna har resulterat i en lag om organiserade kamp- aktiviteter som tillåter knockout (loven [2001-06-15-73] om orga- nisert kampaktivitet som tillater knockout). Den nya lagen trädde i kraft . I lagen anges att en organiserad tävling, uppvisning eller tränings- kamp där knockout är tillåten endast får äga rum efter godkän- nande av regeringen. Med knockout avses i lagen att en deltagare måste avbryta en match på grund av slag mot huvudet. Vid bedöm- ningen av om tillstånd skall ges skall det bl.a. läggas vikt vid om aktiviteten i tillräcklig grad tar hänsyn till utövarnas hälsa och säker- het. Regeringen ges i lagen möjlighet att meddela närmare säker- hetsbestämmelser. När det gäller straffskala och vilka inblandade som kan straffas för brott mot lagen överensstämmer de bestäm- melserna med vad som följer av lagen mot professionell boxning. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. Föreskrifter utfärdade med stöd av lagen Regeringen har med stöd av lagen utfärdat föreskrifter om säker- hetsbestämmelser. I föreskrifterna anges att en särskild nämnd skall behandla ansökningar om godkännande av organiserade kampakti- viteter som tillåter knockout. Som godkända kampaktiviteter räknas sådana som av blivit uppförda på en särskild lista (kampaktivitetslistan). Godkännande får endast ges om aktiviteten uppfyller de krav som uppställs i föreskrifterna. I föreskrifterna uppställs detaljerade krav avseende deltagare, arrangemang och funktionärer. Varje organiserad kampaktivitet skall ledas av en domare som skall se till att tävlingen genomförs i enlighet med föreskrifterna och att en match stoppas om en av utövarna är så underlägsen att fortsatt match medför risk för skada. Domaren skall också ansvara för att resultat och eventuella skador förs in i deltagarens startbok. På den som skall vara domare ställs krav på kunskap om kamp- idrotten, symtom och konsekvenser av huvudskador och skaderis- kerna med tillåtna tekniker. En tävlingsläkare måste finnas på plats. Denne skall ansvara för att deltagarna innan matchen är tävlingsdugliga. Tävlingsläkaren skall också ha rätt att stoppa en match om det föreligger skaderisk. En deltagare skall uppvisa läkarintyg för tävlingsläkaren. Intyget skall vara gammalt och infört i startboken. Läkarintyget skall innehålla en fullständig klinisk undersökning, en neurologisk undersökning och upplysningar om tidigare skador och sjukdomar av betydelse för deltagandet. Den som förlorat en match på knockout p.g.a. träff mot huvudet eller vars match stoppats av domaren p.g.a. att deltagaren träffats i huvudet får inte delta i någon organiserad kampaktivitet av minst . Den som förlorat på detta sätt två gånger av blir avstängd och den som drabbats blir avstängd . En deltagare som har haft karantän p.g.a. träffar mot huvudet skall, innan han återupptar tävlandet, undersökas av en specialist i neurologi eller neurokirurgi. Matchlängden och deltagare är begränsad till maximalt 12 minuters effektiv matchtid. Om det arrangeras två matcher skall det vara minst sex timmars paus mellan matcherna. En rond får uppgå till högst tre minuters effektiv tid med minst en minuts paus mellan varje rond. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. Deltagarna skall delas in i viktklasser med en maximal viktskillnad på . Deltagarna får inte vara under eller . Deltagarna skall bära huvudskydd och vara iförd annan skydds- utrustning som reducerar skaderisken. Arenan skall vara täckt av ett mjukt och stötdämpande material. kan uppställa specifika krav för enskilda kampidrotter. Godkännande kan bara ges om det finns tillgång till väl utveck- lade rutiner för dopningskontroll och en lista över förbjudna prepa- rat. Minimikravet på listan är att den omfattar de dopningsmedel som finns i en förordning om vad som är att anse som dopnings- medel. fattar beslut om att godkänna en idrott skall yttrande inhämtas från det norska idrottsförbundet. Godkännande kan ges och dras tillbaka om inte villkoren i föreskriften följs eller föreskriften ändras. beslut kan överklagas till . Efter prövning har bl.a. WTF taekwondo, karate kyokushin, amatörboxning och kickboxning förts upp på kampaktivitetslistan och blivit godkända för en period av med början i decem- ber 2001. I finns bestämmelser om offentliga boxningsmatcher i ett s.k. cirkulär om offentliga boxningsmatcher (cirkulaere om offentlige boksekampe). Cirkulärets bestämmelser omfattar så- väl professionell boxning som amatörboxning. Dessutom finns be- stämmelser om hur ansökan om tillstånd till offentlige forlystelser skall göras i en författning benämnd politivedtaegt. Där framgår bl.a. att den offentliga tillställningen inte får utlysas innan polisen gett tillstånd till den. I cirkuläret anges att offentliga boxnings- matcher inte får äga rum utan tillstånd från polisen. När det gäller kravet på polistillstånd har det danska Justitiede- partementet likställt thai- och kickboxning, professionell brottning, fribrottning och catch as catch can med boxningsmatcher. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. Innehållet i cirkuläret om offentliga boxningsmatcher I cirkuläret uppställs ett antal villkor som skall uppfyllas för att polisen skall meddela sådant tillstånd. Bestämmelserna är mycket detaljerade och omfattar allt från funktionärer, matchintensitet och utrustning. Av bestämmelserna följer att en boxningstävling skall övervakas av en särskild tävlingsläkare som skall godkännas av polisen. En box- ningsmatch får inte äga rum om inte båda boxarna kan uppvisa en startbok/licens som är förd i enlighet med särskilda regler om start- böcker. Undantag från denna bestämmelse görs för utländska boxare om inte dessa boxares förbund har infört bestämmelser om startbok eller motsvarande ordning. Den som skall delta i en boxningsmatch måste minst fylla det kalenderår som matchen genomförs. I matcher där barn och ungdomar mellan deltar får inte åldersskillnaden mellan boxarna vara större än . I professionella matcher måste delta- garna ha fyllt . En boxare som fyllt eller gått 100 matcher skall genomgå en neurologisk undersökning och bli undersökt av en ögonläkare. Undersökningarna skall upprepas efter ytterligare 50 matcher och därefter efter var tjugofemte match. I cirkuläret anges vidare att matcher inte får genomföras mellan boxare vars vikt skiljer sig mer än viktskillnaden mellan övre och nedre viktgränsen för någon av de klasser som de tillhör. En boxare får inte delta . För deltagare i de danska amatörmästerskapen kan dock undantag göras så att en boxare kan gå tre matcher . Detta gäller emellertid inte boxare under . En boxare får inte gå fler än 20 matcher , oräknat representa- tionsmatcher. För boxare gäller 15 matcher som tak och för boxare under tio matcher. Därutöver finns regler om rondernas längd och antal för de olika åldersgrupperna, bestämmelser om krav på huvudskydd för amatör- boxare, tandskydd och suspensoar samt bestämmelser om hands- karnas utformning. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. Cirkulär om tävlingsläkarens roll (motsvarighet till ) har meddelat föreskrifter om tävlingsläkarens uppgifter och befogen- heter vid offentliga boxningsmatcher. Där anges bl.a. att tävlingsläkaren skall säkerställa att deltagarna från hälsosynpunkt är i skick att delta. Läkaren skall också kon- trollera att startboken är giltig. Detta gäller även vid professionella matcher, då läkaren skall kontrollera att boxaren har en av Dansk Professionelt Bokse-Forbund utställd startbok. Tävlingsläkaren skall också i startboken fylla i uppgifter om en boxare knockats eller på annat sätt blivit illa åtgången. Läkaren skall avbryta en match när han kan konstatera att en fortsättning på matchen utgör en fara för någon av deltagarna. I en bilaga till cirkuläret finns ytterligare mer detaljerad vägled- ning om tävlingsläkarens uppgifter och befogenheter. Bilagan består bl.a. av information om akuta och kroniska boxningsskador och in- formation om hur läkaren skall agera under match. Pågående diskussion om regelsystemet I ett betänkande från Forlystelseudvalg (Betaenk- ning nr 1343, 1997) diskuteras kravet på polistillstånd för anord- nande av boxningsmatcher. representant i kommittén anförde att hans departement ansåg att idrottsutövning inte borde regleras av staten. och meddelade kommittén att man inte hade några invändningar mot att det liksom när det gäller andra idrotter överlämnas till respektive förbund att själva reglera området i enlighet med internationella regler. Kommittén ansåg mot bakgrund av detta att tillståndskravet för boxningsmatcher var onödigt och att boxningscirkulären kunde upphävas. Kommitténs förslag har ännu inte genomförts. Förbudet mot professionell boxning torde inte stå i strid mot EG- rätten, eftersom det inte är diskriminerande till sin karaktär. Den slutsatsen har även bekräftats av Europeiska kommissionen som 1998 och 1999 prövade klagomål mot det svenska förbudet mot Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. Kommissionen konstaterade att förbudet mot professionell boxning inte strider mot EG-fördraget eftersom det inte är diskriminerande. Det strider enligt kommissionen inte heller mot principen om samtillämpning av kriminaliserade hand- lingar inom unionen. Samma slutsats har också dragits i . I propositionen till den norska lagen om organiserade kampaktivteter som tillåter knock- out konstaterade det norska att det inte kunde se några begränsningar i när det gällde möjligheterna att reglera kampaktiviteter som omfattar ekonomiska intressen. Eftersom regleringen inte är avhängig av utövarens nationalitet så bedömdes regleringen inte stå i strid med . 3.3.1Boxningssportens skadeverkningar (SOU 1961:46) Chefen för gav en medicinskt sak- kunnig i uppdrag att följa frågan angående boxningssportens skade- verkningar. Resultatet av hans arbete redovisades i betänkandet Boxningssportens skadeverkningar (SOU 1961:46). Utredningen konstaterade att boxning inte var någon stor sport i . Det fanns omkring 100 boxningsklubbar med drygt 5 000 registrerade medlemmar. Av dessa var drygt 3 000 under . En stor del av sporten utgjordes av träningsverksam- heten, endast omkring 1 000 boxningsmatcher genomfördes . Av dessa beräknades färre än avgöras genom knock- out. Skador av såväl akut som kronisk karaktär kunde enligt utred- ningen inträffa.