sou · GRB354d1 · 2004-01-01 00:00:00 — 20 kap. 3 § tredje stycket om indragning eller nedsättning av ersättning, 20 kap. 5 § om preskription, 20 kap. 6 § om förbud mot utmätning och om överlåtelse, 20 kap. 8 § första–tredje styckena om skyldighet att lämna uppgifter, 20 kap. 8 § fjärde stycket om utredningsåtgärder, 20 kap. 16 § om verkställig- hetsföreskrifter. garen ange hur länge han avser att vara ledig, om det kan ske. 23 § En arbetstagare får avbryta en påbörjad ledighet och återuppta arbetet i samma omfattning som före ledigheten. 24 § En arbetstagare får inte sägas upp eller avskedas enbart av det skälet att arbetstagaren begär eller tar i anspråk sin rätt till ledighet enligt denna lag. Sker det ändå, skall uppsägningen eller avskedandet ogiltigförklaras, om arbetstagaren begär det. 25 § En arbetstagare är inte skyldig att enbart av det skälet att arbetstagaren begär eller tar i anspråk sin rätt till ledighet enligt denna lag vidkännas minskning av de förmåner som är förenade med anställningen eller försäm- ring av arbetsförhållandena i annan mån änsom följer av uppehållet i arbetet. Arbetstagaren är inte heller skyldig att av skäl som har sagts vidkännas annan omplacering än sådan som kan ske inom ramen för anställ- ningsavtalet och som är en nöd- vändig följd av ledigheten. 26 § En arbetsgivare som bry- ter mot denna lag skall betala arbetstagaren skadestånd för den förlust som uppkommer och för den kränkning som har skett. Om det är skäligt, kan skadeståndet sättas ner eller helt falla bort. 27 § Mål om tillämpning av 21–26 §§ handläggs enligt lagen (1974:371) om rättegången i arbetstvister. Förs talan med anledning av uppsägning eller avskedande, skall 34 och 35 §§, 37 §, 38 § andra stycket andra meningen, 39–42 §§ samt 43 § första stycket andra meningen och andra stycket lagen (1982:80) om anställningsskydd gälla i tillämp- liga delar. I fråga om annan talan tillämpas 64–66 och 68 §§ lagen (1976:580) om medbestäm- mande i arbetslivet på motsva- rande sätt. Denna lag träder i kraft . Kommittén har haft i uppdrag att göra en översyn av arbetstids- lagen, semesterlagen och övrig ledighetslagstiftning. Mer precist har uppdraget inneburit, att lämna förslag till en ny arbetstidsreglering i vilken enskilda arbetstagare ges större inflytande och EG:s arbetstidsdirektiv1 blir tydligare genomfört, att pröva olika vägar till förkortning av arbetstiden och ge för- slag på hur de kan genomföras, att införa en rätt för arbetstagare att ta ut viss del av semestern som ledighet i del av dag, att föreslå förenklade regler för intjänande av betald semester och även i övrigt se över lagen i förenklingssyfte, att pröva möjligheten att i förenklingssyfte slå samman eller samordna arbetstidslagen, semesterlagen och övriga ledighets- lagar. lämnade kommittén ett delbetänkande i frågan om rätten att ta ut viss del av semestern i del av dag.2 Delbetänkan- det innehöll inga förslag utan avsågs endast vara ett underlag för den fortsatta diskussionen om denna fråga. lämnade kommittén ett delbetänkande med förslag till en allmän arbets- tidsminskning, ändringar i arbetstidslagen i syfte att tydligare genomföra EG-direktivet och stärka arbetstagares inflytande samt ett förslag till ändringar i semesterlagen för att möjliggöra en rätt att ta ut semester i del av dag.3 Det slutbetänkande som presenteras behandlar återstående frågor i uppdraget, dvs. 1Rådets direktiv /104/EG om arbetstidens förläggning i vissa avseenden. 2Timsemester – ett diskussionsunderlag (SOU 2001:69). 3Tid – för arbete och ledighet (SOU 2002:58). om förenkling av semesterlagen och samordning av vissa lagar. Kommitténs arbete är därmed slutfört. I delbetänkandet prövade kommittén två alternativa metoder för generella arbetstidsminskningar, dels en förkortning av veckoarbetstiden och dels en utbyggd ledighet. Kommittén kon- staterade att samhällsekonomiska överväganden talar för att en relativt begränsad minskning av arbetstiden bör föreslås: en sänk- ning av normalarbetstiden till , alternativt en utökad ledighet . I valet mellan de båda meto- derna förordade kommittén ledighetsalternativet, eftersom det ger bäst förutsättningar för enskilda arbetstagare att påverka sina arbetstidsförhållanden i större omfattning. Kommittén föreslog en lag om flexibel ledighet, med följande huvudsakliga innehåll. Arbetstagare ges rätt till ledighet motsvarande . Ledigheten skall tjänas in på samma sätt som betald semester enligt semesterlagen. Ledigheten beräknas och disponeras i timmar. Lagen innebär att arbetstagare får en slags timbank hos sin arbets- givare. Ett syfte med lagen är att ledigheten skall förläggas enligt arbetstagarens egna önskemål, t.ex. att minska arbetstiden per dag eller . Ledigheten skall också kunna användas till att få ut hela lediga dagar. Förslaget innebär att om arbetstagaren lämnar en anmälan om ledighet i förväg, skall ledigheten förläggas enligt arbetstagarens önskemål såvitt det inte medför en störning av arbetsgivarens verksamhet. Om ledigheten skall tas ut tidigare krävs att arbetstagaren och arbetsgivaren kommer överens om för- läggningen. Ledigheten skall dock aldrig kunna förläggas på annat sätt än enligt arbetstagarens önskemål. Förslaget innebär också att arbetstagaren under ledigheten skall ha rätt till den lön som skulle ha utgått om arbetstagaren hade utfört arbete. I övervägandena om olika sätt att minska arbetstiden och få till stånd ett ökat inflytande för den enskilde arbetstagaren, påbörjades också en diskussion om huruvida det i lagstiftningen bör införas en rätt för äldre arbetstagare att gå ned i arbetstid i arbetslivet. Kommittén föreslog vidare en ändring i semesterlagen så att arbetstagare ges rätt att få betald semester överstigande samt sparad semester omvandlad till ledighet i del av dag. Semes- terdagen omvandlas till det antal timmar som motsvarar arbetstaga- rens genomsnittliga arbetsdag. Förslaget innebär att den semester- ledighet som omvandlas skall kunna användas på samma sätt som ledighet enligt lagen om flexibel ledighet. Den lagens bestämmelser skall därför gälla även för den ledighet som kommer ur den semes- ter, som omvandlats till ledighet i del av dag. Det föreslogs att arbetstagare skall kunna ha högst innestående på tim- banken. Delbetänkandets tredje författningsförslag avser ändringar i arbetstidslagen. Förslaget innehåller två delar. Den ena delen avser förslag till ändringar i lagen i syfte att tydliggöra genomförandet av EG:s arbetstidsdirektiv. Förslagen omfattar bl.a. införandet av en dygnsvila om minst samt en begränsning av den högsta tillåtna veckoarbetstiden i genomsnitt . Den andra delen innehåller förslag i syfte att stärka arbetstagarna i arbetstidshänseende. Ett av förslagen innebär att arbetsgivare skall åläggas en skyldighet att sakligt pröva enskilda arbetstagares önskemål om arbetstidens längd och förläggning. 1.3Slutbetänkandets frågor och disposition De frågor som behandlas i detta slutbetänkande rör främst de delar av uppdraget som handlar om att förenkla lagstiftningen. Vad gäller semesterlagen är uppdraget, som nämnts, att föreslå förenklade intjänanderegler. Direktiven anger att kommittén i det samman- hanget skall pröva möjligheten att ha ett sammanfallande intjä- nande- och semesterår. Kommittén skall även i övrigt se över semesterlagen i förenklingssyfte, framför allt med målet att göra lagen enklare att tillämpa för små företag. Det område som särskilt anges är reglerna om semesterlönegrundande frånvaro, som skall ses över med bevarande av arbetstagarnas materiella förmåner. I kapitel 2 presenteras huvuddragen i semesterlagen och förs en diskussion om på vilka sätt lagen är krånglig. I kapitel 3 diskuteras ett antal både mer och mindre genomgripande ändringar av lagen, med avseende på intjänandereglerna, reglerna om semesterlönens beräkning och semesterlönegrundande frånvaro. I kapitel 4 pre- senteras de ändringar som kommittén anser bör göras i lagen i för- Även om alla förslag kan sägas innebära relativt begränsade materiella ändringar, föreslår kommittén för tydlig- hetens skull att de genomförs i en ny semesterlag, tillsammans med en bearbetning av de befintliga bestämmelserna med avseende på språk och disposition. Därefter går kommittén i kapitel 5 över till en diskussion om förutsättningarna för en samordning av arbetstidslagen, semester- lagen och övriga ledighetslagar, och vilka förenklingar som därvid kan uppnås. I kapitlet presenteras ett förslag till samordning av ledighetslagarna utom semesterlagen. I kapitel 6 fortsätter kommittén den diskussion som påbörjades i samband med delbetänkandet, dvs. om och hur en rätt till deltid för äldre arbetstagare bör införas i lagstiftningen. Kommittén konsta- terar att frågan kräver ytterligare belysning och presenterar därför inget författningsförslag. 2Semesterlagen – tillämpnings- svårigheter och ändringsbehov Den första svenska semesterlagen trädde 1938. Den gällde i princip alla anställda, men bl.a. statsanställda tjänstemän var undantagna. Lagen gav rätt till ledighet i . Därefter följde semesterlag som i sin tur följdes av semesterlag. Denna gällde fram till i kraftträdandet av den nuvarande semester- lagen. Semesterledigheten och andra semesterförmåner har successivt byggts ut. Från början krävde rätten till semester fortlöpande anställning i minst . En semesterdag tjänades in för då arbetstagaren hade arbetat minst . Med arbete likställdes frånvaro pga. semester, olycksfall i arbetet, yrkes- sjukdom och viss militärtjänst (s.k. privilegierad frånvaro). Semes- terlönen för arbetstagare med fast lön eller månad skulle motsvara den vanliga lönen. För övriga arbetstagare skulle semes- terlönen per dag motsvara den genomsnittliga dagslönen under föregående år. S.k. okontrollerade arbetstagare, dvs. arbetstagare som utför arbetet i sitt hem eller annars under sådana förhållanden att det inte kan anses åligga arbetsgivaren att kontrollera hur arbe- tet är anordnat, hade inte rätt till semesterledighet, endast till semesterlön. Om arbetstagaren slutade sin anställning innan intjä- nad semester tagits ut hade han rätt till semesterersättning. Med semesterlag slopades kravet på viss minsta sam- manhängande anställningstid. Vidare infördes havandeskap som privilegierad frånvaroorsak, i . En allmän för- längning av semesterledigheten genomfördes . utvidgades möjligheten att tjäna in semester under sjukdom. Med semesterlag utökades semestern . En viktig nyhet i lagen var att det infördes en pro- Semesterlagen – tillämpningssvårigheter och ändringsbehov centmetod för beräkningen av semesterlönen för dem som inte hade en fast lön eller , dvs. tim- och ackords- anställda. Semesterlönen för dessa skulle motsvara av förfallen lön under föregående år. Vissa reformer genomfördes fram till den nuvarande semesterlagens i kraft- trädande, t.ex. en utökning av antalet privilegierade frånvaroorsa- ker. Den nu gällande semesterlagen trädde 1978. Den nya lagen innebar en rad viktiga ändringar och nyheter. Semesterledig- heten förlängdes . Principiellt nytt var att den nya lagen skilde på semesterledighet med semesterlön och ledighet utan sådan lön. hade all semester varit betald. Lagen innebär att ledighet med semesterlön skall tjänas in, medan ledighet utan semesterlön inte behöver tjänas in. Att det gjordes åtskillnad mellan betald och obetald semesterledighet medförde att lagen kom att innehålla en ny uppsättning regler för den obetalda ledigheten. Dessa regler innebär bl.a. att arbetstagaren skall kunna avstå från den obetalda semesterledigheten. En annan viktig nyhet var att det öppnades en möjlighet att spara viss del av den intjänade semesterledigheten med semesterlön till ett senare semesterår. Även denna nyhet innebar att lagen kom att innehålla en ny uppsättning bestämmelser, avseende sparandet och uttagandet av sparade semesterdagar samt avseende semesterlön för de sparade dagarna. En tredje viktig förändring var att procentmetoden för semes- terlönens beräkning fortsättningsvis skulle gälla för alla arbetsta- gare. Regeln om att semesterlönen för arbetstagare med fast lön eller månad skulle motsvara den belöpande vanliga lönen togs alltså bort. 2.1.2Kort om lagens innehåll och uppbyggnad Den nuvarande semesterlagen innehåller tre semesterförmåner; semesterledighet, semesterlön och semesterersättning. I detta avsnitt ges en kort presentation av vilka regler som styr dessa för- måner samt av lagens övriga innehåll. I kapitel 3 och 4 återkommer vi till en fördjupad diskussion om innehållet i de olika reglerna. Semesterlagen – tillämpningssvårigheter och ändringsbehov Semesterledigheten som omfattar per semesterår kan vara betald eller obetald. Semesterledighet med semesterlön skall tjänas in under det intjänandeår som föregår semesteråret då dagarna tas ut. Ledigheten tjänas in arbetstagaren är anställd hos arbetsgivaren. Vad som enligt lagen räknas in i anställ- ningstiden är av särskild betydelse. I anställningstiden inräknas för- utom faktisk arbetstid, semesterledighet, permittering och annan s.k. semesterlönegrundande frånvaro. Med det senare avses ett antal frånvaroorsaker, t.ex. sjukdom och föräldraledighet, som är semesterlönegrundande i ett visst antal dagar. Det betyder att ett antal andra ledigheter, t.ex. ledighet enligt studieledighetslagen för studier på högskola, inte tillgodoräknas arbetstagaren trots att anställningen har bestått under ledigheten. För obetald semesterledighet krävs inget intjänande. För att tju- skall utgå måste dock anställningen hos arbetsgivaren påbörjas före det semesterår dagarna skall tas ut. Anställning därefter innebär att endast utgår. Vidare görs undantag för korttidsanställda. De vars anställning omfattar och pågår högst har inte rätt till semesterledighet. Inte heller okontrollerade arbets- tagare har rätt till semesterledighet enligt lagen. Semesteråret löper från till följande år. Motsva- rande period närmast före är intjänandeår. Ett skäl till den valda är att eventuella lönehöjningar skall få genomslag på semesterlönen följande semesterår. Ett annat skäl är att de som påbörjar sin anställning skall ges möjlighet att tjäna in några betalda semesterdagar redan till somma- ren. Bestämmelserna om semesterlön syftar till att ge arbetstagare minst samma lön under semesterledigheten som när arbete utförs. Semesterlönen utgör av arbetstagarens förfallna lön i anställningen under intjänandeåret. Med lön avses, förutom den lön som erhålls för arbetad tid (tim-, dag-, vecko- och månadslön, ackord, provision, prestationslön osv. ), ersättning för övrig tid då arbetstagaren står till arbetsgivarens förfogande (t.ex. jourersätt- Semesterlagen – tillämpningssvårigheter och ändringsbehov ning), alla slag av lönetillägg (t.ex. övertids-, ob- och skifttillägg), m.m. Den ersättning som utgått under de frånvarodagar som enligt lagen är semesterlönegrundande, t.ex. i form av sjuklön, skall från- räknas lönesumman. I stället skall det till lönesumman för varje sådan dag föras en genomsnittlig dagsinkomst i anställningen av intjänandeåret. Lönesumman som semesterlönen skall beräknas på hade annars blivit lägre, vilket hade medfört att semesterlönen också hade blivit lägre. Som semesterlönegrundande frånvaro räknas bl.a. ledighet pga. sjukdom i per intjänandeår. Om frånvaron beror på arbetsskada är dock hela från- varotiden under intjänandeåret semesterlönegrundande. Oavbruten frånvaro pga. sjukdom eller arbetsskada är dock semesterlönegrun- dande i högst två hela intjänandeår. Därefter infallande dag i frånva- roperioden är inte längre semesterlönegrundande. För att denna begränsning skall brytas krävs att arbetstagaren återgår till arbetet i minst . Andra viktiga semesterlönegrundande frånva- roorsaker är föräldraledighet och ledighet för viss utbildning. Semesterlön för ordinarie semester liksom s.k. semesterpermit- teringslön skall också frånräknas lönesumman. Däremot skall semesterlön för sparade semesterdagar som tagits ut under intjä- nandeåret inräknas i lönesumman. Semesterersättning är den semesterförmån som utgår då intjänad semesterlön inte hunnits ta ut innan anställningen avslutas eller om arbetstagarens anställningsvillkor ändras så att semesterledighet med semesterlön skall utgå redan under intjänandeåret. Om anställningen varar så att semesterledighet inte skall utgå, betalas följaktligen semesterersättning i stället för semesterlön. Semesterersättning beräknas på i princip samma sätt som semes- terlön. Som nämnts kan arbetstagaren välja att spara viss del av den intjä- nade betalda semesterledigheten, närmare bestämt den del därav som överstiger . Ett syfte med möjligheten att spara är Semesterlagen – tillämpningssvårigheter och ändringsbehov att arbetstagare efter något eller sparande skall kunna ta ut en längre sammanhängande semesterledighetsperiod än . Lagens möjlighet att spara semester åtföljs av särskilda regler för besked om sådant sparande, uttag av sparade dagar och semesterlönen för de sparade dagarna. Semesterlönen beräknas på i princip samma sätt som semesterlönen för ordinarie semester. Skillnader finns dock, vilket vi återkommer till i kapitel 3 och 4. Vidare innehåller semesterlagen bestämmelser om beräkning och förläggning av semesterledighet, särskilda bestämmelser om okontrollerade arbetstagare samt regler för vad som gäller för arbetstagarens semesterförmåner när verksamheten han eller hon arbetar i övergår till ny ägare eller går i konkurs. Sist i lagen finns bestämmelser om skadestånd för brott mot lagen och om preskrip- tion av anspråk på semesterlön, semesterersättning eller ska- destånd. Mål om tillämpningen av lagen handläggs enligt lagen om rättegången i arbetstvister. Semesterlagen är i stora delar en tvingande lag. Från vissa bestämmelser kan emellertid avvikas genom kollektivavtal som slu- tits eller godkänts av central arbetstagarorganisation. Andra bestämmelser kan avvikas ifrån även genom lokala kollektivavtal eller genom enskilda avtal mellan arbetsgivaren och berörd arbets- tagare. Slutligen kan den arbetstagare som berörs ensidigt välja att avstå från vissa av de rättigheter lagen ger, t.ex. obetald semester- ledighet. 2.2På vilka sätt är lagen krånglig? Semesterlagen är en grundläggande social skyddslagstiftning, med betydande ambitioner att skapa rättvisa förhållanden mellan enskilda arbetstagare och mellan olika löntagargrupper. Lagstifta- rens målsättning har varit att bestämmelserna skall skapa en trygg- het och förutsebarhet, det skall inte råda någon oklarhet om vad man som arbetstagare har rätt till enligt lagen. Det skall också fin- nas rimliga proportioner mellan anställningstid och i vart fall lagens ekonomiska semesterförmåner (semesterlön och semestersätt- ning). Eftersom rätten till semester bör vara något som tillkommer alla arbetstagare, har också utgångspunkten för den nuvarande lagen varit att lagreglerna skall kunna tillämpas på alla delar av Semesterlagen – tillämpningssvårigheter och ändringsbehov SOU 2003:54 arbetsmarknaden, oavsett arbetstidsförläggning och sysselsätt- ningsgrad. Därtill kommer att semesterlagstiftningen reglerar fler och mer komplicerade frågor än t.ex. annan ledighetslagstiftning. Ledig- hetslagar såsom föräldraledighetslagen och studieledighetslagen reglerar endast rätten till ledighet och det som därtill hör. Semes- terlagen reglerar såväl ledighet som vilken ekonomisk ersättning arbetstagaren har rätt till under ledigheten. Inte minst den ekono- miska aspekten på semestern medför att ytterligare ett antal och dessutom mer komplicerade frågor måste lösas i semesterlagstift- ningen än i annan ledighetslagstiftning. Kraven på rättvisa, förutsebarhet, m.m. har inneburit att lagreg- lerna utformats på en hög detaljnivå. har den allmänna tillämpbarheten medfört att vissa förhållanden inte kunnat detalj- regleras utan överlåtits åt arbetsmarknadens parter att precisera i kollektivavtal. Beräkningen av semester vid oregelbunden arbets- tidsförläggning och deltidsarbete är exempel på det. Där har lag- stiftaren konstaterat att det inte är möjligt att utforma lagregler som i detalj beskriver hur t.ex. den deltidsanställde med arbete för- lagt , eller den skiftarbetande arbetstagaren med relativt lite av sin arbetstid förlagd , skall få lika lång semesterledighet som den heltidsanställde arbetstagaren med arbetstiden regelbundet förlagd måndag–fredag mellan 8.00 och 17.00. Det kan tyckas som om den deltidsanställde bara behö- ver använda för att få en semesterledighet och att den skiftarbetande går miste om en del av sin semester eftersom han måste använda lika många semesterdagar som den kollega med relativt sett mycket arbetstid förlagd , för att få en lika lång semesterledighet. Lagens innebörd är dock inte den, utan tvärtom att alla skall ha lika lång ledighet. Detta har emellertid inte gått att uttrycka i lagtexten. En följd av att reglerna är detaljerade och omfattar en lång rad frågor (intjänande, uttag, ersättning, sparande, etc.) är att arbets- givare ålagts en rätt omfattande administration av semesterfrågorna och att reglerna i vissa avseenden är svåra att begripa utan rätt ingående studier. En följd av att lagstiftningen likväl inte reglerar allt är att lagen inte ger svar på alla frågor. (Jfr det nämnda exemplet.) Semesterlagen – tillämpningssvårigheter och ändringsbehov Sedan semesterlagens i kraftträdande har frågor om lagens krång- lighet diskuterats av tre statliga utredningar. semester- kommitté redogjorde i betänkandet Om semester1 för ett antal reformkrav från arbetsmarknadens parter. Vissa av förslagen avsåg önskemål om förtydliganden eller enklare regler. Ett område där ett flertal önskemål om ändringar framfördes, såväl från arbetstagar- som arbetsgivarsidan, var reglerna för semesterledighetens beräkning. Det påpekades att reglerna i prak- tiken inte kunde tillämpas på stora grupper av skiftarbetare, turlis- tearbetare och andra grupper med oregelbunden förläggning av arbetstiden. Semesterlönens beräkning var ett annat område där ett flertal reformkrav framfördes. Arbetsgivarsidan ansåg att reglerna var onödigt komplicerade, framför allt vad avser uppräkningen av beräkningsunderlaget till följd av semesterlönegrundande frånvaro. Andra oklarheter ansågs vara att lagen inte anger hur vissa ersätt- ningar som i princip utgår oavsett arbetstagarens personliga arbetsinsats, skall räknas. Sådana ersättningar kan vara t.ex. provi- sion eller tantiem. Det framfördes krav om att semesterlönen för ordinarie och sparad semester borde beräknas på samma sätt. Även från den fackliga sidan påpekades att reglerna om semesterlöne- beräkning är krångliga. Vidare framfördes från både arbetsgivar- och arbetstagarorgani- sationer att reglerna om semesterlönegrundande frånvaro är svår- överskådliga och komplicerade. Det framhölls bl.a. att det är svårt att veta om ledighet för utbildning avser sådana studier som är semesterlönegrundande eller inte och att den särskilda regleringen av föräldraledighet med föräldrapenning som semesterlönegrun- dande förutsatte rätt ingående kontroller av arbetsgivaren för att kunna tillämpas korrekt. Ett problem som framhölls var också att det i vissa sjukdomsfall kan uppstå retroaktiva krav på semesterlön. Så kan det bli om sjukfallet blir bedömt som arbetsskada, vilket ofta tar att avgöra, eftersom frånvaro pga. arbetsskada är semesterlönegrundande i dubbelt så stor omfattning som frånvaro pga. sjukdom i övrigt. semesterkommitté enades inte om några ändringsförslag med anledning av reformkraven. 1 SOU 1988:54. Semesterlagen – tillämpningssvårigheter och ändringsbehov Utredningen om ledighetslagstiftningen hade bl.a. i uppdrag att se över lagens regler om semesterlönegrundande frånvaro, särskilt med sikte på de små företagens situation och administrativa kapa- citet. Utredningen föreslog i betänkandet Ledighetslagstiftningen – en översyn2 att sjukdomsfallen och arbetsskadefallen bör behandlas lika, i syfte att uppnå administrativa förenklingar för arbetsgivaren.