sou · GRB373d2 · 2004-01-01 00:00:00 — (10)Förordningar, såsom 19/65/EEG 1, (EEG) nr 2821/712, (EEG) nr 3976/87 3, (EEG) nr 1534/ 914, eller (EEG) nr 479/925,ger kommissionen befogenheter att genom en för- ordning tillämpa artikel 81.3 i fördraget på vissa kategorier av avtal, beslut av företagssammanslutningar och samord- nade förfaranden. På de områden som definieras av sådana förordningar har kommissionen antagit och får fortsätta att anta förordningar om så kallade gruppundantag genom vilka den förklarar artikel 81.1 i fördraget icke tillämplig på kategorier av avtal, beslut och samordnade förfaranden. Där avtal, beslut och samordnade förfaranden på vilka sådana förordningar är tillämpliga ändå har verkningar som är oförenliga med artikel 81.3 i fördraget bör kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter ha befo- genheter att i ett enskilt fall återkalla rätten att omfattas av gruppundantagsförordningen. (11)För att säkerställa att fördragets bestämmelser tillämpas bör kommissionen kunna rikta beslut om att överträdelser av artiklarna 81 och 82 i fördraget skall upphöra till företag och företagssammanslutningar. Om det finns ett berättigat 1Rådets förordning nr 19/65/EEG av om tillämpning av fördragets artikel 81.3 (Titlarna på förordningarna har anpassats till den omnumrering av artiklarna i EG-för- draget som gjordes genom artikel 12 i Amsterdamfördraget; de ursprungliga hänvisningarna var till artikel 85.3 i fördraget) på vissa grupper av avtal och samordnade förfaranden (EGT 36, , s. 533/65). Förordningen senast ändrad genom förordning (EG)nr 1215/1999 (EGT L 148, , s. 1). 2Rådets förordning (EEG)nr 2821/71 av om tillämpning av för- dragets artikel 81.3 (Titlarna på förordningarna har anpassats till den omnumrering av arti- klarna i EG-fördraget som gjordes genom artikel 12 i Amsterdamfördraget; de ursprungliga hänvisningarna var till artikel 85.3 i fördraget)på grupper av avtal, beslut och samordnade förfaranden (EGT L 285, 29.12.1971, s. 46).Förordningen senast ändrad genom anslutningsakt. 3Rådets förordning (EEG) nr 3976/87 av om tillämpning av artikel 81.3 i (Titlarna på förordningarna har anpassats till den omnumrering av artiklarna i EG-för- draget som gjordes genom artikel 12 i Amsterdamfördraget; de ursprungliga hänvisningarna var till artikel 85.3 i fördraget)fördraget på vissa grupper av avtal och samordnade för- faranden inom luftfartssektorn (EGT L 374, 31.12.1987, s. 9). Förordningen senast ändrad genom anslutningsakt. 4Rådets förordning (EEG) nr 1534/91 av om tillämpning av fördragets artikel 81.3 (Titlarna på förordningarna har anpassats till den omnumrering av artiklarna i EG-fördraget som gjordes genom artikel 12 i Amsterdamfördraget; de ursprungliga hänvisningarna var till artikel 85.3 i fördraget) på vissa grupper av avtal, beslut och sam- ordnade förfaranden inom försäkringssektorn (EGT L 143, , s. 1). 5Rådets förordning (EEG) nr 479/92 av om tillämpning av artikel 81.3 (Titlarna på förordningarna har anpassats till den omnumrering av artiklarna i EG-fördraget som gjordes genom artikel 12 i Amsterdamfördraget; de ursprungliga hänvisningarna var till artikel 85.3 i fördraget) i fördraget på vissa grupper av avtal, beslut och samordnade för- faranden mellan linjerederier (konsortier)(EGT L 55, 29.2.1992, s. 3). Förordningen senast ändrad genom anslutningsakt. intresse bör kommissionen även kunna fatta beslut som konstaterar att överträdelser tidigare förelegat, även om den inte ålägger böter. Den behörighet att fatta beslut med för- ordnande om interimistiska åtgärder som har tillerkänt kommissionen bör vidare föreskrivas uttryck- ligen i denna förordning. (12)I denna förordning bör det uttryckligen föreskrivas att kommissionen ges behörighet att ålägga alla åtgärder, såväl sådana som hänför sig till ett företags agerande (beteende- mässiga åtgärder)som strukturella, som är nödvändiga för att få överträdelserna att upphöra, under iakttagande av proportionalitetsprincipen. Strukturella åtgärder bör endast åläggas antingen om det inte finns någon lika effektiv bete- endemässig åtgärd, eller om en lika effektiv beteendemässig åtgärd skulle bli mer betungande för det berörda företaget än en strukturell åtgärd. Förändringar i ett företags struk- tur sådan den var innan överträdelsen ägde rum skulle bli proportionerliga endast om det finns betydande risk för fortsatta eller upprepade överträdelser som härrör från själva strukturen i företaget. (13)Om företag i samband med ett förfarande som kan leda till att ett avtal eller förfarande förbjuds erbjuder kommissio- nen att göra sådana åtaganden att dess betänkligheter undanröjs, bör kommissionen kunna fatta beslut som gör dessa åtaganden bindande för de berörda företagen. I besluten om åtaganden bör det fastställas att det inte längre finns någon något skäl att ingripa från kommissionens sida utan att det dras någon slutsats om huruvida en överträ- delse har skett eller fortfarande sker. Beslut om åtaganden påverkar inte medlemsstaternas konkurrensmyndigheter och domstolar när det gäller deras befogenheter att kon- statera detta och besluta i fallet. Beslut om åtaganden är inte lämpliga i ärenden där kommissionen har för avsikt att ålägga böter. (14)Det kan även vara lämpligt att kommissionen i undantags- fall, när det allmänna gemenskapsintresset kräver det, antar ett beslut av förklarande natur i vilket den konstaterar att förbudet i artikel 81 eller artikel 82 i fördraget inte är tillämpligt, i syfte att klargöra rättsläget och säkerställa en enhetlig rättstillämpning inom gemenskapen, i synnerhet beträffande nya typer av avtal eller förfaranden som inte har prövats i befintlig rättspraxis och administrativa förfaran- den. (15)Kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndig- heter bör tillsammans bilda ett nätverk av offentliga myn- digheter som tillämpar gemenskapens konkurrensregler i nära samarbete. Det är därför nödvändigt att skapa meka- nismer för information och samråd. Kommissionen kom- mer i nära samarbete med medlemsstaterna att fastställa och se över närmare former för samarbete inom nätverket. (16)Oberoende av om nationella bestämmelser föreskriver annat bör medlemmarna i nätverket få möjligheter att utbyta information och använda sådan information som bevismaterial, även när den är konfidentiell. Denna infor- mation får användas vid tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget liksom vid parallell tillämpning av nationell konkurrenslagstiftning, förutsatt att den sistnämnda tillämpningen avser samma fall och inte leder till ett annat resultat. När den erhållna informationen används av den mottagande myndigheten för att tillgripa påföljder mot företag, bör det inte finnas någon annan begränsning i användningen av informationen än skyldigheten att använda den för det syfte i vilket den anskaffades mot bak- grund av att de påföljder som tillgrips mot företag är av samma slag i alla system. Den rätt till försvar som företag åtnjuter i de olika systemen kan anses som tillräckligt lik- värdig. När det gäller fysiska personer kan dessa emellertid bli föremål för väsentligt olika slags påföljder i de olika sy- stemen. Om så är fallet är det nödvändigt att säkerställa att informationen endast kan användas om den har inhämtats på ett sätt som iakttar samma nivå av skydd av fysiska per- soners rätt till försvar som föreskrivs enligt de nationella bestämmelser som gäller för den mottagande myndigheten. (17)Både för att kunna garantera en enhetlig tillämpning av konkurrensreglerna och för att säkerställa att nätverket fungerar på bästa sätt, måste regeln om att med- lemsstaternas konkurrensmyndigheter automatiskt fråntas sin behörighet när kommissionen inleder ett förfarande bibehållas. Om en konkurrensmyndighet i en medlemsstat redan har vidtagit åtgärder i ett ärende och kommissionen avser att inleda ett förfarande, bör den försöka göra det så snabbt som möjligt. Kommissionen bör innan den inleder ett förfarande samråda med den berörda nationella myn- digheten. (18)För att säkerställa att ärendena handläggs av de därtill mest lämpade myndigheterna i nätverket, bör det införas en all- män regel som ger en konkurrensmyndighet möjlighet att avbryta eller avsluta ett ärende på grund av att en annan myndighet handlägger eller har handlagt samma ärende, eftersom syftet är att varje ärende skall handläggas av endast en myndighet. Denna bestämmelse bör inte hindra kommissionens i rättspraxis erkända möj- lighet att avvisa ett klagomål för att det saknas gemen- skapsintresse, även om ingen annan konkurrensmyndighet har tillkännagett sin avsikt att handlägga ärendet. (19)Den rådgivande kommitté för kartell- och monopolfrågor som inrättades genom förordning nr 17 har visat sig fun- gera mycket tillfredsställande. Den kommer att passa väl i det nya systemet med decentraliserad tillämpning. Det är därför nödvändigt att utgå ifrån bestämmelserna i förord- ning nr 17 som förfarandet görs mer effektivt. Det är därför lämpligt att ge kommittén möjlighet att avge sitt yttrande genom skriftligt förfarande. Den rådgivande kommittén bör även kunna fungera som ett forum där ärenden som handläggs av medlemsstaternas konkurrens- myndigheter kan diskuteras, vilket kan bidra till att säker- ställa en enhetlig tillämpning av gemenskapens konkurrens- regler. (20)Den rådgivande kommittén bör bestå av företrädare för medlemsstaternas konkurrensmyndigheter. Till möten där allmänna frågor diskuteras bör medlemsstaterna kunna utse ytterligare en företrädare. Detta påverkar inte kommittéle- damöternas möjlighet att bistås av andra experter från medlemsstaterna. (21)En enhetlig tillämpning av konkurrensreglerna kräver också att det fastställs former för samarbete mellan medlemssta- ternas domstolar och kommissionen. Detta gäller alla dom- stolar i medlemsstaterna som tillämpar artiklarna 81 och 82 i fördraget, oavsett om de tillämpar dessa bestämmelser i mål mellan enskilda parter eller agerar som offentliga verk- ställande myndigheter eller ansvarar för överprövningen av dessa beslut. I synnerhet bör de nationella domstolarna kunna vända sig till kommissionen för att få information om eller synpunkter på tillämpningen av gemenskapens konkurrensrätt. Kommissionen och medlemsstaternas konkurrensmyndigheter bör också ges möjlighet att lämna skriftliga eller muntliga yttranden till de domstolar som skall tillämpa artikel 81 eller artikel 82 i fördraget. Dessa yttranden bör lämnas inom ramen för nationella processu- ella regler och förfaranden, däribland dem som garanterar parternas rättigheter. Det bör i detta sammanhang säker- ställas att kommissionen och medlemsstaternas konkur- rensmyndigheter hålls tillräckligt informerade om natio- nella domstolsförfaranden. (22)För att garantera att principerna om rättslig säkerhet och enhetlig tillämpning av gemenskapens konkurrensregler iakttas, måste man i ett system med parallell behörighet undvika motstridiga beslut. Det är därför nödvändigt att i enlighet med rättspraxis förtydliga vilka konsekvenser kommissionens beslut och förfaranden har på medlemsstaternas domstolar och konkurrensmyndig- heter. Beslut om åtaganden som kommissionen antar på- verkar inte domstolarnas och medlemsstaternas konkur- rensmyndigheters befogenhet att tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget. (23)Kommissionen bör inom hela gemenskapen ha befogenhet att begära de upplysningar som krävs för att avslöja sådana avtal, beslut eller samordnade förfaranden som är förbjudna enligt artikel 81 i fördraget eller sådant missbruk av en dominerande ställning som är förbjudet enligt artikel 82 i fördraget. När företag efterkommer kommissionens beslut, kan de inte tvingas medge att de begått en överträdelse, men de är under alla förhållanden skyldiga att besvara frå- gor om sakförhållanden och tillhandahålla handlingar, även om dessa upplysningar kan komma att användas emot dem eller mot ett annat företag för att påvisa att en överträdelse ägt rum. (24)Kommissionen bör även ha befogenhet att genomföra de inspektioner som är nödvändiga för att avslöja sådana avtal, beslut eller samordnade förfaranden som är förbjudna enligt artikel 81 i fördraget eller sådant missbruk av en dominerande ställning som är förbjudet enligt artikel 82 i fördraget. Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter bör samarbeta aktivt när kommissionen utövar dessa befogen- heter. (25)Det blir allt svårare att avslöja överträdelser av konkurrens- reglerna, och för att effektivt kunna skydda konkurrensen är det därför nödvändigt att kommissionens undersök- ningsbefogenheter kompletteras. Kommissionen bör sär- skilt få befogenhet att höra alla personer som skulle kunna ge den användbara upplysningar och att protokollföra deras uttalanden. Vid en inspektion bör vidare tjänstemän som kommissionen bemyndigat ha befogenhet att besluta om försegling som krävs för inspektionen. För- seglingen bör vanligtvis inte vara längre än . Tjänstemän som har bemyndigats av kommissionen bör även ha befogenhet att begära alla upplysningar som är av betydelse för frågan och syftet med inspektionen. (26)Erfarenheten har visat att det förekommer att affärshand- lingar förvaras hemma hos företagens ledare och andra per- soner som arbetar för företagen. För att inspektionerna skall kunna vara effektiva bör tjänstemän och andra av kommissionen bemyndigade personer få tillträde till alla lokaler där affärshandlingar kan förvaras, även privata bostäder. Utövandet av sistnämnda befogenhet bör dock vara underordnat ett tillstånd från en rättslig myndighet. (27)Utan att det påverkar rättspraxis är det lämpligt att ange räckvidden för den kontroll som den nationella rättsliga myndigheten får utöva när den enligt nationell lagstiftning, även i förebyggande syfte, tillåter att handräckning från verkställande myndigheter används vid eventuellt motstånd från ett företag eller vid verkställande av beslutet om inspektion av andra lokaler än företagens. Av rättspraxis följer att den nationella rättsliga myndighe- ten särskilt från kommissionen får begära ytterligare infor- mation som den behöver för att utöva sin kontroll och för- utan vilken den kunde neka tillstånd. I rättspraxis bekräftas även de nationella domstolarnas behörighet att kontrollera tillämpningen av nationella bestämmelser om vidtagande av tvångsåtgärder. (28)För att underlätta för medlemsstaternas konkurrensmyn- digheter att tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget effek- tivt bör det vara möjligt för dem att bistå varandra med inspektioner och andra undersökningsåtgärder. (29)För att säkerställa att artiklarna 81 och 82 i fördraget iakt- tas och att de skyldigheter som genom denna förordning åläggs företag och företagssammanslutningar uppfylls, bör böter kunna åläggas och viten kunna föreläggas. Därför bör det föreskrivas lämpliga bötesnivåer även för överträdelser av förfarandereglerna. (30)För att säkerställa en effektiv indrivning av de böter som ålagts företagssammanslutningar för överträdelser som dessa har begått är det nödvändigt att fastställa på vilka vill- kor kommissionen får kräva betalning av böterna av sam- manslutningens medlemmar, om sammanslutningen inte är solvent. Kommissionen bör därvid ta hänsyn till den rela- tiva storleken på de företag som tillhör sammanslutningen och särskilt situationen för små och medelstora företag. Betalning av böterna av en eller flera medlemmar av en sammanslutning påverkar inte de bestämmelser i nationell lagstiftning som föreskriver indrivning av det inbetalade beloppet från andra medlemmar i sammanslutningen. (31)Reglerna om preskriptionstider för ålägganden av böter och förelägganden av viten har införts genom rådets förordning (EEG) nr 2988/74 1,som även behandlar påföljder på trans- portområdet. I ett system med parallell behörighet är det nödvändigt att utöver de åtgärder som kan avbryta pre- skriptionstiderna lägga till förfarandeåtgärder som kan vidtas av en konkurrensmyndighet i en medlemsstat som en självständig åtgärd. För att klargöra den rättsliga ramen bör därför förordning (EEG) nr 2988/74 ändras så att den inte är tillämplig inom det område som täcks av den här förord- ningen, och preskriptionsregler bör införas i den här för- ordningen. (32)De berörda företagen bör ges rätt att yttra sig inför kommissionen, tredje män vars intressen kan beröras av ett beslut bör ges tillfälle att i förväg framföra sina synpunkter 1 Rådets förordning (EEG) nr 2988/74 av om preskriptionstider i fråga om förfaranden och verkställande av påföljder enligt Europeiska gemenskapens trans- port- och konkurrensregler) (EGT L 319, 29.11.1974, s.1). och de beslut som fattas bör ges stor spridning. som de berörda företagens rätt till försvar och särskilt rät- ten till tillgång till handlingar i ärendet säkerställs, är det viktigt att affärshemligheter skyddas. Vidare bör det säker- ställas att information som utbyts inom nätverket förblir konfidentiell. (33)Eftersom alla beslut som fattas av kommissionen enligt denna förordning är underkastade pröv- ning enligt de villkor som anges i fördraget, bör i enlighet med artikel 229 i fördraget domstolen ges obegränsad behörighet när det gäller kommissionens beslut att ålägga böter eller förelägga viten. (34)Principerna i artiklarna 81 och 82 i fördraget, så som de tillämpats genom förordning nr 17, ger gemenskapsinstitu- tionerna en central roll. Denna centrala roll bör bibehållas, som medlemsstaterna görs mer delaktiga i tillämpningen av gemenskapens konkurrensregler. I enlig- het med subsidiaritets- och proportionalitetsprinciperna i artikel 5 i fördraget går denna förordning inte utöver vad som är nödvändigt för att uppnå dess mål, nämligen en effektiv tillämpning av gemenskapens konkurrensregler. (35)För att ge faktisk verkan åt gemenskapens konkurrensrätt bör medlemsstaterna utse och befullmäktiga myndigheter att tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget som offentliga verkställande myndigheter. Medlemsstaterna bör ges möj- lighet att utse administrativa och rättsliga myndigheter för att utföra de olika uppgifter som genom denna förordning tilldelas konkurrensmyndigheterna. I denna förordning erkänns de stora variationer som finns i medlemsstaternas offentliga verkställighetssystem. Bestämmelserna i artikel 11.6 i denna förordning bör gälla alla konkurrensmyndig- heter. Som ett undantag från denna allmänna regel bör arti- kel 11.6 tillämpas på den myndighet som väcker talan, på de villkor som anges i artikel 35.4 i denna förordning, när denna myndighet väcker talan vid en annan rättslig myn- dighet. Om dessa villkor inte är uppfyllda bör den allmänna regeln tillämpas. Artikel 11.6 bör inte i något fall tillämpas på domstolar när de ansvarar för överprövningen av beslut. (36)Eftersom det enligt rättspraxis har klargjorts att konkur- rensreglerna är tillämpliga inom transportsektorn, bör denna sektor omfattas av förfarandereglerna i denna för- ordning. Rådets förordning nr 141 av om undantag från tillämpning av rådets förordning nr 171 från transportområdet bör därför upphävas och för- ordningarna (EEG) nr 1017/682 ,(EEG) nr 4056/863 och (EEG) nr 3975/874 bör ändras så att de särskilda förfaran- dereglerna i dessa förordningar upphävs. (37)I denna förordning respekteras de grundläggande rättighe- terna och iakttas de principer som erkänns i synnerhet i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättig- heterna. Följaktligen bör denna förordning tolkas och tillämpas med avseende på dessa rättigheter och principer. (38)Rättslig säkerhet för företag som verkar enligt gemenska- pens konkurrensregler bidrar till att främja innovation och investeringar. I fall som ger upphov till verklig osäkerhet därför att de för fram nya eller olösta frågor vid tillämp- ningen av dessa regler kan enskilda företag vilja söka informell vägledning hos kommissionen. Denna förordning påverkar inte kommissionens rätt att ge sådan informell vägledning. 1EGT 124, 28.11.1962, s.2751/62. Förordningen ändrad genom förordning nr 1002/67/EEG (EGT 306, 16.12.1967, s. 1). 2Rådets förordning (EEG) nr 1017/68 av om tillämpning av konkurrens- regler på transporter på järnväg, landsväg och inre vattenvägar (EGT L 175, 23.7.1968, s. 1).Förordningen senast ändrad genom anslutningsakt. 3Rådets förordning (EEG) nr 4056/86 av om detaljerade regler för tillämpning av artiklarna 81 och 82 i fördraget (Titeln på förordningen har anpassats till den omnumrering av artiklarna i EG-fördraget som gjordes genom artikel 12 i Amsterdamfördraget; de ursprungliga hänvisningarna var till artiklarna 85 och 86 i fördraget) på sjöfarten (EGT L 378, 31.12.1986, s. 4). Förordningen senast ändrad genom anslutningsakt. 4Rådets förordning (EEG) nr 3975/87 av om förfarandet för tillämp- ning av konkurrensreglerna på företag inom luftfartssektorn. Förordningen senast ändrad genom förordning (EEG) nr 2410/92 (EGT L 240, 24.8.1992, s. 18). HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE. Tillämpning av artiklarna 81 och 82 i fördraget 1.Sådana avtal, beslut och samordnade förfaranden som omfattas av artikel 81.1 i fördraget och som inte uppfyller villkoren i artikel 81.3 i fördraget skall vara förbjudna, utan att det krävs föregående beslut om detta. 2.Sådana avtal, beslut och samordnade förfaranden som omfattas av artikel 81.1 i fördraget och som uppfyller villkoren i artikel 81.3 i fördraget skall inte vara förbjudna, utan att det krävs föregående beslut om detta. 3.Sådant missbruk av en dominerande ställning som avses i artikel 82 i fördraget skall vara förbjudet, utan att det krävs föregående beslut om detta. Vid alla nationella förfaranden eller gemenskapsförfaranden för tillämpning av artiklarna 81 och 82 i fördraget skall bevisbördan åvila den part eller myndighet som gör gällande att artikel 81.1 eller artikel 82 i fördraget har överträtts. Det företag eller den företags- sammanslutning som åberopar att bestämmelserna i artikel 81.3 i fördraget är uppfyllda skall ha bevisbördan för att villkoren i den punkten är uppfyllda. Förhållandet mellan artiklarna 81 och 82 i fördraget och nationell konkurrensrätt 1.Om medlemsstaternas konkurrensmyndigheter eller de nationella domstolarna tillämpar den nationella konkurrensrätten på sådana avtal, beslut av en företagssammanslutning eller samordnade förfa- randen som avses i artikel 81.1 i fördraget och som kan påverka handeln mellan medlemsstater enligt den bestämmelsen skall de också tillämpa artikel 81 i fördraget på sådana avtal, beslut eller samordnade förfaranden. Om medlemsstaternas konkurrensmyn- digheter eller de nationella domstolarna tillämpar den nationella konkurrensrätten på ett sådant missbruk som är förbjudet enligt artikel 82 i fördraget, skall de även tillämpa artikel 82 i fördraget. 2.Tillämpningen av den nationella konkurrensrätten får inte leda till förbud mot sådana avtal, beslut av en företagssammanslutning eller samordnade förfaranden som kan påverka handeln mellan medlemsstater men som inte begränsar konkurrensen enligt artikel 81.1 i fördraget, eller som uppfyller villkoren i artikel 81.3 i för- draget eller som omfattas av en förordning om tillämpning av arti- kel 81.3 i fördraget. Medlemsstaterna skall enligt denna förordning inte vara förhindrade från att på sitt territorium anta och tillämpa en strängare nationell lagstiftning genom vilken företags ensidiga uppträdande förbjuds eller bestraffas. 3.Utan att det påverkar de allmänna principerna och övriga bestäm- melser i gemenskapsrätten är punkterna 1 och 2 inte tillämpliga när medlemsstaternas konkurrensmyndigheter eller domstolar tillämpar nationella lagar om koncentrationskontroll och de hind- rar inte heller tillämpningen av sådana bestämmelser i nationell lagstiftning som till övervägande del efterstävar ett annat mål än syftet med artiklarna 81 och 82 i fördraget. Vid tillämpningen av artiklarna 81 och 82 i fördraget skall kommis- sionen ha de befogenheter som anges i denna förordning. Medlemsstaternas konkurrensmyndigheter skall vara behöriga att i enskilda ärenden tillämpa artiklarna 81 och 82 i fördraget.