sou · GRB362 · 2004-01-01 00:00:00 — Mellan de nuvarande första och andra styckena införs ett nytt andra stycke som innehåller ett undantag från bestämmelserna i första stycket om högsta tillåtna annonstid . Undantags- regeln gäller endast i fråga om TV-sändningar. Undantaget innebär att den högsta tillåtna reklamtiden utsträcks . För att undantagsregeln skall bli tillämplig krävs att program- företaget kan göra sannolikt att överskridandet av annonstiden enligt första stycket föranletts av en i tiden närliggande händelse som företaget inte rimligen haft anledning att ta i beaktande vid programplaneringen och som legat utanför dess kontroll. För det första måste förskjutningen alltså bero på en händelse som programföretaget inte rimligen haft anledning att ta i be- aktande vid programplaneringen. Med detta avses händelser som är av tillfällig eller oförutsedd karaktär. I princip blir det endast aktuellt att tillämpa undantagsregeln beträffande händelser som har inträffat under direktsändning. Som angetts i allmänmotiveringen, avsnitt 5.2, är det i första hand vid direktsända idrottstävlingar, galor o.d. som problemen med förskjutningar uppstår. Idrottsmatcher kan dels pågå längre under ordinarie speltid än beräknat, dels leda till förlängning, ibland av typen sudden death. Särskilt vid ishockeymatcher och andra idrottsmatcher där matchtiden räknas i effektiv tid (dvs. tidtagningen stoppas vid varje avblåsning) är det svårt att mer exakt beräkna hur en match kommer att pågå. Programföretaget måste då göra en beräkning utifrån hur en match av ett visst slag normalt tar och lägga till en viss felmarginal. I detta sammanhang får det även ställas krav på programföretaget att göra vissa individuella bedömningar med hänsyn till faktorer såsom vilka lag eller spelare som möts och i vilken typ av sammanhang matchen spelas. Man torde normalt kunna räkna med att exempelvis en handbollsmatch tar om det är en jämfört med om fråga är om en landskamp som äger rum utanför mästerskapssammanhang. Att exakt ange vilka marginaler programföretagen måste räkna med är inte möjligt utan får överlämnas till de rättstillämpande instanserna att bedöma. Klart är dock att en tidsmässig avvikelse som ligger inom vad som är att anse som en normal variation från den absoluta mittfåran (dvs. avvikelsen från medianvärdet håller sig inom kvartilvärdena) inte annat än undantagsvis bör kunna åberopas som skäl för en tillämpning av undantagsregeln. En matchförlängning kan visserligen knappast anses som en oförutsedd händelse. Det får däremot anses vara en tillfällighet när en förlängning blir aktuell. Det kan därför inte krävas av program- företaget att hänsyn tas till en eventuell förlängning vid program- planeringen. En förlängning av en idrottsmatch bör alltså betraktas som en sådan händelse som programföretaget inte har anledning att ta i beaktande vid programplaneringen. De aktuella problemen kan uppstå också vid direktsändningar av friidrottstävlingar. Jämfört med vad som är fallet vid idrotts- matcher finns det dock andra möjligheter att flytta annons- avbrotten vid denna typ av program. I vissa fall är det emellertid omöjligt att avbryta för annonser enligt förhandsplaneringen på grund av att en deltävling som är av stort intresse för den svenska publiken blivit försenad eller dragit ut . Även sådana situationer får anses falla in under bestämmelsen. För att en undantagssituation skall vara för handen krävs vidare att den ovannämnda händelsen legat utanför programföretagets kontroll. Den får med andra ord inte bero på bolagets eget agerande. Vid i stort sett alla egenproducerade program får pro- gramföretaget anses ha sådan kontroll över innehållet i programmet att det inte kan bli fråga om att tillämpa undantagsregeln vid en eventuell förskjutning. Undantag bör dock, som angetts i avsnitt 5.2, göras för direktsändning av nyhetshändelser av stort allmänt intresse, såsom exempelvis flygolyckan i , Estonia- katastrofen och händelserna i . Förskjutningar som beror på tekniska problem får normalt anses ligga inom programföretagets kontroll och kan därför inte leda till att normalgränsen för annonsvolym får överträdas. Fall kan emellertid tänkas då de tekniska problemen ligger utanför programföretagets möjligheter till påverkan. Som exempel kan nämnas ett allmänt strömavbrott som slår ut programföretagets sändare . Ett annat exempel är att en idrottshändelse eller gala försenas på grund av tekniska problem vid den aktuella anläggningen eller hos producentföretaget, om detta är ett annat än programföretaget. Bevisbördan för att en undantagssituation varit för handen vilar på programföretaget. I de fall ett överskridande av den normala mängden annonser sker, bör programföretaget därför dokumentera anledningen till att en förskjutning skett och vilka åtgärder som vidtagits vid planeringen för att undvika en förskjutning. För att undvika att utredningsskyldigheten blir alltför betungande behöver bolaget endast göra sannolikt att de aktuella förutsättningarna förelegat. Om rekvisiten i bestämmelsen är uppfyllda är det möjligt för ett programföretag att mellan hela klockslag sända mer reklam än vad som medges i lagrummets första stycke, dvs. mer än åtta respektive . Av skäl som vi har utvecklat närmare i allmänmotiveringen, avsnitt 5.3, kan det inte tillåtas att det sänds mer än högst reklam mellan hela klockslag. Det görs ingen skillnad mellan bästa sändningstid och övrig tid i fråga om den högsta tillåtna gränsen. Inte heller finns det några särskilda restriktioner för det fall sändningstiden inte skulle uppgå till mellan hela klockslag. Som beskrivits i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5, kan det i vissa fall uppstå en situation där den outnyttjade annonstiden inte kan användas i sin helhet på grund av regeln om högst tolv minuters annonser . Så som bestämmelsen är utformad är det tillåtet att i dessa situationer flytta den överskjutande delen reklam till en senare timme. Detta gäller även om anledningen till att den överflyttade annonstiden inte kan tas i anspråk i den direkt följande timmen är att de inplanerade programmen inte ger utrymme för ytterligare annonssändningar. Orsaken till bristen på utrymme kan vara dels att det helt enkelt inte finns ledig sändningstid att sända mer reklam på, dels att programmen som sänds är sådana att det enligt 7 kap. 7 eller 7 b §§ inte är tillåtet att göra annonsavbrott. Att programföretaget gör en välvillig tolkning av 7 kap. 7 § och självmant väljer att inte avbryta exempelvis en långfilm med reklam bör då godtas. Att den outnyttjade annonstiden i normalfallet skall användas framgår av att det i lagtexten anges att överskridandet skall ha föranletts av en i tiden närliggande händelse. Se närmare härom i den allmänna motiveringen, avsnitt 5.5 Undantaget kan naturligtvis tillämpas såväl i den situationen att en händelse leder till att annonssändningar senareläggs som att de tidigareläggs på grund av att en idrottstävling tar än beräknat. Det nuvarande andra stycket flyttas till tredje stycket. I det fjärde stycket återfinns det nuvarande tredje stycket. Ändringen i detta stycke är endast redaktionell och föranledd av att lagrummet fått ytterligare ett stycke. Tilläggsdirektiv till utredningen om översyn av radio-och TV-lagen m.m. (Ku 2000:01) Radio- och skall överväga vissa ytterligare frågor och föreslå de lagändringar som föranleds av övervägandena. De nya frågor som skall utredas är -förslag om ett fristående operatörs- företag, tillståndsgivning genom myndighet och tillstånds- tidens längd, -TV-programmens tillgänglighet för funktionshindrade, -skyldighet att vidarebefordra vissa TV-program, -vissa interaktiva rundradiotjänster, -elektroniska företagsskyltar i sportsändningar i TV -den tillåtna annonstiden , -upprepade överträdelser av innehållsvillkor samt -vissa ytterligare TV-avgiftsfrågor. Uppdraget omfattar inte förslag till grundlagsändringar. Utredarens överväganden om den tillåtna annonstiden skall redovisas före utgången av . Den del av uppdraget som avser tillgång till TV-program för dem som bor i fastigheter som är anslutna till kabel-TV-nät efter det att de analoga marksändningarna har upphört skall redovisas före utgången av . Övriga delar av uppdraget skall redo- visas före utgången av 2004. Regeringen beslutade att bemyndiga chefen för att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera och överväga behovet av ändringar i framför allt radio- och TV-lagen (1996:844) och lagen (1989:41) om TV-avgift samt föreslå de lagändringar som föranleds av övervägandena (dir. 2000:43). beslutade regeringen om tilläggsdirektiv till utredaren (dir. 2001:11). Utredningen, som har antagit namnet Radio- och TV-lags- utredningen, lämnade delbetänkandet Skydd av barn mot olämpligt programinnehåll i TV (SOU 2001:84). Sedan utredarens arbete påbörjades har vissa nya frågor aktualiserats. Utredarens uppdrag utvidgas därför. (Ku 1997:06) avgav sitt slutbetänkande Digital TV – modernisering av marknätet (SOU 2001:90). I betänkandet föreslår kommittén att en extern aktör, ett "operatörsföretag", får tillstånd att förfoga över en del av den totala överföringskapaciteten i det digitala marknätet. Operatörsföre- tagets utbud bör i princip uppfylla samma riktlinjer och villkor som gäller för urval och tillståndsgivning. De programföretag som föreslås ingå i detta utbud bör godkännas och få sändningstillstånd av en myndighet. föreslår vidare att tillståndsgivning för marksänd digital-TV bör delegeras till en myndighet. Myndigheten bör kunna ge tillstånd både till enskilda program- företag och till operatörer som själva sätter ihop ett programutbud. I valet av myndighet bör hänsyn tas till konvergensen mellan IT-, telekommunikations- och mediesektorerna. En myndighetsmodell kräver tydliga regler och kriterier för tillståndsgivningen, bl.a. för att kunna garantera största möjliga yttrandefrihet och mångfald. Kommittén föreslår också att de digitala sändningstillstånden i marknätet under nästa period skall gälla . Vissa remissinstanser tillstyrker förslaget att en extern aktör skall förfoga över en del av den totala överföringskapaciteten medan andra anser att frågan behöver utredas ytterligare. Radio- och avstyrker dock förslaget med hänsyn till att ett antal komplicerade frågor inte hade behandlats i betänkandet. De flesta remissinstanser som berör frågan instämmer i att tillståndsgivningen bör delegeras till en myndighet. Radio- och TV- verket betonar vikten av att urvalsprocessen styrs av klara, tydliga och förutsägbara regler. Flera remissinstanser tillstyrker att tillståndstiden skall vara . pekar på att tillståndsvillkoren kan gälla än sändningstillståndet. Utredaren skall överväga förslag i nämnda delar och vilka författningsändringar som behövs för att genomföra dem. När det gäller förslaget om ett operatörsföretag skall utredaren studera erfarenheterna i och andra länder. Frågor om ägande samt relationen mellan operatörsföretaget och program- företagen skall behandlas. TV-programmens tillgänglighet för funktionshindrade Enligt 3 kap. 2 § 5 radio- och TV-lagen får villkor för sändnings- tillstånd som meddelas av regeringen avse skyldighet att utforma sändningarna på ett sådant sätt att de blir tillgängliga för funktionshindrade. För TV-sändningar som inte kräver tillstånd av regeringen, dvs. sändningar via satellit eller kabel, finns ingen mot- svarande bestämmelse. Tillståndsvillkor med innebörden att TV-program skall göras tillgängliga för funktionshindrade gäller för (), () och . För övriga programföretag med tillstånd att sända marksänd TV med digital teknik finns inga sådana villkor. har i en skrivelse till Kultur- departementet uttryckt uppfattningen att de förbättringar som har skett inte har varit tillräckliga för att göra TV-programmen till- gängliga för personer med funktionshinder. Han anser att en över- syn av radio- och TV-lagen bör inbegripa frågan om TV-programs tillgänglighet för funktionshindrade. Utredaren skall överväga behovet av lagändringar för att förbättra tillgängligheten till TV-program för personer med funktionshinder. Skyldighet att vidarebefordra vissa TV-program I 8 kap. radio- och TV-lagen finns bestämmelser om skyldighet för innehavare av kabel-TV-nät att vidarebefordra vissa TV-program till de boende. De aktuella nätinnehavarna är skyldiga dels att sända ut vissa program som sänds med tillstånd av regeringen och som är avsedda att tas emot i området utan villkor om särskild betalning, dels att i varje kommun kostnadsfritt tillhandahålla ett särskilt bestämt utrymme för sändningar av TV-program från ett eller flera lokala kabelsändarföretag. Med lokalt kabelsändarföretag avses en juridisk person som har bildats för att bedriva lokala kabel- sändningar och som kan väntas låta olika intressen och menings- riktningar komma till tals i sin verksamhet. Lokala kabelsändar- företag får inte sända reklam. På vissa orter används beteckningen för sändningarna. Till grund för de angivna föreskrifterna ligger 3 kap. 1 § 2 stycket yttrandefrihetsgrundlagen (YGL), enligt vilken det får föreskrivas skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för vissa program i den utsträckning det behövs med hänsyn till allmän- hetens intresse av tillgång till allsidig upplysning. är det också tillåtet att föreskriva skyldighet för nätinnehavare att ge utrymme för överföringar i den utsträckning det behövs med hänsyn till intresset av konkurrens beträffande sådana överföringar i nätet eller allmänhetens intresse av tillgång till sådana överföringar. Det kan också föreskrivas skyldighet för nätinnehavare att vidta åtgärder för att tillförsäkra mottagarkretsen inflytande över programvalet. bedömer i sitt slutbetänkande att de analoga marksändningarna kan avvecklas . Kommittén behandlar inte frågan om vidaresändningsplikt. I sitt delbetänkande Lag om elektronisk kommunikation (SOU 2002:60) konstaterar om elektronisk kommunikation att konvergensutvecklingen och digitaliseringen av TV-sändning- arna i marknätet aktualiserar en rad frågeställningar som rör vidaresändningsskyldigheten. En sådan frågeställning är vilket eller vilka nät som skyldigheten skall gälla för om en bostad är ansluten till flera olika trådnät där TV-program kan sändas vidare till allmänheten, t.ex. ett vanligt kabel-TV-nät och ett fiberbaserat "bredbandsnät". Utredningen föreslår att frågor som rör skyldighet att vidarebefordra TV-program utreds vidare i annat sammanhang där ansvarsfrågor, omfattningen av skyldigheten m.m. analyseras. I promemorian Abonnentinflytande i kabel-TV-nät (Ds 2001:52) analyseras behovet av lagregler för att stärka abonnenternas inflytande över programutbudet i kabel-TV-nät. Enligt prome- bör det utredas om kabelnäten skulle kunna öppnas för konkurrens mellan olika innehållsleverantörer genom någon form av samtrafikskyldighet. Vid ett seminarium om lokal icke-kommersiell TV som genom- fördes på regeringens initiativ anfördes att nätägarens ansvar för att de lokala kabelsändarföretagens program förs fram till kabelnätet borde ökas. Vidare framkom att det finns ett miss- nöje med den nuvarande beteckningen "lokalt kabelsändarföretag". Bl.a. ansågs denna inte avspegla att verksamheten drivs av föreningar och att det handlar om en verksamhet som är öppen för alla som är intresserade. Utredaren skall överväga vilka författningsändringar som behövs för att säkerställa att de som bor i kabelanslutna fastigheter har tillgång till ett grundläggande utbud av TV-program även efter det att de analoga marksändningarna har upphört. Utredaren skall vidare överväga om det är lämpligt och möjligt att genom lagstiftning skapa förutsättningar för konkurrens mellan olika innehållsleverantörer i kabel-TV-näten. Hänsyn skall tas till det regelverk om elektronisk kommunikation som beslutats inom EG och som bl.a. ligger till grund för delbetänkandet från Utredningen om elektronisk kommunikation. Slutligen skall utredaren analysera hur de lokala icke- kommersiella TV-sändningarna påverkas av digitaliseringen och om förutsättningarna för sådana sändningar kan förbättras genom lagstiftning. I det sammanhanget bör frågan om verksamhetens benämning övervägas. Förutom för vanlig television gäller radio- och TV-lagen också för sökbar text-TV. Med sökbar text-TV menas text som sänds ut fortlöpande tillsammans med en TV-sändning och som den mot- tagande kan ta del av efter eget val. I analoga sändningar omfattar sökbar text-TV ett begränsat antal uttrycksmedel i form av text och enkla figurer med ett fåtal färger. I digitala sändningar finns däremot stora möjligheter att med liknande teknik som sökbar text-TV sända interaktiva tjänster av många olika slag. TV-tittarens samverkan med dessa tjänster kallas ibland för skenbar eller lokal interaktivitet. Radio- och TV-lagens regler för sökbar text-TV skiljer sig i vissa avseenden från de regler som gäller för övriga sändningar. Bl.a. gäller inte bestämmelserna om sändningstid för och placering av annonser för sökbar text-TV. För sändningar av sökbar text-TV krävs inte tillstånd om det sänds andra tillståndspliktiga sändningar från sändaren. och TV har granskat sändningarna i programtjänsten e-TV, som vid sidan av vanliga televisionssändningar innehöll navigerbara informations- eller försäljningssystem för bl.a. väder, resor och musik, vilka sändes på i princip samma sätt som sökbar text-TV (beslut , SB 398/01). I beslutet uttryckte uppfattningen att de svårigheter som uppkommer för att tillämpa de vanliga reglerna för annonser m.m. på sökbar text-TV också gäller i fråga om de interaktiva tjänster som var aktuella i granskningsärendet. har vidare i sitt remissyttrande över del- betänkandet Lag om elektronisk kommunikation (SOU 2002:60) anfört att elektroniska programguider i vissa fall kan vara att be- döma som sökbar text-TV men att i andra fall frågan om tillstånds- plikt etc. skall bedömas enligt andra regler. En särskild fråga är vad som skall gälla när TV-tittaren kan få tillgång till en interaktiv tjänst genom att klicka på en ikon i det vanliga TV-programmet. I det fall då ett program som inte utgör reklam innehåller länkar till reklam tillämpas i en "tvåklicksregel" som innebär att det inte är tillåtet att direkt länka interaktiva reklamtjänster till vanliga program. Motivet är att tittaren i sådana fall inte anses vänta sig att direkt få del av ett reklammeddelande. Utredaren skall överväga behovet av särskilda regler för elektro- niska programguider och andra interaktiva tjänster som ingår i digitala radio- och TV-sändningar. Uppdraget omfattar såväl frågan om i vilka avseenden reglerna för interaktiva tjänster skall skilja sig från de allmänna reglerna som gränsdragningen mellan interaktiva tjänster och de sändningar för vilka allmänna regler skall gälla. Med hänsyn till den utveckling mot konvergens mellan olika slag av nät och tjänster som pågår inom området för elektronisk kommunika- tion bör utredaren göra jämförelser med vad som gäller för likartade interaktiva tjänster inom andra områden. Elektroniska företagsskyltar i sportsändningar i TV I 7 kap. radio- och TV-lagen finns regler om reklam och annan annonsering. Huvudregeln är att annonser skall vara tydligt åtskilda från övriga sändningar genom en särskild signatur som sänds före och efter varje sändning av annonser. Denna regel går tillbaka på artikel 10.1 i rådets direktiv /552/EEG av om samordning av vissa bestämmelser som fastställts i medlems- staternas lagar och andra författningar om utförandet av sändnings- verksamhet för television (TV-direktivet). TV-direktivet har ändrats genom direktiv /36/EG. I direktivet anges att TV-reklam och köp-TV skall vara lätta att känna igen som sådana och hållas klart åtskilda från andra delar av programtjänsten med optiska och/eller akustiska medel. Bestämmelserna om sändning av TV-reklam avser normalt inte reklamskyltar och liknande som finns i den verklighet som avbildas i ett TV-program. Genom modern teknik är det emellertid möjligt att lägga in reklamskyltar och annat innehåll som inte finns i verkligheten, exempelvis företagsskyltar i samband med elektronisk resultatrapportering vid idrottsevenemang. I flera beslut har och TV funnit att sändning av elektroniska företagsskyltar i samband med idrotts- evenemang har stått i strid med lagbestämmelser eller tillstånds- villkor om TV-reklam. I ett ärende som avsåg sändning av elektroniska företagsskyltar i anslutning till matchuret i en sportsändning (beslut , SB 37/00) anförde nämnden följande i fråga om gränsdragningen mellan TV-reklam och reklambudskap som finns avbildade i verkligheten. Att programföretaget flyktigt avbildar ett reklambudskap ditsatt av någon annan, såsom en reklamskylt placerad av en annonsör eller arenaägaren i anslutning till en fotbollsmatch eller en affärs- skylt i bakgrunden till en gatubild bör t.ex. inte betraktas som TV- reklam. Ett reklammeddelande anpassat för TV-sändningen och särskilt infogat i programmet måste dock normalt anses utgöra reklam i televisionen. Nämnden fann att sändningen stred mot det reklamförbud som gäller för programföretaget. och TV har också granskat sänd- ning av elektroniska företagsskyltar i en textremsa med löpande resultatrapportering vid idrottsevenemang (beslut , SB 745/02). Även i detta fall fann nämnden att sändningarna stred mot bestämmelserna om annonsmarkering och annonsplacering. Nämnden har funnit att det saknar betydelse om reklam- meddelandena har infogats i programmet av programföretaget, av ett annat programföretag eller av ett produktionsbolag. Europeiska radiounionen (EBU) har utfärdat en rekommen- dation av hur namnen på företag som handhar tidmätning och data- behandling vid idrottsevenemang som sänds ut genom Euro- visionen skall få visas i sändningen. har i skrivelse till anfört att de svenska TV-företagen saknar möjlighet att påverka innehållet i sändningar av internationella idrottsevenemang. Utredaren skall överväga om reglerna om annonser i televisionen är lämpligt utformade i förhållande till elektroniska företagsskyltar i TV-sändningar av internationella idrottsevenemang. Enligt 7 kap. 5 § första stycket radio- och TV-lagen får annonser sändas högst mellan hela klockslag. I TV-sändning får dels , dels i rena undantagsfall, utsträckas till högst . I samband med sin behandling av förslagen i proposition 2001/02:82 Ändrade regler om annonser i TV-sändningar har som sin mening gett till känna för regeringen vad anfört om en skyndsam översyn av den aktuella bestämmelsen (bet. 2001/02:KU16, rskr. 2001/02:187). Utskottet anser att bestämmelsen kan få verkningar som inte ter sig rimliga när en sändning av dagshändelser, t.ex. en idrottstävling, drar ut så att ett klockslag mellan överskrids. Den reklam som skulle ha sänts om programmet slutat innan den nya timmen inträtt kan i sådana fall behöva uteslutas och placeras senare i en programtablå, något som kan medföra nackdelar för den som bedriver sändningsverksamheten. Enligt utskottets mening bör regleringen därför skyndsamt ses över i syfte att kortare över- trädelser skall kunna godtas om de varit oförutsedda eller tillfälliga. Utredaren skall lägga fram förslag till lagändringar som innebär att kortare överskridanden av den tillåtna annonstiden kan godtas om de har varit oförutsedda eller tillfälliga. Upprepade överträdelser av innehållsvillkor Radio- och TV-lagen ger möjlighet till olika slag av sanktioner om ett programföretag åsidosätter bestämmelserna i lagen eller villkor som har beslutats med stöd av lagen. I vissa fall kan program- företaget bli skyldigt att betala en särskild avgift. I andra fall kan företaget föreläggas att följa bestämmelserna. Föreläggandet får förenas med vite. I fråga om de flesta av de villkor som kan beslutas med stöd av lagen finns emellertid ingen annan reaktion vid överträdelser än att och TV beslutar att företaget på lämpligt sätt skall offentlig- göra nämndens beslut (10 kap. 8 § radio- och TV-lagen).