sou · GRB349d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Vi har därför valt att enbart jämföra adoptivgruppen med syskongruppen i detta avseende: Adoptiv- gruppen 25–är mer sällan gift (mot ), har något mer sällan barn (mot ) och bor oftare kvar hos sina föräldrar (mot ) än syskongruppen. Adopterade som är föräldrar bor oftare i hushåll utan barn om de är män (mot ) och är oftare ensamstående (mot ) om de är kvinnor. Det finns också en klar könsskillnad så att adopterade män avviker mer än adopterade kvinnor när det gäller familjebildning jämfört med syskongruppen. Utbildning och etablering på arbetsmarknaden Adoptivgruppen 25–skiljer sig inte på något sätt från majoritetsbefolkningen när det gäller utbildning. har post- gymnasial utbildning och har grundskola som högsta avslutade utbildning i bägge grupperna. I syskongruppen har dock betydligt fler () post-gymnasial utbildning och färre () grundskoleutbildning. Nivån på fullbordade utbildningar varierar påtagligt mellan adopterade från olika ursprungsländer och är lägre hos dem som var äldre när de adopterades. Med hänsyn till sin utbildningsbakgrund har de adopterade betydande svårigheter att etablera sig på arbetsmarknaden. av de adopterade mot i majoritetsbefolkningen hade en anställning . uppbar socialbidrag 1998 mot i majoritetsbefolkningen som en indikation på långvariga svårigheter att komma in på arbetsmarknaden. Adoptivgruppen ligger dock betydligt bättre till än invandrargruppen i detta avseende där (UE) respektive (EU) hade en anställning i och (UE) respektive (EU) uppbar socialbidrag . När analysen också kompenseras för social bakgrund och egen utbildning så framträder ett mönster. De unga invandrarnas respektive de unga adopterades svårigheter att komma in på arbets- marknaden ligger då på ungefär samma nivå, klart skild från syskon och majoritetsgrupp. Ny vetenskaplig artikel om internationellt adopterades risker att utveckla allvarlig psykiatrisk symtomatologi och sociala störningar , (), , Hjern A., , & . Suicide, psychiatric illness and social maladjustment in inter-country adoptees in . , 360, 443–448, 2002. Docent , , huvudförfattare. Docent , () och Nationellt Prevention av Psykisk Ohälsa (NASP). Docent , socialt arbete (CUS), . En serie av studier om internationellt adopterade. I en serie studier av unga internationellt adopterade har forskar- gruppen analyserat data från ett flertal nationella databaser, bl.a. Inkomst och , , Dödsorsaks- registret och Registret över lagförda. Syftet med studierna är att ge en bred beskrivning av livssituation och hälsoläge hos unga inter- nationellt adopterade som underlag för utvecklingsinsatser för denna relativt nya grupp i det svenska samhället. Den första artikeln är nu publicerad. Den beskriver inter- nationellt adopterades risker att utveckla allvarlig psykiatrisk symtomatologi och sociala störningar. I databaserna har internationellt adopterade definierats som personer som (1)registrerats som invandrade till (2)är födda i eller (3)har två föräldrar som är födda i men aldrig har bott utanför gränser. Ett fåtal internationellt adopterade ingår därmed inte i studien, t.ex. de som adopterats av ensamstående, de som har adopterats inom och de som adopterats av svenskar som bott utomlands. Den aktuella studien baseras utifrån ovanstående definition på en grupp internationellt adopterade som består av 11 320 individer födda –79 som har följts upp i olika nationella register –95. Vi har jämfört dessa grupper med majoritetsbefolkningen, dvs.. den del av befolkningen – i motsvarande åldrar – som har två svenskfödda föräldrar, men som själva är födda i . Vi har också jämfört de adopterade med två andra urval av befolkningen. Det första urvalet består av biologiska barn till adoptivföräldrarna, syskongruppen. Det andra urvalet består av utlandsfödda barn som invandrat till , invandrargruppen vars mor enligt är född i samma världsdel som barnen själva. Studiegruppernas sammansättning presenteras i Tabell 1. Adoptivgruppen är något yngre i genomsnitt och är betydligt oftare av kvinnligt kön () än jämförelsegrupperna. Det finns adoptivföräldrar i alla landsdelar, städer som landsbygd, och i alla sociala samhällsskikt i . Som grupp betraktat är adoptivföräldrarna en resursstark grupp föräldrar med höga medelinkomster och lång utbildning, som oftare än andra bor i villa. Adoptivföräldrarna är också äldre, mer sällan ensamstående, har mer sällan vårdats på sjukhus för missbruk eller psykisk sjuk- dom och är mer sällan kriminellt belastade än befolkningen i stort. Sociala problem - missbruk och kriminalitet I Tabell 2 redovisas hur många som vårdats på sjukhus för narkotika- och alkoholmissbruk och hur många som finns upptagna i registret över lagförda. Som framgår av tabellen är siffrorna för de adopterade högre än för genomsnittsbefolkningen och för syskongruppen. För att beräkna hur mycket vanligare det är att adopterade drabbats i dessa avseenden har vi gjort en statistisk analys där vi räknat ut så kallade Odds Ratios (OR). Detta begrepp motsvarar ungefär överrisk. Det innebär att om OR är 2 när man jämför adopterade med en viss grupp så är risken fördubblad hos adopterade jämfört med denna grupp. Om OR är 0,5 så är risken hälften, osv.. Vid dessa beräkningar har vi också vägt in att grupperna skiljer sig åt vad gäller köns- och åldersfördelning. Detta kan kallas för att vi har matchat för kön och ålder. Annars skulle skillnader mellan två grupper kunna förklaras t.ex. av att den ena gruppen är yngre, något som bl.a. skulle innebära en lägre risk att de som tillhör denna grupp hunnit utveckla symtom. Dessa statistiska analyser finns redovisade i Tabell 3. När vi jämfört med genomsnittsbefolkningen så har vi också gjort ytterligare en statistisk analys. Vi har således i den andra kolumnen justerat för att de adopterade vuxit upp i familjer med högre s.k. socioekonomisk status. Vi får därigenom i denna andra kolumn fram bättre mått på de adopterades sårbarhet. Den första kolumnen däremot visar bättre hur det faktiskt går för de adopterade – och i detta ingår en positiv effekt av att de kommit till familjer som lever under gynnsamma sociala förhållanden. Jämförelsen med syskonen uppfattar vi som den bästa jämförelsen för att belysa de adopterades sårbarhet. Psykiatrisk sjuklighet och självmord I Tabell 4 redovisas hur många som fullbordat självmord, hur många som vårdats inneliggande på sjukhus p.g.a. en psykiatrisk sjukdom samt hur många som genomfört självmordsförsök som föranlett inläggning på sjukhus. På samma sätt som för sociala problem har vi gjort en statistisk analys för att värdera om riskerna är ökade för adopterade. Denna analys redovisas i Tabell 5. I Tabell 6 redovisas riskfaktorer inom gruppen internationellt adopterade. Att vara adopterad eller senare och att ha som sin ursprungskontinent ökade risken för att utveckla såväl psykiatriska som sociala symtom. Vilka slutsatser kan man dra av studien? Internationellt adopterade löper en betydligt större risk än genom- snittsbefolkningen att utveckla psykiatriska symtom/missbruk som kräver sjukhusvård. Likaså är risken ökad för självmord och självmordsförsök samt för allvarlig kriminalitet. Det bör dock betonas att dessa negativa utfall endast gäller ett litet antal faktiskt drabbade av alla internationellt adopterade (se Tabell 2 och 4). Redan i början beskrevs att adoptivfamiljer i i högre grad än andra grupper sökte barnpsykiatriskt vård. Detta har ibland förklarats med en ökad benägenhet hos adoptiv- föräldrar att söka sådan hjälp snarare än att hjälpbehovet skulle vara större hos adoptivbarn. Vår studie talar dock för att adoptiv- familjers hjälpsökande är adekvat. Sjukhusvård med psykiatrisk diagnos är inte bara vanligt hos adopterade under barn- och ungdomsåren, när föräldrarna oftast tar initiativet till kontakten med psykiatrin, utan i minst lika hög grad även hos unga vuxna. Det går inte att dra några slutsatser från denna studie om andra typer av psykiatrisk problematik eller om psykiskt välbefinnande inom gruppen i dess helhet. En kommande rapport är avsedd att beskriva andra aspekter av de internationellt adopterades psykosociala utveckling och fokuserar på vägen in i vuxenlivet. Det finns behov av att skapa en god systematik i tillvaratagande, genererande och spridning av kunskap om adoptiv- familjer/adopterade. Detta kan ske genom ett välfungerande nationellt resurs- och utvecklingscentrum till vilket såväl nationell som internationell forskning av hög kvalitet knyts, och till vilket även långsiktiga utbildningsinsatser kopplas avseende professioner inom barnavård, skola, socialvård, psykiatri, medicin etc. Jag menar att vi inte är tillräckligt nogsamma med vilka resultat vi får. Vi har heller inget bra system för att ta tillvara eller planera för framtida forskning. Ett sådant centrum kan också fungera mer långsiktigt för kunskapsinsamling och utbildning av barnavårdscentraler, skolor, psykiatrin, socialvård och andra. sker mycket av insatserna på frivillig väg genom olika organisationer och på kunskap som ibland har lite för mycket av ad hoc karaktär. Det behövs mer systematik. 1.Nationella riktlinjer för omhändertagande och stöd till adopterade och deras föräldrar bör fastställas. En arbetsgrupp bör ges i uppgift att formulera ett förslag. En utgångspunkt för detta arbete bör vara de behov och resursönskemål som adoptiv- och adopteradeföreningarnas representanter uttryckte i enkätsvar och vid möten i och som sammanställts som en del av adoptiv- centrumverksamheten där. 2.Ett nationellt centrum bör inrättas för information, kunskaps- insamling, rådgivning, ev. vissa utredningar, utbildning och forskning. Alternativt kan några centrum med olika inriktning samverka. Även regionala och lokala centrum bör utvecklas. Samverkan bör ske mellan centrumen, samt kunskaps- och forskarnätverk bör byggas upp. Jag tycker att vi också ska bilda en nationell arbetsgrupp till vilken vi bl.a. kan knyta den kompetens som finns representerad här . Det handlar om pedagogisk, psykologisk, socialveten- skaplig och medicinsk kompetens och jag kanske har glömt ytterligare någon disciplin. Vi kan nå konsensus om vilka discipliner som är viktiga och bilda denna arbetsgrupp som kan komma fram till nationella riktlinjer för omhändertagande av adopterade och deras föräldrar. Vi kan ta hjälp av det arbete som redan gjorts av adoptionsorganisationerna i att inventera vilka behoven är. Vi träffades i och det dokument som där togs fram kan utgöra en startplatta. är det viktigt att etablera ett nationellt centrum för information, kunskapsinsamling, ev. vissa utredningar, rådgivning, utbildning och forskning. Det handlar inte bara om den medicinska kunskapen utan om alla dessa discipliner. Vi bör även vidga diskussionen till att omfatta regionala och lokala centrum eftersom adopterade finns i hela landet. Vi kan bygga på tidigare mer specialiserade erfarenheter. I Upp- sala har vi haft medel från för att undersöka kroppslig utveckling i huvudsak. Ett nationellt centrum ska ha en betydlig bredare kompetens och arbeta nära varje disciplin så att det inte blir isolerat. Alla önskar sig ett multidisciplinärt centrum som kan syssla med kunskapsuppbyggnad. Jag vill särskilt tala för min språkdel. erbjuder alla nya adoptivföräldrar logopedkontakt. Och det har fungerat bra. En konsultation i samband med ankomsten är en bra modell. Då har man ett namn och en kontakt. behövs den tidigare men ofta blir den aktuell i samband med skolstarten. Man kanske bara har behövt glesa kontakter men när det är dags att börja skolan finns redan kontakten precis som med doktorn. Föräldrarna behöver individuella råd och tips om språkliga förhållningssätt. Man får mer eller mindre välbetänkta råd från alla möjliga håll. Jag efterlyser också fler språkförskolor. Det behöver finnas fler vuxna runt de här barnen som behöver språklig stimulans. Vidare anser jag att uppskjuten skolstart ska vara det normala. Det är sär- skilt viktigt med tanke på att adoptivbarnen blir äldre och äldre när de kommer hit. Det kan då vara förödande att komma in i en skola och ha bytt både kultur och språk. Dessa barn behöver mer tid på dagis där man har ett mer grundligt och nära språkligt förhållningssätt för att kunna leva sig in i språket. Här behöver också personalen fylla på sina kunskaper kontinuerligt. Slutligen har jag en dröm om att precis som man har tillgång till skolläkare och skolpsykolog ska man ha tillgång till skollogoped. Vi gjorde försök i med att erbjuda adoptivföräldrar som just fått sitt barn kontakt med barnpsykiatrin men det var få som var intresserade. Föräldrarna hade en önskan om att känna sig som vanliga föräldrar. Däremot finns ett behov bland blivande adoptivföräldrar att diskutera med andra blivande adoptivföräldrar. Det tror jag man gör bäst på det sätt som görs nu nämligen i adoptionsorganisationerna, så jag tror inte man ska bygga upp några speciella adoptionsmottagningar i kommunal- eller landstingsregi. Det är viktigt att adoptivbarnen inte utsätts för alltför stora skolkrav. Man ska komma ihåg att de har en annan bakgrund, bl.a. genetisk och ibland svåra upplevelser i bagaget. Det har funnits en tendens att förneka detta i adoptionskretsar och det är väl viktigt att forskningen får korrigera dessa åsikter. Ett kunskapscenter är viktigt där de som ska behandla de här familjerna kan hämta den nyaste kunskapen. Vidare är det viktigt att kunskaper om adoptivbarn ingår i grundutbildningen för social- sekreterare och psykologer och att det finns möjlighet till vidare- utbildning. Men adoptivbarn ska behandlas utifrån de problem de har. Handlar det om exempelvis ADHD, självmordstankar och identitetsproblem finns kunskaperna redan. Det ska vara naturligt för adoptivbarnen att söka sig till barn- och ungdomspsykiatrin precis som alla andra barn men det är viktigt att vårdarna där får kunskaper utifrån forskning. Jag vill presentera ett kompletterande barnpsykiatriskt perspektiv i fråga om specialmottagningar. stod jag inför ett liknande vägval när det gällde sexuella övergrepp mot barn. Då gick jag också på linjen att kunskaperna skulle finnas i hela barn- och ungdomspsykiatrin. ångrar jag det beslutet. Barnpsykiatri är ju en speciell verksamhet som ibland beskylls för att inte ha någon egen vetenskap. Jag tycker egentligen att det är barnpsykiatrins styrka, att den kan låna av olika vetenskaper och olika kunskaps- områden. Jag brukar kalla det för perspektivintegrering. I ett team som ska möta adoptivbarn behövs följande kunskapsområden: språkutveckling, neuropsykologi, pedagogik, traumapsykologi, psykologi och barnpsykiatri som gäller speciellt för adoptiv- familjerna. Tillsammans kan de fokusera på de speciella problem som möter adoptivföräldrar och adopterade. Det måste finnas någon kraft i ett sådant team som väver samman de olika kunskapsområdena. Det kan vara barnpsykiatern inom barn- psykiatrin. Inte bara därför att jag är barnpsykiatriker utan för att viär vana vid att smälta samman liknande frågor. Detta är viktigt eftersom jag blivit djupt berörd när jag fann den överrisk för självmord som finns bland adopterade. Jag är också djupt berörd över de existentiella problem som unga adopterade förmedlat till mig och som inte så lätt låter sig fångas i vetenskap. En annan fråga som jag också känner mig orolig för är den studie som visar den relationsskörhet som kan skönjas av att färre barn till adopterade bor ihop med båda föräldrar. Jag talar mig alltså varm för en specialisering. Om vi skapar ett nationellt centrum som kan vara knutet till ett sådant team kan det också fungera i en nätverksorganisation med förgreningar över hela landet. Specialistteamen skulle formeras olika beroende på förutsättningarna i det aktuella och antalet adopterade. I kanske det ska finnas en fast organisation medan den i andra delar av landet kan vara mer löst sammanhållen. Vidare efterlyser jag öppna förskolor för adopterade och en specialiserad barnavårdscentral med kunnig barnmedicinsk personal. Det är allvarligt när adoptivföräldrar får svävande och glidande svar. Det är ett dilemma när man inte tar in alla de olika perspektiv som kan vara roten till ett barns problem. Inlägg från deltagarna återges nedan i sammanfattad form. , Adopterades röst: Vi har alla hört uttrycket att det går bra för de flesta av oss. Men man kanske ska vara försiktig när man uttrycker sig så. Det är ett uttryck för en viss optimism för adoption som företeelse men det hjälper inte oss som grupp. Det är viktigt att tidigt upptäcka var sårbarheten finns, inte bara utfallet. Jag efterlyser en distinktion mellan å ena sidan sårbarhet och å andra sidan utfall p.g.a. sårbarhet. vet vi inte om det finns en liten grupp som är extra sårbar eller om denna grundsårbarhet finns hos alla. Men man kan anta att det finns en grundsårbarhet hos alla, som i vissa fall ger ett extremt utfall. Den möjligheten måste vara öppen för att inte skapa en offergrupp bland adopterade och säga att detta kan vi ha som ett pris. Det är inte acceptabelt. Det finns alltså så allvarliga riskfaktorer, t.ex. en tidig separation, att de ger upphov till ett extremutfall. , Adoptionsrådgivning : Jag har arbetat på rådgivningen . För att illustrera vad föräldrarna vill ha av oss kan det handla om småbarn som är oselektiva i sina kontakter med vuxna. Föräldrarna säger att de går till alla andra vuxna likväl som föräldrarna. Vad beror det på? Det kanske är ett väldigt socialt barn. Det kan också hänga samma med andra problem som behöver tidig hjälp. Är det något som man kan vänta in eller bör man göra något nu? Det kan gälla problem i skolan, inte bara i skolsalen utan också på skolgården. Just när det gäller skolan har adoptivföräldrar ibland orealistiska förväntningar. Sedan har vi problemen som visar sig i tonåren. När andra tonåringar slår sönder porslin, krossar adopterade fönster. När andra barn rymmer , rymmer adopterade . Det är inte ovanligt att adoptivföräldrar agerar överbeskyddande. Och sedan säger de plötsligt att barnen ska ta ansvar utan att vara förberedda. Vuxna adopterade visar ibland svårigheter att hantera relationer. De tror ofta att barn som växer upp med sina biologiska föräldrar lever i en idyll, att allt är solsken. Ett särskilt problem gäller vuxna män adopterade från . 35- åriga män uppfattas som pojkar av . Adoptivföräldrar har ett starkt behov av att känna att de är lyckade. Och när barnen inte är lyckliga drabbar det dem hårt. Det behöver de hjälp med. Överlag förväntar sig de som kommer till oss att vi kan något om adoption. , : Jag instämmer helt i att vi behöver ett och mer stöd till föräldrar och barn. Det behövs ett mer riktat föräldrastöd. Jag vill ta upp de juridiska aspekterna: hela adoptionslagstiftningen utgår från vuxnas önske- mål om att få adoptivbarn, inte barnens behov av att ha ett bra liv. Jag efterlyser en adoptionslagstiftning som utgår från barnen och ser gärna ytterligare en genomlysning av adoptionslagstiftningen som för in barnperspektivet. Sen tror jag att det behövs en ordentlig genomlysning av adoptionsorganisationernas ställning. En sådan genomlysning bör beakta att det finns en intressekonflikt inom adoptionsorganisationerna. Den offentliga insynen i organisationerna måste bli större, liksom när det gäller hela adoptionsprocessen. Detta är oerhört viktigt. Det finns en risk att man handlar med barn och vi måste kunna garantera att så inte sker. Därför behövs det en mycket stor offentlig insyn i den här verksamheten. En större genomlysning av hela lagstiftningen behövs för att detta ska bli riktigt bra. Lenakim Arctaedius , Adopterade koreaners förening: är jag jurist. Jag skulle vilja ge en replik till : det är fel att säga att det är en liten grupp som mår dåligt. Det är möjligt att detta inte gäller de flesta av oss men det kan finnas latenta problem. Och har bara studerat 200 personer . Själv är jag och medianen i vår förening är . För många adopterade koreaner uppkommer frågeställningar som en del kan ha haft i tonåren. Att dra slutsatsen att de flesta mår bra när under- sökningen slutar är inte särskilt trovärdigt. Hela adoptivfamiljen behöver stöd. Vi har sett att det finns särskilda problem i relationen mellan den adopterade och adoptivmodern. Detta stämmer väl med de iakttagelser vi har inom föreningen. Det är viktigt att vi inte betraktar adoptiv- familjen som en vanlig familj. Jag vill poängtera att adoption pågår hela livet. Preventiva åtgärder är viktiga, inte minst för att minska risken för självmord. Jag tror att det ofta handlar om en ganska liten insats. Gör man insatserna tidigt sparar man mycket möda . Slutligen vill jag säga att Adopterade koreaners förening är för ett nationellt centrum. , : Det känns som om det nu finns en chans att något kommer att hända – att adoptionsrådgivning blir offentlig och rikstäckande. Vi är en grupp med åtta organisationer som tillsammans har försökt precisera det här och har skrivit ner vad vi menar med nationellt resurscentrum för utredning, utbildning, konsultation och behandling. Vi anser också att man ska titta på ett regionalt – lokalt alternativ. På regional och lokal nivå kan man ha något som liknar familje- centrum. Där skulle man kunna ha öppen förskola och föräldra- utbildning, rådgivning och behandling i samma lokaler även om det inte är samma huvudman. Man ska vara klar över att även om nästan alla här är eniga om behovet av ett nationellt kunskaps- och resurscentrum så kommer det att finnas motargumentet och diskussioner om i vilken utsträckning denna grupp ska särbehandlas. menar att de inte ska särbehandlas. Därför är det viktigt att vi preciserar behovet och tänker igenom vad som behövs. Vilka individer behöver söka sig till speciellt adoptionskunniga tjänster och vilka kan istället söka sig till den vanliga vården? När det gäller åtgärder vill jag hänvisa till en bok som utgavs av . Den innehåller intervjuer och många konkreta förslag som är aktuella . Det kommer att kosta pengar. är det alltför vanligt att föräldrar valsar runt och när de till slut kommer till rätt person får de frågan varför de inte kommit tidigare. Att valsa runt kostar också mycket. Stora kostnader döljs . , Forum för adopterade: Det behövs mer forskning kring hur våra barn kommer att få det. Vad händer med min son eller dotter? Det behövs forskning kring hemutredningar. Vilka får och ska få adoptera? Sårbarheten – hur kan omgivningen hjälpa till? Mycket beror på vilken familj barnen kommer till. Det är viktigt att man i forskningen också tittar på situationen för de adopterade från som är en stor grupp. Man bör även titta på de ensamstående adoptivföräldrarna. Vi måste bli bättre på att använda kunskaperna. Jag har jättestora förväntningar på utredningens arbete och vilka effekter det kommer att få. Men att kunskaperna finns betyder inte att de utnyttjas av de människor som finns i samhället och bland yrkesmänniskor och som möter mig som adopterad när jag väl behöver möta kunniga människor. Kunskaperna omfattar även adoptionsorganisationerna och ursprungsländerna. Adoption är en process som börjar i ursprungsländerna. Det finns en sårbarhet hos adopterade som grupp. Här finns en gråzon och vi kan finnas med i det förebyggande arbetet. , : Vi ser ett stort behov av fördjupade kunskaper bland våra medlemmar. Vi är en liten förening som har förmedlat 1 500 barn, i början från och nästan uteslutande från . har en speciell profil när det gäller ursprungsland. Från kommer ungefär 65 barn , nästan enbart flickor. När det gäller vet man nästan aldrig något om föräldrarna. Vi har en ovanligt stor grupp ensamstående föräldrar, helt enkelt för att är öppet för ensamstående. kom många barn till ensamstående. Vi måste ha bättre kunskaper för att kunna erbjuda stöd till medlemmarna. Var får man reda på mer om bakgrunden i , är en fråga för . Vi är en liten organisation och vi måste samarbeta med andra. Därför vore det bra med ett nationellt . Vi som organisation ska inte stå för behandling.