sou · GRB397d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Bestämmelser om lönegaranti finns i lönegarantilagen (1992:497). Genom lagen garanteras arbetstagare ersättning för sina löneford- ringar då arbetsgivaren försatts i konkurs i eller i ett annat nordiskt land om anställningen har övervägande anknytning till eller svenska förhållanden.27 Garantin omfattar huvudsakli- gen lönefordringar och annan ersättning på grund av anställningen som har förmånsrätt enligt 12 § förmånsrättslagen (1970:979). Det högsta garantibeloppet är för varje arbetstagare.28 Staten övertar fordringarna och förmånsrätten till den del som lönegaranti betalats ut och inträder som borgenär på respektive arbetstagares plats i konkursen. Flera myndigheter är tillsammans med konkursförvaltarna ansva- riga för administrationen av lönegarantin. är central förvaltningsmyndighet även för frågor om lönegaranti och har rätt att meddela föreskrifter beträffande tillämpningen av vissa bestämmelser i lönegarantiförordningen om konkursförvaltarnas handläggning och om länsstyrelsernas handläggning, 14 § lönega- rantiförordningen (1992:501). har meddelat vissa föreskrifter om kronofogdemyndighetens handläggning.29 Kammarkollegiet disponerar det statliga anslaget för lönegaranti- 27Förmånsrättskommittén föreslår i sitt huvudbetänkande Nya förmånsrättsregler, SOU 1999:1 s. 243 ff. och 353 ff., att lönegaranti bör utgå även vid företagsrekonstruktion. 2002/03:49 Nya förmånsrättsregler har regeringen förklarat sig dela kommitténs uppfattning i denna del men konstaterat att det krävs ytterligare underlag för att lägga fram ett sådant förslag, s. 88 ff. Frågan bereds inom . 2002/03:49 Nya förmånsrättsregler, liksom i huvud- betänkande, föreslås bl.a. att det maximala beloppet för lönegarantin höjs till fyra prisbas- belopp. föreslås vissa begränsningar i förmånsrätten för löner. 29Riksskatteverkets föreskrifter om handläggning m.m. i ärenden om statlig lönegaranti, RSFS 1992:7, med ändringar beslutade i ärende nr 4140-94/802. medlen och har återrapporteringsskyldighet till regeringen samt skyldighet att upprätta årliga prognoser. meddelar vissa ekonomiadministrativa föreskrifter för länsstyrel- sernas utbetalningar, 12 § lönegarantiförordningen. Även beträffande handläggningen av lönegarantiärendena är flera parter inblandade. Konkursförvaltarna utför det huvudsakliga arbetet i lönegarantiärendena, vilket består i att pröva och beräkna lönegarantibelopp samt besluta om utbetalning. hanterar utbetalningarna och bevakar statens fordringar i anledning av dessa, 13 § lönegarantiförordningen. utövar tillsyn över konkursförvaltarnas hantering av lönegaranti- ärendena samt företräder staten i mål om lönegaranti vid allmän domstol. roll i dessa avseenden anges i lönegaranti- lagen enligt följande. Konkursförvaltaren skall enligt 19 § lönega- rantilagen sända kopior av beslut om utbetalning av lönegaranti eller omprövningsbeslut till tillsynsmyndigheten. Då en arbetsta- gare kräver utbetalning av garantibelopp för fordran mot en arbets- givare som försatts i konkurs i ett annat nordiskt land är det till- synsmyndigheten som prövar anspråket, 21 § lönegarantilagen. En arbetstagare som är missnöjd med konkursförvaltarens respektive tillsynsmyndighetens beslut om lönegaranti får väcka talan mot staten, 29 § och 32 § andra stycket lönegarantilagen. Statens talan förs vid tingsrätt av tillsynsmyndigheten. I överrätt för statens talan i enlighet med 2 kap. 3 § förord- ningen (1988:784) med instruktion för exekutionsväsendet. Om tillsynsmyndigheten anser att konkursförvaltaren fattat ett felaktigt beslut får myndigheten väcka talan mot arbetstagaren , 30 § lönegarantilagen. Lönegarantin har varit och kommer även att vara föremål för översyn i flera avseenden. Utredningen återkommer till detta i avsnitt 8.4. Skuldsaneringslagen (1994:334) trädde i kraft . Skuldsaneringsförfarandet är avsett enbart för fysiska personer och är uppdelat i tre steg där gäldenären i det första steget på frivillig väg skall försöka nå en uppgörelse med sina borgenärer. Kommu- nerna har enligt 1 § skuldsaneringslagen ålagts en skyldighet att lämna råd och anvisningar till skuldsatta personer. Det stöd kommunen härigenom tillhandahåller är främst inriktat på att hjälpa gäldenären med det första steget i skuldsaneringsförfarandet. Hanteringen härvidlag faller utanför det av skuldsaneringslagen reglerade området. Misslyckas gäldenärens försök att på egen hand eller med hjälp av kommunens budget- eller skuldrådgivare nå en uppgörelse med sina borgenärer i steg ett, har han möjlighet att ansöka om skuldsanering hos kronofogdemyndigheten. Under förutsättning att gäldenären och borgenärerna kommer överens kan kronofogdemyndigheten besluta om frivillig skuldsanering. För det fall någon av borgenärerna motsätter sig skuldsanering skall ärendet överlämnas till tingsrätten som har möjlighet att besluta om skuldsanering även om någon eller några av borgenä- rerna motsätter sig det – s.k. tvingande skuldsanering. Ett beslut om skuldsanering, såväl frivillig som tvingande, innebär att gälde- nären helt eller delvis befrias från betalningsskyldighet för de ford- ringar som omfattas av skuldsaneringen. I valet mellan vilka myndigheter som skulle handlägga skuldsa- neringsärendena konstaterades i förarbetena att både kronofogde- myndigheterna och tingsrätterna uppfyllde vissa grundläggande krav för att kunna komma i fråga. Frågan blev, enligt föredragande departementschefen, egentligen hur man skulle kunna utnyttja organisationerna på bästa sätt. Beträffande kronofogdemyndighe- terna konstaterades att de hade stor erfarenhet av insolvensrättsliga problem och att de i egenskap av verkställande myndighet och till- synsmyndighet kom i kontakt med frågor som hade med skuldsanering att göra. En annan bidragande orsak till myndighe- tens kunskaper om problematiken var deras funktion som borge- närsföreträdare för staten.30 Vidare konstaterades att huvuddelen av utredningen i förfaran- det och de huvudsakliga borgenärskontakterna skulle ligga i förfa- randets andra steg. Dessa uppgifter ansågs kronofogdemyndig- heten med sin särskilda kompetens och sin organisation mycket lämpad att handha.31 I förarbetena diskuterades även huruvida kronfogdemyndigheten kunde anses som olämplig att handha skuldsaneringsärenden mot den bakgrunden att kronofogdemyndigheten i vissa fall även före- träder det allmänna, som kan vara en av flera borgenärer som deltar i ett skuldsaneringsförfarande (se avsnitt 9.2.4). 1993/94:123 s. 81 f. 1993/94:123 s. 85. dock att kronofogdemyndigheten inte kunde anses vara olämplig på grund av dels att förfarandet hos kronofogdemyndigheten inte mot någon annan borgenärs vilja kunde leda till att en skuldsane- ring fastställs, dels att samtliga fordringar i skuldsaneringsförfaran- det skulle behandlas lika, dels att skattemyndigheten skulle före- träda det allmänna när det gällde krav på skatter och avgifter, och dels att uppgiften att hantera skuldsaneringsärenden ansågs falla väl in under vad kronofogdemyndigheten skulle syssla med. Samman- taget förordade således departementschefen att kronofogdemyn- digheten skulle handha det andra steget i skuldsaneringsförfaran- det. har dock kronofogdemyndigheten fått uppgiften att företräda staten som borgenär även i skuldsanerings- ärenden, se vidare avsnitt 4.7.7. Beslut om tvingande skuldsanering innebär att gäldenärens betalningsskyldighet för sina fordringar, mot borgenärernas vilja, sätts ned eller helt faller bort. Detta ansåg departementschefen, med hänvisning till artikel 6 i , vara ett så allvarligt och långtgående ingrepp i parternas mellanhavanden att sådana beslut inte borde fattas av någon annan instans än domstol.32 Vissa allmänna villkor måste vara uppfyllda för att en gäldenär skall beviljas skuldsanering (4 § skuldsaneringslagen). Således måste gäldenären ha hemvist i och vara kvalificerat insol- vent. Med kvalificerat insolvent avses att gäldenären är på obestånd och så skuldsatt att han inte kan antas ha förmåga att betala sina skulder inom överskådlig tid. Vidare skall gäldenärens personliga och ekonomiska förhållanden vara sådana att det är skäligt att bevilja honom skuldsanering. Vid skälighetsbedömningen skall särskilt beaktas skuldernas ålder, omständigheterna vid deras till- komst, de ansträngningar gäldenären har gjort för att fullgöra sina förpliktelser och att på egen hand nå en uppgörelse med sina bor- genärer samt det sätt på vilket gäldenären har medverkat under handläggningen av ärendet om skuldsanering. Härtill kommer dels att näringsidkare får beviljas skuldsanering endast om det finns särskilda skäl med hänsyn till näringsverksam- hetens ringa omfattning och enkla beskaffenhet (4 a § skuldsane- ringslagen), dels att den som är ålagd näringsförbud inte får beviljas skuldsanering och dels att en gäldenär som tidigare beviljats skuld- 1993/94:123 s. 84. sanering endast får beviljas skuldsanering om det finns synnerliga skäl (5 § skuldsaneringslagen). Då en gäldenär ansöker om skuldsanering hos kronofogdemyn- digheten skall han först ha försökt att få till stånd en uppgörelse med sina borgenärer (en del av det som brukar avses med uttrycket steg 1). går igenom gäldenärens ansökan och jämför de uppgifter denne lämnat med de uppgifter som finns i de databaser som kronofogdemyndigheten i övrigt hanterar samt skattemyndighetens basregister. Finner kronfogdemyndigheten att uppgifterna stämmer och att ytterligare utredning, i form av kon- takter med gäldenären, ytterligare kontroll av register m.m., därför är obehövlig fattar kronofogdemyndigheten ett beslut att inleda skuldsanering om det inte finns skäl att avvisa eller avslå ansökan (13 § andra stycket skuldsaneringslagen). Alla fordringar på pengar mot gäldenären som uppkommit före inledandebeslutet kommer, med vissa undantag, att omfattas av ett framtida skuldsaneringsbe- slut (6 § skuldsaneringslagen). Genom inledandebeslutet inträder ett förbud mot exekutiva åtgärder för de fordringar som uppkom- mit (25 § skuldsaneringslagen). Inledandebeslutet kungörs huvudsakligen i Post- och och borgenärerna uppmanas att skriftligen anmäla sin fordran till kronofogdemyndigheten (14 § skuldsane- ringslagen). På grundval av de uppgifter som borgenärerna lämnar och den ytterligare utredning som kan behövas upprättar kronfog- demyndigheten tillsammans med gäldenären ett förslag till skuld- sanering. I förslaget framgår vilka fordringar som skall omfattas av skuldsaneringen, vad som skall gälla för dem och vilket belopp som skall fördelas mellan borgenärerna samt en betalningsplan som visar när och hur kvarstående belopp av varje borgenärs fordran skall betalas (18 § skuldsaneringslagen). Vid bestämmandet av gäldenä- rens betalningsförmåga skall bestämmelserna i 7 kap. 4 och 5 §§ utsökningsbalken om förbehållsbelopp vid utmätning av lön vara vägledande. Om gäldenären saknar betalningsförmåga utöver det belopp som skall förbehållas honom upprättas ingen betalnings- plan. anger i förslaget vilka omständig- heter myndigheten lagt till grund för att anse det skäligt att bevilja skuldsanering. Förslaget delges samtliga kända borgenärer med föreläggande för dem att yttra sig . Godtar samtliga borgenärer förslaget kan kronofogdemyndig- heten fastställa skuldsaneringen (20 § skuldsaneringslagen). Även en borgenär som inte yttrat sig inom den förelagda tiden anses ha Beslutet om skuldsanering skall kungöras i Post- och . Om någon borgenär motsätter sig skuldsa- nering skall ärendet överlämnas till tingsrätten för vidare handlägg- ning (21 § skuldsaneringslagen). Ett beslut om skuldsanering har preklusionsverkan så till vida att det befriar gäldenären helt från betalningsansvar även för sådana fordringar som inte är kända i ärendet om dessa har uppkommit före inledandebeslutet och till sin karaktär är sådana att de omfattas av en skuldsanering enligt 6 § tredje stycket skuldsaneringslagen. Regeringens regleringsbrev för anger som mål för verksamhetsgrenen skuldsanering att kronofogdemyndigheten skall handlägga ärenden om skuldsanering snabbt och rationellt samt att kronofogdemyndighetens beslut skall ha hög kvalitet och beakta parternas intressen. Målformuleringens fokusering på effektivitet har sin bakgrund i den kritik som riktats mot att för- farandet är alltför omständligt och tar . Skuldsanerings- utredningen (Ju 2002:15) gör nu en översyn av lagen, se avsnitt 8.5. har tillsammans med kronofogdemyndig- heterna sett över handläggningsrutinerna i steg två, vilket har resulterat i delvis ändrade rutiner.33 har kronofogdemyn- digheterna omdisponerat sina medel så att skuldsaneringsenheterna fått ökade resurser genom extra personal. Sammantaget har dessa åtgärder lett till minskade balanser och kortare handläggningstider. Vidare har , efter att revisorer granskat tillämpningen av lagen (revisorers rapport /2000:11 Tillämpningen av skuldsanerings- lagen), tillsammans med genomfört ett projekt i syfte att analysera orsakerna till de långa handläggningstiderna i hela skuldsaneringsprocessen och komma med förslag till åtgärder. Projektet har resulterat i en rapport med bl.a. förslag till struktur för ett förbättrat IT-stöd för hela processen, och lagförslag syf- tande till förbättringar och förenklingar av ärendehanteringen.34 ansökte 3 274 personer om skuldsanering hos kronofogdemyndigheten. Frivillig skuldsanering beviljades i 1 317 fall och 813 personer fick tvingande skuldsanering vid domstol. 33RSV Rapport 2000:11, Kronofogdemyndigheternas handläggning av skuldsaneringsärend- en. 34RSV Rapport 2002:5, Rapport från skuldsaneringsprojektet . Genom förordningen (1988:784) med instruktion för exekutions- väsendet fick kronofogdemyndigheten som verkställande myndig- het en skyldighet att verka för att betalningsförpliktelser och andra förpliktelser som kan bli föremål för verkställighet fullgörs i rätt tid och ordning, 3 kap. 1 § andra stycket förordningen. bedriver kronofogdemyndigheterna därför en förebyggande infor- mationsverksamhet som syftar till att motverka att uppgifter om enskilda och företag hamnar i kronofogdemyndighetens databaser, vilket i sin tur skall leda till att antalet gäldenärer minskar. Denna förebyggande verksamhet eller, som den numera kallas, förebyggande kommunikation ingår således som ett led i krono- fogdemyndighetens exekutiva verksamhet. Fram till och med har verksamheten i huvudsak bedrivits i form av informa- tionsinsatser om hur man undviker att hamna i skuldfällan. Infor- mationen har främst riktats mot gymnasieelever och nya företa- gare, grupperingar som bedömts vara i riskzonen för att ta på sig större ekonomiska åtaganden än de klarar att fullgöra. Den infor- mation som har givits till nya företagare har oftast genomförts i samarbete med skattemyndigheten. Informationen har normalt lämnats vid besök på skolor och företag. Därutöver har verksam- heten bedrivits genom utarbetande av informationsmaterial, mark- nadsföring av information och utbildning av blivande informatörer eller annan personal på kronofogdemyndigheten. bedrevs ett projekt på med syfte att se över den förebyggande verksamheten. Projektets slutsatser presenterades i en rapport vari föreslogs att en ny inriktning skulle gälla för den förebyggande verksamheten.35 Inriktningen har i verk- samhetsplanen för 2003 sammanfattats på följande sätt. Vi skall föra en aktiv dialog med medborgare, beslutsfattare, näringsliv och övriga samhällsaktörer. Genom denna bidrar vi till ett samhälle där alla vill göra rätt för sig och där vi underlättar för dem att göra det.36 I regleringsbrevet för anger regeringen för verk- samhetsgrenen förebyggande kommunikation följande. Kronofog- demyndigheterna skall verka för en god betalningsmoral i sam- hället. De skall förbättra sina kunskaper om vilka samhällsgrupper 35Förebyggande kommunikation, Rapport från verksamhet- en, RSV Rapport 2002:8. 36RSV 190, utgåva 6, s. 10. som finns i riskzonen för att bli gäldenärer hos kronofogdemyn- digheten och därmed kunna minska risken att så sker. De skall genom information och andra förebyggande åtgärder underlätta för enskilda och företag att göra rätt för sig. Den nya strategi som beslutats skall leda till att det blir lättare att på ett tidigt stadium upptäcka trender som kan antas innebära risk för överskuldsättning hos vissa grupper. Det kan röra sig om nya former av kreditgivning, uppsägningsrisk inom vissa branscher och räntehöjningar m.m. Den nya strategin innefattar en strukturerad omvärldsbevakning och massmedieprofilering i syfte att finna och nå ut till de enskilda och företag som befinner sig i riskzonen för överskuldsättning. Härigenom avses kunskapen öka om vilka som blir gäldenärer och vad som gör att man hamnar i en överskuldsätt- ning. Med denna kunskap som grund skall en dialog föras med de sålunda identifierade grupperna. Avsikten är att ett förebyggande förhållningssätt skall genom- syra hela exekutionsväsendet vilket innebär att varje anställd, oavsett ordinarie arbetsuppgifter, skall verka för och ta del i arbetet med den förebyggande kommunikationen. En central funktion för omvärldsbevakning och kommunikation har även inrättats på Riks- skatteverket. Funktionens uppgift är att hålla ihop och samordna omvärldsbevakning och kommunikation inom exekutionsväsendet. Den nya strategin innebär en väsentlig ambitionshöjning varför förväntar sig att stora resurser behöver tas i anspråk för att genomföra den nya förebyggande kommunikatio- nen fullt ut i organisationen.37 Å 2002 informerades 34 337 gymnasieelever och 10 802 nya företagare. är, förutom en partsneutral verkställande myndighet, även företrädare för det allmänna som borgenär i allmänna mål om verkställighet.38 Som borgenär står ett flertal åtgärder till kronofogdemyndighetens förfogande. Borgenärsupp- gifterna regleras huvudsakligen i lagen (1993:891) om indrivning av 37Riksskatteverket har i sitt budgetunderlag för räkenskapsåren 2004–2006 yrkat en tempo- rär nivåhöjning av anslaget för den förebyggande kommunikationen, se avsnitt 3.3. 38En redogörelse för vilka fordringar som handläggs i allmänna mål finns i avsnitt 4.7.2. statliga fordringar m.m., indrivningslagen, och 2 kap. 30 § andra stycket utsökningsbalken, men återfinns även i flera andra författ- ningar. Utgångspunkten är att varje myndighet som har en fordran uppträder som borgenär och företräder staten i fordringsförhållan- det. Myndigheten ansvarar för att nödvändiga åtgärder vidtas så att en fordran fastställs och betalning sker. Omfattningen av den enskilda myndighetens ansvar för att driva in sina obetalda ford- ringar är emellertid beroende av om hanteringen av kravverksam- heten skall skötas av myndigheten själv eller om kronofogdemyn- digheten skall ta över ansvaret och agera i enlighet med bl.a. indriv- ningslagen. I sammanhanget är fordringens karaktär avgörande. Beträffande fordringar som vid verkställighet enligt utsöknings- balken skall handläggas i enskilda mål enligt 1 kap. 6 § tredje stycket utsökningsbalken skall myndigheten enligt förordningen (1993:1138) om hantering av statliga fordringar vidta de åtgärder som är erforderliga för att få betalt. Det finns dock en möjlighet enligt 12 § förordningen att uppdra åt en annan myndighet – i praktiken Kammarkollegiet – eller åt ett företag som bedriver inkassoverksamhet, att bevaka och driva in myndighetens ford- ringar. I de fall en fordran skall handläggas i ett allmänt mål enligt 1 kap. 6 § andra stycket utsökningsbalken skall den myndighet som inne- har fordringen överlämna ansvaret för att utkräva betalning mycket tidigare. I dessa fall övertar nämligen kronofogdemyndigheten behörigheten att företräda det allmänna så snart fordringsanspråket överlämnas för indrivning, eller med andra ord vid restföringstid- punkten (jfr 2 kap. 30 § tredje stycket utsökningsbalken). En betydande del av de allmänna målen sett till de samlade beloppens storlek avser skattemyndighetens fordringar på skatter och allmänna avgifter. behörighet att utverka betalning för sina fordringar sträcker sig i princip fram till rest- föringstidpunkten då kronofogdemyndigheten tar vid.39 Således har skattemyndigheten bl.a. skyldighet att uppmana gäldenären att betala före överlämnande för indrivning samt möjlighet att bevilja anstånd, att i viss utsträckning kvitta förfallna skulder mot belopp som gäldenären har att fordra och att väcka talan om betalningssäk- ring. å sin sida har bl.a. skyldighet att efter restföring anmana gäldenären att betala samt möjlighet att 39 Mer om vilka borgenärsuppgifter som skattemyndigheten hanterar redovisas i avsnitt 5. bevilja uppskov med betalning, att ta emot säkerhet, att ansöka om att gäldenären försätts i konkurs och att ansöka om likvidation eller företagsrekonstruktion. I viss utsträckning delar skattemyndigheten och kronofogde- myndigheten på ansvaret för en och samma borgenärsuppgift. Sålunda har skattemyndigheten bl.a. den grundläggande behörig- heten att anta ackord, med möjlighet att uppdra åt kronofogde- myndigheten att ta över ansvaret i enskilda fall. Även talan om företrädaransvar enligt skattebetalningslagen (1997:483) kan med stöd av bemyndigande från utföras av såväl skat- temyndighet som kronofogdemyndighet. I kommande avsnitt beskrivs närmare de åtgärder som står kronofogdemyndigheten till buds som företrädare för det allmänna. Det är av intresse inför den fortsatta framställningen att klargöra hur man skall se på de åtgärder kronofogdemyndigheten vidtar i sin borgenärsroll. Inledningsvis är det viktigt att konstatera att de åtgärder som avses är principiellt åtskilda från de exekutiva åtgärder kronofogdemyndigheten vidtar i sin verkställande roll. Enligt 32 § förvaltningslagen (1986:223) gäller inte 8–30 §§ förvalt- ningslagen kronofogdemyndighetens exekutiva verksamhet. Denna begränsning i förvaltningslagens tillämpning gäller således inte i kronofogdemyndighetens borgenärsarbete. Omfattningen av för- valtningslagens tillämplighet på kronofogdemyndighetens borge- närsarbete bestäms därför av dels om andra bestämmelser innehål- ler avvikelser från förvaltningslagens regler och därför skall tilläm- pas i stället (3 § förvaltningslagen), dels om kronofogdemyndighe- tens utövande av borgenärsrollen är att anse som myndighetsutöv- ning eller inte. Flera av förvaltningslagens bestämmelser förutsätter för sin till- lämplighet att det ärende som handläggs avser myndighetsutöv- ning, nämligen reglerna om parters rätt att lämna uppgifter munt- ligt (14 § första stycket), anteckning av uppgifter (15 §), parters rätt att få del av uppgifter (16 och 17 §§), skyldighet att delta i omröstning (18 § tredje stycket), motivering av beslut (20 §), underrättelse om beslut (21 §) och parters rätt att få tillfälle att yttra sig innan myndigheten rättar ett skrivfel eller liknande (26 § andra meningen). Myndighetsutövning definierades i den tidigare gällande förvalt- ningslagen (1971:290) som utövning av befogenhet att för enskild bestämma om förmån, rättighet, skyldighet, disciplinpåföljd, avskedande eller annat jämförbart förhållande. förvaltningslagen finns definitionen inte med. Någon ändring i sak är dock inte avsedd.40 En myndighets beslut i egenskap av part innebär som regel inte myndighetsutövning. Med begreppet partsbesked avses stånd- punkter som en myndighet intar när den företräder det allmänna som part i civilrättsliga och liknande förhållanden, t.ex. beslut att häva ett köp, att kräva betalning för en fordran som inte kan utsö- kas utan föregående dom, att avslå en begäran om betalningsan- stånd, att avböja ett ackordserbjudande och att vägra att betala skadestånd.41 Partsbesked har inga rättsverkningar och kan normalt inte överklagas till domstol.42 De åtgärder som kronofogdemyndigheten har behörighet att vidta i sin borgenärsroll syftar främst till att tillgodose det allmän- nas intresse av att få betalt för sina fordringar. En övervägande del av kronofogdemyndighetens beslut som företrädare för det allmänna är därför att anse som partsbesked.