sou · GRB331 · 2004-01-01 00:00:00 — Eftersom både och Habitatagendan är så omfattande att de med svårighet i sin helhet kan användas operativt, blir Deklarationen om städer och andra samhällen i det nya millenniet respektive genom- förandeplan av grundläggande vikt som underlag för operativa insatser i det fortsatta arbetet på olika nivåer. Det blir enligt kommitténs uppfattning av särskild bety- delse för det fortsatta arbetet att finna former för en bättre samordning av det svenska arbetet med dels och hållbar utveckling, dels de åtaganden som ryms inom Habitatagendan. Ett viktigt budskap från är att hållbar utveckling inte ska ses enbart som en miljöfråga. utveckling ska vara hållbar utveckling och kravet på att inkludera de sociala och ekonomiska dimensionerna har tydliggjorts. ställs tydliga krav på att utveck- lingsarbetet ska baseras på demokratiska grundprinciper, delaktighet och partnerskap. Gemensamt för båda agendorna är vidare kampen mot fattigdom. I Habitatagendan betonas fattigdomen i städerna och förhållandena i ghetton och slumområden medan fokuserar på ekosystem, resursbas och hållbar försörjning. För båda agendorna gäller behovet att klargöra sambanden mellan fattigdom och hållbar utveckling och att åtgärda kraven på sunda boendemiljö- er med tillgång till vatten, avlopp och sophantering, lik- som behovet av ett säkert och tryggt boende. Globaliseringens effekter – risker och möjligheter – lyfts fram i båda agendorna. I Habitatagendan sker det främst i anslutning till dess roll som stark drivkraft i den ökade urbaniseringstakten, i närmast i sam- band med olika handelsrelaterade frågeställningar. Både de positiva och negativa effekterna är särskilt synliga i städerna, dels i form av ökat välstånd och ekonomiska aktiviteter, men också genom ökade sociala skillnader och ökande segregation. För det fortsatta Habitatarbetet kan konstateras att UN- Habitats uppgradering inom FN-systemet ger bättre förut- sättningar för att inom såväl FN-familjen som i enskilda länder och på lokal nivå lyfta fram boende- och stadsut- vecklingsfrågor och behovet av hållbar urbanisering. Sammanfattningsvis kan sägas att Habitatarbetet har bidragit till en ökad medvetenhet om stadsmiljöproble- men och en starkare insikt om betydelsen av en hållbar Statsminister och överräcker en symbolisk budkavel från i till till President inför världstoppmötet i . utveckling i våra städer och tätorter. Agenda 21-arbetet kan på motsvarande sätt sägas ha bidragit till en förnyel- se av samhällsplaneringen genom bl.a. ökad förståelse för behovet av hållbara ekosystem. I det internationella utvecklingssamarbetet kring urbaniseringsfrågor, kan toppmötet i bl.a. ge nya förutsättningar för Sidas arbete med skilda urbaniseringsfrågor. V. FORTSATTA UTMANINGAR OCH FÖRSLAG TILL ÅTGÄRDER V.1 Bakgrund och övergripande frågeställningar I tidigare kapitel har kommittén redogjort för problem och förhållanden som medverkade till att arbetet för en bättre miljö präglade utvecklingsarbetet års . De stora utsläppen av främst svavel och kväve från industrier och energianläggningar medförde en tilltagande försurning med dödliga effekter för ekosys- temen i sjöar. Internationella oroligheter skapade natio- nella energikriser och 1980-talets stora kärnkraftolycka i Tjernobyl gav tydliga efterräkningar t.o.m. i den svenska fjällvärlden. De vidgade ozonhålen ställde krav på radi- kalt minskade utsläpp av freoner och haloner. Regionalt och lokalt hotades kulturlandskapet, bl.a. av en allt snab- bare strukturrationalisering i jordbruket. Grunda sjöar och havsvikar hotades av övergödning och i städerna blev bilavgaserna med sitt blyinnehåll ett allt större problem. Skeenden av dessa slag gjorde miljöfrågornas betydelse för den framtida utvecklingen tydlig, vilket är en stor del av förklaringen till att miljön kom att dominera det sven- ska förberedelsearbetet års . hade diskussionerna miljö- konferens i lett till att planeringsfrågor av olika slag aktualiserades. Om miljöproblemen skulle kunna åtgärdas fordrades också att man byggde upp effektiva planeringsformer. Hållbart boende och hållbar stads- och bebyggelseplanering började på internationell nivå utvecklas vid FN-konferenser i och . i , efter , blev en milstolpe i arbetet för en hållbar En viktig del i arbetet blev marke- ringen av den lokala nivåns betydelse, eftersom det som diskuteras och beslutas på global och nationell nivå i de flesta fall förverkligas fysiskt på den lokala nivån i form av planläggning och bebyggelse. med sin breddning från miljö till att också omfatta sociala och ekonomiska utvecklingsfrågor följdes sedan upp av flera FN-konferenser på olika teman. Det gällde t.ex. kvinnans ställning, den globala befolkningsut- vecklingen, livsmedelssäkerheten samt vidareutveckling av ekonomiska och sociala frågeställningar. syfte har genomgående varit att flytta fram positionerna om mål och principer för hållbar utveckling. Det svenska arbetet med och hållbar utveckling har allt sedan hämtat kraft och inspiration i det internationella samarbetet som arbetet redan från början har präglats av ett tydligt underifrånperspektiv. har kontinuerligt ägnat stor energi åt att på hemmaplan uppfylla åtagande- na i Riodeklarationen och , liksom åt att aktivt delta i det internationella samarbetet såväl inom ramen för FN-systemet som inom EU och andra internationella samarbetsorgan. Arbetet för hållbar utveckling är en omfattande process, som planeras, genomförs och utvär- deras på alla nivåer. Vid toppmötet i under ordförandeskap antog regeringschefer en strategi för hållbar utveckling som syftar till att kunna garantera EU:s medborgare ekonomisk stabilitet, social trygghet och en ren och hälsosam miljö. Strategin var en del av EU:s förberedelser inför världstoppmötet i . I ett första steg pekades fyra prioriterade områden ut, nämligen klimatförändringar, transporter, folkhälsa och naturresurser. EU fick också gehör för sina strävanden att göra hållbar utveckling till ett mål i utvecklingssamarbetet. Den deklaration om städer och andra samhällen i det nya millenniet som antogs av vid konferensen () om det fortsatta Habitatarbetet berör centrala frågor som fattigdom, demokratiutveckling och jämställdhet inom ramen för den fortsatta urbaniseringen i världen. Konferensen klar- gjorde behovet av att integrera bebyggelsefrågorna med Agenda 21-arbetet och att mer målmedvetet beakta kommunernas, de ideella organisationernas och näringsli- vets olika roller för en hållbar utveckling. Utrotningen av fattigdomen har i Habitatarbetet nära samband med för- hållandena i världens stadsslumområden och konferen- sen underströk därför Millenniedeklarationens mål om att fram ha förbättrat livet för minst 100 mil- joner sluminvånare. En av de viktigaste frågorna gällde behovet av att utveckla former för demokratiska besluts- processer och vidgat inflytande och i deklarationen poängteras betydelsen av demokratiska styrformer om det ska vara möjligt att åtgärda de utmaningar som fat- tigdom och miljöförstöringar innebär på många håll. En god samhällsstyrning (good governance) behövs på alla nivåer. Kvinnans ställning i samhället fick en framträdan- de plats i förhandlingarna. I många länder är en av de vik- tigaste åtgärderna för ökad jämställdhet att ge kvinnor full och rättvis tillgång till ekonomiska resurser, inklusive arvsrätt och ägande av mark, rätt att träffa avtal, att ta lån och att ansvara för hyran. Deklarationen identifierar den fortsatt snabba urbaniseringen, särskilt i utvecklingslän- derna, som en av de stora framtidsfrågorna. Resultaten från världstoppmötet i , framförallt när det gäller genomförandeplanens marke- ring av tidsbundna mål och åtgärder inom strategiska områden, ska nu omsättas nationellt och lokalt, vilket enligt kommitténs mening kan bidra till att mobilisera ny energi både i det fortsatta internationella samarbetet och i arbetet på nationell och lokal nivå. Johannesburgmötets genomförandeplan innebär bl.a. att begreppet hållbar utveckling nu har blivit definitivt erkänt och att all utveckling i fortsättningen ska vara hållbar utveckling (se ). På globalise- ringens och handelns områden har tydliga rekommenda- tioner lagts fram kring företagens ansvar för hållbar utveck- ling och handels- och miljöregler ska i fortsättningen stöd- ja varandra. Vidare kom man överens om att subventioner som har miljöskadliga och handelssnedvridande effekter ska fasas ut. Det gäller t.ex. på fiskets och jordbrukets områden. Här hade dock velat gå längre när det gäller utfasningen av sådana subventioner. En av de stora frågorna vid toppmötet gällde konsumtions- och produk- tionsmönstren. Här nådde och EU framgång genom att det beslutades om ett tioårigt ramverk av pro- gram för hållbara konsumtions- och produktionsmönster. Detta är en avgörande fråga om vi ska kunna bryta det nuvarande negativa sambandet mellan ekonomisk tillväxt och miljöpåverkan, eftersom dagens långsiktiga produktion och konsumtion enligt beräknas över- stiga jordens samlade kapacitet . Nära knu- tet till Habitatagendans frågeställningar och vad som beslu- tats vid konferensen om människors livsförhål- landen i slumområden, är toppmötets beslut att halvera andelen människor som saknar tillgång till rent dricksvat- ten och tillfredställande sanitet till . Klimatförändringar, resursexploatering och förgiftning av luft och vatten måste ses som ödesfrågor för mänsklig- heten. Det ankommer inte bara på världssamfundets insti- tutioner att åtgärda dessa. Varje nation och varje kommun har i sina verksamheter och i sin planering ett ansvar för att dessa ödesfrågor inte förvärras utan att man istället kan bidra till en lösning. Arbetet med att vidareutveckla de svenska miljökvalitetsmålen har stor betydelse i detta sam- manhang. har beslutat om en tydlig målstruktur för den ekologiska dimensionen i hållbar utveckling. Miljökvalitetsmålen beskriver den kvalitet eller det till- stånd för den svenska miljön och dess natur- och kulturre- surser som är långsiktigt ekologiskt hållbar. Delmål till dessa miljökvalitetsmål utformas med utgångspunkt i grundläggande värden som människors hälsa, den biologis- ka mångfalden, kulturmiljön och de kulturhistoriska vär- dena, ekosystemens långsiktiga produktionsförmåga samt en god hushållning med naturresurser. Utmaningarna när det gäller en hållbar utveckling finns i det svenska samhället också på de sociala och ekonomis- ka områdena. Kulturarvet ses alltmer som en resurs som bidrar till regional utveckling och tillväxt. Kunskap om kulturarvet och de historiska perspektiven bidrar väsent- Ett samlat bokslut för miljö och folkhälsa i I tar man ett brett grepp på arbetet för en hållbar utveckling och betonar hållbarhetsfrågorna i dess olika dimensioner. Att ska bli en kommun som är ekologiskt, ekonomiskt, socialt och demokratiskt hållbar förs fram som den kommande mandatperiodens största utmaning. För arbetet har bl.a. en miljö- och folk- hälsokommitté samt en kommitté för trygghet, demokrati och integration bildats. Ett första samlat miljö- och folkhälsobokslut presentera- des för . I bokslutet redovisas det aktuella miljö- och folkhälsotillståndet i kommunen. Bokslutet följer upp- lägget i den lokala Agenda 21-planen och kommunens folkhälsoprogram som antogs . Här anges ambitionerna för och inriktningen av arbetet för en hållbar samhällsutveckling. Man håller också på att ta fram ett välfärdsbokslut, där miljöfrågorna ska vara inte- grerade. Miljö- och folkhälsobokslutet visar att framsteg har gjorts inom många miljöområden och att det långsiktiga arbetet ger positiva resultat. Till exempel väl- jer allt fler att cykla i stället för att ta bilen vid kortare resor, utbyggnaden av fjärrvärmenätet fortsätter, andelen biogasfordon i kommunen ökar och ett nytt inslag i stadsbilden var Bondens egen marknad, en marknad med lokalproducerade livs- medel. Inom andra områden är utvecklingen dock mindre gynnsam: förbrukningen av fossila bränslen är fortsatt hög och växtnäringsämnen i rötslammet återförs inte till åkrarna i soutvecklingen lyfts särskilt barnens hälsa fram. Även om de flesta barn mår bra finns tecken på att allt fler barn utsätts för olika påfrestningar under sin uppväxt. Bokslutet beskriver också olika miljöinsatser och hälsofrämjande arbete som bedrivs i kommunen. ligt till den grund som det hållbara samhället bygger vida- re på. Bristen på bostäder i landets expansiva städer och tätorter finns parallellt med att flera regioner har en kraf- tigt minskande befolkning och ett ökande antal tomma lägenheter. Arbetslösheten är i olika delar av landet hög vilket bidrar till ökad otrygghet och ohälsa. Sjukskrivningar och förtidspensioneringar ökar. Vi ser även en försämring när det gäller den psykiska ohälsan men också att bl.a. alkoholkonsumtionen ökar. Välfärdspolitiken och folkhälsofrågorna kommer därmed allt mer i blickpunkten för en samlad politik för hållbar utveckling. I propositionen Mål för folkhälsan, som rege- ringen lade fram , föreslås det övergri- pande målet för folkhälsoarbetet vara att skapa samhälle- liga förutsättningar för en god hälsa på lika villkor för hela befolkningen. Arbetets betydelse för folkhälsan betonas, liksom att ett framgångsrikt folkhälsoarbete för- utsätter att folkhälsoaspekterna integreras i de verksam- heter som bedrivs av kommuner och landsting samt att arbetet genomförs strategiskt och tvärsektoriellt. Näringslivet har en viktig roll i arbetet för en hållbar utveckling och inom många områden finns exempel på miljödriven utveckling. I har företagens miljöar- bete bl.a. inneburit att hundratusentals anställda har fått en miljöutbildning. V.2 Kommitténs övergripande slutsatser Den sammansatta problembilden ger vid handen att det inte är möjligt att lösa alla frågor som berör arbetet för en hållbar utveckling med hjälp av någon enskild plane- ringsform. Kommittén har inte heller ambitionen att lägga fram ett betänkande som fokuserar på specifika politikområden som t.ex. miljöpolitik, energipolitik eller jordbrukspolitik, utan olika politikområden behandlas i den mån som de aktualiseras i ett samlat Agenda 21- eller Kommittén menar att framtida miljö- och välfärdspolitiska utmaningar gör det nödvändigt att analysera behov av och förutsättningar för en tydligare och mer kraftfull samordning mellan olika samhällssekto- rer när det gäller olika insatser än vad som gäller. En närmare integrering av arbetet med , Habitatagendan och folkhälsofrågorna, inklusive arbets- relaterade frågor, kan t.ex. utgöra en viktig bas för samla- de insatser. Behovet av en sådan inriktning har också allt- sedan arbetet påbörjades framhållits av företrädare på lokal nivå. Den har också välkomnats av kommitténs råd- givande expertgrupp. Det internationella samarbetet kommer liksom att vara av grundläggande betydelse för en hållbar global utveckling. behöver därför även fortsättningsvis prioritera frågorna om miljö och hållbar utveckling såsom de kommer till uttryck i genomförande- plan, Habitatdeklarationen om städer och andra samhäl- len i det nya millenniet samt FN:s Millenniedeklaration. Regeringen kommer att lägga fram en propo- sition till om en ny svensk politik för global utveckling, vilken baseras på den tidigare s.k. GlobKom- utredningen. I det här betänkandet koncentreras övervä- ganden och förslag till nationell, regional och lokal nivå. De frågeställningar som behandlades i får på flera sätt betydelse för det fortsatta lokala arbetet. När det t.ex. gäller frågan om hållbara konsumtions- och produktionsmönster kommer en fortsatt miljöanpassning av den offentliga upphandlingen att behövas. Den kom- munala konsumentrådgivningen kan, om den breddas till att också täcka miljö- och utvecklingsaspekter, få bety- delse när det gäller att omsätta resultatet från . Av särskild vikt för den lokala nivån kan även vara beslutet om att länderna ska ha påbörjat genomförandet av sina nationella strategier. Kommittén menar att detta kan inspirera kommuner och regionala organ till att utveckla lokala och regionala stra- tegier för hållbar utveckling. Mot bakgrund av att av invå- nare bor i städer och tätorter menar kommittén att det är viktigt att, som ett komplement till den regionala utveck- lingsplaneringen, närmare analysera förutsättningarna för en samlad stadspolitik för hållbar utveckling, där de mil- jömässiga, ekonomiska och sociala dimensionerna vävs samman på ett framsynt sätt. Gemensamt för alla de frågor som behöver utvecklas i en strategi för hållbar utveckling är att det behövs effek- tiva politiska processer liksom lämpliga administrativa former för nödvändiga lösningar och praktiska åtgärder på alla nivåer. Detta behandlas i det följande där också kommitténs förslag till åtgärder redovisas. V.3 Gemensamma utgångspunkter för Agenda 21- och Habitatprocesserna V.3.1 En ny, bred syn på begreppet hållbar utveckling begrepp om hållbar utveck- ling är grundläggande i både och Habitatagendan. Begreppet, som innebär att beslut som fattas för att tillgodose nuvarande generationers behov inte får äventyra kommande generationers möjligheter att tillfredställa sina behov, har alltsedan fått stort genomslag i politiska program och planer på alla nivåer. I är hållbar utveckling ett överordnat mål för regeringens politik och begreppet genomsyrar i hög grad det lokala Agenda 21-arbetet i många kommuner. Betoningen av sambanden mellan miljö och utveckling har successivt utvecklats och lett till att de sociala och ekonomiska dimensionerna betonas alltmer. råder bred enighet om att någon hållbar utveckling inte är möjlig om ekosystemen kollapsar. finns en större samsyn kring ett brett synsätt, där ekonomisk tillväxt, soci- al välfärd och skyddet av miljön ses som ömsesidigt för- stärkande och inbördes förenliga delar av begreppet håll- bar utveckling. Det globala perspektivet har successivt kompletterats med ett nationellt och lokalt. Inledningsvis dominerade frågan om en rättvis fördelning av resurser, tillväxt, väl- färd och miljökonsekvenser mellan nord och syd. diskuteras fördelningsproblemen i såväl utvecklingslän- der som industriländer även i ett nationellt och lokalt perspektiv. Det finns vidare en ökad insikt om samban- den mellan lokalt agerande och globala konsekvenser. Demokratiska styrelseskick och medborgerlig delaktighet framhålls allt oftare som grundläggande förutsättningar för hållbar utveckling. Detta har bl.a. lett till att vikten av en god samhällsstyrning med öppna arbetsformer beto- nas i det internationella samarbetet och i biståndsarbetet. En stor, övergripande uppgift blir mot denna bakgrund att framöver omsätta och konkretisera målet en hållbar utveckling i handling såväl nationellt, regionalt som lokalt. V.3.2 Visioner, mål och strategier Arbetet med hållbar utveckling är komplext; det handlar om att föra samman och integrera de skilda dimensioner- na i hållbarhetsbegreppet, att införliva hållbarhetstänkan- det i flera politikområden, att arbeta såväl kortsiktigt som på , att utveckla ett samspel mellan olika beslutsnivåer samt att kommunicera och samverka med andra aktörer. Detta ställer stora krav på hur arbetet orga- niseras, förankras och bedrivs, vare sig det handlar om arbetet inom offentliga myndigheter och kommuner, som har ett huvudansvar för politikens genomförande, eller om det arbete som bedrivs av andra aktörer, såsom näringslivet och olika intresseorganisationer. Det kom- plexa arbetet kräver inte bara nya verktyg och styrmedel för genomförande, utan också arbetsformer som underlät- tar samordning och ett samlat agerande. En vision som anger vad som eftersträvas, som tas fram i samverkan eller dialog mellan olika aktörer och som åtföljs av mål och färdriktning för arbetet, kan vara ett för- sta grundläggande steg i detta arbete. Visionen, och de mål som den ger upphov till, kan sedan tas till utgångspunkt för utarbetande av strategier som leder till åtgärder liksom klargörande av ansvariga aktörer. Det handlar om att inom varje sektor omsätta och konkretisera målet om en hållbar utveckling och utarbeta egna, väl utformade strategier för ett hållbart näringsliv och arbetsliv, en hållbar regional utveckling, ett hållbart boende etc. V.3.3 Helhetssyn och sektorsintegrering Både och Habitatagendan pekar ut åtgärder inom ett brett spektrum av sektorer och samhällsområ- den. De skilda sektorernas ansvar i arbetet för hållbar utveckling är en viktig grundprincip, som bl.a. har slagits fast i den svenska nationella politiken. En politik för håll- bar utveckling kan emellertid inte enbart fokusera på enskilda sektorer eller sakfrågor, utan måste stimulera till lösningar som gynnar flera aspekter och tar hänsyn till sambanden mellan de olika dimensionerna i hållbar utveckling. Stor vikt måste därför fästas vid att på alla nivåer arbeta utifrån en helhetssyn och att utveckla styr- medel och verktyg som gynnar en samordning av olika åtgärder. En bättre samordning av olika insatser kan medverka till att målkonflikter och suboptimeringar undviks till för- mån för synergieffekter och långsiktiga resultat. Åtgärder och investeringar för miljöanpassning kan t.ex. också bidra till samhällsekonomiska vinster, förbättrad folkhälsa, bätt- re arbetsmiljö samt en positiv utveckling av näringsliv och sysselsättning. I det lokala arbetet – vare sig det handlar om , insatser för lokal utveckling eller fysisk för- nyelse – finns en ökad insikt om att lokala projekt inte enbart bör beröra åtgärder inom en sektor, utan att man istället måste kombinera olika typer av åtgärder för att nå bestående resultat för en god livsmiljö. Ökade kunskaper om samband och målkonflikter visar på att det finns ett behov av att tala om samverkande och kompletterande åtgärder inom ramen för systemlösningar. Arbetet för ett hållbart transportsystem, som bygger på en kombination av investeringar i infrastruktur, ekonomiska styrmedel, såsom olika slag av miljöavgifter, samt satsningar på kol- lektivtrafik och gång- och cykeltrafikanter, är ett exempel på detta synsätt. Trots ansatser till en ökad helhetssyn och en bättre sam- ordning med sektorsövergripande program och insatser på alla nivåer finns fortfarande hinder för tvärsektoriellt arbete. Det finns även ekonomiska styrmedel som inte uppmuntrar till ett hållbart beteende. I vissa fall kan det övergripande målet om en långsiktigt hållbar utveckling till och med mot- arbetas av olika styrmedel. Eftersom ekonomiska styrmedel är ett av de viktigaste verktygen för att få till stånd en håll- bar utveckling, är det angeläget att dessa utformas så att de leder mot hållbara konsumtionsval och beteenden. V.3.4 Den nationella nivåns betydelse Det finns en bred enighet i om de övergripande målen för en hållbar utveckling. I enlighet med den svenska förvaltningsmodellen spelar de nationella myndigheterna och de centrala verken en viktig roll i arbetet att omsätta nationella politiska beslut i praktisk handling. Det är viktigt att verkens och myndigheternas ansvar för och roll i det fortsatta hållbarhetsarbetet utvecklas, inte minst då deras beslut berör olika aktörer och enskilda. Det finns ett behov av att tydliggöra vikten av samverkan och att finna former för hur diskussion och dialog kan breddas och för- djupas. Samtliga centrala organisationer bör se det som en viktig uppgift att sprida kunskap och att verka för förän- dringar som kan bidra till att stimulera ett mer hållbart beteende bland olika aktörer och enskilda. Nationella initiativ kan ge ny kraft i det lokala arbetet, inte minst genom riktade stöd och bidrag, men även genom att den nationella politiken tydligt anger mål och färdriktning. Det är angeläget att nationella insatser sker med utgångspunkt i en förståelse av skillna- derna i de lokala förutsättningarna samt i behovet av ett långsiktigt och kontinuerligt förändringsarbete. Vattenrike – ett framtida "biosfärområde"? Visionen om Vattenrike har varit en gemensam plattform för ett brett samverkanspro- jekt. omfattar Helgeåns nedre avrinningsområde och de kust-