sou · GRB354d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Rätten till deltid torde dock avse ett permanent tillstånd. Syftet är att underlätta en nedtrappning i slutet av arbetslivet. De problem som en lagstadgad deltidsrättighet kan vålla arbetsgivaren i form av änd- rade förutsättningar för organisation och bemanning blir mindre om rättigheten endast avser minskad tid. När en arbetstagare gått ned vet arbetsgivaren vad han eller hon därefter har att rätta sig efter vilket bör underlätta fortsatt planering. Om arbetstagaren därmed använder sig av rätten att gå ned skulle alltså den nya sysselsättningsgraden vara bestående. Därmed uppkommer for- mellt en ny anställning. Om arbetstagaren därefter vill gå upp hanteras den situationen på samma sätt som för andra deltids- anställda med önskemål om ökad arbetstid, dvs. genom den före- trädesrätt som finns i 25 a § lagen om anställningsskydd. Andra aspekter på rättigheterna torde dock kunna regleras på likartat sätt. Rätten till ledighet bör således förutsätta en kvalifika- tionstid, dvs. att arbetstagaren skall ha varit anställd hos arbetsgiva- ren , och en anmälningstid. Det verkar rimligt att anmäl- Frågan om rätt till deltid för äldre arbetstagare ningstiden i detta fall är längre än för de olika ledigheterna. Att gå ned i arbetstid mot slutet av arbetslivet torde normalt inte vara något som är särskilt hastigt påkommet utan något som planeras för i rätt god tid i förväg. Det verkar också rimligt att arbetsgivaren i de fall den ändrade sysselsättningsgraden medför allvarliga problem för verksamheten skall kunna neka den ändrade sysselsättningsgraden, eller i vart fall senarelägga ändringen. Syftet med en lång anmälningstid är att de problem som kan uppstå på kort sikt och som är möjliga att åtgärda (t.ex. rekrytering av ersättare eller anpassning av organisation/bemanning), inte skall hindra den änd- rade sysselsättningsgraden. efter anmälan skulle arbetsgivaren förutsättas vidta nödvändiga åtgärder så att önske- målen kan tillgodoses. Det är först om problemen är av grundläggande och varaktig art som arbetsgivaren skulle kunna neka. Det bör avse svårigheter att över huvud taget anpassa arbetsorganisationen eller bemanningen till den sysselsättningsgrad som arbetstagaren önskar, t.ex. att var- aktiga olägenheter med avseende på arbetsmiljö och arbetsorgani- sation inte kan undvikas, eller att icke försumbara och varaktigt ökade kostnader inte kan undvikas. Verksamhetens storlek kan vara en aspekt som bör vägas in i bedömningen av vilka anpass- ningar som är möjliga att göra. Typiskt sett torde starkare krav kunna ställas på större företag/verksamheter än mindre. En rätt att gå ned i arbetstid bör endast kunna förfogas över av den enskilde arbetstagaren. Däremot skulle bestämmelserna om kvalifikationstid, anmälningstid m.m. kunna vara dispositiva till förmån för kollektivavtal. Det faktum att en stor andel av befolkningen i åldrarna står utanför arbetskraften och att det tycks finnas en stor efterfrågan på möjligheter att påverka sina arbetsförhållanden mot slutet av arbetslivet, t.ex. med avseende på arbetstidens längd, talar starkt för att äldre arbetstagares möjligheter att exempelvis arbeta deltid bör förbättras. Visserligen är deltidsarbete enligt SCB:s arbetskraftsundersökningar vanligare i åldrarna 60–, men för många tycks alternativet till fortsatt arbete med den syssel- sättningsgrad man har ha varit att sluta arbeta helt. Att så sker i så Frågan om rätt till deltid för äldre arbetstagare pass stor omfattning beror på bl.a. på hälsoorsaker, men de eko- nomiska möjligheterna i form av avtalspensioner och samhälleliga ersättningar torde för många vara centrala förutsättningar. På basis av befintligt material går det inte att avgöra på vilka sätt en lagstiftning om rätt till deltid kommer att påverka människors beteenden. Det går inte att entydigt säga att det bland dem som tänkt sluta arbeta helt sannolikt finns en större eller mindre grupp som i stället skulle välja att arbeta vidare på deltid. Det går inte heller att entydigt säga att bland dem som skulle ha arbetat vidare på heltid kommer vissa att välja en kortare arbetstid. Sannolikt kommer båda dessa konsekvenser i ändrade beteenden att uppstå, men det går inte att säga något om kvantiteten. Därmed är det också svårt att bedöma effekterna på arbetsutbudet. Dessa konse- kvenser bör belysas ytterligare innan det eventuellt fattas beslut om lagstiftning. Kommittén har inhämtat att det inom ramen för Äld- reberedningen pågår ett arbete som avser att belysa just konsekven- serna för arbetsutbudet av utökat deltidsarbete bland äldre arbets- tagare. Även andra konsekvenser av en eventuell lagstiftning bör belysas ytterligare, t.ex. om och hur en lagstiftning kommer att påverka de kollektivavtal som finns om avtalspension. Kommitténs slutsats är att ett lagförslag nu skulle föregripa den ytterligare belysning som behövs av dessa frågor. Något lagförslag läggs alltså inte. I bestämmelsen anges vilka lagens semesterförmåner är, på samma sätt som i den nuvarande lagen. Dessutom anges i andra och tredje styckena för vilka kategorier arbetstagare som lagen innehåller sär- skilda bestämmelser. 2–4 §§ Under en ny underrubrik samlas de bestämmelser som anger på vil- ket sätt avvikelser från lagen kan ske. Syftet med ändringarna i lag- texten är att inledningsvis i lagen skapa bättre överblick över vilka av bestämmelserna som är dispositiva och på vilket sätt avvikelser kan ske. Den grundläggande bestämmelsen är den som säger att avtal som inskränker arbetstagarens rättigheter enligt lagen är ogiltiga. Bestämmelsen har samma innebörd som motsvarande bestämmelse i den gällande lagen även om ordalydelsen är något ändrad. I första stycket anges vilka av lagens bestämmelser som kan avvikas från genom ett kollektivavtal som slutits eller godkänts av central arbetstagarorganisation. Det är trots viss ändrad ordalydelse samma bestämmelse som finns i 2 § andra stycket första meningen i den nuvarande lagen. Det andra stycket är nytt, men innebär ingen ändring i sak jämfört med den gällande lagen. Stycket avser avvikelser genom kollektiv- avtal, utan krav på medverkan av central facklig organisation, och genom enskilda avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare. Dessa avvikelsemöjligheter finns också i den nuvarande lagen. Möjlig- heterna att avvika från vissa bestämmelser även genom andra avtal än de som tillkommit genom central facklig organisations medverkan framgår emellertid i den nuvarande lagen endast i de olika berörda bestämmelserna. Syftet med det nya stycket är att inledningsvis i lagen ange att vissa av lagens bestämmelser är dispositiva också till förmån för andra avtal än centrala kollektivavtal. Därmed skapas bättre överblick över lagens dispositivitet. I tredje stycket anges att arbetsgivaren kan tillämpa avvikande avtalsbestämmelser också på arbetstagare som inte är med i den fackliga organisation med vilken arbetsgivaren överenskommit om avvikelserna. I ett avseende skiljer sig denna bestämmelse från vad som gäller enligt nuvarande lag. Förslaget innebär att också kollek- tivavtal om avvikelser från bestämmelsen om turordningen mellan betald och obetald semester skall kunna tillämpas på arbetstagare som inte är med i den avtalsslutande organisationen. Därmed uppnås att alla avvikelser från lagen som överenskoms i kollektivavtal i prin- cip kan tillämpas på alla arbetstagare. Fortsatt gäller dock begräns- ningen att de nu aktuella arbetstagarna sysselsätts i arbete som avses i avtalet och inte omfattas av annat tillämpligt kollektivavtal. Detta är en ny bestämmelse i lagen. Bakgrunden är förslaget att arbetstagare som utför arbetet i sitt hem och s.k. okontrollerade arbetstagare inte längre skall vara undantagna rätten till semester- ledighet. (Se avsnitt 4.3.3). I stället föreslås att arbetsgivaren i kol- lektivavtal eller i enskilt avtal med okontrollerade arbetstagare skall kunna överenskomma att avvika från lagens bestämmelser om semesterledighet. De bestämmelser som avses är 6–10 §§ och 17– 24 §§. En förutsättning för avvikelser är dock att arbetsgivaren ser till att berörda arbetstagare varje semesterår själva kan bereda sig ledighet om minst , med de inskränkningar som följer av 8 §. Att lagen inte längre nämner arbetstagare som utför arbetet i sitt hem, innebär att de arbetstagarna inte längre sär- behandlas enbart av det skälet att arbetet utförs i hemmet. Är de arbetstagarna att betrakta som okontrollerade omfattas de av den allmänna möjligheten att avvika från bestämmelserna om semes- terledighet. Bestämmelsen motsvarar 3 § första stycket i den nuvarande lagen. 6–10 §§ Under en ny huvudrubrik samlas lagens bestämmelser om semes- terledighet, vad avser dels innebörden i begreppen semesterledig- het och semesterdagar och dels semesterledighetens omfattning. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 3 § andra stycket i nuva- rande lag, med viss ändrad ordalydelse. Första och andra meningen i andra stycket motsvarar 9 § första stycket i nuvarande lag. I den tredje meningen, som i sak motsvarar 9 § fjärde stycket, har ordet allmän lagts till före helgdag. Till skillnad från nuvarande lag räknas inte påsk- och pingstafton upp som med likställda dagar. Skälet är att de helgaftnarna alltid infaller , så ett omnämnande i lagen är onödigt. Ändringen innebär alltså ingen skillnad i sak jämfört med nuvarande regler. Syftet med sam- manläggningen av delar av 3 § och 9 § i den nuvarande lagen är att samla bestämmelserna om vad som avses med semesterledighet och semesterdagar på ett ställe i lagen. Bestämmelsen i första stycket motsvarar 4 § första stycket i nuva- rande lag. Till skillnad från den bestämmelsen hänvisas i förslaget inte längre till undantaget för arbetstagare som utför arbetet i sitt hem och okontrollerade arbetstagare, eftersom det undantaget före- slås slopat. Alla arbetstagare har därmed fortsättningsvis rätt till tju- , med de inskränkningar som följer av 8 §. I andra stycket finns den hänvisning gällande arbetstagare med radiologiskt arbete, som återfinns i 5 § fjärde stycket i den nuvarande lagen. Denna bestämmelse motsvarar 5 § första, andra och tredje styckena i gällande lag. Ingen skillnad i sak är avsedd med de rätt omfattande språkliga ändringarna. Bestämmelsen motsvarar med något ändrad ordalydelse 6 § i den nuvarande lagen. Bestämmelsen motsvarar med något ändrad ordalydelse 9 § andra och tredje styckena i den nuvarande lagen. I förslaget till ny lag avser bestämmelsen enbart arbetstagare som arbetar och sön- dagar. Att bestämmelsen handlar om dem som regelbundet arbetar och markeras genom tillägg av ordet regelbun- det i första meningen. I sak är detta endast ett förtydligande av innebörden i den nuvarande regeln. 11–16 §§ Under en ny huvudrubrik samlas lagens bestämmelser om semes- terlön, med avseende på hur antal semesterdagar med semesterlön räknas fram, hur beräkningen av semesterlönen skall ske, vad som gäller för utbetalning av semesterlönen samt bestämmelsen om semesterdagar utan semesterlön. Första meningen i bestämmelsen motsvarar med något ändrad orda- lydelse 4 § andra stycket i den nuvarande lagen. Bestämmelsen i övrigt motsvarar med något ändrad ordalydelse 7 § i den nuvarande lagen. I andra stycket görs ett tillägg motsvarande innebörden i Arbetsdomstolens dom 1983 nr 137. I domen klargörs att frånvaro- perioder, liksom anställningstid, räknas kalendariskt. Infallande fri- dagar (dvs. , , helgdagar och de helgdagsaftnar som likställs med helgdagar, liksom andra eventuella arbetsfria dagar) under en icke semesterlönegrundande frånvaroperiod, räknas alltså inte heller in i anställningstiden för beräkning av antalet betalda semesterdagar. Bestämmelsen motsvarar 17 § i den nuvarande lagen, med de änd- ringar som beskrivits i avsnitt 4.2. Har en arbetstagare tagit ut för- äldraledighetsdagar och tillgodoräknats 120 av dessa som semes- terlönegrundande enligt den nuvarande lagens regler, kan alltså även ny föräldraledighet per intjänandeår bli semester- lönegrundande efter den nya lagens i kraftträdande (inom ramen för de begränsningar som har beskrivits i avsnitt 4.2.3). Bestämmelserna om semesterlönegrundande frånvaro hör samman med bestämmel- sen om intjänande av betald semester och har därmed lagts efter denna i lagen. Det första stycket motsvarar med något ändrad ordalydelse 16 § första stycket i den nuvarande lagen. I andra stycket görs den ändring som beskrivits i avsnitt 4.3.1, dvs. att ingen semesterlön skall räknas in i lönesumman för beräkningen av semesterlönen för det följande semesteråret. Ändringarna i övrigt i andra stycket, jämfört med 16 § andra stycket, innebär endast ett förtydligande av vad som gäller enligt den nuvarande lagen, närmare bestämt hur frånvaro skall hanteras vid beräkningen av semesterlön. All ersättning under semesterlönegrun- dande frånvarodagar räknas alltså bort från lönesumman vid beräk- ningen av den genomsnittliga dagsinkomsten. räknas naturligtvis den semesterlönegrundande dagen bort ur räkneopera- tionen för att få fram genomsnittet. All annan lön räknas dock in, t.ex. den lön som utgått med delvis frånvaro av icke semesterlönegrundande skäl. Då så är fallet räknas också den dagen, under vilken delvis icke semesterlönegrundande frånvaro förekom- mit, in i räkneoperationen för att få fram den genomsnittliga dags- inkomsten. Det tredje stycket motsvarar med något ändrad ordalydelse 24 § i den nuvarande lagen. Denna bestämmelse motsvarar 25 § i den nuvarande lagen, dock med den ändringen som ovan beskrivits i avsnitt 4.3.4. Ändringen innebär som nämnts att arbetstagaren endast får tillgodoräkna sig semester- dagarna vid beräkning av värdet av fri kost i arbetsgivarens hushåll, inte eventuella fridagar under semesterledigheten. Bestämmelsen motsvarar med något ändrad ordalydelse 26 § i den nuvarande lagen. Det första stycket motsvarar 4 § tredje stycket i den nuvarande lagen. Andra och tredje styckena motsvarar med något ändrad orda- lydelse 8 § i den nuvarande lagen. Under rubriken av semesterledighet finns, med vissa tillägg och språkliga ändringar, de bestämmelser som motsvaras av 10–15 §§ i den nuvarande lagen. Bestämmelsen motsvarar med något ändrad ordalydelse 10 § första – tredje styckena i den nuvarande lagen. I en ny paragraf föreslås den bestämmelse som finns i 10 § fjärde stycket i den nuvarande lagen. 19–20 §§ Dessa bestämmelser motsvarar med något ändrade ordalydelser 11 och 12 §§ i den nuvarande lagen. Bestämmelsen är ny men innebär i sak ingen förändring av gällande rätt. Innebörden i den nu gällande lagen är att alla arbetstagare skall ha rätt till semesterledighet i samma omfattning, oavsett om man är sysselsatt på hel- eller deltid och oavsett arbetstidens förläggning. Denna princip har emellertid inte tidigare kommit till utryck i lag- texten. 22–24 §§ Dessa bestämmelse motsvarar med något ändrade ordalydelser 13– 15 §§ i den nuvarande lagen. 25–28 §§ Bestämmelserna motsvarar med något ändrade ordalydelser 18–21 §§ i den nuvarande lagen. I paragrafen införs den nya bestämmelse för semesterlön för sparad semester, som beskrivits i avsnitt 4.3.2. Bestämmelsen innebär, som nämnts, att ingen särskild beräkning av semesterlön för sparad semester skall göras. Semesterlönen för sådan semesterdag skall motsvara semesterlönen för en ordinarie semesterdag. Bestämmelsen motsvarar med något ändrad ordalydelse 28 § i den nuvarande lagen. I det tredje stycket har hänvisningen till vad som gäller i fråga om semesterersättning vid korttidsanställning förtyd- ligats. Bestämmelsen motsvarar 29 § i den nuvarande lagen, med följande ändringar. Eftersom ingen skillnad längre skall göras mellan semes- terlönefallen och semesterersättningsfallen vad gäller beräkningen av kostersättning (se kommentaren till 14 §), slopas den särskilda regeln i den nuvarande bestämmelsen om kostersättningens beräk- ning i samband med semesterersättning. Likaså slopas den särskilda regeln om beräkningen av semesterersättning i stället för sparad semester, eftersom det föreslås att någon särskild beräkning inte längre skall göras av semesterlön för sparad semester (se kommenta- ren till 29 §). Då dessa ändringar görs kan semesterersättningen helt och hållet räknas ut på samma sätt som all semesterlön. 32–36 §§ Bestämmelserna motsvarar med något ändrade ordalydelser 30–34 §§ i den nuvarande lagen. Lagen föreslås träda i kraft . Det torde ge tillräcklig tid till anpassning på arbetsmarknaden. Den ändring av semester- lagen som kommittén föreslog i delbetänkandet (SOU 2002:58), avseende ledighet i del av dag, bör genomföras med för- slagen i denna del av detta betänkande. Det föreslås två övergångsbestämmelser. För de semesterdagar som sparas innan den nya lagen träder i kraft föreslås att nu gällande bestämmelser skall tillämpas. Skälet är att samma regler bör gälla för såväl sparandet som för uttagandet av de sparade dagarna. Vidare föreslås att vid längre sammanhängande frånvaroperioder pga. sjuk- dom eller arbetsskada skall den nuvarande lagens bestämmelser tillämpas med avseende på beräkningen av semesterlönegrundande frånvaro. Syftet är att undvika att den nya lagen ges en retroaktiv effekt vid beräkningen av sådan frånvaro. Bestämmelsen anger vilka som omfattas av lagen och motsvarar med något ändrad ordalydelse 1 § i den nuvarande lagen. I paragrafen nämns också att lagen innehåller särskilda bestämmelser om rätt till omplacering och ledighet för arbetstagare som väntar barn, fött barn eller ammar. Denna hänvisning finns på en annan plats i den nuvarande lagen. 2–7 §§ Under rubriken till ledighet samlas de olika ledighetsfor- mer som omfattas av lagen samt den bestämmelse som anger att arbetstagaren får ta ut ledigheten den eller de dagar eller vid de tid- punkter som arbetstagaren begär, med de begränsningar som gäller förläggningen av delledighet. 2–6 §§ i den nya lagen motsvarar 4–8 §§ i den nuvarande lagen. I förslagets 2 § andra stycket görs en viss omdisponering av texten jämfört med 4 § andra och tredje styckena i den nuvarande lagen. Till bestämmelserna om rätten till ledighet läggs huvudregeln för uttag av de olika ledigheterna. Ordalydelsen den eller de dagar som arbetstagaren begär syftar på hel ledighet och motsvarar 11 § i den nuvarande lagen. Ordalydelsen som arbetstagaren begär syftar på annan föräldraledighet än hel sådan ledighet. Som nämnts i avsnitt 5.4.2 framgår det inte av den nuva- rande lagen om arbetstagaren bestämmer över förläggningen av ledighet med tillfällig föräldrapenning såsom över hel ledighet. Kommittén anser emellertid att så bör vara fallet och att detta också bör framgå av lagen. Orden ... tidpunkter som arbetstagaren begär avser att klargöra detta. Av bestämmelsen framgår (genom hänvis- ningen till 12 §) att det endast är föräldraledighet enligt 4 och 5 §§ (delledighet), som kan komma att förläggas på annat sätt än enligt arbetstagarens önskemål. Enligt bestämmelsen kan genom kollektivavtal som slutits eller god- känts av central arbetstagarorganisation avvikas från bestämmelserna om anmälan, arbetsgivarens besked om en annan förläggning av del- ledighet än den arbetstagaren önskat, tiden för arbetstagarens under- rättelse om återgång i arbete och den tid arbetsgivaren kan senare- lägga arbetstagarens återgång i arbete. Med ett tillägg motsvarar detta vad som gäller enligt den nuvarande lagen. Tillägget är att det också införs en möjlighet att avvika från bestämmelsen om arbetsgivarens besked att delledighet inte förläggs enligt arbetstagarens önskemål. Det får anses vara i linje med övriga avvikelsemöjligheter i lagen att det i kollektivavtal skall gå att komma överens om en annan tids- gräns för sådana besked. Vidare följer det av bestämmelsen att det i kollektivavtal också skall kunna överenskommas om den närmare tillämpningen av bestämmelserna om förläggningen av delledighet och skyddet av anställningsvillkoren. Även dessa möjligheter att avvika motsvarar avvikelsemöjligheterna i den nuvarande lagen. Bestämmelsen om kvalifikationstid motsvarar 9 § i den nuvarande lagen. Begränsningen vad gäller hur många ledighetsperioder ledighet enligt 2–5 §§ får delas upp i under ett kalenderår motsvarar 10 § i den nuva- rande lagen. Den delvis ändrade ordalydelsen innebär ingen ändring i sak. Följande ändringar föreslås av den nuvarande lagens bestämmelser. Vid ledighet med tillfällig föräldrapenning föreslås att det inte längre anges en anmälningstid om minst i vissa fall. De fall som avses i den nuvarande lagen är ledighet med tillfällig föräldrapenning utom den som tas ut vid sjukdom och smitta. De ledighetsorsakerna torde vara de vanligaste till varför sådan ledighet tas ut. I stället för att ha två olika regler för anmälan om ledighet med tillfällig föräldra- penning (ingen anmälningstid alls och en anmälningstid om ) föreslås att det inför all sådan ledighet skall lämnas en anmä- lan . Vidare gäller enligt den nuvarande lagen (beträffande samtliga ledigheter utom ledighet för amning), att arbetstagaren skall samråda med arbetsgivaren om ledighetens förläggning och andra frågor som rör ledigheten. I ändringsförslaget slopas och andra frågor . Det får anses vara förläggningen av ledigheten det primärt behövs samråd om. I den nya lagen förslås en generell regel för arbetstagaren att om så kan ske samråda om ledighetens förläggning och ange hur länge ledigheten beräknas pågå. Det senare innebär en ändring jämfört med nuvarande lag, som inte föreskriver att arbetstagaren skall lämna sådant besked vid ledighet med tillfällig föräldrapenning. Kommittén anser emellertid att en sådan regel bör vara generell och gälla vid all slags ledighet. Hur starka krav som kan ställas på exakthet kan dock variera från ledighet till ledighet. Vid hel föräldraledighet torde arbetstagaren kunna uppge t.o.m. vilket datum ledigheten är plane- rad att pågå. Vid ledighet med tillfällig föräldrapenning, t.ex. med anledning av sjukt barn, torde det inte kunna bli fråga om annat än en uppskattning av längden på ledighetsbehovet. I övrigt har den nya bestämmelsen samma innebörd som motsva- rande bestämmelser i 13 § första stycket och 14 § första stycket i den nuvarande lagen. Bestämmelsen om förläggning av delledighet i vissa fall motsvarar 14 § andra stycket i den nuvarande lagen. I syfte att göra tidsgränserna i olika ledighetslagar så lika varandra som möjligt förlängs i denna bestämmelse den tidsfrist arbetsgivaren skall iaktta för besked om att delledighet inte kommer att förläggas enligt arbetstagarens önskemål från om möjligt före ledighetens början enligt den nuvarande lagen, till en månad. I de fall besked inte kan lämnas en månad före skall beskedet lämnas . En sådan situation kan uppstå om inte arbetstagaren iakttar för sin anmälan om ledighet, vilket medges om det inte kan ske (se 11 §). Om arbetstagaren exempel- vis anmäler sitt ledighetsbehov före ledighetens början, kan naturligtvis en månadsfrist inte iakttas av arbetsgivaren. Arbets- givarens besked får i sådant fall lämnas . I övrigt motsvarar bestämmelsen 14 § tredje stycket i den nuvarande lagen. 14–22 §§ Bestämmelserna om återgång i arbete, anställningsskydd, de särskilda bestämmelserna om arbetstagare som väntar barn, fött barn eller ammar, skadestånd och rättegång motsvarar 15–23 §§ i den nuvarande lagen. 7.3Förslag till lag om rätt till ledighet för utbildning Denna bestämmelse motsvarar med något ändrad ordalydelse 1 § i den nuvarande studieledighetslagen. Som nämnts i avsnitt 5.4.2 före- slås den nya lagen om ledighet för utbildning även omfatta rätten att vara ledig för deltagande i svenskundervisning för invandrare (sfi). Möjligheten till avvikelse från bestämmelsen om kvalifikationstid i den nuvarande studieledighetslagen föreslås slopad. Det bör i det sammanhanget uppmärksammas att den nuvarande lagen inte före- skriver någon kvalifikationstid för rätten till ledighet för utbildning avseende facklig verksamhet.