sou · GRB3121d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Among other things, the council should be concerned with acquiring and disseminating information about foreign net- works and funding approaches. The council, which has a large number of permanent beneficiaries, should seek to develop greater flexibility with regard to grant allocation. A comprehensive system of measures for follow-up and evaluation of fund allocation is lacking. (Sida) is the biggest single spender in the sphere of government- sponsored cultural activities outside . Although its principal, the Ministry for Foreign Affairs, has not specifically commissioned it to undertake cultural activities, the agency accounts for nearly half of all expenditure in this area. Sida must naturally be included in the inter-institutional cooperation and coordination of projects and measures advocated by the committee. has become a sort of hybrid authority with responsibility for a wide range of heterogeneous, often mutable activities and a highly complex, cumbersome fund allocation structure. If the institute is to become the vigorous, effective instrument it was designed to be – a body created to promote and disseminate information about – its duties must be pared back and its organisation trimmed. Task reallocation designed to enable the agency to focus on its core activities in accordance with the committees proposals would yield rationalisation gains, which could be usefully channelled into international cultural exchange activities. The institutes operations in the fields of education and research, provision of grants and subsidies, support for the promo- tion of democracy and other forms of development assistance should be turned over to other institutions. CCS, the Swedish cultural centre in , is to remain an effective platform for the dissemination of Swedish culture under the institutes direction. tute have common interests, which could also yield rationalisation gains. An arrangement to share premises would entail additional benefits for the two authorities. Although rationalisation and streamlining can improve the efficiency of the larger cultural authorities, the need for a body that can handle major projects and attract the new players which have emerged in the last decade remains. proposes the creation of an international cultural fund, formally subordinate to but with a governing board of its own. Its work, characterised of necessity by flexibility, would include extending support for projects aimed at the of long-term cultural contacts. The successful of the cultural exchange pro- gramme IASPIS by has helped put on the international visual arts map. proposes that study the feasibility of setting up similar programmes in other art fields. Cultural workers interviewed by the committee perceive the division of competencies among institutions as unclear. Other views are that cultural authorities are not good at making use of common resources and too slow at delivering promised financial support. Many cultural workers also maintain they lack the necessary support to develop contacts with Western Europe and North to the desired extent. and the world at large boasts a large number of internationally successful artists, performers and cultural figures in a wide range of fields and Swedish culture – from the more established forms (music of different genres, film, theatre, visual arts, dance and literature) to the less traditional (video art, new circus, design, etc.) – is in demand abroad. In addition, our budding multicultural society has proved to be a major asset in this regard. is subject to or influenced by international agreements, conventions and directives which bear directly or indirectly on the cultural sphere. Membership of Union and organisa- tions such as , enables us to bring our influence to bear on international regulatory frameworks, allows us to take part in international cultural projects and programmes, and gives us an opportunity to promote cultural and language diversity. The maintenance and development of cultural ties and contacts can make a vital contribution to the work of conflict prevention and confidence . can play a crucial role in this regard. förordning om stöd för internationell kulturverksamhet från Internationella kulturfonden; I denna förordning lämnas bestämmelser om stöd för internationell kulturverksamhet från Internationella kulturfonden. Bestämmelser om Internationella kulturfondens organisation finns i förordningen (1988:676) med instruktion för . Internationella kulturfondens syfte är att främja förnyelse och ut- veckling av internationella kulturkontakter. Internationella kulturfonden har till uppgift att 1.utveckla det svenska kulturlivet genom en ökad internationali- sering, 2.öka det svenska deltagandet i det internationella kulturlivet, 3.utveckla det mångkulturella perspektivet, och att 4.tillgodose och öka intresset utomlands för och svensk kultur. Styrelsen för Internationella kulturfonden får efter ansökan lämna stöd för internationell kulturverksamhet till föreningar, institu- tioner, organisationer eller myndigheter. Stöd beviljas med lägst . Vid fördelningen av stöd skall hänsyn tas till 1.hur det svenska kulturlivet utvecklas genom verksamheten eller projektet, 2.verksamhetens eller projektets långsiktiga inriktning, 3.hur verksamheten eller projektet främjar som inter- nationell kulturmötesplats, och 4.om det i verksamheten eller projektet ingår kulturkontakter med utvecklingsländer. Den som har fått stöd enligt denna förordning skall för uppföljning och utvärdering av verksamheten eller projektet till Internationella kulturfonden lämna de redovisningshandlingar och andra uppgifter som Internationella kulturfonden bestämmer. Internationella kulturfonden får besluta att ett beviljat stöd inte skall betalas ut om det kan antas att stödet har beviljats på grund av felaktiga upp- gifter. Styrelsen för Internationella kulturfonden får besluta att kräva till- baka stöd om 1. det har lämnats på grund av felaktiga uppgifter, 2.det inte har använts för det ändamål det beviljats för, eller 3.mottagaren av stödet inte lämnar sådana uppgifter som avses i 5 §. får meddela de föreskrifter som behövs för verk- ställigheten av denna förordning. Beslut enligt denna förordning får inte överklagas. Denna förordning träder i kraft den förordning om ändring i förordningen (1988:676) med instruktion för ; Regeringen föreskriver att det i förordningen (1988:676) med in- struktion för närmast efter 8 § skall införas en ny paragraf, 8 a §, av följande lydelse. Inom finns Internationella kulturfonden med uppgift att handlägga och avgöra ärenden om stöd för internatio- nell kulturverksamhet. Internationella kulturfonden skall ha ett kansli med en fond- sekreterare som kanslichef. Internationella kulturfonden har en styrelse som utses av Statens kulturråds styrelse i samråd med och Sida. Styrelsen består av högst fem ledamöter. En av ledamöterna är ordförande och en är vice ordförande. Fondsekreteraren är ledamot av styrelsen. Denna förordning träder i kraft den 1.1Omfattning och avgränsning av området Kulturbegreppet har alltid varit föremål för livlig diskussion. Varje kulturdefinition - och det finns många - är ändamålsenlig i ett visst sammanhang. För den här utredningen har det varit naturligt att utgå från den allmänna definition som världens kulturministrar an- vände som underlag för den politiska aktionsplan de enades om vid of Culture i : Kultur i vid bemärkelse numera kan anses omfatta hela det komplex av andliga, materiella, intellektuella och känslomässiga egenskaper som kännetecknar ett samhälle eller en grupp i samhället. Kultur omfattar inte endast konst och litteratur, utan också livsstilar, de mänskliga rättigheterna, etik, traditioner och trosuppfattningar Ovanstående kan tjäna som beskrivning av kulturens helhetsroll i samhället. När det gäller att definiera det område som den statliga kulturpolitiken i vårt land omfattar är det nödvändigt att vara mer precis. I sina konkreta förslag avgränsar Internationella kultur- utredningen - hädanefter förkortad Iku - kulturområdet i huvudsak enligt samma princip som anges i Utredningen om kulturpolitikens inriktning (SOU 1995:84). I första hand tar Iku upp verksamheter som ingår i det kultur- politiska området: teater; dans; musik (inkl. fonogram)1; film; litte- ratur; bild och form; arkitektur och design; arkivverksamhet; kulturmiljövård samt museer och utställningsverksamhet. Den internationella utvecklingen på medieområdet har i hög grad på- verkat kulturarbetets villkor och människors kulturvanor. Denna utveckling belyses översiktligt i Ikus omvärldsanalys. Verksam- heter som kan anses ingå i ett vidare kulturbegrepp, t.ex. matkultur och mode, berörs i den mån de ingår i projekt och satsningar till- sammans med de verksamheter som nämnts ovan. 1 Iku beaktar alla musikgenrer. insatser för demokratisk utveckling. Liksom området kontinuerligt vidgas kan det bli aktuellt med nya delområden. Kulturområdet innefattar verksamheter med offentligt stöd. Sådana verksamheter finansieras ibland via andra politiska områden (utrikespolitik, utbildningspolitik, näringspolitik osv.). De kan likaså helt eller delvis bedrivas utan offentligt stöd. För Ikus del har verksamhetens art varit avgörande, inte dess finansieringsform. För att agera inom det vida kulturbegreppet i ovanstående citat krävs ett samspel mellan det kulturpolitiska området och andra samhällsområden. För Ikus del är samspelet och samverkan mellan kulturpolitik och utrikespolitik central. Sverigeinformation, erfarenhetsutbyte och Sverigefrämjande åt- gärder i utlandet är centrala uppgifter inom utrikespolitiken. Med uttrycket Sverigefrämjande avses satsningar där statliga medel används för att inför en utländsk målgrupp lyfta fram en verksam- het som baseras i eller har sitt ursprung i . Den uppmärk- samhet som medverkande utövare eller presentatör genererar bör kunna bidra till en positiv bild av . Kultursatsningar kan självfallet ha både primära och sekundära Sverigefrämjande effekter, liksom betydande inslag av export- och näringslivs- främjande. Internationella kulturkontakter och internationellt erfarenhets- utbyte tar sig många olika former: kulturliv i förmedlas till utlandet; kulturella impulser når från utlandet; svenskt kulturliv deltar i internationella nätverk. Internationella kultur- möten äger naturligtvis också rum i . Iku tar hänsyn till alla dessa aspekter. Allmänhetens internationella kulturkontakter tas, naturligt nog, till stor del genom till utlandet. Kultursatsningar i har betydelse för hela turistnäringens utveckling och där- med också för de internationella kulturkontakterna. Iku går inte närmare in på begreppet turism (eller kulturturism), utan hänvisar här till pågående utredningsarbete inom Näringsdepartementet.2 påverkas av internationella avtal, konventioner och direktiv, vilka direkt eller indirekt berör kulturområdet. Medlem- skap i organisationer som EU, m.fl. ger möjlighet att påverka internationella regelverk och delta i internationella kultursatsningar. har också möjlighet att inhämta erfaren- heter från internationella organisationers och andra länders arbete 2 Utredningen om översyn av funktion, organisation och rollfördelning (N 2003:05). Iku tar upp kulturpolitisk bevakning och idéut- byte som en viktig del av den internationella kulturverksamheten. 1.2Så har Iku arbetat Ikus analyser bygger på fakta som har insamlats från kulturinstitu- tioner och myndigheter, främst på nationell nivå, samt från svenska utlandsmyndigheter. Vidare har Iku arrangerat fyra seminarier med kulturarbetare och ett hundratal intervjuer med aktörer med verk- samhet inom det internationella kulturutbytet (se bil. Iku har också arrangerat ett seminarium om kulturell mångfald. En enkät har gjorts för de berörda utlandsmyndigheterna och en annan för länsstyrelserna i . Iku har genomfört resor inom landet till följande län: , , , och . Vidare har Iku besökt , , , , , , och . Ikus experter har varit kallade till sju gemensamma sammanträ- den. Iku har anlitat en extern konsult för en ekonomisk analys av Svenska institutets verksamhet samt analys över dess organisation och resursfördelning.3 Till betänkandet är fogat ett antal bilagor, däribland en förteck- ning över förkortningar som används i betänkandet (se bil. 3 , PM om Svenska institutets kultursatsningar. har olika utredningar gjorts som berört det internationella kulturutbytet. Mest omfattande är den s.k. SIK- utredningen (Utredningen om det svenska kultur- och informa- tionsutbytet med utlandet) med betänkandet Kultur och informa- tion över gränserna (SOU 1978:56). Den nuvarande organisationen för internationellt kulturutbyte är i huvudsak grundad på SIK-ut- redningens förslag. huvudprincip beträffande ansvarsfördelningen mellan och var att borde ha ett särskilt ansvar för bidragsgivningen till sådana projekt där kontakter redan etablerats med en motpart i ut- landet och endast ekonomiskt stöd behövdes. Hos Svenska insti- tutet, som är kontaktpunkt för de svenska utlandsmyndigheterna, borde finnas anslag för kulturutbyte som krävde förhandlingar, ut- bytesteknisk samverkan och/eller särskilda initiativ. Andra förslag från inkluderade ökat utbyte med de nordiska länderna, länderna i , invandrarnas hemländer samt . Vidare föreslogs ett samråd mellan repre- sentanter för olika informationsorgan inom områdena allmän in- formation, exportfrämjande och turistfrämjande information. Propositionen om informations- och kulturutbytet med utlandet 1978/79:147) följde i stort utredningens förslag. Andra utredningar som gjorts är Utredningen om de statliga insatserna inom Sverigeinformationen och kulturutbyte med utlandet (); Sverigeinformation och kultursamarbete (SOU 1988:9) och Utredningen om kulturpolitik och internationa- lisering (Internationella kulturutredningen); Vår andes stämma – och andras (SOU 1994:35). Därutöver har en översyn gjorts: Svenska bilder – översyn av Sverigeinformation (Ds 1993:72). Den senaste större utredningen inom området var Kulturutred- ningens slutbetänkande: Kulturpolitikens inriktning (SOU utvärderade kulturpolitikens inrikt- ning med utgångspunkt kulturpolitiska mål, och gjorde därefter en samlad bedömning av vilka krav och utmaningar kulturpolitiken hade att möta på . Utredningen kom fram till att den ökade internationaliseringen erbjöd nya möjligheter. väckte den förslag om åtgärder för att skydda kulturen inom landet. Vidare förespråkade utred- ningen att man aktivt skulle utnyttja medel från EU:s struktur- fonder och program samt att hög prioritet skulle ges åt bevakning av och information om frågor som rörde EU. Den föreslog också att i ökad utsträckning skulle fokusera på sådana länder eller regioner där särskild kompe- tens behövs och på större manifestationer som krävde bred sam- verkan mellan olika konstområden. Vidare ansåg utredningen att ansvaret för internationellt samarbete borde ligga på respektive kulturinstitution. Den föreslog därför en förskjutning av ansvaret för löpande internationella kontakter och stöd till konstnärligt ut- byte från i första hand till , , och . Utredningens förslag beaktades i kulturpropositionen Kulturpolitik (Prop. 1996/97:3). 3 Mål, riktlinjer och strategi Kulturen kan relateras till flertalet av samhällets politikområden och kulturens roll som samhällelig utvecklingsfaktor har uppmärksammats alltmer. Enligt Ikus direktiv är en upp- gift för utredningen att klarlägga vilka de rådande målen är för internationell kulturverksamhet. Mål som har betydelse för inter- nationell kulturverksamhet finns – förutom inom kulturpolitiken – inom utrikes- och handelspolitiken samt inom biståndspolitiken. Kultursatsningar inom dessa politikområden har fått ökad bety- delse . Iku ser positivt på denna utveckling. Trots att det kan finnas olika prioriteringar bakom olika slags kultur- insatser är samordningsmöjligheterna och möjligheterna till synergieffekter goda. Kulturpolitiska, utrikespolitiska, handelspolitiska och närings- politiska mål presenteras närmare i bil. 3 presenteras en översikt över statliga och statsunderstödda aktörer för internationell kulturverksamhet. Det kulturpolitiska målet för internationellt kulturutbyte (främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet) har en självklar koppling till Ikus arbetsområde. Kultur låter sig inte inhägnas av nationsgränser, utan utvecklas såväl genom kontakter mellan länder som genom möten mellan olika kulturer inom ett land. Någon entydig och enkel avgränsning mellan nationell och internationell kulturpolitik eller kulturverk- samhet kan därför inte göras. Iku vill betona att, vid sidan av det internationella kulturpolitiska målet, en internationell kulturverk- Mål, riktlinjer och strategi samhet kan motiveras även utifrån andra kulturpolitiska mål än det internationella. Statliga satsningar på internationell kulturverksamhet är i första hand viktiga för kulturlivet. Att sådana satsningar ska grundas på kulturlivets förutsättningar och behov är därför en självklar ut- gångspunkt. Den internationella kulturverksamheten ska i första hand planeras och drivas av personer som står så nära den konst- närliga och kulturella praktiken som möjligt. Åtgärderna kan vara av olika slag: de kan bygga på kulturlivets egen vilja och förmåga till internationalisering genom stöd till nätverk, stöd till konstnärliga mötesplatser m.m. Även stöd till turnéer, konserter och utställ- ningar kan räknas hit, liksom stöd till långsiktigt, ömsesidigt kultursamarbete med vissa länder. Ett vitalt svenskt kulturliv skapar goodwill för : landet blir känt för att vara framstående inom olika genrer. Ett exempel är den svenska bild- och formkonstens internationella framgångar, vilka grundar sig i de internationella nätverk som konstnärerna skapat. Även utländska författare som verkat i relaterar till landet i sin konstnärliga gärning. Det bidrar till att det publika intresset utomlands för svensk kultur ökar. Omvänt så behöver också det svenska kulturlivet impulser, inflytande och inspiration från utlandet. För många länder är kultur ett viktigt medel såväl för att forma nationell identitet som för att odla en positiv bild utomlands. I det senare sammanhanget har begreppen offentlig diplomati och kulturdiplomati kommit att bli alltmer betydelsefulla. Offentlig diplomati (av eng. public diplomacy) betecknar ett lands behov av att vända sig direkt till ett annat lands medborgare, ofta med kraftfulla insatser, för att uppnå kortsiktiga mål. Kulturdiplomati (cultural diplomacy) är den del av diplomatin som avser upprättan- det av långsiktiga, hållbara relationer med andra länder med kultur som medel. Här byggs ett ömsesidigt utbyte och förtroende upp genom t.ex. interkulturella utbytesprogram, utbildningsprogram och stipendier; besöksprogram för utländska journalister, akade- miker, politiker osv. ; artistframträdanden; internationell mediabe- vakning av kulturevenemang; konferenser, seminarier, symposier om internationell kultur m.m. samt språkfrämjande och publika- Mål, riktlinjer och strategi tioner av olika slag. () har haft uppdrag att svara för en väsentlig del av svensk kulturdiplomati. Kulturdiplomati och utbildningsutbyten har an- vänts också för att skapa ingångar till samhällen med slutna politiska system. Inte minst de program för språkinlärning som det brittiska kulturinstitutet , det tyska Goethe-Institut och det franska Institut upprätthöll i under det betydde mycket för att bevara och utveckla de kontak- terna mellan respektive länder. Kultur har ofta varit det enda rela- tivt okontroversiella område som stått till buds för att bygga broar mellan olika etniska och religiösa grupper och geografiska om- råden. I vissa fall har kulturen ensam tjänat som dörröppnare. För att motverka den ökande spänningen mellan muslimsk extremism och västerländsk kultur har vikten av kulturell diplomati understrukits. Efter attentaten mot har många västländer funnit anledning att om- pröva utformning och innehåll i sitt internationella utvecklings- samarbete, erfarenhetsutbyte och allmänna informationsarbete. Så har t.ex. gjort en betydande kursändring , från att förmedla en relativt traditionell mark- nadsföring av och det engelska språket till för- djupade dialogprojekt för ungdomar med olika kulturell och religiös bakgrund. Den svenska utrikesförvaltningen bedriver för sin del sedan ett flertal år integrerad kulturdiplomati, bl.a. genom projektet – nu klär vi granen! och inrättandet av svenska och Generalkonsulatets sektion för turkisk-svenskt samarbete i . Vid sidan av de internationella dialogfrågorna blir kulturen allt viktigare i utformningen av Sverigebilden utomlands (se kapitel 5). Här måste en noggrann avvägning göras mellan å ena sidan statens intressen att lyfta fram särskilda kulturyttringar för utvalda länder och regioner, å andra sidan kulturlivets egna önskemål och förut- sättningar. Trovärdigheten och uppsåtet bör inte kunna ifråga- sättas, vare sig av det egna kulturlivet eller av mottagaren. Mål, riktlinjer och strategi Den svenska kulturpolitiken och kultursamarbete har en viktig roll i biståndspolitiken. Denna roll har förstärkts och en betydande del av det statliga stödet till internationellt kulturut- byte utgörs av biståndsmedel. Kulturen har fått ökad betydelse för handels- och näringspolitiken, i takt med att uppfattningen att kulturen på olika sätt kan bidra till ökad export, turism och sysselsättning har fått ett allt större genomslag. Kulturområdet har haft en stark utveckling, med fler institutioner, fler konstnärer och en större publik än . Kulturen genererar allt fler arbetstillfällen, direkt och indirekt. Den ekonomiska utvecklingstakten för de verksamheter som finansieras genom avsättning på marknaden bedöms som högre än genomsnittet. Exportfrämjande insatser för att internationalisera företag som agerar inom den s.k. upplevelseindustrin1 har visat sig vara viktig för både kultur och näringsliv i profileringen av i utlandet. Ut- ländska medier har ägnat stor uppmärk- samhet åt svenska framgångar inom denna sektor, som bygger på kulturella och kreativa verksamheter. Den ekonomiska betydelsen för av olika områden som är att hänföra till upplevelse- industrin ökar: står upplevelseindustrin för av BNP. Kultursatsningar kan vidare bidra till att skapa marknader för svenska produkter i allmänhet genom en positiv värdering av . Eftersom olika mål för den internationella kulturverksamheten ofta ska tillgodoses är det nödvändigt att följa och utvärdera de internationella kultursatsningarna utifrån gemensamma rikt- 1 Upplevelseindustrin, som och kompetensutveckling () definierat den, består av 13 delområden. De är: arkitektur; design; film/foto; litteratur; konst; marknadskommunikation; media; mode; musik; måltid; scenkonst; turism/besöksnäring och upplevelsebaserat lärande. Mål, riktlinjer och strategi Riktlinjernas uppgift är ge förutsättningar för att uppnå centrala mål inom de respektive politikområdena. Iku anser att följande riktlinjer ska beaktas vid all planering och utvärdering av internationell kulturverksamhet: –Främjande av konstnärlig och kulturell kvalitet –Uppbyggande av långsiktiga kulturkontakter med utlandet –Främjande av mångfald och demokrati –Främjande av internationellt kulturpolitiskt samarbete Konstnärlig och kulturell kvalitet Kontakter med andra länder stimulerar nu som tidigare kulturlivet inom alla områden. De är en självklar källa till impulser och in- spiration för det konstnärliga arbetet, liksom till en utveckling av kulturlivets institutioner. Förutsättningarna för konstnärlig kvalitet och utveckling stärks genom att professionella konstnärer verk- samma i får goda möjligheter till internationellt utbyte. Att stämma av och mäta sig i internationell konkurrens på viktiga internationella arenor har en stimulerande effekt.