sou · GRB378d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Enligt bolagsordningen för Svenska KraftKom skall bolaget direkt eller genom dotter- och intressebolag tillhandahålla tjänster och infra- struktur, främst optoförbindelser, för allmän tele- och data- kommunikation ävensom idka därmed förenlig verksamhet. Bolag- et är i princip vilande. 3 Not 13. I sin kärnverksamhet förvaltar kraftledningar med tillhörande utlandsförbindelser och IT-system. Utbyggnaden av stamnätets telekommunikationssystem påbörja- des . Den teknik som då fanns och som fyllde de krav som verksamheten ställde var kommunikation med hjälp av bärfrekvens på kraftledningar. En bärvåg överlagrades på kraft- ledningens frekvens. På detta sätt skapades en kanal som kunde användas för signaler eller för telefoni. Bärfrekvenssystemen har begränsad kapacitet. När stamnätets kommunikationsbehov ökade kompletterades telesystemen med radiolänkförbindelser. Utbyggnaden av dessa startade under 1960- talet och relativt stora nät blev utbyggda. hade kommunikationsbehoven ökat ytter- ligare bland annat genom den omfattade datoriseringen av stam- nätets stödsystem som påbörjats omkring . En viss utveckling av bärfrekvenstekniken hade skett, men det räckte inte för att de ökande kommunikationsbehoven skulle kunna tillgodo- ses. Dessutom hade utrustningarna blivit dyra relativt andra kommunikationslösningar och kompetens- och resursproblem började uppträda på underhållssidan. Bristen på frekvenser, på grund av mobiltelefonnätens expansion, försvårade en mer omfatt- ande expansion av radiolänknätet. utveck- lades optotekniken som en möjlig lösning på problemet. Kommu- nikation över optofiber uppfyller elförsörjningens krav på säkerhet och tillgänglighet men språnget kapacitetsmässigt blir så stort att tillgänglig kapacitet är större än vad de egna behoven motiverar. En stor del av kraftledningarna har försetts med opto- fiberkabel, i huvudsak för de interna kommunikationsbehoven, men i vissa fall för att lösa kommunikationsbehov hos teleoperatör- er och företag. avreglerades telemarknaden i . De nya teleoperatörerna hade behov av nationella nät som var oberoende av den dominerande aktören . slöt därför ett avtal med Tele2, vilket möjliggjorde en utbyggnad i större omfattning av optonätet genom den s.k. triangeln –––. Den togs i drift . Den följdes av utbyggnad av den s.k. opto- rektangeln –––, där Affärs- verket , Tele2 och PTS delade på kostnaderna. Optorektangeln togs i drift och gav en kraftfull förbindelse mellan den nya drift- centralen i och den nationella driftcentralen i Råcksta. används således bärfrekvensutrusning, radiolänk och optofibernät för stamnätets telekommunikation. En succesiv övergång från bärfrekvens och radiolänk till optofiber pågår. Hit- tills har ett 60-tal utrustningar ersatts och kommer ytterligare ca 50 att bytas ut. När detta är gjort kommer det att återstå ca 50 utrustningar som antingen måste moderniseras eller ersättas med optofiber. Totalt har optisk fiberkabel förlagd i sina kraftledningar, dvs. i ca 1/3 av ledningarna finns fiber. är ca 100 av stamnätets 120 knutpunkter anslutna till optofibernätet. Av den totala fibermängden är uppskatt- ningsvis hälften uthyrd till olika operatörer. var 215 av 290 kommunhuvudorter anslutna till det nationella stomnät som har reger- ingens uppdrag att bygga. Av dessa har svenska kraft- nät eget fibernät till 66 kommunhuvudorter. Näten till resterande orter har etablerats och ägs av svenska kraftnäts sam- arbetspartners enligt vad som medgavs i regeringsuppdraget. Dessutom har 74 radiolänkar. Frekvenstillstånden för dessa dras successivt in från PTS. Trots att nätet är under avveckling kommer att behålla de ca 70 masterna. De används redan av flera av 3G- operatörerna för deras nya nät. Det verkar finnas en internationell trend att kraftlednings- företagen säljer ut rätten till de fibernät de byggt i sina kraft- ledningar och ser till att täcka kärnverksamhetens behov genom att upphandla telekommunikationen som en tjänst. Det har i viss utsträckning skett i bl.a. , och . är den finska motsvarigheten till . Det är ett riksomfattande stamnätsbolag som svarar för att elsystemet i fungerar samt säljer stamnäts- tjänster till alla elmarknadsparter på lika och rättvisa villkor. Fingrid sörjer för att elsystemet i fungerar tekniskt och att driftsäkerheten upprätthålls, sköter den riksomfattande balans- regleringen och avräkningen samt övervakar och planerar driften i stamnätet. Fingrid har inget eget optofibernät annat än på ett mycket litet antal sträckningar. De fibernät som byggts i Fingrids kraftnät opereras av externa telekomoperatörer, i stor utsträckning av . Fingrid tillgodoser sitt eget behov av tele- kommunikation genom upphandling på den öppna marknaden. 3.4.3Ellagstiftning, ledningsrätt m.m. Elnät utgör enligt ellagen (1997:857) elektriska anläggningar (1 kap. 2 §). Sådana anläggningar indelas med hänsyn till farlighets- graden i starkströmsanläggningar och svagströmsanläggningar enligt 1 kap. 3 § ellagen. Närmare bestämmelser om denna indel- ning meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Med nätverksamhet avses enligt ellagen att ställa elektriska starkströmsledningar till förfogande för överföring av el (1 kap. 4 §). Till nätverksamhet hör också projektering, byggande och underhåll av ledningar, ställverk och transformatorstationer, anslutning av elektriska anläggningar, mätning och beräkning av överförd effekt och energi samt annan verksamhet som behövs för att överföra el på det elektriska nätet. En elektrisk starkströmsledning får enligt 2 kap. 1 § ellagen inte byggas eller användas utan tillstånd (nätkoncession) av regeringen. Det finns två slag av nätkoncession, nätkoncession för linje och nätkoncession för område (2 kap. 2 § ellagen). Nätkoncession får enligt 2 kap. 10 § ellagen beviljas endast den som från allmän synpunkt är lämplig att utöva nätverksamhet. En nätkoncession skall enligt 2 kap. 11 § ellagen förenas med de villkor som behövs för att skydda allmänna intressen och enskild rätt samt med de villkor för anläggningens utförande och nyttjande som behövs av säkerhetsskäl eller för att i övrigt skydda människors hälsa och miljön mot skador och olägenheter och främja en lång- siktigt god hushållning med mark och vatten och andra resurser eller som av annat skäl behövs från allmän synpunkt. En nätkoncession skall meddelas , om den avser linje, och , om den avser område (2 kap. 13 § ellagen). Kortare tid får dock bestämmas i vissa fall. ansökan förlängas med motsvarande tidsperioder (2 kap. 14 § el- lagen). Om en nätkoncession upphör att gälla, är den som senast haft nätkoncession skyldig att ta bort ledningen med tillhörande anlägg- ningar och vidta andra åtgärder för återställning, om det behövs från allmän eller enskild synpunkt (2 kap. 19 § ellagen). Den myndighet som regeringen utser skall enligt 8 kap. 1 § ellagen ha systemansvaret för el. Med systemansvar för el avses det övergripande ansvaret för att elektriska anläggningar samverkar driftsäkert så att balans inom hela eller delar av landet kortsiktigt upprätthålls mellan produktion och förbrukning av el. Ihop med detta systemansvar hör regler om balansansvar som går ut på garantier om att lika mycket el tas ut som det tillförs systemet. Vidare finns det på elområdet en förordning (1994:1806) om systemansvaret för el. Enligt 1 § denna förordning har systemansvaret för el enligt 8 kap. 1 § ellagen. De som har åtagit sig balansansvaret enligt ellagen skall lämna vissa uppgifter bl.a. om planerad produktion och förbrukning till Affärs- verket . I 9 kapitlet ellagen finns bestämmelser om skyddsåtgärder. Elektriska anläggningar, elektriska anordningar avsedda att anslutas till sådana anläggningar, elektrisk materiel och elektriska installa- tioner skall enligt 1 § vara så beskaffade och placerade samt brukas på sådant sätt att betryggande säkerhet ges mot person- eller sak- skada eller störning i driften vid den egna anläggningen eller vid andra elektriska anläggningar. I 10 kapitlet ellagen finns särskilda bestämmelser om skadestånd. I 1 § stadgas att har någon tillfogats person- eller sakskada genom inverkan av el från en starkströmslednig, skall skadan, även om det inte följer av allmänna skadeståndsbestämmelser, ersättas av inne- havaren av den starkströmsanläggning från vilken elen senast kommit. Bestämmelser om tillsyn finns i 12 kap. ellagen. Tillsynen över efterlevnaden av lagen och av föreskrifter eller villkor som har med- delats med stöd av lagen utövas, såvitt avser frågor om elsäkerhet och driftsäkerheten hos det nationella elsystemet, av den eller de myndigheter som regeringen bestämmer (1 §). Tillsynen i övrigt över efterlevnaden av lagen och av föreskrifter och villkor som har meddelats med stöd av lagen utövas av nätmyndigheten. Enligt 1 § elförordningen (1994:1250) är nät- myndighet enligt 1 kap. 7 § ellagen. den om nätkoncession med vissa undantag då ärendena avgörs av regeringen. Av 12 kap. 1 § förordningen (1957:601) framgår att är tillsynsmyndighet enligt ellagen i fråga om elsäkerheten vid elektriska starkströmsledningar. Till ansökningshandlingen för ansökan om nätkoncession för linje skall fogas bl.a. en teknisk beskrivning av den planerade ledningen, enligt 6 § 1 p. elförordningen. Beskrivningen skall inne- fatta bla. en ritning avseende ledningens konstruktion. Ytterligare bestämmelser om elektriska starkströmsanläggningar finns i förordningen om elektriska starkströmsanläggningar. Med elektrisk starkströmsanläggning förstås enligt 1 kap. 1 § nämnda förordning elektrisk anläggning för sådan spänning, strömstyrka eller frekvens som kan vara farlig för person, husdjur eller egen- dom. Av 2 § samma kapitel framgår att närmare föreskrifter om utförande och skötsel av elektrisk starkströmsanläggning meddelas av . I 11 kap. 2 § förordningen om elektriska starkströmsanlägg- ningar anges att innehavare av starkströmsanläggning skall tillse att till anläggningens drift hörande arbete å anläggningen utförs under ledning av person som äger nödig sakkunskap och erfarenhet även- som kännedom om för arbetet gällande bestämmelser. Särskilda krav kan ställas där distributionsskyldighet åvilar innehavare av starkströmsanläggning för yrkesmässig distribution. Statens energi- myndighet får då besluta att driften skall förestås av särskild drift- ledare med den teoretiska och praktiska utbildning som verket finner erforderlig. Av 11 kap. 3 § förordningen om elektriska starkströmsanlägg- ningar framgår vidare att om arbete skall utföras i farlig närhet av luftledning för starkström å annan starkströmsledning eller svag- strömsledning eller därtill hörande skyddsanordning, är inne- havaren av förstnämnda ledning pliktig att på begäran av den andra ledningens innehavare sätta sin ledning ur drift så länge det erfordras för arbetet. Den ledningsinnehavare som påyrkar av- brottet skall hålla den andra ledningens innehavare skadelös för den förlust som må åsamkas denne genom driftavbrottet. Det finns vidare en kungörelse (1958:558) om elektrisk svag- strömslednings anordnande i förhållande till starkströmsledning. Av förordningen framgår en skyldighet för den som avser att dra fram svagströmsledning att i vissa fall anmäla detta hos innehavare av en befintlig starkströmsledning. Förordningen innehåller också bestämmelser om hur radioantenn som utgör svagströmsledning får sättas upp i förhållande till starkströmsledning. Närmare före- skrifter om svagströmslednings anordnande i förhållande till stark- strömsledning meddelas enligt 12 § förordningen av Elsäkerhets- verket. I förordningen (1989:420) om elektrisk materiel finns säkerhets- bestämmelser för elektrisk materiel. Enligt förordningen (1997:868) med instruktion för Statens energi- myndighet är myndigheten central förvaltningsmyndighet för frågor om användning och tillförsel av energi (1 §). Av 2 § för- ordningen (1992:1139) med instruktion för framgår att med stöd av bestämmelser i lag eller annan författning fullgör uppgiften som tillsynsmyndighet över elektriska starkströmsanläggningar och elektrisk materiel. Ledningsrättslagen (1973:1144) innehåller bestämmelser som möjlig- gör att dra fram ledningar över annans mark. Enligt 1 § lednings- rättslagen kan den som för ledning vill utnyttja utrymme inom fastighet få rätt därtill enligt lagen. Fråga om ledningsrätt prövas vid förrättning. I lagen räknas upp vilka slag av ledningar lagen gäller för (2 §). Lagen gäller bl.a. för teleledning som ingår i tele- kommunikationssystem för allmänt ändamål samt allmän svag- strömsledning för signalering, fjärrmanövrering, dataöverföring eller liknande ändamål (första stycket 1) och för elektrisk stark- strömsledning för vilken koncession fordras eller som behövs för sådana ledningar som avses i p. 1 (första stycket 2). gäller enligt 3 a § ledningsrättslagen att lednings- rätt som avser sådan ledning som anges i 2 § första stycket 2 ger ledningens innehavare rätt att inom det utrymme som har upplåtits för ledningen dra fram och begagna även sådana ledningar som avses i 2 § första stycket 1. Ledningsförrättning handläggs av lantmäterimyndighet (5 § ledningsrättslagen). Ledningsrätt är inte begränsad i tiden. ledningsrättsutredning (Ju 2002:03) konstaterade i sitt delbetänkande Ledningsrätt för elektroniska kommunikationsnät (SOU 2002:83) att upplåtelser av ett utrymme som omfattas av ledningsrätt, t.ex. ett utrymme i en ledningsgata inte torde vara till- låtna (s. 77). Här kan tilläggas följande. Hyra av ledning som innehas med ledningsrätt var inte förutsedd vid ledningsrättslagens tillkomst. En ledning som dras fram med stöd av ledningsrätt kan vara fast eller lös egendom beroende på om ledningsrätten knutits till en fastighet eller inte. När det gäller hyra av ledning som innehas med lednings- rätt kan det vara fråga om andrahandsupplåtelse. Ledningsrätten utgör en upplåtelse i fast egendom. Om ledningens ägare upplåter transmissionskapacitet till någon annan torde det inte utgöra en andrahandsupplåtelse utan endast vara fråga om tillhandahållandet av en tjänst. Avser upplåtelsen en svart fiber (ett fiberpar utan transmissionsutrustning) skulle det kunna ha betydelse om upp- låtelsen är bestämd att avse ett visst fiberpar i en kabel eller om överlåtelsen bara avser överföringskapaciteten i ett fiberpar, vilket som helst. I det senare fallet finns ingen rätt för den som hyr kapaciteten till själva kabeln utan den som upplåter kapaciteten har själv full rådighet över kabeln och äger t.ex. byta ut den mot en kabel med fler fiber. Det bör då också bara vara fråga om en tjänst. I det förra fallet däremot kan det vara fråga om en nyttjande- upplåtelse som i fallet med ledningsrätt inte är tillåten enligt gällande bestämmelser. Avser upplåtelsen en hel, specifik, kabel bör det likaledes vara fråga om en andrahandsupplåtelse. Vem som har underhållsansvaret för en fiberkabel bör också vara en omständig- het som kan ha betydelse för bedömning av om det är en tjänst eller en nyttjanderätt. Det är således viktigt vid ledningsrätt att det är fråga om en tjänst, som bör kunna bestå i att tillhandahålla överföringskapaciteten i form av t.ex. svart fiber i ett visst antal fiberpar, eller all ledig kapacitet, och inte om en nyttjanderätts- upplåtelse som kan utgöra en otillåten andrahandsupplåtelse. Fråga kan också uppkomma om uthyrning av ledningar kan komma att strida mot ledningsrättslagens krav på att upplåtelsen måste ske för ett allmänt ändamål. Så kan vara fallet t.ex. om ledningen hyrs ut i sin helhet för ett privat ändamål såsom ett internt företagsnät eller på annat sätt i en situation där ledningsrätt inte skulle ha kunnat beviljats om hyresmannen hade varit ägare till ledningen och ansökt om ledningsrätt. Om en sådan användning kommer till stånd torde fastighetsägaren kunna begära att lednings- rätten upphävs. I uppdraget till ledningsrättsutredning (dir. 2002:17) ingår att utredaren skall överväga om det finns behov av att klarlägga ledningsrättshavarens möjligheter att upplåta nyttjande- rätt till en hel ledning eller till en del av en ledning, t.ex. ett fiber- Utredningen skall redovisa sitt uppdrag . Det är således inte möjligt för t.ex. att upplåta utrymme i en kraftledningsgata eller hela kablar för vilken ledningsrätt gäller åt andra för att de skall kunna dra fram ledningar t.ex. för elektronisk kommunikation utan att överlåta ledningsrätten, som i allmänhet avser ledningsrätt för starkströmsledning. Förhållandet bör dock bli det motsatta om visserligen upplåter ledig överföringskapacitet, i form av svart fiber i sitt optofibernät men själva behåller rådigheten över själva fiberkabeln. Då bör enligt utredningens mening någon otillåten andrahandsupplåtelse inte vara ifråga. Regeringen gav (dnr N1999/11617/SÄ) () i uppdrag att bygga ut ett optostomnät med hög överföringskapacitet mellan alla kommuner. Målet var att utbyggnaden skulle ske i sådan takt att alla kommunhuvudorter skulle vara anslutna till ett landsomfattande nät. Därigenom borde förutsättningar skapas för så långt som möjligt avståndsoberoende priser i landet. Utbygg- naden skulle ske genom installation av optokabel på det egna elstamnätet. Utbyggnaden skulle finansieras genom Svenska kraft- näts egen försorg och ske på marknadsmässiga villkor. Vid behov kunde samarbete med regionnätinnehavare eller andra ske. Nät- kapacitet i form av s.k. svart fiber skulle upplåtas på marknads- mässiga villkor. Där det behövs skulle även sam- råda med andra aktörer på marknaden. I regeringens beslut beskrevs uppdraget med följande förutsättningar: Målet är att utbyggnaden skall ske i sådan takt att alla kommun- huvudorter senast skall vara anslutna till ett landsomfattande stomnät med hög överföringskapacitet. Därigenom bör förutsättningar skapas för så långt som möjligt avståndsoberoende priser i landet. Utgångspunkten är att utbyggnaden skall genomföras genom installation av optokabel på det egna elstamnätet. Vid behov kan samarbete med regionnätsinnehavare eller andra ske. Utbyggnaden skall ske på marknadsmässiga villkor. Nätkapacitet i form av s.k. svart fiber skall upplåtas på marknadsmässiga villkor. I telelagen (1993:597) finns bestämmelser om televerksamhet. Utbyggnaden skall finansieras genom Svenska kraftnäts egen försorg. bemyndigas att besluta om de investeringar som erfordras för att genomföra utbyggnaden. Det åligger att ombesörja så att nödvändiga finansiella förutsättningar finns för utbyggnad under den aktuella investeringsperioden. Där det behövs skall samråda med andra aktörer på marknaden. skall i sin regelbundna kvartalsrapportering och årsbokslutet redovisa läget i utbyggnaden. En slutrapport skall lämnas till regeringen . Med ändring av beslutet (dnr N1999/11617/SÄ) beslutade regeringen (dnr N2002/8360/SÄ m.fl.) följande. För de redan etablerade delarna av stomnätet skall iaktta de villkor som meddelats i det tidigare beslutet. Utöver detta kan , i befintliga och tillkommande nät på marknadsmässiga villkor, upplåta nätkapacitet i form av svart fiber, våglängder eller kapacitet. kan, med iakttagande av gällande regler, samarbeta med regionnätsinnehavare eller andra. Anslutning kan även ske till annan ort än kommunhuvudorten. Även fortsättningsvis bör målsättningen vara att så långt som möjligt upp- rätthålla avståndsoberoende priser. har möjlighet att på marknadsmässiga villkor delta i de upphandlingar av stomnätsanslutningar som kommer att ske ut- ifrån regleringen i lagen (2000:1335) om kreditering på skattekonto av stöd till kommuner för anläggande av telenät och därtill hörande förordning. skall i sin kvartalsrapportering och årsbokslutet redovisa läget i utbyggnaden. En slutrapport skall lämnas till reger- ingen . Innebörden av detta måste anses vara att skall upprätthålla det stomnät som redan anlagts och upp- låta nätkapacitet i form av s.k. svart fiber på marknadsmässiga vill- kor. får dock utöver detta numera även tillhandahålla andra former av nätkapacitet i nätet. Så långt som möjligt skall avståndsoberoende priser tillämpas. En viktig utgångspunkt är att utbyggnaden av svenska kraftnäts stomnät för elektronisk kommunikation enligt uppdragen skulle ske på marknadsmässiga villkor. Instruktion och regleringsbrev för Enligt 1 § förordningen (1991:2013) med instruktion för Affärs- verket har verket till uppgift att på ett affärs- mässigt sätt förvalta, driva och utveckla ett kostnadseffektivt, driftsäkert och miljöanpassat kraftöverföringssystem, sälja över- föringskapacitet samt i övrigt bedriva verksamheter som är anknut- na till kraftöverföringssystemet. I 2 § 7 instruktionsförordningen anges att därvid också skall främja tele- och datakommunikation genom att installera och använda teleledningar, främst på stamnätet, samt genom att upplåta nät- kapacitet i dessa. I regleringsbrev för avseende (dnr N2002/8239/ESB m.fl.) anges beträffande verksamhetsgrenen Telekom att målet för är att driva ett kostnadseffektivt telenät med hög säkerhet. Telenätet skall användas för övervakning av och kommunikation i det egna elstamnätet. Beträffande återrapportering anges i regleringsbrevet att Affärs- verket skall redovisa verksamhetsgrenen telekom skilt från annan verksamhet. För verksamhetsgren telekom skall affärsverket redovisa och kommentera prestationer, resultatet och måluppfyllelsen. I redovisningen skall särredovisning av telekom- verksamheten ske i form av en uppdelning på intern och extern verksamhet. I denna särredovisning skall ingå posterna försäljning, kostnader – inklusive gemensamma kostnader – och resultat. Beträffande organisationsstyrning anges i regleringsbrevet bl.a. följande. Målet är att skall uppnå en räntabilitet på justerat eget kapital, efter schablonmässigt avdrag för skatt, på reducerat med kostnader för s.k. restelektrifiering. Målet är vidare att högst skall ha en skuldsättningsgrad på och att kostnadseffektiviteten i skall vara lika hög som i jämförbara företag. Stora elnät för långväga överföring av elenergi behöver kvalificerade stödsystem för styrning, övervakning och insamling av mätvärden. Stödsystemen kräver kommunikation mellan elnätets knutpunkter, som består av kraft- och transformatorstationer samt driftcentraler. har ursprungligen byggt ett nät utifrån kärnverksamhetens behov av signalering för att bl.a. säker- ställa reläskyddsfunktioner och driftövervakning av kraftnätet. I dessa sammanhang är det viktigt med mycket låga signalfördröj- ningar. I ett akut läge är det nämligen väldigt viktigt att snabbt kunna stänga av delar av nätet för att undvika utslagningsförlopp som fortplantar sig genom elnätet. Utöver fungerande data- kommunikation mellan kraftnätets knutpunkter (kraft- och transformatorstationer, driftcentraler) krävs en uthållig och säker talkommunikation för driftledning mellan dessa punkter. Det är förstås också ytterst viktigt att kommunikationsnätet fungerar utan minsta avbrott även under långvariga och omfattande störningar i elförsörjningen. Det moderna samhällets ökande beroende av fungerande datorsystem och telekommunikationer har uppmärk- sammats alltmer . I många fall är bortfall av elkraft- försörjningen den största risken. Brister i reservkraftanläggningars tekniska utformning och uthållighet har uppdagats och kan befaras finnas latenta på många håll. Kommunikationsnäten med till- hörande datoriserade driftcentralsystem är nätföretagens verktyg för att återställa elnätens drift och matningsförmåga i störnings- situationer. Kommunikationsnäten kan inte tillåtas bli satta ur funktion i sådana situationer. I värsta fall skulle det kunna innebära mycket långa återstarttider för elkraftmatningen. Detta ställer krav på att de elnätsstödjande kommunikationsnäten har en tillräcklig robusthet mot tekniska fel och är okänsliga för avbrott i den all- männa elförsörjningen. Dessa krav uppfylls inte i tillräckligt hög grad vare sig nu eller tidigare av de allmänt tillgängliga telenät som finns i .