sou · GRB3113 · 2004-01-01 00:00:00 — Mot bakgrund av den övriga regleringen i lagen torde rättsförhållandet dock i själva verket vara förvaltningsrättsligt med den skillnaden att här talas om tvister, vilket inte tillhör vanligheten inom förvaltningsförfarandet. Om innehavaren av en naturgasledning och den som vill få sin ledning ansluten inte kommer överens, kan den sistnämnde anmäla den andre hos tillsynsmyndigheten, dvs. den tvistelösande myndigheten, med påstående om att denne inte fullgör sina skyldigheter enligt paragrafen. Förhållanden av denna art finns på många ställen i förvaltningsrätten. Om t.ex. en hyresvärd och en hyresgäst inte kommer överens i en fråga om hyresvärdens skyldighet att avhjälpa påstådda sanitära brister i lägenheten, kan hyresgästen hos den kommunala nämnd som handhar hälsovårdsfrågor påkalla ingripande för avhjälpande av olägenheterna. Likaså kan en fastighetsägare med åberopande av begära att en byggnadsnämnd ingriper mot byggnadsåtgärder på en grannfastighet och meddelar beslut i saken. Det framgår inte av lagrådsremissen vilket slags rättsmedel som skall användas för att göra tillsynsmyndigheten uppmärksam på den uppkomna tvisten. Utan uttryckliga regler kommer, liksom i fråga om hälsoskydds- eller byggnadsärenden, en anmälan att bli det naturliga medlet. har inom förvaltningsrätten en anmälare inte ansetts förvärva partsställning i ärendet hos tillsynsmyndigheten; ärendet har nämligen ansetts angå endast en fråga mellan myndigheten och den som anmälts. Utvecklingen har emellertid gått dithän att partsställning numera tillerkänns en anmälare i allt större utsträckning, vilket särskilt kunnat märkas på byggnadsrättens område. Se t.ex. rättsfallen RÅ 1963 ref. 20 och 1966 ref. 17 samt uttalanden i SOU 1968:27 s. 86 och JO 1980/81 s. 468, 1990/91 s. 337. Den som med stöd av paragrafen begär ingripande av tillsynsmyndigheten bör därför kunna räkna med att få partsställning hos myndigheten. Den myndighet som avses i sista stycket kommer att intaga den ställning som tillsynsmyndigheten brukar i förvaltningsrättslig lagstiftning. Den kommer att kunna vidtaga åtgärder med anledning av enskilds anmälan eller ex officio. Vidare kommer den med stöd av bestämmelserna i 6 kap. 3 § att kunna meddela förelägganden mot tredskande innehavare av naturgasledningar. blir med andra ord en normal förvaltningsmyndighet, vars beslut i vanlig ordning är överklagbara hos allmän förvaltningsdomstol. och rådets direktiv /55/EG. Vad nu sagts hade också blivit resultatet om sista stycket över huvud taget inte funnits. De regler om myndighetens tillsynsbefogenheter som föreslås skola tas in i 6 kap. 1–3 §§ är i princip tillräckliga för att tillgodose enskilds intressen i det ifrågavarande fallet. Enligt Lagrådets mening kan sista stycket således utgå. En anledning av helt och hållet formell art till att behålla sista stycket skulle möjligen vara att det i den svenska versionen av EU:s direktiv (artikel 21.2) talas om tvister och en behörig myndighet för att lösa dessa. Mot bakgrund av vad lagrådet uttalat i frågan om tvistlösande myndighet, och att har tillsyn över naturgaslagen och de föreskrifter som meddelats med stöd av lagen, får anses uppfylla kravet i artikel 25.5. Någon åtgärd krävs därför inte i denna del. Lagstiftningen innehåller däremot inte några tidsfrister för inom vilka tillsynsmyndigheten skall fatta beslut. Bestämmelser i dessa delar måste därför införas. Denna fråga behandlas närmare i avsnitt 8.16.4. Enligt den sjätte punkten får varje berörd part med rätt till klagomål mot ett beslut om de metoder som fattats enligt punkterna 2–4 efter offentliggörandet av beslutet, eller om medlemsstaterna föreskriver detta, inge ett klagomål för behandling. Ett sådant klagomål skall inte utgöra hinder för verkställighet. För det fall att en medlemsstat väljer ett förfarande där tillsynsmyndigheten, innan dessa träder i kraft, skall ansvara för att godkänna metoder som används för att beräkna eller fastställa villkoren för anslutning och tillträde till nationella nät (inklusive överförings- och distributionstariffer) och för tillhandahållande av balanstjänster gäller följande. Varje berörd part, som har rätt att klaga på ett beslut om de metoder som företagen skall använda, skall lämna in ett sådant klagomål senast från det att ett sådant beslut offentliggjorts. Denna fråga är avhängig av vilken metod vi väljer för att tillgodose kraven i artikel 25.2. Frågan behandlas därför närmare i avsnitt 8.16. och rådets direktiv /55/EG. Enligt den sjunde punkten skall medlemsstaterna vidta åtgärder för att se till att tillsynsmyndigheterna kan utföra sina åligganden enligt punkterna 1–5 snabbt och effektivt. Av direktiven till utredningen (Dir 2003:22) framgår att utredningen skall bedöma konsekvenserna för resursbehovet för tillsynen av el- och naturgasmarknaderna av de förslag som läggs fram. Denna fråga behandlas närmare i avsnitt 9. Enligt punkten åtta skall medlemsstaterna inrätta lämpliga och effektiva system för reglering, kontroll och öppenhet för att förhindra missbruk av dominerande ställning, särskilt om det är till konsumenternas nackdel, och underprissättning. Dessa bestämmelser skall beakta bestämmelserna i fördraget och särskilt artikel 82. är, som ovan angivits under artikel 25.1, central förvaltningsmyndighet på konkurrensområdet. Verket har enligt konkurrenslagens bestämmelser möjlighet att ingripa mot missbruk av dominerande ställning och kan även tillämpa artikel 82 direkt om samhandelskriteriet är uppfyllt. Bestämmelserna i denna punkt täcks därför redan av svensk lagstiftning och kräver ingen åtgärd. Enligt den nionde punkten skall medlemsstaterna se till att lämpliga åtgärder, inbegripet administrativa åtgärder eller straffrättsliga förfaranden i enlighet med nationell lagstiftning, vidtas mot ansvariga fysiska eller juridiska personer när sekretessbestämmelserna i direktivet inte följs. Anställda i företag som bedrivs som statliga och kommunala verk eller som kommunala bolag lyder under tryckfrihetsförordningens och sekretesslagens bestämmelser. Detta innebär att som särskild åklagare får väcka åtal enligt och rådets direktiv /55/EG. 6 § lagen (1986:765) med instruktion för ombudsmän mot befattningshavare som åsidosätter vad som åligger honom i tjänsten. För anställda i statliga verk gäller också att en arbetstagare, som uppsåtligen eller av oaktsamhet åsidosätter sina skyldigheter i anställningen, får meddelas disciplinpåföljd för tjänsteförseelse enligt 14 § i lagen (1994:260) om offentlig anställning. För anställda i privata och statliga företag gäller däremot inte tryckfrihetsförordningens och sekretesslagens bestämmelser och några motsvarande sanktionsregler finns därför inte. Med hänsyn till de överväganden som redovisats ovan, under avsnittet om artikel 10 och 14, bör en sådan reglering inte heller införas. En sådan reglering är inte heller nödvändig för att uppfylla direktivets i denna del. Anledningen till detta är följande. kan ingripa mot ett företag som röjer kommersiellt fördelaktiga uppgifter till t.ex. närstående företag som bedriver handel med naturgas. Detta med hänsyn till att företagen som innehar en naturgasledning innehar en monopolställning och att ett sådant informationsutbyte kan utgöra ett missbruk av dominerade ställning enligt bestämmelserna i 19 § i konkurrenslagen (1993:20). Av 22 § i samma lag framgår att får ålägga ett företag att upphöra med en sådan överträdelse. Verket kan också jämlikt 26 § konkurrenslagen väcka talan vid om särskild konkurrensskadeavgift mot företag som uppsåtligen eller av oaktsamhet överträder förbudet i 19 § konkurrenslagen. Om verket inte väljer att väcka talan eller ålägga ett företag att upphöra med en sådan överträdelse kan även ett företag som berörs av överträdelsen, genom en subsidiär talerätt, väcka talan vid enligt bestämmelserna i 23 § andra stycket konkurrenslagen. Med hänsyn till att det finns lämpliga åtgärder att vidta, mot nätföretag och i vissa fall även anställda i sådana företag om kommersiellt känsliga uppgifter som erhållits i den egna verksamheten röjs, behövs ingen särskild åtgärd för att införliva direktivet i denna del. Enligt den tionde punkten skall, vid gränsöverskridande tvister, den beslutande tillsynsmyndigheten vara den som är behörig med avseende på den systemansvarige som vägrar utnyttjande av eller tillträde till systemet. och rådets direktiv /55/EG. Direkta bestämmelser med denna innebörd saknas i den svenska naturgaslagstiftningen. En svensk myndighet har dock inte jurisdiktion och således inte heller tillsynsansvar över utländsk lagstiftning eller de företag som verkar utanför . På samma sätt har inte heller utländska tillsynsmyndigheter jurisdiktion över den svenska naturgaslagstiftningen och kan därför inte heller ha tillsynsansvar över företagens verksamhet i . Den behöriga myndigheten vid gränsöverskridande tvister kommer därför i förekommande fall alltid vara den myndighet i det land där en systemansvarig vägrar utnyttjande eller tillträde till systemet. Bestämmelsen kräver därför ingen åtgärd. Enligt punkten elva skall klagomål enligt punkterna 5 och 6 inte påverka rätten att överklaga enligt gemenskapslagstiftningen och den nationella lagstiftningen. Den svenska lagstiftningen innehåller inga bestämmelser som påverkar rätten att överklaga enligt gemenskapslagstiftningen och den nationella lagstiftningen såvitt avser klagomål enligt punkterna 5 och 6. Någon åtgärd krävs därför inte i denna del. Enligt punkten tolv skall de nationella tillsynsmyndigheterna bidra till att utveckla den inre marknaden för naturgas och skapa likvärdiga förutsättningar genom ett öppet samarbete med varandra och kommissionen. Enligt 2 § punkten 7 i förordningen (1997:868) med instruktion för skall följa den internationella utvecklingen inom verksamhetsområdet och främja ett svenskt deltagande i internationellt samarbete. Av 2 § punkten 6 samma instruktion framgår vidare bl.a. att inom sitt verksamhetsområde skall verka för att elmarknadens funktion förbättras samt följa utvecklingen på elmarknaden. och rådets direktiv /55/EG. Några bestämmelser med innebörden att skall verka för att främja den inre marknaden för naturgas eller verka för att naturgasmarknadens funktion förbättras samt följa utvecklingen på naturgasmarknaden finns inte. Det kan därför finnas behov av att införa sådana bestämmelser. Denna fråga behandlas närmare i avsnitt 8.17.4. 7.4.7Kapitel VII, Slutbestämmelser Kapitel VII, slutbestämmelser, innehåller tio artiklar, nämligen artiklarna 26 – 35. Artikel 26 innehåller bestämmelser om skyddsåtgärder. Enligt första punkten får en medlemsstat, i händelse av en plötslig kris på energimarknaden eller om personers, anordningars eller anläggningars fysiska trygghet eller säkerhet hotas, eller om ett systems integritet hotas, vidta tillfälliga skyddsåtgärder. I punkterna två och tre anges hur omfattande åtgärderna i första punkten får vara samt hur medlemsstaterna skall förfara om sådana åtgärder vidtas. Den svenska naturgaslagstiftningen innehåller inte några sådana bestämmelser som avses i artikel 26. Direktivet kräver inte heller att sådana bestämmelser införs. Artikeln kräver därför inte någon åtgärd. Artikel 27 innehåller bestämmelser om undantag när det gäller s.k. take-or-pay-åtaganden. Artikeln innehåller bestämmelser som avser såväl förutsättningarna för att bevilja undantag som bestämmelser avseende förfarandet för att få sådana undantag beviljade. Artikeln överensstämmer med artikel 25 i det äldre naturgasmarknadsdirektivet (98/30/EG). Vid införlivandet av det direktiv /30/EG införde bestämmelser i 3 kap. 3 § som reglerar möjligheten att få ett av och rådets direktiv /55/EG. regeringen beviljat undantag från kravet på tredje parts tillträde till ledningen. Ett sådant undantag kan beviljas om innehavaren av en naturgasledning har gjort inköpsåtaganden i avtal om köp av naturgas och om naturgasföretaget får, eller kan antas få, allvarliga ekonomiska och finansiella svårigheter på grund av långsiktiga åtaganden som har godkänts i ett eller flera avtal om köp av naturgas. De svenska bestämmelserna i 3 kap. 3 § naturgaslagen om undantag överensstämmer med bestämmelserna i artikel 27. Artikeln kräver därför inte någon åtgärd. Artikel 28 innehåller bestämmelser om framväxande av enskilda marknader. Bestämmelserna gör det möjligt för en medlemsstat att få undantag från vissa av direktivets bestämmelser. I den första punkten finns en sådan undantagsbestämmelse som gäller de medlemsstater som inte är direkt anslutna till det sammanlänkade systemet. är direkt anslutet till det sammanlänkade systemet i . Bestämmelsen är därför inte tillämplig i . I den andra och tredje punkten finns undantagsbestämmelser som gäller medlemsstater som uppfyller villkoren att betraktas som en framväxande marknad. En framväxande marknad är enligt definitionen i artikel 2.31 en medlemsstat i vilken den första kommersiella leveransen enligt det första långsiktiga avtalet för naturgasleveranser genomfördes än . I genomfördes den första kommersiella leveransen . Bestämmelserna är därför inte tillämpliga i . I fjärde, femte och sjunde punkten finns bestämmelser som reglerar framväxande regioner. Om genomförandet av direktivet kan orsaka allvarliga problem inom ett visst geografiskt område kan, enligt fjärde punkten, medlemsstaterna ansöka om undantag från vissa och rådets direktiv /55/EG. bestämmelser i direktivet hos kommissionen. Femte punkten anger de kriterier som skall beaktas då kommissionen prövar en ansökan om undantag. Den sjunde punkten riktar sig till kommissionen. För det fall att det svenska naturgasnätet byggs ut till nya regioner blir bestämmelserna tillämpliga för svensk del. kan därför i en sådan situation ansöka om undantag från vissa bestämmelser i direktivet. Det krävs dock ingen åtgärd vid införlivandet av direktivet för att skall omfattas av bestämmelserna. Den sjätte och åttonde punkten riktar sig till respektive . Bestämmelserna är inte tillämpliga för svensk del. Artikel 29 innehåller bestämmelser om granskningsförfarande. Enligt artikel 31.3 skall kommissionen lägga fram en detaljerad rapport för och rådet om framstegen när det gäller att skapa en inre marknad för gas. Om kommissionen i den rapporten drar slutsatsen att vissa skyldigheter som företag åläggs i enlighet med gasmarknadsdirektivet inte står i proportion till det mål som eftersträvas får medlemsstaten av kommissionen anhålla om befrielse från kravet i fråga. Artikeln innehåller också bestämmelser om förfarandet vid en sådan begäran. Vid införlivandet av direktivet krävs inte någon åtgärd för att skall omfattas av bestämmelsen. Artikel 30 innehåller bestämmelser om att kommissionen skall biträdas av en kommitté och att denna kommitté själv skall anta sin arbetsordning. När det hänvisas till denna punkt skall artiklarna 3 och 7 i beslut /468/EG tillämpas, med beaktande av artikel 8 i beslutet. och rådets direktiv /55/EG. Artikeln riktar sig till kommissionen och kräver därför ingen åtgärd för del vid införlivandet av direktivet. Artikel 31 innehåller bestämmelser om rapportering. Bestämmelsen riktar sig till kommissionen. Av artikeln framgår att kommissionen skall övervaka och se över tillämpningen av gasmarknadsdirektivet och lämna en omfattande rapportering i anledning av detta på ett i artikeln närmare angivet sätt. Artikeln riktar sig till kommissionen och kräver därför ingen åtgärd för del vid införlivandet av direktivet. De angivna rapporteringskraven kommer emellertid att föranleda att kommer att behöva förse kommissionen med underlag, vilket måste beaktas. Artikel 32 innehåller bestämmelser om upphävande. Av den första punkten framgår att direktiv /296/EEG skall upphöra att gälla . Avtal som slutits i enlighet med artikel 3.1 idet ovan nämnda direktivet skall dock fortsätta att gälla och genomföras i enlighet med det direktivet. Av den andra punkten framgår att direktiv /30/EG skall upphöra att gälla utan att det påverkar medlemsstaternas förpliktelser när det gäller tidsfrister för införlivande och implementering av nämnda direktiv. Hänvisningar till direktiv /30/EG skall anses som hänvisningar till detta direktiv och skall läsas i enlighet med jämförelsetabellen i bilaga B. Artikel 33 innehåller bestämmelser om genomförande. Av den första punkten framgår att medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet . Vidare framgår att medlemsstaterna genast skall underrätta kommissionen om detta. Av den andra punkten framgår att medlemsstaterna får skjuta upp genomförandet av artikel 13.1 (åtskillnad av den systemansvariga för distributionssystemet) utan att det påverkar tillämpningen av de krav som ställs i 13.2. och rådets direktiv /55/EG. Bestämmelsen innebär att kravet på juridisk separation kan skjutas upp till , men att kraven såvitt avser oberoende i form av organisation och beslutsfattande måste genomföras . I den tredje punkten anges hur medlemsstaterna skall förfara när de antar bestämmelserna i direktivet. Artikel 34 och 35 innehåller bestämmelser om ikraftträdande av direktivet och om direktivets adressater. Förslag: Naturgaslagens tillämpningsområde utvidgas till att avse även kondenserad naturgas, biogas och gas från biomassa eller andra typer av gas om det är tekniskt möjligt att föra in och använda dessa gaser i och transportera dem genom systemet för naturgas. Bestämmelserna som fastställs i naturgasmarknadsdirektivet för naturgas, inbegripet kondenserad naturgas (liquefied natural gas (LNG)), skall även omfatta biogas och gas från biomassa eller andra typer av gas om det är tekniskt möjligt och säkert att föra in dessa gaser i och transportera dem genom systemet för naturgas. I en ledning för naturgas är det fullt möjligt att mata in och transportera andra gaser tillsammans med naturgas. I finns det t.ex. anläggningar för biogas som matar in biogas i naturgassystemet i , och . Den gas som matas in i systemet måste dock hålla en viss kvalitet för att brännarna i kundernas anläggningar skall fungera på avsett vis. Det är därför viktigt att det finns bestämmelser som gör det möjligt för en innehavare av naturgasledning att ställa krav på kvaliteten på den gas som skall matas in i ledningen. Detta krav säkerställs genom att det i direktivet anges att bestämmelserna i direktivet skall omfatta biogas och gas från biomassa eller andra typer av gas om det är tekniskt möjligt och säkert att föra in dessa gaser i och transportera dem genom systemet för naturgas. Av naturgaslagens första kapitel framgår att lagen endast innehåller bestämmelser om naturgasledningar, naturgaslager samt om handel med naturgas i vissa fall. Eftersom naturgaslagens bestämmelser således inte är tillämpliga på kondenserad naturgas, biogas eller gas från biomassa krävs att lagen ändras på så sätt att det framgår att även dessa områden omfattas av lagens bestämmelser. För att säkerställa att innehavare av en naturgasledning kan ställa krav på kvaliteten på den gas som skall matas in i ledningen införs krav på att det skall vara tekniskt möjligt att föra in och använda dessa gaser i och transportera dem genom systemet för naturgas. Endast om detta är fallet är naturgaslagens bestämmelser tillämpliga på andra gaser än naturgas. 8.2Koncession för anläggning för kondenserad naturgas Förslag: Koncession bör krävas för att bygga och använda en anläggning för kondenserad naturgas som är ansluten till en koncessionspliktig naturgasledning. Frågan om koncession prövas av regeringen. Naturgaslagen innehåller inga bestämmelser om anläggningar för kondenserad naturgas, vilket är naturligt eftersom det inte finns några sådana anläggningar i . Inom EU finns det emellertid åtta sådana anläggningar. Av dessa finns tre stycken i , två i och en vardera i , och . Utanför EU finns anläggningar för kondenserad naturgas bland annat i . Den kondenserade naturgasen transporteras nedkyld och flytande i specialanpassade fraktfartyg från produktionskällorna till terminaler i land. Där återförgasas den för att sedan matas in i naturgassystemet. Ett system med kondenserad naturgas har inte ansetts vara ekonomiskt bärkraftigt i . Användandet av kondenserad naturgas ökar emellertid i andra länder och uppgår till av den totala naturgasanvändningen i . Nya anläggningar för kondenserad naturgas är också under uppförande i flera länder i . Med hänsyn till att det finns anläggningar för kondenserad naturgas i vårt närområde är det inte främmande att det kan komma att uppföras sådana anläggningar även i . Ett viktigt argument för detta, förutom de rent ekonomiska aspekterna, är att en anläggning för kondenserad naturgas skulle stärka den svenska Detta eftersom vi endast har en punkt där naturgas matas in i det svenska systemet. För att naturgaslagstiftningen inte skall lägga hinder i vägen mot att anläggningar för kondenserad naturgas uppförs föreslår vi i avsnitt 8.1 att naturgaslagens tillämpningsområde utvidgas till att avse även kondenserad naturgas. Då uppkommer fråga om det också skall krävas koncession för att få uppföra och driva anläggningar för kondenserad naturgas. Till att börja med kan konstateras att det som regel krävs koncession för att bygga och använda naturgasledning eller naturgaslager. Vidare kan uppförande av en anläggning för kondenserad naturgas – på samma sätt som ledningar för naturgas och naturgaslager - komma i konflikt med andra intressen t.ex. natur- och miljövård. En sådan anläggning kan även ha betydelse på andra områden, t.ex. för Försvarsmakten. Det är viktigt att skapa en ur samhällssynpunkt ändamålsenlig infrastruktur. En anläggning för kondenserad naturgas bör inte få byggas på ett sådant sätt att tredje man tillfogas onödigt stor skada. Innehav och drift av en anläggning för kondenserad naturgas medför förpliktelser av olika slag. Det är därför viktigt att ägaren har de resurser som krävs för att bl.a. kunna garantera en kontinuerlig drift. Mot denna bakgrund bör det krävas koncession även för att uppföra och använda en anläggning för kondenserad naturgas. I likhet med vad som gäller koncession för naturgasledningar och naturgaslager bör regeringen även pröva frågan om koncession för anläggning för kondenserad naturgas. Även beträffande koncession för anläggning för kondenserad naturgas får det anses lämpligt att en annan myndighet än regeringen bereder ärendet. Regeringen bör därför utse lämplig myndighet att bereda ärendet. Myndigheten bör efter avslutad handläggning överlämna ärendet till regeringen för beslut. Det bör noteras att en anläggning för kondenserad naturgas med förslaget omfattas av krav på koncession om den ansluts till en koncessionspliktig naturgasledning. Enligt bestämmelserna i 2 kap. 1 § naturgaslagen krävs inte koncession för en naturgasledning som är belägen efter en mät- och reglerstation. Detta innebär i praktiken att det inte krävs koncession för distributionsledningar. En anläggning för kondenserad naturgas, som ansluts till en ledning för distribution av naturgas, kommer därför inte att omfattas av kravet på koncession. Samma förhållande som redovisas för anläggning för kondenserad naturgas gäller för Att så är fallet är ett medvetet val, eftersom det endast är tekniskt möjligt att ansluta mindre anläggningar till distributionsnätet. För det fall att man ändrar kraven på koncession för naturgasledningar, t.ex. genom att det införs krav på områdeskoncession för distributionsledningar, måste det också beaktas att koncessionskraven för naturgaslager och anläggningar för kondenserad naturgas kan komma att påverkas av ett sådant beslut. Det kan i detta sammanhang påpekas att även skyldigheterna om tillträde till anläggningar för kondenserad naturgas och lager, reglerna om tillsyn och tariffer m.m. är knutet till om en anläggning är koncessionspliktig eller inte. Även detta förhållande måste beaktas för det fall att koncessionskraven ändras.