sou · GRB310d1 · 2004-01-01 00:00:00 — När det gäller kommunerna, landstingen och regionerna har motsvarande avstämning gjorts med och . Vi har också tagit del av erfarenheter som gjorts i andra euro- peiska länder. För att följa med utvecklingen på den tekniska sidan har vi deltagit i seminarier på europeisk nivå. Vi har också mötts av ett stort intresse av marknadsaktörer som i många fall försett oss med information vilket underlättat vår förståelse för vad mark- naden har att erbjuda. Utredningsarbetet har i allt väsentligt skötts i egen regi. Undan- taget är att vi anlitat ett konsultföretag, AB Stelacon, för att genomföra den omfattande analysen av kostnaderna för befintlig radiokommunikation hos potentiella användare. utred- ningar har bedömt att det inte är möjligt att identifiera nukostna- derna mot bakgrund av att informationen inte finns samlad, i många fall inte registrerad i redovisningssystemen m.m. Vi kan nu bekräfta att det är möjligt, även om vissa osäkerheter kvarstår. Efterfrågan på information om vårt arbete och det gemensamma radiokommunikationssystemets öde har varit hög. Marknads- aktörer är en grupp som har efterfrågat information, media är en annan men den största gruppen är potentiella användare på central, regional och lokal nivå. För att möta denna efterfrågan har vi satsat på att aktivt förmedla information via vår hemsida (/rakel). Positiva reaktioner har visat att detta var en riktig strategi. Samarbete och samråd har skett främst med Post- och tele- styrelsen, , , , , , representanter för vissa kommuner (räddningstjänsten) och landsting samt Rädd- ningsverket och . Vi har också konsulterat , , Socialstyrel- Uppdraget; bakgrund och genomförande sen, , , , , och tjänstemän i regerings- kansliet. Samrådet med och formaliserades i en särskild projektgrupp. Vi har också initierat regelbundna möten med en gemensam referensgrupp de båda förbunden har med representanter från regionala företrädare för räddningstjänsten och akutsjukvården. Vi har vid ett par till- fällen träffat referensgrupp med ansvariga handläggare i de berörda departementen. Vi har vidare deltagit vid olika möten med representanter för skydds- och säkerhetssektorn. Exempel på det är Rådet för räddningstjänst under försvars- ministerns ledning, , (räddningscheferna) och . Vi har även varit i kontakt med USI, Utredningen om sam- ordning av informationsförsörjning mellan statliga, kommunala och enskilda aktörer inom det civila försvaret eller som är verksamma i fred (Dir. 2002:100), under Försvarsdepartementet. Vår gemensamma bedömning var att det finns beröringspunkter mellan våra båda utredningar. USI har emellertid en annan inrikt- ning och målgrupp än då USI tar sikte enbart på för- medlande av information till ledningsfunktioner och allmänhet vid kriser. Mot denna bakgrund har vi inte utvecklat något närmare samarbete mellan våra utredningar. 2Vad är ett radiokommunikations- system? Med radiokommunikation menas trådlös överföring av signaler mellan två punkter. Det krävs minst en sändare och en mottagare för att radiokommunikation skall kunna ske och information över- föras. Informationen kan antingen bestå av tal eller av data. Ett antal sändare och mottagare som står i förbindelse med varandra inom ett givet frekvensband utgör grunden i ett radiokommunika- tionssystem. För att beskriva de olika delarna i ett radiokommunikations- system används ett antal olika begrepp. Betydelsen av dessa begrepp, omfattningen och innebörden kan variera beroende på dels vilket sammanhang de förekommer i och på vem eller vilken aktör som använder orden. Exempel på vanligt förekommande begrepp är infrastruktur, systemleverantör, systemkomponenter, nätoperatör, transmission, tjänsteleverantör osv. I följande bild lämnas en förenklad schematisk bild över ett radiokommunikationssystem. Därefter förklaras berörda begrepp och ingående delar. Vad är ett radiokommunikationssystem? Infrastruktur består oftast i huvudsak av två delar, dels ett antal fasta systemkomponenter i form av antenner, , basstationer och växlar och dels den fasta förbindelse (transmission) som sammanbinder systemkomponenterna. Ordningsföljden är att en antenn, monterad på en mast förbinds till en basstation som finns placerad i en basstationsplats. Ett antal basstationer är förbundna till en växel. Med hjälp av dessa system- komponenter kan ett nät byggas upp. Den som levererar systemkomponenter brukas i regel benämnas systemleverantör. Systemleverantören levererar, driftsätter och ut- vecklar systemet. Systemleverantören är också den som levererar olika typer av tjänster i ett system. Denna typ av tjänster benämns oftast för funktioner/funktionalitet. Det är inte ovanligt att en systemleverantör använder sig av ett antal underleverantörer för utveckling och drift av specifika tjänster i ett system. Vad är ett radiokommunikationssystem? Den som opererar infrastrukturens transmissionsnät genom drift, underhåll och service benämns oftast nätoperatör. Förbindelse mellan systemkomponenter med avseende på trans- missionen kan delas upp enligt följande: Stomnät är det nät som förbinder en region med en annan och där de sammanbundna regionala näten tillsammans utgör ett nationellt nät. Regionala nät är det nät som sammanbinder så kallade stadsnät (lokala nät) inom en region. Stadsnät är det nät som förbinder basstationer på lokal nivå inom t.ex. en stad. Nätoperatören kan antingen operera sitt eget nät eller operera ett nät på uppdrag. Ett exempel på det senare är att opererar mobilnät i . Nätoperatören har ofta knutit till sig ett antal underleverantörer för exempelvis radioplanering, implementering, drift, anskaffning av basstationsplatser, trans- missionsanskaffning etc. Nätoperatören svarar dessutom för den utrustning som utgör radionätets styrsystem. Denna typ av styrsystem brukar oftare benämnas administrationssystem. Begreppen mobila stationer, ledningscentraler, tjänsteleverantör och övriga nät är knutna till användarorganisationerna och har följande innebörd. Mobila stationer är den utrustning som användaren använder för informationsåtkomst och för kommunikation. Den mobila sta- tionen kan antingen vara handburen eller monterad i ett fordon. Ledningscentralen (eller kommunikationscentralen) är den plats som användarorganisationerna normalt leder sin verksamhet från. I ledningscentralen har användarna anpassat sina andra system (ledningsstödsystem) för att tillsammans med det Vad är ett radiokommunikationssystem? befintliga radiokommunikationssystemet erbjuda trafikledaren en integrerad arbetsmiljö. Den integrerade lösningen kan bestå av fast utrustning som exempelvis databaser som utgörs av servrar, ter- minaler m.m. som finns i eller i nära anslutning till lednings- centralen. I ledningscentralen finns även tillgång till de publika telenäten. Den integrerade arbetsmiljön brukar i vissa sammanhang tas med i begreppet infrastruktur. Detta för att markera att det utgör en del av den faktiska utrustning som behövs för att möjliggöra kom- munikationsförfarande. Inom varje användarorganisation finns det ett antal lokala nätverk som används för övriga egna IT-system. Den som levererar tjänster i de system som användarna brukar i de lokala nätverken benämns oftast för tjänsteleverantör. Det är en tjänsteleverantör som levererar anpassningar till användarnas ledningsstödsystem. 3Varför är ett gemensamt radiokommunikationssystem viktigt? Ett gemensamt radiokommunikationssystem skapar bättre för- utsättningar att rädda människoliv och innebär dessutom ett antal samhällsekonomiska fördelar jämfört med dagens system. Bättre säkerhet och trygghet för medborgarna på grund av bättre funktionalitet. Goda möjligheter till samverkan med andra aktörer inom och utom landet. Möjlighet att snabbt bilda valfria samtalsgrupper då behov upp- står i operativt arbete. Säker mobil åtkomst till olika stödsystem som t.ex. resurs- databaser, riskdatabaser, körkortsregister m.m. Detta ger möj- lighet till nya och mer effektiva arbetssätt i organisationerna. Förutsättningar för bättre ekonomi genom gemensam upp- handling och genom att drift och underhåll kan samordnas hos en organisation. Lättare att avhjälpa problemen med störning och avlyssning m.m. genom bl.a. möjlighet till kryptering av känslig infor- mation. Tillgång till reservdelar . går det inte att få tag i reservdelar till en del radiosystem. I direktivet till redovisar regeringen sin avsikt att få till stånd ett landstäckande gemensamt system för radiokommuni- kation i skydds- och säkerhetssektorn. Regeringen framhåller därvid: Varför är ett gemensamt radiokommunikationssystem viktigt? Erfarenheter från inhemska och internationella civila katastrofer, olyckor och brott, inte minst , visar att möjlig- heterna till kommunikation mellan flera aktörer är avgörande för framgång i räddningsarbete och andra ingripanden. Även i vardags- arbetet ger ett gemensamt system möjligheter till förebyggande arbete, rationalisering och utveckling av samarbetet. Ett gemensamt radiokommunikationssystem för skydd och säker- het handlar alltså om medborgarnas trygghet. Systemet skall underlätta och säkerställa kommunikation såväl inom myndigheter och organisationer som mellan dessa vid räddningsinsatser. Det skall vara så robust att det fungerar även vid störningar i andra system och kan användas i hela hotskalan från den minsta olycka till stor påfrestning på samhället i fred samt beredskap och krig. För att kunna tillgodose medborgarnas behov av en effektiv rädd- ningsorganisation måste ett sådant system därutöver uppfylla högt ställda krav på integritet, tillförlitlighet och säkerhet. Andra centrala krav från samhällets sida på ett nytt radiosystem gäller beredskap och säkerhet. Samhällets räddnings-, säkerhets- och servicefunktioner ska kunna klara av de utomordentligt svåra situationer som kan uppstå vid höjd beredskap och vid svåra på- frestningar på samhället i fredstid. Radiosystemet måste ha en sådan uppbyggnad och funktion att det kan fungera även när skador uppstått på infrastrukturen. Det finns flera exempel på olyckor och påfrestningar både inom och i andra länder där räddningsinsatserna allvarligt försvårats genom brister i radiokom- munikationen. Dagens kommunikationssystem uppfyller inte dessa elementära krav. Det finns också en påtaglig risk för att stora ekonomiska värden kan gå till spillo. 3.2Ett gemensamt system kan rädda liv Det främsta skälet för att införa ett nytt gemensamt radio- kommunikationssystem är förstås att det bidrar till att rädda liv. Det skall även bidra till att förhindra livslångt lidande för män- niskor som är med om svåra olyckor. Vid de snabba förlopp som ofta präglar räddningsinsatser i samband med en olycka eller en katastrof, är det av största vikt att bl.a. ambulans, polis och räddningstjänst har tillgång till ett radio- kommunikationssystem som underlättar och stödjer samverkan Varför är ett gemensamt radiokommunikationssystem viktigt? mellan räddningsaktörerna utan att behöva ha dubblerade system och komplicerad hantering. Detta kan vara direkt avgörande för liv eller död för de drabbade. Systemet måste vara enkelt att operera för att minimera risken för misstag eftersom aktörerna ofta agerar under hög stress vid räddningsinsatsen. 3.3Ökande behov av samverkan Samverkansbehovet mellan olika aktörer är omfattande. Behoven varierar beroende på situation och var i ledningskedjan behovet uppstår. Samverkansbehoven följer inte alltid de administrativa gränserna såsom kommun-, län- och riksgränser, utan radiosyste- met måste ha så stor flexibilitet att det säkerställer samverkan över administrativa och funktionella gränser. Behovet av samverkan ökar i takt med att räddningsorganisationerna blir allt mer slimmade och resurser som tidigare fanns i den egna organisationen nu måste sökas hos andra huvudmän. anger samverkan mellan myndig- heter som en av grundpelarna i det nya planeringssystem som skapats för att få till stånd ett säkrare samhälle. finns ca 200 olika radiokommunikationssystem inom skydds- och säkerhetssektorn. Systemen är anpassade efter de olika huvudmännens behov såsom dessa var när systemen anskaffades. Detta försvårar en alltmer nödvändig samverkan mellan aktörerna i räddningsorganisationen. Det ger inte heller någon självklar möjlig- het till radiokommunikation över rikets gränser, något som blivit allt viktigare i ljuset av EU-samarbetet och den ökade interna- tionaliseringen. Systemen är också ofta omoderna, där såväl teknisk som ekonomisk livslängd passerat. Den tekniska utvecklingen gör det dessutom allt svårare och dyrare för enskilda användare att underhålla och vidareutveckla egna system. Mobiltelefonsystemen är inte anpassade till användarnas behov . De används ofta som komplement till radiokommunikation och ibland som ersättning för bristfälliga radiosystem. Erfaren- heterna visar att dessa system är sårbara vid en större händelse eftersom näten kan slås ut om belastningen blir stor. Varför är ett gemensamt radiokommunikationssystem viktigt? ett dramatiskt ökat ringande via mobiltelefon av berörda rädd- ningsaktörer, anhöriga, massmedia och allmänhet i samband med större händelser. Dessutom kan mobiltelefonsystemen avlyssnas. är möjligheten att kommunicera mellan olika verksamheter begränsad på flera sätt. Förutom tal, finns behov att överföra larm, statusrapporter, bilder, positionsangivelser och många andra typer av information. Genom att använda sig av automatisk positione- ring, exempelvis på ambulanser, vet man var bilarna finns och vilken som är närmast vid en händelse. Vid vissa insatstyper skulle det vara värdefullt om det gick att överföra bilder av en olycksplats eller en patient så att specialister på annat ställe kunde bidra med värdefull information. skulle t.ex. snabbt kunna få fram ritningar på ett flerfamiljshus. 3.5Hur går det till vid en räddningsinsats? Så här kan det gå till vid en räddningsinsats vid en större händelse. I grunden har samhällets räddningsinsatser en likartad organisa- tion över hela landet vare sig det handlar om ett kemikalieutsläpp, en tågolycka eller en större brand. Beroende på lokala förutsätt- ningar kan det givetvis ändå förekomma variationer över landet när det gäller ledning, organisation och samverkan vid en räddnings- insats. Starten av en räddningsinsats är emellertid likartad över hela landet; det vanligaste är att någon ringer nödnumret 112. Vid en större händelse larmar larmoperatören, oftast , regelmässigt ambulans, och polis och hos respektive aktör engageras normalt flera enheter. Dessa tre huvudaktörer är de som står för den absoluta merparten av rädd- ningsinsatserna vid större händelser. De ligger på skilda frekvenser och på olika radiosystem. De som använder olika system kan överhuvudtaget inte samverka via sina radiosystem. Larm- operatören som fungerar som spindeln i nätet vid räddnings- insatser, kan inte nå insatsstyrkorna utan måste växla mellan olika frekvenser och system, något som fördröjer insatsen och försämrar samverkan. Den totala effektiviteten i insatsen blir sämre jämfört med om man haft tillgång till ett gemensamt radiokommunikationssystem. På väg fram till olycksplatsen söker de olika aktörerna kontakt med larmcentralen för att kvittera larmet och få mer information Varför är ett gemensamt radiokommunikationssystem viktigt? Radiokontakt upprättas även bakåt med den egna organisationen. Väl framme på skadeplatsen upprättas en räddningsledning bestående av räddningsledare, ledningsläkare och polisinsatschef. Dessa upprätthåller kontakten med sina egna organisationer via radio och/eller mobiltelefon på grund av bristfälligt radiosamband. Räddningsledningen kommer överens om på vilken kanal sam- verkan ska ske. ansluter räddningstjänsten till sjukvårdens frekvens och ibland ansluter sjukvården till räddningstjänstens frekvens. Räddningsledaren får ofta agera under stort tryck från allmänhet och massmedia. Det är då viktigt att ha ett radiokommunikations- system som inte påverkas av belastningen på publika telenät. händer det regelbundet vid större händelser att publika mobil- telefonnät slås ut på grund av för stor belastning. När flera aktörer använder samma frekvens kan det bli svårig- heter att kommunicera. Det blir helt enkelt för många som ska nyttja samma frekvens och trängsel uppstår. Det kanske inte går att få fram ett viktigt meddelande, vilket kan vara förödande i kritiska situationer. Förutom samverkansbehovet finns behovet för alla aktörer att kommunicera med egna enheter. Kravet på att informationen kan skyddas är stort eftersom framför allt polisen och akutsjukvården hanterar känsliga person- uppgifter. De system som används saknar alla analoga radio- system skydd vid talöverföring. För polisen innebär detta att det är lätt att avlyssna deras radiotrafik med de problem detta medför vid brottsbekämpning. Den som vill lyssna på polisens radiotrafik kan hitta information om Polisens alla signaler och anrop på Internet. Sjukvården kan inte utbyta talöverförda personuppgifter mellan olika sjukvårdsaktörer via radio pga. bristfälligt skydd. Akutmottagningen har ibland behov av att kunna upprätta radio- samband med Försvarsmaktens helikopter för att få information om patienters status. Det kan även handla om att upprätta radio- samband mellan en sjuktransportbandvagn och en ambulans som ska ansluta vid en väg. Detta är många fall omöjligt eftersom berörda aktörer har olika radiosystem. Polisen måste kanske genomföra eftersökning av försvunna per- soner i samverkan med Försvarsmakten. Det förutsätter emellertid väl fungerande radiokommunikation. Dessa båda aktörer har olika radiosystem och kan inte kommunicera via radio. Varför är ett gemensamt radiokommunikationssystem viktigt? Om insatsen sker i skärgårdsmiljö kan delta som en viktig aktör. Det handlar då om att transportera patienter in till en brygga där ambulans väntar. Det finns problem för ambulanser och fartyg att etablera kontakt med varandra. Denna brist i radiokommunikationen mellan två aktörer försämrar in- satsens kvalitet. Ambulanspersonalen behöver veta vid vilken brygga hämtning ska ske och behöver veta om särskilda för- beredelser behöver göras med anledning av patienternas status. Beroende på plats och typ av händelse kan även andra aktörer kallas in. Vid tågurspårning kommer t.ex. att kallas in för att säkerställa att ledningarna inte är strömförande. Andra aktörer kan vara kommunens socialtjänst för inkvartering av oskadade och trafikföretag för passagerartransporter. Det innebär att ytterligare funktioner ansluter på skadeplatsen vilket ställer höga krav på radiokommunikationssystemet för att möjliggöra samverkan. En del av de tillkommande aktörerna har över huvudtaget inte tillgång till radio och är hänvisade till mobiltelefon med de risker detta medför. Andra har tillgång till radio, men då till sådana radio- system som inte kan kommunicera med övriga aktörer. Förutom myndighets- och organisationsspecifika skäl, finns ett antal argument som talar för ett gemensamt radiokommunikations- system. Dessa argument är giltiga för flertalet användare: Ett gemensamt radiokommunikationssystem skapar förutsätt- ningar för att frigöra resurser, eftersom myndigheterna inte på samma sätt som tidigare behöver ta ansvar för upphandling, drift och underhåll av sina system. Den som upphandlar och driver ett digitalt radiokommuni- kationssystem ställs inför mycket komplexa frågeställningar som fordrar en kompetens som inte alla har möjlighet att hålla i den egna organisationen. Detta talar för en gemensam lösning. Myndigheter och organisationer får tillgång till ett radiokom- munikationssystem med god tillgänglighet, god informations- säkerhet och starkt säkerhetsskydd. Ett nytt gemensamt radiokommunikationssystem skapar förut- sättningar för säker och effektiv mobil åtkomst till övriga IT- Varför är ett gemensamt radiokommunikationssystem viktigt? stödsystem inom myndigheterna som t.ex. resursdatabaser, riskdatabaser, körkortsregister m.m. Ett gemensamt radiokommunikationssystem ger större möj- ligheter att i enlighet med verka för gemen- samma kommunikationslösningar och samverkan med andra . Våra tre grannländer, , och har vart och ett fattat beslut om införande av ett gemensamt radio- kommunikationssystem. På fanns inledningsvis två system för skydds- och säkerhetssektorn, där ett av dem nu kommer att byggas ut till för att bli det rikstäckande systemet. 4Utvecklingen i andra europeiska länder Övriga nordiska länder har i viktiga avseenden kommit betyd- ligt längre än när det gäller ett gemensamt radio- kommunikationssystem. Särskilt gäller detta som har ett gemensamt system med täckning i hela landet och med ca 30 000 användare. I många av de övriga europeiska länderna pågår också en utveckling för att skapa nationella radiokommunikations- system. fram till har samtliga nordiska länder utom beslutat att införa nya nationella gemensamma radiokom- munikationssystem för myndigheter och organisationer som svarar för ordning och säkerhet i samhället. I i övrigt har ett flertal länder beslutat om anskaffning av nya nationella radio- kommunikationssystem. 4.1Situationen i våra nordiska grannländer Liksom , och är operativ medlem i , som vid sidan av allmänt polis- och tull- samarbete ställer krav på kommunikation och samverkan i gräns- områden. Processen att anskaffa ett nytt nationellt gemensamt radiokommunikationssystem har kommit olika långt i de nordiska länderna. Utvecklingen i våra nordiska grannländer har dock kommit längre än i . Utvecklingen i andra europeiska länder I genomfördes ett inbjudningsförfarande om att bygga och driva två nät baserade på TETRA-standard, ett för kommersiellt bruk och ett för skydds- och säkerhetsaktörer (nød- og beredskab). Skillnaden mellan näten är att det i skydds- och säkerhetsnätet ställs vissa särskilda krav på funktioner som är anpassade för polisens, räddningstjänstens och andra samhälls- viktiga aktörers verksamhet. Licensen att bygga och driva skydds- och säkerhetsnätet tilldelades ett konsortium bestående av företagen . Den första basstationen i det s.k. TetraNet, som är det danska skydds- och säkerhetsnätet, togs i drift . Fullständig täckning i beräknas finnas vid utgången av 2002. beräknar man att nätet ska vara landstäckande (av landets yta). Det råder emellertid viss osäkerhet kring den fortsatta utbyggnadstakten. Operatören avser bygga ut i den takt användare ansluter sig, men har i produktinformation lovat landstäckning senast . Det finska inrikesministeriet tecknade 1997 två avtal, ett med en tillverkare – – och ett annat med en operatör – Sonera – gällande ett nationellt mobilt radiokommunikationssystem för skydd och säkerhet i landet. Införandet av radiokommunikations- systemet förvaltas inom det s.k. som är en enhet inom . Nätet har ca 30 000 användare. De organisationer som tillhör den fördefinierade gruppen användare bestämmer själva när de ska ansluta sig. Sammanlagt beräknas nätet betjäna ca 50 000 mobila stationer när det är fullt utbyggt. Radiokommunikations- systemet, som är baserat på TETRA-standard, är i i drift och har täckning i hela . Utvecklingen i andra europeiska länder beslutade regeringen om en pilotinstallation som ett led i projektet att anskaffa ett nytt gemensamt radiokommunika- tionssystem. Piloten, som startade och ska pågå till och med utgången av 2002, genomförs i Trondheimsområdet. beslutade att bygga ett nytt nationellt gemensamt radiokommunikationssystem och successivt ersätta de gamla radiosystemen inom polis, räddningstjänst och sjukvård. Ärendet om ett nytt radiokommunikationssystem hanteras inom på men är ett samarbete mellan flera myndigheter och departement Definitiv ställning för TETRA-standard har inte tagits, men man pekar på att de nuvarande analoga systemen ska bytas ut mot ett gemensamt digitalt och att TETRA bedöms vara den bästa lös- ningen som finns på marknaden. På valde man från början att som i dela ut två licenser att bygga system baserade på TETRA-standard.