sou · GRB392 · 2004-01-01 00:00:00 — Mamman kontaktade och samtal fördes en gång utan resultat. berättar att han trivdes bra i skolan med lärare och kompisar och att det inte fanns några särskilda problem där eller i familjen som påverkade avbrottet. Däremot hade han en klasskamrat som slutade terminen innan och var hemma. De hade varit kompisar sedan tredje klass och är så fortfarande. gick hem till honom i stället för till skolan. vänner har varierande sysselsättningar. Ett par är värre än han själv enligt hans egen jämförelse; de slöar mer än honom och bor dessutom hemma. har läst in på komvux men ser ingen vits med att lära sig oväsentliga saker som t.ex. svenska och engelska. verkar han ha insett att just svenska och engelska är allmängiltiga och nyttiga kunskaper även inom databranschen som han är väldigt intresserad av och som han tänker sig en yrkesverksam framtid i. , från , valde att hoppa av el- och teleprogrammet efter halva utbildningen. Orsaken var inte att han hade det svårt i skolan eftersom han hade betyget väl godkänt i nästan alla ämnen. Det handlade istället om att som är Jehovas Vittne var rädd för att klasskamraternas prat om sex och bilar skulle skada hans tro. De som vi intervjuat och som inte kommit till sin rätt i skolan (dvs. de som inte gått ut med fullständiga betyg) eller hoppat av skolan av olika anledningar, berättar att problemen blommar upp eller förvärras under högstadiet. Under låg- och mellanstadiet har klassläraren och olika resurspersoner större möjlighet att väga upp t.ex. olika brister som ofta härstammar från bristande hemförhållanden, berättar en handläggare på en ungdomsförmedling i . När eleverna kommer till högstadiet mister de den nära kontakten med klassläraren. Det elevfokuserade arbetssättet som anpassas till elevers förutsättningar och behov försvinner också på högstadiet och eleverna blir mer lämnade åt sig själva. Detta är något som flera tjänstemän uppmärksammat. Enligt en studie- och yrkesvägledare från läggs mest resurser på låg- och mellanstadiet och hon anser därför att det inte är konstigt att problemen syns just på högstadiet. sker flera förändringar som påverkar eleverna. De måste börja ta ett större enskilt ansvar, de har inte samma klasslärare och de får också betyg . Detta leder enligt studie- och yrkesvägledaren till att vissa elever inte klarar av skolsituationen utan misslyckas på olika sätt. Ofta hoppas skolpersonalen att de olika problemen är tillfälliga och går över av sig själva. I många fall gör de det, men inte i alla och det är de som blir kvar utanför. Tvillingarna , , från gick båda ut med betyget 1.1. har de båda levt på socialbidrag. För dem har problemen i följt med ut på arbetsmarknaden. Systrarna berättar att de upplevde det som en stor skillnad att gå från mellanstadiet över till högstadiet. De trivdes inte med skolmiljön, storleken på klasserna eller med lärarnas arbetssätt: När man gick i sexan då hade man en lärare som var där och hjälpte när man inte förstod något. När man kom till sjuan då var allting jättestressat och man skulle byta lärare hit och dit och klassrummen, man skulle springa från höger till vänster och man har på sig att ta sig till nästa lektionssal och lärarna har inte tid att förklara heller. Att blandas med de andra klasserna det tyckte jag var lite jobbigt, man ville ju ha sina klasskamrater. , från , gick ut nian med godkänt i enbart två ämnen, gymnastik och musik. Detta är inga särskilda intressen utan det är mer av en slump att hon inte fick betyget icke godkänt även i dessa ämnen. Hon började sedan individuella programmet men slutade . berättar att hon hade en normal skolgång fram till högstadiet. Då började hon tröttna, skolkade mycket utan uttalad anledning. Det blev för mycket läxor och för höga krav. Hon vill dock inte framställa sig själv som särskilt obegåvad eller misslyckad i skolan utan mest skoltrött. Hon gick till slut enbart till skolan för att träffa kompisar. har ingen klar bild om sin egen situation eller sin framtid. Hon säger själv att hon sovit bort . När hennes kamrater gått i gymnasiet har hon istället varit uppe sent på kvällarna och tittat på TV och sovit . upplever hon att hon med sin brist på utbildning saknar tillgång till yrken inom handel eller restaurangbranschen vilket hon är intresserad av. För några ungdomar i vårt material fungerade inte högstadiet eftersom de kände att de blev en i massan. , från , berättar att skolkandet blev värre när hon började på högstadiet. Hon valde då att bli en korridorsittare tills hon till slut slängdes ut från skolan. Jag brukade gå till skolan, men inte på lektionerna utan var där (i korridoren) och umgicks med folk och så. Alltså om man gick och skötte sig (var på lektionerna) så var det så himla tråkigt. Andra upplevde skolan som väldigt teoretisk. , från som enbart har grundskola berättar: Jag är mer praktiskt lagd och det skulle finnas lite mer alternativ för oss kanske. På gymnasiet borde det finnas lite mer praktiska utbildningar. Bara för att man har det lite jobbigt med det teoretiska är man inte dum i huvudet för det. Att tröttna på skolan under högstadiet kan få allvarliga konse- kvenser för framtiden. Så här berättar en arbetsmarknads- sekreterare från om de ungdomar hon möter: Det är inte en så ovanlig historia att det börjar gå ned för en på högstadiet när de berättar själva. Det gick bra fram till sexan och sedan började man skolka mycket. Sedan fick man börja på gymnasieprogrammet man kom in på eller individuella programmet och sedan har man inte gått klart gymnasiet eller på individuella programmet. Man har inte heller varit där så mycket. När de fyller söker de socialbidrag. Att ungdomar trivs sämre på högstadiet nu än vad som var fallet är något som flera forskare uppmärksammat. De ungdomar som trivs sämst är pojkar och flickor från arbetarklassen (se t.ex. –1994 eller 2001). Några av våra intervjupersoner försökte komma igen genom att läsa vidare på det individuella programmet på gymnasiet men de flesta hoppade av eftersom de inte ansåg att de hade viljan, motivationen eller förutsättningarna för att klara av utbildningen. Hur kan skolan på ett bättre sätt hjälpa unga i riskzon? , från , menar att ungdomar med hög från- varo kan lockas tillbaka till skolan om de får paus från skolan för att göra någonting annat när skoltröttheten infinner sig: Det är viktigt att de sätter igång en med någonting och inte bara skiter i Praktik hade nog varit bra. , från , anser att dagens lärare behöver engagera sig mer för sina elever och deras arbetssätt borde vara mer individuellt anpassat än vad det är : Liksom man märker vilka som tycker om att arbeta med ungdomar och vilka som bara är där för pengarna tills de [] får göra vad de vill vad de tycker är roligt. Jag har alltid tyckt om skolan men det är till en viss gräns alltså det borde vara lite mindre klasser, individuellt och så. Vissa behöver mer hjälp och vissa behöver inte. Några tjänstemän påpekar att det individuella programmet inte passar alla ungdomar och att vissa ungdomar skulle behöva ännu mer individuellt anpassade program: Det jag upplever är att det finns en del ungdomar, av dem som jag har kontakt med, som behöver ännu mer individuellt anpassatDet blir svårt för dessa ungdomar att ordna det och det kan ta dem att hitta rätt. (En socialsekreterare i ) 4.6I mötet med arbetsförmedlingen De flesta ungdomar vi mött och de som skickat texter till oss har negativa erfarenheter av arbetsförmedlingen. De anser att de inte fått någon hjälp alls därifrån. Så här säger några ungdomar: Arbetsförmedlingen fungerar värre än mitt kylskåp. Det är helt värdelöst. De anstränger sig inte ens. När väl jobben kommer in så plockar de ut några som de tycker är värda jobben. (, från ) Nämen typ man söker efter det yrke man vill ha, som svets- och plåtslagare och efter tre och man får inte det. Sen efter det säger de ´det är inte vårt fel.´ (Ramid, från ) De borde ha lite mer att välja påjobb, kurserallt möjligt sådant. , från menar att arbetsförmedlingen är dålig på att informera om t.ex. A-kassa. De jobb som utannonseras på arbetsförmedlingen är dessutom utom räckhåll för unga som . Man måste ha arbetslivserfarenhet och helst vara lika gammal som arbetskamraterna, i trettiofemårsåldern. som en ung person är inskriven vid arbetsförmedlingen är det väldigt mycket självservice, vilket är något som många av de intervjuade ungdomarna tycker är fel. , från , har varit arbetslös . Hon berättar att hon aldrig har blivit kallad till samtal med någon handläggare eller fått papper hemskickat om lämpliga arbeten hon bör söka. Hon har numera insett att när hon är inskriven på arbetsförmedlingen får hon sköta allting själv. Att skriva in sig på arbetsförmedlingens datorer och söka arbete via datorer kan tyckas väldigt enkelt, men för ungdomar som slutat utan dataerfarenhet eller för dem som har läs- och skrivsvårigheter kan det vara ett väldigt stort hinder. En arbetsmarknadssekreterare i säger: Du kan tänka dig själv om man har haft det tufft och jobbigt i skolan. Man kanske har läs- och skrivsvårigheter. Jag menar det är ju ett jättesteg för dem och ett stort hinder. Sedan missar man något, man orkar inte och man vet inte hur man ska göra och det finns ingen att frågaman skiter i att skriva in sig och så tror man ändå på något sätt att man är inskriven på arbetsförmedlingen, sedan när man går tillbaks så ´nej men du är inte inskriven här´ och man blir kallad på någon träff och den går man inte på och då är man avskriven så det bara ryker om det. När ungdomarna skrivit in sig och gått kallas de till ett stormöte där de informeras om vilka regler som är viktiga att ha i åtanke som arbetslös. En arbetsförmedlare från berättar att hon och hennes kollegor är medvetna om att många ungdomar inte mäktar med detta stora flöde av information som ges på mötena: Det är ju mycket att sätta sig in i för en som inte kommit i kontakt med arbetsförmedlingens regler. Man får prata om det rätt så . kassans regler ställer rätt så höga krav på den arbetssökande, mycket högre krav än vad de är medvetna om faktiskt. En platsförmedlare från berättar att stormöten skrämmer bort många ungdomar. En handläggare vid ungdomsförmedlingen i menar att ett stort problem för många av de ungdomar som kommer till dem är avsaknaden av sociala nätverk och social kompetens. Många ungdomar saknar kontakter via föräldrarna eftersom dessa ofta själva är arbetslösa eller enbart har svag förankring på arbetsmarknaden. Det är många som helt saknar referenser och arbetslivserfarenhet att hänvisa till när de söker jobb och då är det svårt att få sitt första arbete. saknar ungdomar det grundläggande som att komma , eller alls dyka upp, till arbetet. Flera ungdomar har utvecklade negativa sociala nätverk påpekar handläggaren. De ingår i kompisgäng där många är arbetslösa och där arbetslöshet mer eller mindre ses som normaltillståndet. Dessa ungdomar definierar sig själva med var de hänger eller vilka intressen de har. , från , skriver till Lunarstorm att han deltog i ett stormöte när han hade hoppat av gymnasiet på grund av skoltrötthet. Detta stormöte gjorde att han blev ännu mer ivrig att bojkotta skolan: Där pratade de om val i livet, hur underbar skolan är och hur viktig. Jag anser mig vara en väldigt intelligent person, och tycker att den propagandan var VÄLDIGT stötande. De behandlar oss som handikappade människor, gav övertydliga vinkar om att vi borde söka in på skolan igen, för att arbetsmarknaden är inget ställe för oss att vara på. Sånt gör mig förbannad. Vad är det för fel på ? Jag är och VILL arbeta! Jag vill inte ha socialbidrag eller nått annat, jag vill jobba, jag vill göra rätt för mig. Men den chansen får jag inte. Varför, frågar jag? Hur kan arbetsförmedlingar på ett bättre sätt hjälpa unga utanför? Arbetsförmedlingar arbetar utifrån sitt uppdrag och för att de skall lyckas med detta är de beroende av att kontakter och samverkan med andra myndigheter fungerar väl. Följande säger en arbets- förmedlare i : Vi samverkar en del med kommunen men det kanske behöver knytas ihop ytterligare för att det inte ska uppstå något glapp mellan deras insatser och arbetsförmedlingens insatser. För det handlar ju mycket om en bedömningssak när man står till arbetsmarknadens förfogande och vem som ska göra vilka insatser. Och där är ju även en part i det med ungdomar som har varit sjukskrivna . Andra åtgärder som föreslås är att olika myndigheters arbets- metoder borde vara mer flexibla när det gäller ungdomar eftersom de har lätt för att försvinna på vägen: Att man på något sätt suddade ut lite gränserna när det gäller ungdomar. Att man jobbade tillsammans och att man inte blev skickad från den ena till den andra. Det är så lätt att man då försvinner på vägen... kunde det vara bra att ha en psykolog så att man på ett smidigt sätt kunde samarbeta och sedan det här samarbetet med skolan. När någon vill hoppa av skolan för då frågar man alltid dem ´har du pratat med syon eller med kuratorn eller någon?´. För det ska ju vara en överenskommelse att man ska sluta. Det hade varit bra att man ringer från skolan, vilket har hänt ibland, och talar om att nu kommer det en tjej eller kille som vill skriva in sig. Då kan vi boka in så att killen och tjejen först kommer till arbetsförmedlaren och slipper den här vägen med inskrivning och att man blir lämnad åt sig själv till att söka jobb. (En platsförmedlare från ) En platsförmedlare från berättar att arbetsförmedlingen kunde göra flera saker för att fånga upp ungdomarna. De kunde informera på skolor om rättigheter och skyldigheter på arbets- marknaden för att förebygga att unga hamnar utanför: Jag har ju jobbat med ungdomar i perioder tidigare men då hade arbetsförmedlingen information ute på skolorna innan vårterminen slutade. Då hade vi järnkoll, då visste vi precis i slutet hur många som gick ut. En platsförmedlare i menar att AMS ser för snävt på arbetsförmedlingens roll: Inom AMS har man en väldig övertro på det här med självservice. Man tror att en stor del av de arbetssökande är självgående och man glömmer bort lite de här som inte är det Filosofin för är ju att man lägger ut väldigt mycket ansvar på den enskilde, så vi får mer eller mindre höra att det finns ingen anledning att hålla på och jaga folk utan bara bort med dem... lite så och lite så att man säger det är inte uppgift. Det är väldiga gränsdragningar och det tycker jag det blir mer och mer utav. (En platsförmedlare från ) Några ungdomsförmedlare från skriver till utredningen att arbetsförmedlingarna behöver hjälp av andra för att kunna sköta sina arbetsuppgifter på bästa möjliga sätt. Några av förslagen är att arbetslivet måste diskuteras mycket mer i skolan och att extraresurser läggs in tidigt i skolan: är det som två olika världar – man går ur skolan och kommer i något okänt – ska jag ta hand om mig själv!!! Detta är inget problem för det stora antalet men många är helt vilse. Skolan är alltför tuff för både elever och lärare med för stora klasser och för få lärare samt andra vuxna som finns till för eleverna, vilket leder till att elever försvinner i mängden och att lärarna inte räcker till med resultat att eleverna går igenom skolan utan att klara av att ta till sig det som lärs ut. Andra förslag från ungdomsförmedlarna är att alla ungdomar borde få samma ersättning, att ungdomar inte skall behöva vänta till att bli för att ta del av arbetsmarknadsåtgärder och att ungdomar utan slutbetyg skall försörjas av kommunen och inte av arbetslöshetsersättningen på studerandenivå. 4.7I mötet med de kommunala åtgärderna Den som är mellan och som inte går i skolan eller arbetar kan via kommunens arbetsmarknadsenhet eller något aktivitetscentrum få möjlighet att praktisera, gå vissa datakurser samt lära sig att söka jobb. För 18–20 åringar finns de Kommunala ungdomsprogrammen (KUP) och för 20–24 åringar finns Ungdomsgarantin (UG). I berättar en tjänsteman på kommunens ungdomsförmedling att man arbetar med ungdomar upp till . Det spelar ingen roll om ungdomar anvisas från KUP eller UG. Alla får ett individuellt bemötande där de möter en handläggare. Handläggarna skapar tillsammans med den unge en handlingsplan som kan innehålla praktik, utbildning eller andra kompetenshöjande aktiviteter som leder fram mot arbete och egen försörjning. kommun arbetar på liknande sätt men här ses KUP och UG som arbetsmarknadsenhetens uppgift. En arbetsmarknadssekreterare arbetar med motivations- och kart- läggningssamtal samt håller i en söka-jobbgrupp medan ungdoms- konsulenter arbetar med att få ungdomarna till åtgärderna. I finns två personer som arbetar som praktikförmedlare. Dessa personer är anställda av kommunen men har sin arbetsplats förlagd till arbetsförmedlingen. I kommun fattar arbetsförmedlingen beslut om vem som skall gå på praktik och sedan skickas ungdomarna till Datortek och aktivitetscentrum som tilldelar dem praktikplatser. En praktikförmedlare från berättar att det kommer färre och färre ungdomar till KUP: Ända tills hade vi många fler ungdomar som var 17–. Då kunde vi ha upp till 200 utan vidare. Så jag vet inte vart de tar vägen uppriktigt sagt och det har ju mattats mer och mer just den här gruppen. De sätts upp på listor för information men de flesta dyker inte upp. Får de reda på att det är en praktikplats det gäller så är de inte intresserade utan då försöker de ta tag i det på egen hand. Vart ungdomar som inte går på KUP tar vägen är enligt denna praktikförmedlare osäkert. Hon tror att de antingen bor hemma, försörjs av föräldrar och gör ingenting eller att de arbetar svart för att försörja sig. En studie– och yrkesvägledare från menar att de verkligt svåra eleverna behöver mycket mer stöd än vad ungdomsförmedlingar och praktikföremedlarna kan ge. Dessa ungdomar dyker exempelvis inte självmant upp på praktikplatser. Det har inte så mycket med sysselsättningen att göra menar studievägledaren utan framför allt har de ett spolierat självförtroende efter mängder av misslyckanden. Psykologen har mest stött på killar i denna situation och de har mycket svårt att uttrycka vad de vill. Det har liksom gått för långt, de orkar inte ens gå upp på morgnarna. En arbetsmarknadssekreterare från berättar att det inte går att ha föreställningar om att alla ungdomar passar för dagens åtgärder eftersom det finns ungdomar som absolut inte fungerar i någonting och som myndigheter inte har någon bra sysselsättning för: För dem handlar det om att de inte kommer upp , de kommer i konflikt dag två och då vill de inte gå dit mer. De är livrädda för att göra någonting nytt och det kanske skulle behövas en handledare som är med från att väckarklockan ringer och Den klicken med sådana finns ju också, där vi inte kan säga att här är ett missbruk eller här är det sjukdom och det kan mycket väl vara så att de gått utan sysselsättning . En handläggare på en ungdomsförmedling i påpekar att dagens ungdomar som sedan barnsben tränats av skolan och andra att arbeta i mindre grupper aldrig riktigt får lära sig att stå på egna ben. Detta kan medföra att de klarar sig dåligt på arbetsmarknaden. Flera tjänstemän har märkt att ungdomar efterfrågar andra åtgärder än enbart praktik: Det finns ju ungdomar som kanske gått ett individuellt program och blivit erbjuden praktik och sedan kommer de hit och ska ha sin femtielfte praktik och det är inte konstigt om de är trötta på det. (En ungdomskonsulent i ) Hur kan praktikförmedlare och andra som arbetar med praktik på ett bättre sätt hjälpa ungdomar? Många av tjänstemännen berättar att det känns frustrerande att myndigheter saknar resurser och instrument som passa alla grupper av ungdomar i samhället. De påpekar att det är en tendens att arbetsmarknadsåtgärder för ungdomar blir färre och färre och att det är förödande att fler och fler ungdomar infogas i övrig verksamhet som Aktivitetsgarantin: Ungdomarna är i början på sitt yrkesverksamma liv och kan inte sitta med äldre som har höftproblem och är utbrända. (En ungdomskonsulent i ) Tjänstemännen påpekar också att det är fel att nonchalera ungdomars hälsotillstånd, som om alla var friska och starka att ta vilket arbete som helst: En ungdom som varit arbetslös ett tag mår ju skitdåligt. Det är viktigt att inte se det som att det är lattjo att vara arbetslös när man är 22–23 och att man kan få ett arbete när man vill, för de har det oerhört jobbigt, bara även om man är ung. (En arbetsmarknadssekreterare i ) Flera av de tjänstemän som arbetar med olika åtgärder efterlyser medel för att kunna ha mer tid med varje enskild person. Så här säger en arbetsmarknadssekreterare från : Det som jag tror att många av de här ungdomarna behöver är dels tid, man kan inte tro att det löser sig , utan det kan vara år att komma in i rutinerna och få saker att fungera. Det kan ofta handla om andra underliggande saker som de inte berättar för oss. Och sedan behöver de en kontinuitet av vuxna människor tror jag i den här sysselsättningen. Att de träffar den här personen , att kunna lösa en konflikt på en arbetsplats. Det är ju många som säger upp sig och ´jag går aldrig mer dit och de tycker inte om mig´ De är skiträdda De vågar inte söka jobb för de vet inte var på kuvertet man ska skriva adressen, de vet inte hur datorn riktigt fungerar eftersom de hoppat av ettan på gymnasiet. Många av de här ungdomarna i den här lilla klicken behöver mer stöd än vad vi tror för det är också väldigt genant att säga ´jag vet inte hur man gör´. En praktikförmedlare i påpekar dessutom att det är viktigt att praktikförmedlare kan ta hjälp av studie- och yrkes- vägledare för att göra en ordentlig analys av läget och för planering. Mer än var tredje av dem vi intervjuat lever på försörjningsstöd. De flesta tycker att det är bra att denna trygghet finns som många känner skam och skuld för att de befinner sig i denna situation där de inte kan försörja sig själva. Samtliga tjänstemän berättar att de flesta av dem som de möter inte tycker om att leva på försörjningsstöd utan hellre vill ha ett arbete: Det finns ingen hos oss som sitter och säger ´jag har det bra, jag glider runt och jag är med polarna´ utan de tycker det är jättejobbigt att inte göra någonting, att inte vara någon, att inte ha någon planering, att inte ha några pengar, att leva på socialbidragoch många pratar också när de är 19–20 ´nu är jag så gammal, nu är det för sent´, det säger många. (En arbetsmarknadssekreterare i ) , från , anser att det är bra att försörjningsstöd finns för annars hade han varit uteliggare. Sam- tidigt påpekar han att det är sorgligt att unga arbetsföra människor skall tvingas till ett sådant meningslöst liv. Jag tycker inte det är så jävla kul. Jag lever ju mycket fattigare än alla andra sen är det inte så kul att leva på andras pengar heller. får jag 2 700 plus lägenheten. Man får klara sig men det är ju inte så att jag kan köpa nya kläder utan bara mat och andra viktiga grejerDet känns rätt tråkigt att det är så. Det hade varit skillnad om jag varit kanske 40 och inte orkar jobba och bara vill leva på socialbidrag. Men fan jag vill ju leva och ha det bra ställt. tillvaro har alltmer kommit att präglas av en känsla av upp- givenhet och meningslöshet. Syskonen från anser inte att det finns någonting positivt med att inte ha ett arbete och leva på socialbidrag. Socialbidrag det ger ju inga pengar man kan inte göra någonting så man har ju skulder Man har ju inte råd att köpa kläder och maten är ju så jäkla dyr Men det är ju bra att socialbidrag finns, annars hade ju varenda en legat på gatan. Pengarna räcker inte till. Det går ju inte runt Man får inte heller ha vissa som är lyx som till exempel tv och video. Likadant körkort och bil är ju praktiskt taget omöjligt. De flesta av dem som lever på försörjningsstöd vill helst ha ett arbete. Många har dock svårt att se lönsamheten i att kombinera socialbidraget med ett deltidsarbete: Det svåra ligger i att motivera dem att t.ex. arbeta och komplettera