sou · GRB392 · 2004-01-01 00:00:00 — En individuell åtgärdsplan görs för alla personer som organisationen har kontakt med. Vi har sagt att det finns ett stort samhällsekonomiskt intresse i att försöka finna en lämplig sysselsättning för de unga utanför. Samhället består dock av många aktörer och det tycks finnas behov av att stärka de centrala aktörernas mer kortsiktiga vinstmöjligheter inom detta område. Rekommendationer och placeringar måste alltid utgå från individens bästa. Det får inte vara så att det finns kortsiktiga vinster i att rekommendera en ung människa att söka sig till en praktikplats istället för att gå på ett individuellt gymnasieprogram, att föredra ett individuellt program framför ett nationellt program och så vidare. 5.2.1.1De kommunala organisationernas arbetsformer, kompetensbehov, samarbetsformer och budget och har uppmärksammat brister i den rättsliga regleringen av det kommunala uppföljningsansvaret (2002a, SOU 2002:120). föreslår till följd av denna kritik att innehållet i det kommunala ansvaret förtydligas. Enligt deras förslag skall kommunerna bygga upp rutiner och system för att kontinuerligt hålla sig informerade om vad de ungdomar som inte påbörjat gymnasieskolan eller de som avbrutit sina studier har för sysselsättning. Kommunerna bör upprätta ett individbaserat register som hålls aktuellt och som innehåller uppgifter om dessa ungdomars situation. menar att huvudansvaret för en sådan organisation bör ligga på gymnasieskolan, men att frågan om hur uppföljningsansvaret organiseras bör avgöras lokalt. Erfarenheterna från vår utredning säger oss att det finns ett mycket stort behov av en sådan lokal organisation för att söka upp och stödja de unga utanför. Vi ser dock att denna organisation bör ha ett mer arbetsmarknadsinriktat arbetssätt än vad förslag innebär. Mycket arbete har redan lagts på att försöka behålla de aktuella ungdomarna i skolan, och denna ambition bör behållas och stärkas, men gymnasieskolan kommer aldrig att täcka behoven för alla unga människor. Det finns en uppenbar risk att den organisation som föreslår kommer att betraktas som skolans förlängda arm bland de grupper av unga människor som vi mött. Vi menar att den organisation som tar hand om det kommunala uppföljningsansvaret bör ha en mer fristående position gentemot gymnasieskolan men att skolan självfallet är en viktig samarbetspartner både när det gäller att få information om avhopp och som det centrala utbildningsalternativet. Arbetsförmedlingen är en annan viktig aktör i detta sammanhang, liksom även . Självfallet är även en viktig aktör. Arbetsuppgifterna för en sådan organisation skall vara att fungera som en vägledare och ett stöd för de unga människor som inte på egen hand lyckas ta sig från grund- till gymnasieskolan och de som hoppar av gymnasiet. För de unga i målgruppen som behöver stöd och insatser skall sådana erbjudas aktivt. I målgruppen finns naturligtvis även unga personer som befinner sig utanför av egen vilja, som är barnlediga, gör värnplikt, eller arbetar och som inte har något behov av direkta insatser. Dessa ungdomar måste kommunen ha kännedom om och en beredskap för att stödja. De unga i målgruppen skall kontaktas och insatser skall erbjudas utifrån den unges behov och förutsättningar. Insatserna kan därför innebära allt från enstaka samtal för vissa individer till en verksamhet på heltid med studier, praktik etc. för andra. Kommunen skall erbjuda insatser på heltid, så att unga med behov av sådan verksamhet är garanterade detta. I förslaget till lagtext nämns orientering, vägledning, praktik, motivationsskapande åtgärder och kompletterande grundskole- utbildning som exempel på åtgärder som kan uppfylla målen. Orientering avser en verksamhet som leder till ökad kännedom om hur det är att gå i gymnasieskolan. Här tänker vi oss t.ex. en prova-på-verksamhet med enstaka gymnasiekurser, information och studiebesök som kan jämföras med den kommunala vuxenutbildningens orienteringskurser. Vägledning innebär studie- och yrkesvägledning eller allmän vägledning utifrån den unges livssituation. Praktik kan vara miljöpraktik, dvs. möjlighet att prova på arbetslivet på en arbetsplats . Detta motsvarar ungefär det som kommuner nu erbjuder inom ramen för KUP. Motivationsskapande åtgärder kan t.ex. vara samtal, information, studiebesök, mentorskap, studier i annat än gymnasiekurser och kurativ verksamhet. Kompletterande grundskolestudier kan erbjudas till den individ som behöver det för att komma vidare i sitt studie- eller yrkesliv. Förslaget kompletterar den möjlighet som redan finns att stanna kvar i upp till efter det att skolplikten upphört. Andra väl fungerande verksamheter skall inte heller exkluderas. En individ kan behöva ett helt åtgärdspaket, andra behöver endast en av dessa åtgärder. Organisationen bör bedriva en uppsökande verksamhet så att den verkligen når alla dem som av olika anledningar befinner sig utanför. Bland dem rör det sig närmast om dem som inte befinner sig i gymnasieskolan, dem som inte söker till gymnasiet efter nionde klass, dem som avslutar sina studier och dem som går ut utan slutbetyg. Organisationen bör hålla en kontinuerlig kontakt med dessa personer och föreslå dem olika sysselsättningsalternativ. Organisationen bör ha löpande kontakter med samtliga gymnasieskolor, arbetsförmedling och socialtjänst. Även andra aktörer kan vara aktuella för samarbete i olika fall. Målet för organisationen bör vara att samtliga unga har en sysselsättning som på bästa sätt bidrar till deras personliga utveckling mot en framtida etablering på arbetsmarknaden eller ger en god grund för fortsatta studier. Det huvudsakliga syssel- sättningsalternativet bör självfallet även vara gymnasiestudier och storleken på den grupp av unga människor som våra förslag riktas mot bör snarare minska än öka. I huvudsak bör detta åstadkommas med hjälp av en fortsatt utveckling av gymnasieskolan. Även om antalet personer som den föreslagna organisationen kommer att komma i kontakt med inte är särskilt stort så är det en problemtyngd grupp det är fråga om. Organisationen bör därför förfoga över en budget som åtminstone inte är mindre per person än kostnaden för en ordinarie gymnasieutbildning. Den budget som finns för de kommunala ungdomsprogrammen (KUP) bör för detta ändamål flyttas från till kommunerna. Den sammanlagda budgeten bör dimensioneras efter de aktuella behoven bland de ungdomar man arbetar med. I den fortsatta beredningen av detta ärende och i utformningen av mer konkreta förslag bör erfarenheterna från olika tidigare försöksverksamheter beaktas. , FRISAM, SOCSAM, Finsam och Storstadssatsningen ger alla nyttiga kunskaper som är väl värda att ta tillvara i utformandet av de föreslagna kommunala organisationerna (2002, 2001). Vi tror att våra olika förslag kan bidra till att gruppen unga utanför minskar i storlek och att deras möjligheter att etablera sig på arbetsmarknaden stärks. Vi har dock säkerligen missat vissa möjliga åtgärder, det finns naturligtvis även andra åtgärder som är möjliga att vidta på lokal nivå. En viktig uppgift för den föreslagna kommunala organisationen blir därför att analysera de lokala behoven och själv föreslå lösningar för att minska antalet unga utanför. Vi tror även att de lokala organisationerna och deras olika åtgärder skulle tjäna på att ha ett nationellt samarbete för att utveckla insatserna och sprida goda idéer sinsemellan. För att följa utvecklingen och utvärdera olika åtgärder är det bra om de lokala organisationerna på ett likartat och samordnat vis samlar statistiska uppgifter som kan användas för såväl lokala som nationella analyser av situationen för alla unga utanför . 5.2.1.2Kvalitetssäkring, kunskapsutveckling och statistikinsamling Den organisation som vi föreslår skall finnas i varje kommun för att stödja ungdomars etablering i samhället har som sin viktigaste uppgift att ge aktivt stöd och hjälp till enskilda ungdomar som inte funnit sin plats bland samhällets ordinarie sysselsättningsalternativ. Ett viktigt syfte med detta förslag är att se till så att inte någon individ med behov av stöd hamnar i rundgång mellan olika system och myndigheters ansvar. Det är också viktigt att kunna följa utvecklingen av antalet unga utanför på såväl lokal som nationell nivå med jämna mellanrum. Vi ser det därför som viktigt att dessa kommunala organisationer har en nationellt samordnande myndighet som kan föra nationell statistik och även bidra till kunskapsutveckling inom området. Ansvaret att föra statistik bör gälla samtliga unga . Den nationella myndigheten bör ansvara för kunskapsutveckling, statistikinsamling, kvalitetssäkring och metodutveckling. Det finns ingen enskild myndighet som mer naturligt än någon annan skulle kunna ansvara för dessa sysslor. har ett givet ansvar för unga inom gymnasieskolan och en gedigen organisation för att sammanställa statistik, men de har inget tydligt uppdrag när det gäller dem som inte befinner sig i gymnasieutbildning. Det tycks inte heller helt enkelt att utsträcka statistikansvar till att gälla dem . Målgruppen har oftare en anknytning till eller verksamhets- områden. Även breda erfarenheter av ut- vecklingsprojekt för att stärka ungas möjligheter inom arbetsmarknaden bör tas tillvara på den nationella nivån. En majoritet av de unga utanför har inte kommit igenom grund- och/eller gymnasieskolan. Detta faktum ställer stora krav på en fortsatt utveckling av skolans möjligheter att ge alla den utbildning de behöver för att kunna etablera sig på arbetsmarknaden. För att komma närmare målen om att alla skall få slutbetyg och godkänt i alla kurser krävs en utveckling av skolans pedagogik för att passa alla elever. De individuella programmen måste fortsätta att utvecklas mot en ännu större individualisering. Det måste vara elevens behov som styr utbildningsinsatserna och inte utbildningsresurserna som styr elevens möjligheter till individuella lösningar. Vi ser det inte heller som en framkomlig väg, för den grupp elever som denna utredning handlar om, att eftersträva en integrering av de individuella programmen med övriga program i så kallade PRIV-lösningar1. De unga som är utanför behöver en mer kompensatoriskt inriktad utbildning som tydligare kan utgå från den enskilda individens behov. Det är viktigt att individualiseringen av såväl grund- som gymnasieskolan fortsätter och att nya pedagogiska resurser sätts in för att skolan skall kunna inrymma fler av dem som är utanför . Det gäller att ha ökad förståelse för olika inlärningsstilar och en bra balans mellan teori och praktik inom de yrkesinriktade utbildningarna. Vi tror även att en fortsatt utveckling av ungas möjligheter att påverka sin utbildning och arbetsmiljö kan leda till bättre resultat . Vi ser vidare ett behov av förtydligande av gymnasieskolans möjligheter att upphandla utbildningsinsatser på entreprenad av folkhögskolor, studieförbund och andra utbildningsanordnare med den önskade pedagogiska erfarenheten och med profil för elever med särskilda behov. Detta är särskilt viktigt inom de individuella programmen och syftet är att utvidga deras räckvidd så de kan inkludera fler av dem som befinner sig utanför. För att möta de ungas behov bör betydligt fler elever ges möjlighet att kombinera utbildning och praktik inom ramen för de individuella programmen. I våra kommunala kontakter under utredningens gång har vi även märkt en stor efterfrågan på lärlingsplatser som inte har förhandskrav på gymnasieutbildning. Denna typ av lärlingsutbildning bör även kunna utökas till andra områden än de traditionellt hantverksinriktade. Exempelvis kunde vård och omsorg vara ett sådant möjligt utvecklingsområde. Vi föreslår därför att regeringen tillsätter en förhandlare som kan eftersträva fler sådana avtal mellan arbetsmarknadens parter. Även om en fortsatt utveckling av skolan kan leda till att fler ryms inom den mer eller mindre traditionella utbildningens ramar så tror vi inte att denna kan passa för alla. Vi måste fråga oss om det verkligen är rimligt att alla skall behöva studera i en enda följd 1 PRIV, eller programinriktade individuella program, kan säkert vara bra för andra med mindre uttalade problem och som till exempel enbart saknar slutbetyg i ett eller två ämnen, men för den grupp som har mer komplexa problem tror vi inte detta är en framkomlig väg. så att de får behörighet för högskolestudier. När en stor del inte ens genomgår och allt fler slutar gymnasiet tycks det fruktlöst att hålla fast vid en likvärdig, formell utbildning för alla. Denna ambition är bra så länge den kan lyfta den allmänna utbildningsnivån i samhället, och särskilt om detta lyckas hos de mindre studiebenägna, men vi menar att detta inte fungerar för de unga utanför. De klarar sig ofta inte i skolan och de behöver alternativa vägar att etablera sig i samhället. Vi tror att vissa av de unga utanför skulle gynnas av ökade ekonomiska förutsättningar att satsa kvalitativt inom de internationella utbytes-, praktik- och volontärprogrammen. Vi ser även ett behov av att försöka påverka arbetsgivarna så att den informella utbildningen får ökad betydelse. En viktig funktion som gymnasieutbildningen har är att sända signaler till potentiella arbetsgivare om elevernas dokumenterade förmåga till ett strukturerat lärande. Detta är något som efterfrågas på arbetsmarknaden. Arbetsgivare efterfrågar naturligtvis såväl generella som yrkesspecifika kunskaper, men de vill även ha ett kvitto på att arbetstagaren kan lära nytt, att hon eller han kan sköta olika åtaganden som hon tilldelas. Här kan deltagande i informell utbildning vara en merit som kan ges ökad betydelse om möjligheterna till validering byggs ut på liknande vis som tidigare föreslagits av och (2000a). Det informella lärandet i föreningsliv och genom internationellt ungdomsutbyte kan i dessa fall få betydelse. För att åstadkomma detta föreslår vi att ett portfoliosystem utvecklas där informellt lärande, olika former av dokumentation på innehavarens benägenhet att lära sig i organiserade former, deltagande i praktik och liknande, framgår. För att ytterligare underlätta för unga utanför att delta i utbildningen ser vi ett behov av en översyn av de olika ersättningsmöjligheter som finns och att dessa kan bli mer formade utifrån de ungas synvinkel. Det borde exempelvis vara möjligt att studera på heltid med försörjningsstöd, aktivitetsersättning och andra typer av stöd inom t.ex. Ungdomsgarantin. 5.2.3Stärk arbetsförmedlingens möjligheter att arbeta med unga bör det vara den föreslagna kommunala organisationens ansvar att finna en lämplig sysselsättning för alla individer. Huvudalternativet bör vara att så många som möjligt kan rymmas inom den ordinarie gymnasieutbildningen. Gymnasiet bör därför behålla och stärka de individuella programmen. Vi ser inga motsättningar mellan detta och den generella inriktningen att försöka integrera en större del av de elever i de så kallade programinriktade individuella program (PRIV). Det är dock inte troligt att målgruppen för denna utredning i någon större utsträckning kommer att kunna integreras i de nationella programmen. De behöver ett mer kompensatoriskt stöd och långt mer individuella lösningar än vad många av dagens individuella program erbjuder. Arbetsförmedlingen bör vara en viktig resurs och samarbetspart- ner i den kommunala organisationen som stödjer alla unga . bör arbetsförmedlingens ordinarie resurser och fulla kapacitet stå öppen för alla arbetssökande . Samarbetet i den kommunala organisationen blir naturligtvis av största vikt för dem mellan 18–. Det är mycket viktigt att unga i dessa åldrar som söker arbete får det individuella stöd och personliga bemötande som de behöver och inte mer eller mindre rutinmässigt lotsas vidare från arbetsförmedlingen till den kommu- nala organisationen. Varje myndig individ som söker ett arbete skall veta att det är till arbetsförmedlingen hon kan vända sig. Denna vetskap skall heller inte vara förgäves utan arbetsförmed- lingen skall bemöda sig om att matcha den sökande mot tillgången på arbetsmarknaden. Unga mellan 18–som sökt sig till arbetsförmedlingen men som inte kan matchas mot något arbete bör mycket handfast, av arbetsförmedlingen, vägledas till den kommunala organisationen. För att unga med särskilda behov skall kunna få ett starkare fotfäste på arbetsmarknaden anser vi att möjligheterna att erbjuda arbetsmarknadsutbildning redan bör byggas ut och att i särskilda fall bör det även finnas möjligheter att använda sig av anställningsstöd . Syftet med dessa förslag är både att uppnå ett initialt stöd för unga i dessa åldrar, så att de får möjligheter att visa att de kan lära sig nya saker och att de kan delta och ta ansvar i arbetslivet och på detta sätt visa vad de duger till. Stödformerna bör utformas i samarbete med den sökande och dennes önskemål om arbetsplats bör vara vägledande så att ett mer långsiktigt intresse kan uppmuntras. För att stärka arbetsförmedlingens arbete med målgruppen föreslår vi att tremånadersregeln i den nuvarande Ungdoms- garantin görs om till en individuell rätt till en handlingsplan för utvecklande aktivitet . Detta skulle även innebära att det inte finns en given tid då kommunen tar över ansvaret för den sökande utan att det individuella behovet avgör verksamheten och därmed lämplig huvudman. Vi föreslår att den särskilda folkhögskolesatsningen för deltagare i Aktivitetsgarantin, , även skall omfatta långtidsarbetslösa under . Folkhögskolans prioriterade grupper, nämligen de som är utbildningsmässigt, socialt eller kulturellt missgynnande, borde kunna motivera en utökad verksamhet med även yngre deltagare. Vi anser vidare att SAGA- projektet skulle gynnas av en förlängd längsta utbildningstid från 6–12 månader. De möjligheter till internat som vissa folkhögskolor har borde kunna utgöra en fördel ur ett socialpedagogiskt perspektiv för vissa av de unga utanför. Arbetsförmedlingen bör i sitt arbete med unga arbetssökande även kunna använda sig av kompletterande organisationer som finns inom kommunen så som ideella aktörer och olika Navigatorcentra (se förslaget nedan) för vägledning, utredning, kurativa insatser och för att säkerställa bästa möjliga individuella stöd. Långsiktiga avtal bör kunna tecknas med kommun, ideell organisation eller annan lämplig aktör. Vi ser det som viktigt att på dessa vis bevara och utveckla den kompetens som växt fram med de kommunala ungdomsprogrammen och Ungdomsgarantin. Möjligheten att ingå avtal om insatser bör kvarstå i väntan på att andra åtgärder blir verksamma. Medlen för Ungdomsgarantin bör finnas i en särskild anslagspost hos för att öka flexibiliteten i bemötandet av de unga. Budgeten behöver dock utökas för att rymma mer av utbildningsinslag så att målgruppen närmar sig arbetsmarknadens krav. Det kan t.ex. behövas mer av social träning, praktik, hjälpmedel mot funktionshinder eller liknande. Vi har beräknat att det finns ca 25 000–30 000 unga människor mellan 16–som är utanför och som är i stort behov av extra stödinsatser för att kunna etablera sig på arbetsmarknaden. Vi tror att de förslag vi lämnar kan bidra till att minska denna grupps storlek väsentligt. Det kommer dock att ta tid innan förslagen får fullt genomslag. Vi föreslår som en mer direkt åtgärd en försöksverksamhet i ca tio kommuner som vi valt att kalla Navigator. En sådan försöksverksamhet skulle kunna få ett snabbare genomslag och bidra till kunskapsutveckling rörande arbetsmarknadsåtgärder och dess effekter för unga. Försöken skulle kunna hämta inspiration från andra liknande idéer och utvecklingscentra som redan finns både i och utomlands och som bedriver verksamhet bland utsatta ungdomar. Exempel på verksamheter i (Drömmarnas hus, Communicare, , , m.fl.) och utomlands (bl.a. Connexions i och Youthreach på ), finns närmare beskrivna i bilaga fyra. En sådan försöksverksamhet skulle kunna startas relativt omgående och i samarbete med arbetsförmedlingen, kommunen och det lokala näringslivet kunna utgöra en fast punkt för unga utanför. Inom denna verksamhets ramar bör deltagarna kunna komplettera de delar av grund- och gymnasieskolan som inte är kursplanestyrd och på så sätt underlätta arbetsförmedlingens jobbmatchning. Huvudprincipen inom försöksverksamheten skall vara ungas stöd till unga, men det bör även finnas utrymme för ett mer professionellt bemötande av arbetsförmedlare, kuratorer och socialarbetare. En sådan organisation skulle kunna ha en styr eller referensgrupp från arbetsförmedlingen, , kommunens arbetsmarknadsenhet, och representanter från det lokala näringslivet. Eventuellt kunde även andra aktörer som Förbundet funktionshindrade med läs- och skrivsvårigheter och Attention, eller andra medverka. Målet bör vara att snabbt kunna vägleda ungdomarna till ordinarie aktiviteter och lösa regel- och ersättningsfrågor och andra problem som unga utanför kan ha. En sådan navigatorverksamhet kan med fördel läggas i anslutning till annan ungdomsverksamhet som ett eller liknande. Denna typ av försöksverksamhet har fördelen av att inte vara alltför nära knuten till kommunen vilket möjliggör användningen av mer okonventionella metoder. På så sätt kan verksamheten utgöra ett bra komplement till arbetsförmedlingens, gymnasieskolans och arbete med den aktuella ungdomsgruppen. Andra viktiga uppgifter inom denna typ av försöksverksamhet kan vara att utveckla metoder för validering av informellt kunnande och skapa nätverk för utbyte av praktikplatser sinsemellan. I våra kontakter med olika aktörer som arbetar på liknande sätt har vi mött en stor efterfrågan på denna typ av samverkan. Ett Navigatorcentrum kanske kan skapa ett intressant tillfälle, inom sitt kontaktnät, för en ung person på en helt annan ort. Olika centrum kunde, på samma sätt som vid internationella utbyten, skapa ett stort mervärde om de utvecklar former för nationella utbyten för att finna lämpliga alternativ för de ungdomar som de kommer i kontakt med. Försöken med Navigatorcentra skulle till viss del kunna finansieras genom att utöka det startade projektet för att bryta ungdomars utanförskap på arbetsmarknaden som finansieras via medel från Allmänna arvsfonden och administreras av . I denna lag finns föreskrifter om kommuners skyldighet att vidta åtgärder för att stärka ungas förutsättningar och kompetens för gymnasiestudier, annan utbildning och arbete. Skyldigheten omfattar alla ungdomar i en kommun som inte fyllt men som fullgjort sin skolplikt och som inte går i gymnasieskola, gymnasiesärskola eller motsvarande utbildning och som inte har gått igenom utbildning på ett nationellt program i gymnasieskolan, gymnasiesärskolan eller motsvarande utbildning. I bestämmelsens första stycke anges lagens syfte. Kommunernas uppföljning skall syfta till att förmå unga att påbörja studier i gymnasieskolan. Uppföljningen kan, för den som inte är intresserad av eller saknar förutsättningar för att börja i gymnasieskolan, även syfta till att stärka möjligheterna för den unge att få eller behålla ett arbete. I bestämmelsens andra stycke anges den målgrupp som kommunernas uppföljningsansvar omfattar. De unga som har avbrutit studierna i innan skolplikten upphört omfattas inte av kommunernas uppföljningsansvar. Skolplikten upphör det år den unge fyller . Ansvaret omfattar inte de som fullgjort en gymnasieutbildning men som inte fyllt . Förslaget har behandlats i avsnitt 5.2.1. Kommunerna skall kontinuerligt hålla sig informerade om hur de ungdomar som anges i 1 § är sysselsatta. Förslaget har behandlats i avsnitt 5.2.1. Kommunerna skall söka upp och återkommande erbjuda individuella insatser till de ungdomar som anges i 1 §. Insatserna skall erbjudas i enlighet med en insatsplan. Insatsplanen skall utformas efter den enskildes behov och förutsättningar och skall upprättas i samråd med den unge samt följas upp kontinuerligt. Insatserna kan bestå av orientering, vägledning, praktik, motivationsskapande åtgärder och kompletterande grundskoleutbildning. Den unge har rätt till heltidsaktiviteter.