sou · GRB3110 · 2004-01-01 00:00:00 — Tabell 5.13 visar att den omfördelning som görs från individer med hög livsinkomst till individer med låg livsinkomst inte i första hand görs via ålderspensionssystemet utan genom offentliga subven- tioner och övriga transfereringar, vilket är konsistent med tidigare resultat. Omfördelningen som görs via subventioner och övriga transfereringar är av ungefär samma storleksordning. 6 Sammanfattning och diskussion I denna bilaga till långtidsutredningen behandlas ett antal fråge- ställningar kring inkomstfördelning och inkomstomfördelning. Tidsperspektivet är centralt i analyserna och livscykelperspektivet lyfts fram och kontrasteras mot det mer traditionella ettårs- perspektivet som oftast används vid fördelningsanalyser. Förutom tidsperspektivet analyseras också inkomstbegreppets betydelse, och då i synnerhet vilken effekt offentligt finansierade tjänster har på inkomstfördelningen. Analyserna delas in i tre separata kapitel där indelningen grundas dels på frågeställning och dels på analysmetod. I kapitel 3 ana- lyseras hur inkomstfördelningen påverkas om inkomstbegreppet utvidgas till att omfatta offentligt finansierad privat konsumtion och av att mätperioden förlängs från till hela livscykler. I kapitel 4 kartläggs vilka direkta omfördelningseffekter olika skatter, transfereringar och offentlig konsumtion har och hur dessa effekter påverkas av mätperiodens längd. I kapitel 5, slutligen, undersöks hur stor del av den omfördelning som sker via den offentliga sektorn som medför en faktisk omför- delning av resurser mellan individer och hur stor del som kan betraktas som rundgång eller periodisering. Samtliga analyser baseras på inkomster genererade av den dynamiska mikrosimuleringsmodellen SESIM. I modellen genere- ras hela livsförlopp för ett stort antal individer. Livsförloppen beskrivs i termer av ett stort antal variabler rörande individernas (och hushållens) egenskaper, varav inkomsterna utgör en del. Dynamisk mikrosimulering i allmänhet och SESIM i synnerhet beskrivs översiktligt i kapitel 2 och en mer ingående beskrivning återfinns i appendix A. Bilaga 9 till LU 2003 6.2Inkomstfördelningen – effekter av offentlig kon- sumtion och undersökningsperiodens längd Den justerade disponibla årsinkomsten används ofta som en approximation för nytta. Genom att förlänga mätperioden och utvidga inkomstbegreppet görs i denna rapport ett försök att komma lite närmre, om inte individernas nytta, så åtminstone deras faktiska ekonomiska standard. När värdet av subventionerad offentlig konsumtion läggs till den disponibla inkomsten minskar ojämnheten i inkomstfördelningen, mätt som Gini-koefficienten48, från 0,217 till 0,189 i ett tvärsnitts- perspektiv. Inkomstojämnheten minskar alltså med cirka 10 pro- cent. Denna ganska måttliga effekt49 förklaras till viss del av att indirekt beskattning här inkluderas. Denna verkar regressivt och tar ut en del av utjämningseffekten av offentlig konsumtion. Att förändra tidsperspektivet och analysera livsinkomster i stället för årsinkomster har desto större effekt. Gini-koefficienten minskar från 0,189 för årsinkomster till 0,086 för livsinkomster, en minskning på . Att fördelningen av livsinkomster är jämnare än motsvarande fördelning av årsinkomsterna beror på att individernas position i inkomstfördelningen varierar mellan åren, t.ex. kompenseras ofta låga inkomster ett givet år av högre inkomster . Fördelning av de inkomster som genereras på marknaden är mycket ojämn. Faktorinkomsten (summan av löner, företagarin- komster och kapitalinkomster) är vid den fjärde kvintilgränsen50 mer än 15 gånger så hög som vid den första kvintilgränsen. När hänsyn tas till den utjämning som sker via den offentliga sektorn och som uppkommer av att mätperioden förlängs minskar avstån- det till , av den ursprungliga skillnaden försvinner. Gini-koefficienten minskar med . 48Gini-koefficienten är ett vanligt förkommande mått på ojämnheten i inkomstfördelningen. Måttet kan anta värden mellan 0 och 1 där 1 motsvarar perfekt jämlikhet, alla har lika stora inkomster, och 0 total ojämlikhet, en person uppbär samtliga inkomster. Koefficientens definition och egenskaper beskrivs ingående i kapitel 3. 49Motsvarande effekt har i tidigare studier kvantifierats till . 50Den fjärde kvintilgränsen avser den inkomstnivå som krävs för att tillhöra de av befolkningen som har högst inkomster. De som har lägst inkomst har, på mot- svarande sätt, inkomster som understiger den första kvintilgränsen. Bilaga 9 till LU 2003 Skatter, bidrag och offentlig konsumtion påverkar inkomst- fördelningen både direkt och indirekt. Fördelningen av faktor- inkomster påverkas indirekt dels via individernas val av arbetstid, dels genom pris- och lönepåverkan. Om skatte- och bidrags- systemen inte fanns eller var annorlunda utformade skulle sanno- likt individernas val av arbetstid, lönestrukturen och avkast- ningskraven på kapital m.m. sett annorlunda ut. På lång sikt påver- kar t.ex. subventionerad utbildning fördelningen av inkomstmöjlig- heter och således även inkomsterna. I denna rapport analyseras enbart de direkta effekterna genom att såväl tvärsnitts- som livsin- komstfördelningen delas upp med avseende på inkomstslag. Syftet med detta är att beskriva hur olika skatter och bidrag omfördelar ekonomiska resurser mellan hushåll, samt att avgöra hur denna omfördelning påverkas om mätperiodens längd varieras. Ett inkomstslags effekt på inkomstfördelning beror dels på dess fördelning i förhållande till fördelningen av övriga inkomster, dels på dess omfattning. Ett inkomstslag som har en väldigt tydlig hög- eller låginkomstprofil kan ha svaga eller obefintliga omfördel- ningsegenskaper totalt sett om dess omfattning är ringa. Inkomstslagen kan delas in i regressiva, dessa inkomstslag med- verkar till ojämnheten och drar alltså isär inkomstfördelningen, och progressiva som verkar åt motsatt håll och trycker ihop fördel- ningen. I tvärsnitten, dvs. , är det äldreomsorg, efterlevande- pension, faktorinkomster, indirekta skatter och avtalspensioner som verkar regressivt. I ett livsinkomstperspektiv är avtalspension- er, äldreomsorg, faktorinkomster, indirekt beskattning och ålders- pension regressiva inkomstslag. De inkomstslag som inte verkar regressivt är i olika utsträckning progressiva och verkar alltså utjämnande. I ett tvärsittsperspektiv är det socialbidrag, bostadsbidrag, föräldrapenning, subventionerna för komvuxstudier och förtidspension som är mest progressiva. De inkomstslag som är mest progressiva i ett livsinkomstperspektiv är förtidspension, bostadstillägg för pensionärer, socialbidrag, bo- stadsbidrag och subventioner vid komvuxstudier. De flesta inkomstslag påverkar inkomstfördelningen åt samma håll över livet som , ytterst få inkomstslag byter tecken. Effekternas styrka påverkas dock av tidsperspektivet. Generellt har inkomstslag som på något sätt relaterar till livsinkomsten, såsom Bilaga 9 till LU 2003 t.ex. ålders- och avtalspensioner, starkare effekter över livet än under ett enstaka år. Ett inkomstslag som uppvisar motsatt effekt över livet jämfört med är utbetald ålderspension som verkar progressivt men regressivt över livet. Ålderspensionärer har i snitt relativt låg totalinkomst eftersom de inte har några övriga inkom- ster vilket ger progressivitet i tvärsnittet. En hög pension ger i all- mänhet inte en inkomst i toppen av fördelningen utan någonstans mellan mitten och toppen. De som har höga pensioner har dock haft höga inkomster när de var aktiva varför de återfinns i toppen av livsinkomstfördelningen. Ålderspensionerna verkar därför regressivt över livet. En stegvis analys av ålderspensionssystemet i sin helhet, där hänsyn även tas till finansieringen, visar att effekten sett i ett livscykelperspektiv är progressiv. Detta beror på att finansieringen är progressiv. 6.4Den offentliga sektorns omfördelande och periodiserande roll Ekonomiska transaktioner mellan de enskilda hushållen och den offentliga sektorn leder till en omfördelning av ekonomiska resurser i samhället. Främst sker detta genom skatte- och transfe- reringssystemen men även genom olika former av subventionerad verksamhet som helt eller delvis finansieras av offentliga medel. I rapporten analyseras den omfördelning som i genomsnitt görs under en livstid. Omfördelning mellan olika individer i popula- tionen kallas här interpersonell omfördelning. Den omfördelning som görs från en individ till samma individ benämns intrapersonell omfördelning. Den senare omfattar två delkomponenter, om- fördelning inom ett och för en och samma individ samt omfördelning över individens livscykel. Individer kan få transfereringar och subventioner för offentliga tjänster som de betalar skatter och avgifter. Om en individ får större transfereringar än hon betalar skatter är individens netto gentemot den offentliga sektorn positivt . Omvänt uppkommer negativa netton genom att individen betalar Bilaga 9 till LU 2003 högre skatter än hon får igen i form av transfereringar. Summan av individens årliga netton över livet är lika med individens livsnetto. Summan av de positiva livsnettona motsvarar de medel som omför- delas mellan individer (interpersonell omfördelning). Om en individ under ett visst år får transfereringar som hon betalar skatt kan det ses som om transfereringarna finansieras av de betalade skatterna, här benämnt årlig rundgång. En individ som har ett positivt livsnetto gentemot den offentliga sektorn kan ändå ha negativa netton, det vill säga då skatterna överstiger transfereringarna. Dessa skatter kan då antas finansiera erhållna transfereringar i individens liv, här benämnt livscykelrundgång. Sammantaget ger den årliga rundgången och livscykelrundgången ett mått på hur mycket av de erhållna transfereringarna som är självfinansierade. Det vill säga har, via skatter, finansierats av individen själv i livet. Hur stor är den reella omfördelningen? Beräkningarna visar att av alla transfereringar och subventioner är självfinansierade, dvs. de betalas av individens egna skatter under livet. av den omfördelning som sker via skatter, transfereringar och offentlig konsumtion är genuin omfördelning mellan individer. Livsnettot mot den offentliga sektorn, dvs. summan av alla sub- ventioner och transfereringar som erhålls under livet minus motsvarande skatter, är i genomsnitt positivt för individer med låg livsinkomst och negativt för individer med hög livsinkomst. Detta innebär att det sker en utjämning även av livsinkomster via den offentliga sektorn. En individ ur den högsta livsinkomstkvintilen gör över livet i genomsnitt en nettoförlust på ca mot den offentliga sektorn och en individ ur den lägsta kvintilen i genomsnitt en nettovinst på ca . Omfördelningen sker i första hand genom offentliga subven- tioner och övriga transfereringar och inte genom ålders- pensionssystemet. Bilaga 9 till LU 2003 Graden av självfinansiering av transfereringar och subventioner ökar med individernas livsinkomst men även individerna med de lägsta livsinkomsterna finansierar av sina transfereringar och subventioner själva i livet. Den genomsnittlige skattebetalaren är yngre än den genomsnittlige uppbäraren av transfereringar och subventioner. Detta medför att det kumulativa livsnettot mot den offentliga sektorn i genomsnitt är negativt under större delen av livet och positivt först i höga åldrar. Den genomsnittlige individen uppnår ett permanent positivt netto mot den offentliga sektorn . Detta medför att det sker en omfördelning av resurser från individer med korta liv till individer med längre liv. Detta motverkas i viss mån av det positiva samband mellan utbildning (och därmed livsinkomst) och förväntad livslängd som kan observeras i verkligheten och som efterbildas i SESIM. Omfördelning mellan olika grupper Förutom den omfördelning mellan individer med olika livsinkomster som görs via den offentliga sektorn förekommer även omfördelningar mellan grupper. Omfördelning från män till kvinnor medför att män under sin livstid i genomsnitt gör en netto- förlust på nästan mot den offentliga sektorn medan kvinnor gör en lika stor nettovinst. De offentliga subventionerna genererar nära hälften av denna omfördelning. Omfördelning från individer med hög utbildning till individer med lägre utbildning medför att en individ med eftergymnasial utbildning i genomsnitt gör en nettoförlust på ca mot den offentliga sektorn och en individ med grundskole- utbildning gör en nettovinst på . Denna omför- delning uppkommer inte i första hand via ålderspensioner eller offentliga subventioner utan via övriga transfereringar. Ålderspensionssystemet bidrar naturligtvis i huvudsak till att periodisera individers inkomster över livscykeln. Självfinansierings- graden är för ålderspensioner högre än för hela den offentliga Bilaga 9 till LU 2003 En viss omfördelning från individer med hög livsinkomst till individer med låg livsinkomst görs dock. Främst beror detta på garantipensioner och på de arbetsgivaravgifter som betalas över intjänandetaket. De offentliga subventionerna består av olika system som är relativt heterogena med avseende på dess omfördelningsegen- skaper. Totalt sett genererar subventionerna en hög årlig rundgång. Frånräknat den årliga rundgången är den interpersonella omför- delningen genom subventioner betydligt högre än för den offentliga sektorn som helhet. Denna rapport beskriver omfördelningsprocessens egenskaper i ett antal dimensioner. Ambitionen har inte varit att dra några slut- satser om vilka implikationer våra analyser har för de olika systemens effektivitet eller måluppfyllelse. Några förslag till regel- ändringar eller reformer lämnas inte heller. Förhoppningen är att analyserna kan fungera som underlag för en förutsättningslös dis- kussion om den offentliga sektorns roll för inkomstfördelningen. Utan att föregripa en sådan diskussion kan det vara intressant att lyfta fram några slutsatser och ställa några frågor som resultaten ger upphov till. Fördelningen av livsinkomster är betydligt jämnare än fördel- ningen av årsinkomster och den offentliga sektorns omfördelande effekt är större under ett givet år än över livet. Vid analyser av olika omfördelande system och vid reformer av desamma är det därför av avgörande betydelse att livscykelperspektivet beaktas. En ensidig fokusering på effekterna under ett kalenderår leder lätt till felaktiga slutsatser och reformer riskerar att, på lite , ha andra effekter än de avsedda. Självfinansieringsgraden hos offentliga subventioner och transfe- reringar är omfattande och endast en liten del av all den omför- delning som sker via den offentliga sektorn medför en faktisk resursomfördelning. Mot bakgrund av den förväntade framtida demografiska utvecklingen och de problem med finansiering av den offentliga sektorn som kan förutses är det därför viktigt att diskutera den offentliga sektorns åtagande. Prioriteringar kom att behöva göras, en del av periodiseringen kan rimligen överlämnas till individerna själva. Appendix A: SESIM – en dynamisk mikrosimuleringsmodell Utvecklingen av SESIM påbörjades . Syftet var då att skapa ett beräkningsverktyg att använda i arbetet med att reformera studiemedelsystemet. Arbetet resulterade i, förutom beräknings- underlag till reformarbetet, rapporten i det långa loppet, och Hussenius (2000)51. har fokus för modellarbetet ändrats från studiemedel till ålderspensioner. Detta har föranlett en vidareutveckling av SESIM för att dels förbättra de befintliga modellkomponenter som bedöms viktiga för den nya analysinriktningen, dels för att intro- ducera komponenter som tidigare saknats. En långsiktig målsättning är att SESIM ska utgöra en generell plattform där ett relativt brett spektrum av analyser kan utföras antingen direkt eller efter mindre modifieringar av modellen. Detta appendix syftar till att komplettera den korta beskrivning av SESIM som ges i rapportens huvudtext. I avsnitt A.2 ges en allmän introduktion till området mikrosimulering där både statiska och dynamiska modeller diskuteras kort. I avsnitt A.3 presenteras SESIM:s grundläggande modellstruktur. Därefter diskuteras de datakällor som används i SESIM i avsnitt A.4, samt de modifie- ringar av dessa som görs. Avsnitt A.5 och A.6 diskuterar stokastisk simulering och dess egenskaper, särskilt för den modell som används för simulering av inkomster. Avsnitt A.7 beskriver SESIM:s tekniska plattform och i avsnitt A.8 presenteras en förteckning över de stokastiska modeller som ingår i SESIM. 51 Ds 2000:19. Bilaga 9 till LU 2003 A.2 Vad är en mikrosimuleringsmodell? Termen mikrosimulering används för att beskriva en typ av beräkningsmodeller i vilka beräkningarna utgår från den minsta beståndsdelen i en population. Vanligen utgörs detta av den en- skilda individen även om det i vissa fall kan vara andra ekonomiska enheter som till exempel företag eller något helt annat som t.ex. fiskar, atomer eller bilar. Den typ av modeller som berörs här utgår ifrån den enskilda individen och är uteslutande konstruerade för att användas i ana- lyser av samhällsekonomisk karaktär, till exempel att studera olika aspekter av skatte- och transfereringssystem. I begreppet mikrosimulering ryms flera olika typer av modeller. Man brukar vanligen göra skillnad mellan de två huvudtyperna statiska och dynamiska mikrosimuleringsmodeller. Denna katego- risering är dock något flytande och ibland kan särdrag från båda dessa modelltyper finnas representerade i en och samma modell. Den statiska mikrosimuleringsmodellen utgår vanligen från en databas innehållande detaljerad information om individernas olika egenskaper såsom till exempel hushållets sammansättning, utbild- ningsnivåer och olika typer av inkomstuppgifter. Databasen utgör ofta ett stickprov draget från den population vilken analysen syftar till. I modellen finns detaljerade beskrivningar av de aktuella skatte- och transfereringssystemen vilket möjliggör att individernas skatter, transfereringar och disponibla inkomster kan beräknas. Det primära syftet med den statiska mikrosimuleringsmodellen är att utvärdera effekter av olika reformförslag. Det kan röra sig om ändringar av de befintliga skatte- och transfereringssystemen eller införandet av nya komponenter i dessa (eller helt nya system). Med effekter avses vanligen såväl totala budgeteffekter för den offentliga sektorn som effekter för den enskilde individen - vem vinner/för- lorar på reformen? Som en följd av regelförändringarna kan för- slagets fördelningsprofil bestämmas, det vill säga hur system- förändringen bidrar till en omfördelning av ekonomiska resurser mellan individer/hushåll i olika inkomstlägen. Bilaga 9 till LU 2003 På grund av eftersläpningen i insamlingen av deklarations- uppgifter är de mest aktuella databaserna minst . För att kunna göra beräkningar som återspeglar en aktuell omvärld med avseende på till exempel befolkningens sammansättning, inkomster och sysselsättningsnivåer finns därför behov av att kunna göra prognoser två eller fler år in . Dessa prognoser görs genom att tillämpa så kallat statiskt åldrande på modellbefolk- ningen. Med statiskt åldrande av befolkningen avses tekniker som förändrar modellbefolkningens sammansättning på ett önskat sätt utan att förändra egenskaperna hos de ingående individerna. Detta åstadkoms genom att individerna tilldelas nya urvalsvikter. På så sätt kan förändringar i demografisk sammansättning, arbetskrafts- deltagande och andra nyckeltal kontrolleras. En individ som i det ursprungliga datamaterialet var och bedrev gymnasiestudier kommer således att fortsätta vara och bedriva gym- nasiestudier oavsett hur långt fram i tiden prognosen görs. Den enda skillnaden är hur många individer i totalpopulationen indviden antas representera. Ett exempel på en statisk mikrosimuleringsmodell är () fördelningsmodell FASIT som har använts inom och även fått en spridning utanför statsförvaltningen. Liknande modeller används i ett flertal länder, däribland (), (LOV), (STINMOD) samt (POLIMOD, TAXBEN). En konsekvens av att individernas egenskaper inte förändras i simuleringen är att endast de statiska, eller direkta, effekterna av en systemförändring kan beräknas. Eventuella beteendeförändringar som uppstår till följd av en reform fångas inte upp. Till exempel kommer en nivåförändring av inkomstbeskattningen inte ha någon effekt på arbetsutbudet. Vissa statiska modeller har därför infogat så kallade beteendeekvationer vilka gör det möjligt att återge en viss dynamik, eller beteendeförändringar, i modellpopulationen. I FASIT-model- len finns till exempel möjligheter att göra beräkningar av indivi- dernas/hushållens arbetsutbud i stället för att använda det faktiskt observerade. Detta antas då bero på hur de offentliga systemen påverkar hushållets disponibla inkomst vid en viss sysselsättnings- nivå. Modeller med så kallade beteendeekvationer kan sägas vara hybrider mellan statiska och dynamiska mikrosimuleringsmodeller. Bilaga 9 till LU 2003 Liksom den statiska modellen utgår även den dynamiska modellen från en databas över den aktuella analyspopulationen, vanligen ett stickprov. Här används två olika strategier – antingen används ett så nydraget stickprov som möjligt eller ett som daterar sig i tiden. Fördelen med det nya stickprovet är att analyserna utgår från en så färsk datakälla som möjligt. Det gamla stickprovet kan emellertid ge värdefulla möjligheter till utvärdering av modellens funktionalitet genom att en framskrivning av datama- terialet först utförs med hjälp av modellen varvid en jämförelse mellan framskrivna data och faktiskt observerade data kan göras. Den primära skillnaden gentemot den statiska modellen är det sätt på vilken modellpopulationen framskrivs. Till skillnad från den statiska modellen så förändrar den dynamiska modellen egenskaperna hos den ingående modellpopulationen. På så sätt söker modellen avbilda det sätt på vilket en faktisk population åldras - individer blir äldre, föder barn, flyttar hemifrån, börjar arbeta och så vidare. Åldrandeprocessen utgår ifrån ett förut- bestämt antal olika händelser en individ kan utsättas för. Sanno- likheten att en viss individ ska utsättas för en viss händelse estimeras med hjälp av olika statistiska modeller. De statistiska modellerna kan sedan användas för att återge de i datakällorna observerade händelseförloppen i syfte att skriva fram modell- populationen. Detta åstadkoms vanligen genom att så kallad används. De flesta dynamiska simuleringsmodeller låter modellpopula- tionens egenskaper uppdateras stegvis i jämna tidsintervall, oftast . Valet av uppdateringsfrekvens är dock starkt beroende av vilka datakällor som finns tillgängliga för estimering av de statistiska modeller som driver simuleringen. I vissa modeller används kortare tidsintervall, , och i andra (sällsynta) fall antas händelser kunna inträffa när som helst. Många av de processer som modelleras pågår sannolikt i kontinuerlig tid eller i små diskreta tidsintervall. Här får modellering i ettårssteg ses som en (grov) approximation. För en diskussion av val av upp- dateringsfrekvens i dynamisk mikrosimulering se Galler (1997). Givet att ett visst tidsintervall används i modellen ansätts en se- kvens i vilken de olika händelserna kan inträffa. Detta ger modellen en rekursiv struktur där händelser som antas inträffa endast kan använda information från händelser som inträffat Bilaga 9 till LU 2003 Ett exempel på detta är antagandet att endast kvinnor som överlever året kan komma ifråga för barnafödande. Simuleringen bör då hantera mortalitet före fertilitet och i den senare endast utsätta överlevande kvinnor för risk. Den ordning som väljs för simuleringen är godtycklig men ofta förläggs de grundläggande händelserna, till exempel de som har en demografisk karaktär, först i sekvensen. Det är viktigt att de statistiska modellerna estimeras under beaktande av den sekvens som ska användas i simuleringen. Detta för att riskgruppen vid estimering ska vara konsistent med den vid simulering.