sou · GRB3127d10 · 2004-01-01 00:00:00 — Eleverna får ta del av ett undervisnings- material som består av följande teman: Känslornas påverkan på hälsan Musik, bild och poesi Ett helhetsseende på hälsa (medicinskt, psykologiskt och socialt) Klassens psykosociala arbetsmiljö. Metodiken är mångsidig för att stärka läroprocessen och för att alla ska kunna ta till sig budskapen. Den består av faktaföreläsningar i dialogform, smågruppsamtal samt praktiska övningar, såsom gestalt- ningar och rollspel. Elevutbildningen schemaläggs utifrån skolans egen planering. Tidsåtgången kan variera från minst , till en dubbellektion . Innan eleverna utbildas ska hela kollegiet och elevernas föräldrar informeras om metodens innehåll, samt delges kunskap om psykisk ohälsa och självmordsproblematik bland ungdomar. Mentalt förebyggande hälsovård är den enda metod i sitt slag i som behandlar psykisk ohälsa och självmordsproblematik bland skolelever. Det är därför särskilt angeläget att utvärdera metodens möjligheter att påverka elevernas självmordsbeteende och deras benägenhet att söka hjälp. Detta sker med hjälp av enkät- undersökningar bland åttondeklasselever. Enkäten består av 32 frågor som besvaras av eleverna vid två olika tillfällen, första gången innan de tar del av Mentalt förebyggande hälsovård och efteråt. Som jämförelse används en grupp åttondeklass- elever som besvarar enkäten utan att ha tagit del av metoden. Utvärderingen beräknas vara slutförd . Målet är att 2000 elever – 1000 i interventionsgruppen och 1000 i kontroll- gruppen – ska delta i undersökningen. De hittillsvarande preliminära resultaten stämmer väl överens med resultaten från en utvärdering av ett liknande program i , . Den visar att man med hjälp av en noggrant planerad och genomförd utbildning av elever och skolpersonal kan påverka psykiska och sociala faktorer och därigenom förbättra den psykiska hälsan och avsevärt minska antalet självmord och självmordsförsök bland elever. , dr vid NASP och informatör i psykiatri och suicidologi vid Prefekt för vid Utdrag ur en publikation som finns i sin helhet i tidningen nr 3 2002/2003 Jag känner att jag börjat tänka på ett annat sätt . Programmet Mentalt förebyggande hälsovård genomfördes i två av Gävles gymnasieskolor . Programmet följde Utbildning i Mentalt förebyggande hälso- vård, Livskompetens, med ett tilläg om sex och samlevnad. Varje lektionstillfällena avslutades med ett stresshanteringspass, t.ex. massage eller avslappningsövning. Frågeformulär delades ut till eleverna före och efter utbildningen. Eleverna utfrågades även muntligt vid det sista undervisningstill- fället. Skolledning, lärare, skolsköterskor och kuratorer tillfrågades via muntlig utvärdering under och efter avslutad utbildning. Några kommentarer kring interaktionen mellan ungdomar och vuxna Eleverna uppskattade att läraren och skolsköterskan eller kuratorn deltagit i lektionerna, både för att det gav eleverna en chans att få en bättre kontakt med dem och för att dom vuxna verkligen får se hur det är i klassen och kan hjälpa till den vägen – och då kan man prata med dom också. Alla i klassen tyckte att de lärt känna varandra bättre och att grupp- klimatet blivit mer positivt. Diskussioner och rollspel uppskattades för att man själv fick vara aktiv och fick ta del av vad de andra tyckte: Jag känner att jag börjat tänka på annat sätt . Programmet var bra, men en del ansåg att det borde etableras på ett tidigare stadium än gymnasiet. Bra saker som tagits upp, sådant som kan hända en själv och då vet man vart man kan ta vägen. Behovet att få tala om livsfrågor var stort. Kommentarer från lärare och elevvårdspersonal Lärare och elevhälsovårdspersonal uppskattade att de fick lära känna eleverna under delvis nya former. Klassklimatet hade blivit mycket bättre. Lektionerna blev en oas i vardagen. Flera elever sökte upp skolsköterskor och lärare enskilt för att prata. Några lärare uttryckte farhågor om att utbildningen kan starta en (negativ) process hos vissa elever – att de kan börja må dåligt. Diskussioner om livsfrågor i skolan borde vara lika självklara som fluorsköljning och datakunskap. stödmaterial för lärare och annan skolpersonal fattade ett beslut om att Världshälsoorganisa- tionens (WHO) riktlinjer för självmordsprevention i skolor bör genom- föras i . Dessa riktlinjer är en del i ett världsomfattande program för självmordsprevention som WHO lanserade 1999. Ansvarigt för att införliva riktlinjerna i skolväsendet är Nationellt centrum för suicid- forskning och prevention av psykisk ohälsa (NASP). Stödmaterialet – som främst riktar sig till lärare, rektorer, syokonsulenter, skolsköterskor, skolläkare, skolpsykologer och annan skolpersonal – är översatt och anpassat till svenska förhållanden och finns att läsa i sin helhet på NASP:s hemsida. så många flickor som pojkar försöker ta sitt liv. Flickor väljer oftast en passiv metod t.ex. tabletter, pojkar en mer aggressiv t.ex. hängning. Bereoende på de våldsammare metoderna, så lyckas fler pojkar än flickor med sina försök. dock allt flera unga kvinnor börjat använda mer aktiva och drastiska metoder. gäller dock att så många pojkar som flickor lyckas ta sitt liv. Efter jämnas könsskillnaden successivt ut. , barn och ungdomspsykiater, forskningsråd NASP Utdrag ur en publikation som finns i sin helhet i tidningen nr 3 2002/2003 Uppskattningsvis har av alla flickor och av alla pojkar gjort ett självmordsförsök. När det gäller övriga självskadande handlingar är siffrorna väsentligt högre. enkät visade att av 2000 ungdomar födda avsiktligt gjort sig själva illa. Med självskada menas en direkt, avsiktlig fysisk skada mot den egna kroppen, t ex att skära sig. Liksom självmordsförsök är det en form av aggressivitet riktad mot den egna personen. Av SOU 2002:99 (Barns skador i ) framgår att av de personer som vårdats till följd av avsiktlig självdestruktiv skada var flickor. De flesta som medvetet skadar sig själva har börjat i tonåren. Vissa fortsätter hela livet, andra slutar men riskerar återfall om den bakomliggande orsaken inte har bearbetats. Både för den som skadar sig själv och för utomstående, kan beteendet vara skrämmande och förvirrande. En vanlig uppfattning är att människor som skadar sig själva gör det för att få uppmärksamhet. Så är det inte. De allra flesta gör det i det fördolda och lägger ner mycket energi på att kamouflera sina sår och ärr. De skäms för handlingen och är rädda för omgiv- ningens reaktion och för att bli avvisade. har självskadning ofta uppfattats som misslyckade självmordsförsök. vet man att självskadning är ett sätt att bearbeta och bemästra svåra känslor, minnen och situationer – ofta i anknytning till allvarlig brist på omsorg, trauman eller tidigare övergrepp. Beteendet har sin grund i känslor som är outhärdliga att leva med och som inte kan uttryckas på ett adekvat sätt. Självskadningen blir paradoxalt nog den enda – eller den mest verksamma – behandlingsstrategin. Förut skadade jag mig själv på alla möjliga och omöjliga sätt. De ärr som jag tillfogat mig själv kommer aldrig att försvinna... När jag tänker tillbaka när jag skadade mig själv som mest, så har jag blandade känslor. Jag kan delvis förstå varför jag gjorde som jag gjorde – jag visste ju inget annat sätt! Mest känner jag ändå ledsamhet för alla sår jag gett mig själv! Jag är ledsen för att jag inte såg någon annan lösning eller vågade söka efter andra lösningar! De vanligaste formerna av självskadning är att hugga, rispa, klösa och bränna huden, ofta på armarna eller benen, men också på andra kroppsdelar. Åtminstone i utgångsskedet hålls skadan dold för omgivningen. En del skadar sig på samma sätt varje gång. Vissa skadar sig på bestämda tider, andra på bestämda platser, t ex i badet. En del skadar sig som reaktion på vissa handlingar, t ex när de anser att de gjort något fel. Andra skadar sig plötsligt och oförutsett. Den fysiska smärtan kan fungera som avledning från den känslo- mässiga smärtan. Det kan vara ett sätt att dämpa ångest och hantera påträngande minnen och överväldigande känslor. En del skadar sig själva för att ett fysiskt sår synliggör den känslomässiga smärtan och gör den verklig. Andra vill se den fysiska skadan läka och därmed uppleva ett hopp även om känslomässig läkning. För en del kan det vara ett sätt att straffa sig själv och ge uttryck för självhat. För andra är det ett icke-verbalt sätt att berätta om övergrepp. Det kan också vara ett sätt att mentalt avlägsna sig från en hemsk upplevelse – eller motsatsen – att bli kvar i det hemska. Den fysiska smärtan kan även vara ett sätt att känna över huvud taget. Vad kan omgivningen göra? Det preventiva arbetet sammanfaller med arbetet mot suicid. Alla unga – särskilt om de mår psykiskt dåligt – behöver känna sig sedda, accepterade och behövda. Om självskadningen redan pågår gäller detsamma i än högre grad: Den unge behöver stor uppmärksamhet och tydlig omtanke – även i andra situationer än när hon/han skadar sig. Den som kommer i kontakt med en ung person som skadar sig själv bör råda henne/honom att ta kontakt med skolhälsovården, BUP eller ungdomsmottagningen. Eller själv ta kontakt. I behandlingen försöker patienten tillsammans med psykolog eller annan behandlare ta reda på vad som utlöser det destruktiva beteendet. Att förstå sitt eget skademönster är ett avgörande steg på vägen mot tillfrisknande. I nästa fas försöker man se vilka konsekvenser beteendet får, både för den som gör sig illa och för omgivningen. Målet är att den som skadat sig ska lära sig att uttrycka svåra känslor som vrede, sorg och besvikelse på ett tydligare och mer konstruktivt sätt än förut. Jag kan förstå att mina föräldrar inte var så uppmärksamma, de såg inte allvaret i min situation. Ingen vill tro att just deras barn mår dåligt. Skolsköterskan såg mina ärr när jag var där och idrottsläraren måste också ha gjort det. Men ingen reagerade, fast det var det jag innerst inne ville Det finns ingen enkel förklaring till varför en människa tar sitt liv eller på annat sätt agerar självdestruktivt. De förebyggande åtgärderna liksom behandlingen måste därför ske mycket brett, med flera olika discipliner involverade. Alla åtgärder som vidtas – såväl i det lilla familjeperspektivet som i det stora samhällsperspektivet – för att barn och ungdomar ska känna trygghet och mening i livet kan betraktas som preventivt arbete. Kunskapen för att göra detta finns. Men de ekonomiska resurserna saknas. I finns ett självmordsförebyggande pro- gram som har utvecklats och utvärderats vid NASP. Det som krävs är att dessa förebyggande åtgärder och program får en ökad spridning. Det krävs också att statsmakten genomför riktade eko- nomiska satsningar inom området. I utbildningen av lärare och andra yrkesgrupper som arbetar med barn och ungdomar måste det införas obligatoriska avsnitt om hur man stärker den psykiska hälsan och förebygger psykisk ohälsa, självskada och självmordshandlingar. – om ungdomar och ungdomskulturer i det offentliga rummet Forskning om ungdomar och ungdomskulturer.............................. Ungdomars livsvillkor och fritidskulturer ...................................... Ungdomstiden – social karantän eller ocean av möjligheter............ Allmänt om begreppen barn, ungdom och vuxen........................... Konstitueringen av ungdom – ett historiskt perspektiv ................... Ungdom som livsfas eller social kategori...................................... Från livsvillkor till livsstil............................................................ Den marginaliserade och farliga ungdomen ................................ Ungdomarna, staden och den fysiska miljön................................. De ungas fritidsanvändning och rumsliga orientering..................... Fritidens ökade betydelse........................................................... Ungdomar har blivit mer synliga i vardagen och har fått stor plats i offentligheten och medierna. Även om fokus ofta ligger på problem har ungdomar blivit synliga också av andra skäl. De ungas utbildning och rättigheter, deras betydelse för förändring, utveckling och plats i det offentliga rummet gör att de i allt högre grad drar uppmärk- samheten till sig. Informations-teknologin tilltalar unga och kvali- ficerar dem till arbete och framtid och gör dem viktiga i vardagen. Det att vara ung framhävs inte minst genom vardagens och mediernas skärpta fokusering på utseende, vikt, mode, kropp och sex. Den allmänna kroppsfixeringen och sexualiseringen i vardagen och i medierna riktar sig självfallet till alla, men leder å andra sidan också till att ungdom framstår som en särskilt värdefull kvalitet. Sociologen (1991) pekar på hur uppmärksam- heten på kroppen och arbetet med kroppen har blivit en ny möjlighet i moderniteten och orkestreras med gym och work-out. Redan dessa exempel visar att det finns ett ökande intresse för, uppmärksamhet mot och erkännande av ungdomar och ungdoms- kulturer i det offentliga rummet. Därmed skapas också tydligare krav på att vara ung, på att delta i denna nya iscensättning av ungdom. Nya tiljor läggs som de unga kan framställa sig själva på. Förutom att bli synliga kan de uppträda. De vill bli sedda, de vill bli programledare eller något annat inom media. När TV söker efter unga till något program ansöker tusentals om att få vara med. En bana, en väg dras upp som synliggör den enskilde unge i det moderna konsumtions- och mediesamhället. Att denna väg faktiskt inte står öppen för alla utan att tillträdet är ytterst begränsat är däremot inte lika synligt. Liksom bilden av den lycklige lotto- vinnaren ger illusionen om att bara man köper en lott kommer man att vinna, får de unga bilder av att alla kan komma i smöret. Men att de unga i en eller annan mening har blivit synliga i det moderna samhället är inte liktydigt med att just ungdomslivets hemligheter och utmaningar blir synliga. Mediernas bild av de unga kanske rent av utesluter de utmaningar som många ungdomar står inför . Kunskapen om ungdomar kan vara mycket begränsad och specialiserad. Forskning om ungdomar och ungdomskulturer Forskning om ungdomars villkor och kulturer handlar om unga medborgare från tidiga tonåren till mötet med vuxenlivet. Det handlar också om olika villkor för pojkar och flickor, om språkets förändringar, om musik, makt och mänskliga möten. Det rör också skillnader i att växa upp i staden och på landet, om demokrati, inflytande och identitet. Det är många olika frågor som ropar på svar när en belysning av forskningsfältet om ungdomar görs. Ungdomsforskning har i vid mening unga människors livsvillkor som sitt kunskapsobjekt. Forskning om ungdom kan ses som ett brett tvärvetenskapligt forskningsfält där olika perspektiv, teori- och metodtraditioner samt vetenskapliga discipliner samexisterar (2002). Det finns skilda fokus i forskningen om ung- domar, men vanligtvis skiljer man på två olika inriktningar inom det vetenskapliga fältet – forskning om ungdomar och forskning om ungdomskulturer. I den första kategorin, forskning om ungdomar riktas fokus vanligtvis på ungdomars livsvillkor samt stabilitet och förändring av levnadsförhållanden. Här kan man säga att unga människor tas för givna just som ungdomar och de studeras i relation till t.ex. arbets- marknadens krav och förutsättningar, hur de svarar mot olika sorters pedagogiska metoder eller behandlingar. Här ses ungdomar mer eller mindre som objekt för samhällets påverkan, i vid mening. Den andra inriktningen, ungdomskulturforskning, etablerades som forskningsfält i först och intresserar sig främst för hur unga människor blir historiskt konstruerade just som ungdomar och vilka betydelser detta får för individerna och samhället. En tredje typ av forskning handlar om utvärdering, institutionella studier och diskursanalys av ungdomspolitiken som kunskapsfält. Ungdomsforskning är således inget akademiskt ämne eller disciplin. Studier av ungdomar kan göras på en rad olika sätt, antingen som en del i ett akademiskt ämne, t.ex. pedagogik, sociologi, psykologi, arkitektur, samhällsplanering eller ta sin utgångspunkt i en tvär- vetenskaplig tradition som t.ex. Cultural studies där ungdomars skapande av identiteter och kulturer står i fokus. Ungdomars livsvillkor och fritidskulturer Vi är vana vid att se ungdomar ute: i skolan, i föreningen, på gatan, i idrotten osv. I ett större perspektiv kan man säga att ungdoms- livet består av en uppsättning arenor. De viktigaste ungdoms- arenorna är skolan och yrkesutbildningen, fritiden och ungdoms- gruppen. Var och en av arenorna figurerar i de ungas övergång till vuxenlivet, och de handlingsmöjligheter som arenorna rymmer kan sägas uttrycka arenornas kvaliteter. Vi kan därför tala om mer eller mindre kvalitet hos de enskilda arenorna. Kvalitet betyder kvalitet för övergången till vuxenlivet, men också för de ungas utveckling av autonomi i ungdomslivet, alltså kvalitet för att bli ungdom. Ungdomslivet skapar således möjliga sammanhang och motsätt- ningar mellan ungdomslivets kvaliteter för autonomi och dess funktion av övergång till vuxenlivet. Enligt det traditionella synsättet har ungdomslivets arenor framför allt betraktats som en övergångstid och som en träningstid inför vuxenlivets krav. Ungdom har betraktats som en sjukdom som man växer från. Detta tänkande är inte längre hållbart. Intresset för unga på arbetsmarknaden och som konsumenter och för ungdom i allmänhet (att hålla sig ung) har ökat och givit ungdomen en helt ny status. verkar det som om ungdomslivets strategi går ut på att lära sig att vara ung, som detta uppfattas som ett sätt att bli vuxen på. De ungas liv indelas i pojkliv och flickliv och i olika sociala och kulturella former av ungdomsliv. riktade en forsknings- grupp vid i uppmärksamheten mot ungdoms- kulturen (se t.ex. 1972, 1980). Man noterade att ung- domslivet inte bara skilde sig mellan pojkar och flickor utan också uppvisade sociala och kulturella variationer. Bakom de ungas val av ungdomskultur låg sociala skillnader. Några blev mods (vespor och Beatleskläder) och andra rockers (motorcyklar och läderkläder). Skillnaderna kunde påvisas in i detaljer som användningen av grammofonskivor: EP-skivorna (de små) köptes av arbetarklassens unga och LP-skivorna av medelklassens. Lika tydligt klasspecifika former av ungdomsliv finns inte . Ungdomslivet har blivit mer likartat – men också mera marginaliserat. Och just eftersom ungdomslivet är förbundet med vuxenlivet gestaltas ungdomslivet också efter vuxenlivets sociala olikhet och köns- skillnader. Resultatet är ett socialt differentierat och könsuppdelat ungdomsliv. Ungdomstiden – social karantän eller ocean av möjligheter1 Det speciella skede i livet som vi kallar ungdomstiden kan i ett perspektiv framstå som en marginalperiod efter barndomen, en slags social karantän och instängdhet i väntan på vuxenlivet. I ett annat perspektiv kan ungdomstiden framstå som en spännande och bekymmersfri tid med oceaner av möjligheter. Båda dessa perspektiv är möjliga, på en och samma gång, som de är förenklingar inte minst på grund av att ungdomar, lika lite som vuxna, utgör en enda homogen social grupp. Skillnaderna inom ungdomsgruppen avspeglar förhållanden i samhället i stort och är mer talande än de likheter som finns. Livsvillkoren skiljer sig i många avseenden och klasstillhörigheten betyder sannolikt mer än andra faktorer. Skillnaden är t.ex. stor, generellt sett, mellan unga i stockholmsförorter som och jämfört med dem som bor i t.ex. och när det gäller möjligheterna att förverkliga sitt liv. som ungdomstiden kan ses som en period mellan barndom och vuxenliv har också förändrade socialisationsvillkor gjort det svårare att veta när man kan betraktas som vuxen. Den samhälleliga förändringsprocessen – modernisering och individualisering – bidrar till att lösa upp de av traditioner givna identitetsmönstren liksom tidigare övergångar som hade symboliska innebörder för vuxenblivandet, t.ex. övergången från ungdomsskola till arbetsliv. Även om klass, kön och etnicitet är starka markörer för individens livsvillkor, har samhällsutvecklingen medfört att identitet, tillhörighet och mening i större utsträckning behöver skapas av individen själv i samspel med familj, kamrater, lärare och andra viktiga personer. Marknaden förser dessutom individen med nya identitetsskapande material i en aldrig sinande ström. Det är alltså i ett slags växelverkan mellan å ena sidan ungdomarna själva och deras livsvärld, å andra sidan staten och marknaden, som kulturella uttryck och livsstilar för identitetsarbetet skapas. De unga blir hänvisade till en ungdoms- kulturell värld som det är relativt godtyckligt när man träder in i och lämnar. Och inte blir villkoren klarare när vuxna gör anspråk på ungdomskulturella uttrycksformer. Det är dock svårt att hitta argument för fixa åldersgränser som skulle avgöra när ungdoms- perioden börjar och slutar. 1 Avsnittet bygger huvudsakligen på , (2003). Pågående avhandlingsarbete vid , , med den preliminära titeln - en studie om det lokala fritidsarbetets betydelse för ungas socialisation. Allmänt om begreppen barn, ungdom och vuxen Innebörden av begreppen barn, ungdom och vuxen har skiftat historiskt sett mellan olika tidsepoker och mellan olika samhälls- klasser, liksom den har påverkats av kulturella sociala, ekonomiska och familjerättsliga förhållanden. Det är därför svårt att ge någon exakt och precis definition av dessa begrepp. Begreppen används dessutom ofta utan hänvisning till någon specifik åldersgräns. är de relationellt bestämda. Vad som uppfattas som ungdom beror således på vad som uppfattas som barndom respektive vuxenhet. Barndom definieras vanligtvis som den period i livet som föregår könsmognaden. Med vuxenhet avsågs länge en människa som var färdig, som hade slutat förändras. Detta synsätt verkar vara på väg att försvinna (Fornäs 1995). Ungdomsbegreppet och dess många synonymer är det mest komplexa och svårdefinier- bara av de tre begreppen. Begrepp som det uppväxande släktet, de unga, tonåring, pubertet, adolescens, underårig, minderårig, ung- domlig, ungdomlighet förekommer i diskussionen, men behöver inte betyda samma sak. Konstitueringen av ungdom – ett historiskt perspektiv2 Inom forskningen råder det dock oenighet om när barndom och ungdom som begrepp och kategorier skapades i västvärlden. (1982), en av de tongivande forskarna på området, hävdar att det saknades specifika begrepp för barn- och ungdomstiden. Även om det fanns ord som barndom, uppväxt- år (adolescence) och ungdom (jeunesse), saknades klara föreställ- ningar om barn och ungdom som sociala kategorier. Under 1600- talet började psykologer och pedagoger intressera sig för barns behov och det startades särskilda skolor som skiljde barnen från vuxenlivet. Enligt en del forskare uppstod ungdomen som social kategori ungefär . Andra leder föreställningen om en ungdomsperiod längre tillbaka i historien, medan åter andra forskare hävdar att ungdomen är jämnårig med ångmaskinen.3 Redan uppfattningen att de unga är något är inte naturgiven. De är något först när de blir synliga, först när man börjar se ungdomar som något annat än barn och vuxna. 2Avsnittet bygger huvudsakligen på de (2002). 3För en vidare diskussion om barn- och ungdomens historia, se t.ex. (1981), Mitterauer (1991) och (1991). synliggörande varit en process över två århundraden. började borgerskapets söner bli synliga som unga i samband med att de drogs in i särskilda utbildningar och där utvecklade en särskild ungdomspraxis. De unga blev ett fenomen man kunde se och inte minst jämföra med barn och vuxna. Om vi kort summerar den historiska processen är det tydligt att kontexterna har varit viktiga för gestaltningen av ungdom (se t.ex. 1981, Musgrove 1964, Mørch 1985, Stafseng 1981). Och de två kontexter som först fick betydelse för konstitueringen av ungdom var skolan och familjen. I skolan formulerades framtidens krav och i familjen skapades barnsliga förhållningssätt som måste mogna i skolans rum.