sou · GRB3123d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Statskontoret, tillsammans med många andra, framhåller behovet av ett i ökad grad sammanhållet ansvar för beslut, uppgifter och finansiering. Man menar att den bitvis oklara uppgiftsfördelningen inom den offentliga sektorn bidrar till sämre transparens för såväl medborgare som kommuner. Till detta bidrar inte minst den centrala statsförvaltningens uppdelning på många myndigheter, av vilka flera har ett sektorsansvar. i anser att kommittén i sina förslag bör fördela uppgifter och mandat mellan departement, myndigheter och länsstyrelser så att det bidrar till ett mer samlat statligt agerande och synliga gränser för statens gemensamma ansvar i länen. Förslagen bör stödja och underlätta utveckling av strategisk kompetens och arbete med en effektiv statlig samordning i länet. i anser att uppdrag inom regional utveckling är otydligt. Samordningen inom och mellan statliga myndigheter är ofta otillräcklig. anser det därför angeläget att belysa sektoriseringen på central nivå. Länsstyrelserna i och län m.fl. anser att det behövs en ny förvaltningspolitisk grundsyn. Grunddragen i denna är att det dominerande sektoriella perspektivet i statsförvaltningen tonas ned till förmån för en tydligare territoriell dimension. Detta skulle bättre harmonisera med den kommunala ordningen och uppbyggnaden av det kommunala självstyret. En sådan grundstruktur skulle nationellt kombineras med en mer stödjande roll för en nedbantad och kraftigt omstrukturerad central myndighetsstruktur. Tematiska myndighetsgrupperingar med välutvecklade samverkansformer skulle ersätta dagens sektorfokus och ge en förmåga att hantera komplexa uppgifter. En förändring i denna riktning skulle, enligt i län, innebära en nödvändig förstärkning av myndighetsroll på bekostnad av de statliga myndigheterna. ger ett exempel på vikten av en mångsektoriell och territoriell helhetssyn på infrastrukturens område, nämligen genom att t.ex. , , och skulle kunna åstadkomma en gemensam utvecklingsplan. i m.fl. tar utgångspunkt i statsförvaltningens utformning som en grund för hela samhällsorganisationens utformning. På EU-nivå och nationell nivå skulle få en mer kraftfull myndighetsroll som de statliga myndigheternas stödjande uppgift betonas. Detta är också något som i län tar upp. På regional nivå skulle närvaron av statlig förvaltning mer uppfattas som en naturlig del i en samlad statsförvaltning än som en statlig del av en samhällsförvaltning med stark regional och även identitet. Partsrelationerna stat – självstyre skulle därmed bli tydligare. i anser att kommittén i det fortsatta utredningsarbetet bör belysa huruvida den rätt som vissa centrala förvaltningsmyndigheter har att i vissa fall överpröva och överklaga beslut bör finnas kvar. Förutom att detta är tveksamt från ett statligt helhets- och samordningsperspektiv kan en ordning med en central förvaltningsmyndighet som sista instans även ifrågasättas ur rättssäkerhetssynpunkt. Länsstyrelserna i , och framhåller roll som samordnare av statliga intressen i länet. och m.fl. anger tydligare spelregler som angelägna för att kommuner och landsting/regioner skall få stabila planeringsförutsättningar så att de kan bedriva sin verksamhet långsiktigt. Förbunden instämmer i kommitténs uppfattning att den bristande sektorssamordningen i kombination med den höga graden av detaljstyrning är ett av huvudproblemen i samhällsutvecklingen. Den nödvändiga sektorsamordningen måste, enligt förbunden, därför kombineras med en kraftig minskning av antalet statliga myndigheter. Det stora antalet statliga myndigheter är i sig ett hinder för den lokala och regionala demokratin. Styrningen måste utformas så att mål, medel och uppföljning utgör en sammanvägning utifrån sektorsövergripande krav på vad som skall åstadkommas. Förbunden menar att det finns ett berättigat nationellt perspektiv på olika områden, men de nationella myndigheterna måste samordna sig på regional nivå, så att det regionala företrädarskapet har en förhandlingspart i olika frågor. Den koordinering som behövs av sektorsinitiativ från den nationella nivån kan lämpligen ske på den statliga regionala nivån. Uppgiften att samordna de nationella sektorsintresserna skulle, enligt förbunden, kunna handhas av länsstyrelserna i en utvecklad roll. SydSam m.fl. påpekar, att statens styrning måste bli tydlig och förutsägbar, men inte detaljerad. Enligt SydSam finns det två alternativa sätt att skapa bättre förutsättningar för en mer sammanhållen statlig politik – att öka styrning och samordning eller att dramatiskt minska antalet myndigheter. kommun anser att det finns anledning att på allvar ifrågasätta de statliga myndigheternas självständighet i förhållande till regeringen och . Ökad regeringsstyrning kan skapa bättre förutsättningar för en koordinerad styrning. Staten skall, enligt kommunen, sätta målen för bl.a. välfärdstjänsterna samt följa upp och utvärdera dessa. Spridning av goda exempel är ett viktigt inslag i detta arbete. Falu kommun framhåller att antalet kontrollstationer måste minskas. Som exempel anges att det inom område finns fyra statliga instanser nämligen domstolsväsendet, länsstyrelserna, arbetsmiljöinspektionen och . Kommunen anser att antalet borde kunna minskas till en nivå och föreslår domstolsväsendet. Övriga myndigheter bör istället ges förutsättningar för att renodlat medverka till att främja och stödja en sund utveckling. anser att den statliga styrningen är inkonsekvent och blandar olika styrformer. Det skapar svårighet på nivå när spelreglerna förändras. Styrfrågorna är därför oerhört väsentliga i det fortsatta utredningsarbetet. Fokus måste ligga på att hitta lösningar som är mer enhetliga och stabila . kommun anser att kommuner och regioner måste ges stabila planeringsförutsättningar och att statens styrning måste vara både tydlig och förutsägbar. kommun tar upp behovet av samordning av den statliga verksamheten i glesbygd. Kommunen anser att ett vidgat försök med medborgarkontor, i vilka såväl statlig som verksamhet integreras, borde genomföras i något län. kommun anser att den statliga detaljregleringen innebär ett bekymmer då den oftast är kostnadsdrivande för kommunerna. Liksom flera andra anser kommunen att analysen av den statliga sektorssamordningen och hur staten bör uppträda gentemot den lokala nivån, vilket inkluderar uppgifter, bör innefatta uppmaningen att minska detaljstyrningen av lokal nivå, tydliggöra spelreglerna och utgå från finansieringsprincipen. Man anser också att antalet statliga initiativ måste minska. kommun tar upp faktiskt upplevda problem i samhällsplanering och välfärd. Entreprenörskap, investeringar och tillväxt hämmas av alltför omständliga och tidsödande planeringsprocesser, överklagandekedjor och stuprörsbeslut. tidsutdragna miljöprövningar av t.ex. , vägar och turistanläggningar är kostnadsfördyrande. anser att antalet nationella initiativ måste minska. Statens olika delar måste bli färre och statens måste koordinera sitt agerande för att det lokala handlingsutrymmet skall kunna öka och tvärsektoriell utvecklingskraft stärkas. Kommunen efterlyser en tydlig statlig styrningsstrategi. i samt ett antal kommuner anser att tolkning och tillämpning av lagar och förordningar i större utsträckning bör överlämnas till kommunerna och de regionala folkvalda organen för att öka effektiviteten och utbytet av samhällets resurser. m.fl. konstaterar att kommuner och kommunalförbund hanterar frågor som i sin tur hanteras på flera olika departement. anser att den nuvarande bristen på samordning inom skapar frustration och problem på den kommunala nivån. föreslår, utifrån behovet att förena nationell politik med regional politik, ett arbetssätt som innebär att staten styr med ramvillkor som garanterar de nationella politiska målen medan genomförandet av politiken görs av regionen utifrån ett utvecklingsavtal mellan staten och den enskilda regionen. Hela ska leva framhåller betydelsen av att landsbygdens särart beaktas och att sektorssamordningen ges stor tyngd på alla nivåer i samhället. Handisam – utredningen om handikappolitisk samordning instämmer i att styrningsfrågorna inom tvärsektoriella politikområden är centrala för kommitténs fortsatta uppdrag. Handikappolitiken utgör här ett bra och intressant exempel. anser att det finns anledning att understryka att de offentliga organens roller och indelning har betydelse för företag, dels genom att en dålig effektivitet inom den offentliga sektorn leder till ökat skattetryck och därmed minskade möjligheter för näringslivet att generera välstånd och dels genom att brister i de offentliga strukturerna skapar direkta hinder för företagens verksamhet. TCO betonar ledar- och chefskapets stora betydelse för styrning och genomförande av politiskt fattade beslut. Förutsättningar för ett gott och utvecklande ledarskap i offentlig sektor är värt en fördjupning och bör betonas i det fortsatta arbetet, liksom gränsdragningen mellan vad som bör överlåtas till professionen att ansvara för och vad som bör förbehållas politiska beslut. De organisationer som tar upp tillsynsfrågan har synpunkter på var huvudansvaret för tillsyn skall ligga, hos staten eller hos kommunerna genom egentillsyn. Åsikterna skiljer sig åt. För flertalet är dock utgångspunkten en renodling av tillsynsansvaret. anser att frågan om nationell likvärdighet på tillsynsområdet är angelägen att lösa. anser att tillsynsansvaret inom livsmedelsområdet är lämpligt att analysera som modell i det fortsatta utredningsarbetet. När det gäller tillsyn av verksamheter som har betydelse för miljöpåverkan anser att det är av stort värde att tillsynen sker lokalt, nära medborgarna och berörda verksamheter. Länsstyrelserna i och län m.fl. anser att tillsyn är ett område där rollfördelningen stat – kommun behöver en principiell renodling. Länsstyrelserna anser att tillsynen är ett nationellt politiskt ansvar och pekar på att rörelseriktningen inom EU är att tillsynsuppgifterna skall ha sin bas i det nationella politiska ansvaret. Länsstyrelserna i och län anser att tillsynen av verksamhet bör vara en statlig angelägenhet för att nationell likvärdighet skall kunna garanteras. anser att kommittén behöver klargöra och renodla rollfördelningen mellan stat och kommun när det gäller tillsynen. Enligt ST: s mening talar mycket starka skäl för att tillsynen skall ske av den som har ansvaret för de legala förutsättningarna och inte hos den vars regelefterlevnad tillsynen skall stärka. anför att det förhållandet att t.ex. miljö- och hälsoskyddsinspektörer är anställda av den arbetsgivare som de skall utöva tillsyn över i allt för många fall leder till en omöjlig arbetssituation och en osäkerhet i myndighetsutövningen. ställer krav på att miljö- och hälsoskyddsorganisationen renodlas och bedrivs så att tillsynen blir likformig över landet och inte riskerar att utsättas för otillbörlig påverkan. Tillsynen bör därför förstatligas och lokala tillsynsområden inrättas. Den regionala samhällsorganisationen tas upp av många instanser. De anser bl.a.: att kommittén måste analysera och ta ställning till vilken roll och betydelse den regionala nivån skall ha, att det regionala uppdraget fastställs, dvs. vilka frågor som är legitima att avgöra på regional nivå, att en analys av alternativa regionindelningar behövs, att det ur effektivitetssynpunkt är viktigt att statliga regionala organs geografiska indelning är samordnad, att möjligheten att bryta bandet i geografisk mening mellan länet som statlig indelningsgrund och regionen som bas för t.ex. hälso- och sjukvården bör utredas, att möjligheterna till gränsregionalt samarbete bör utredas. vill pröva den tidigare tanken om samordnad länsförvaltning. i anser att ett större samlat statligt agerande på regional nivå behövs för ett effektivt och framgångsrikt genomförande av den nationella arbetsmarknadspolitiken. Man pekar ut tre viktiga samverkansområden – kompetensförsörjning; integration och mångfald samt socialpolitik och rehabilitering. (), liksom bl.a. , anser att statliga myndigheters regionala indelning bör analyseras. RPS anser att kommittén i den analysen bör utgå från frågan om den framtida länsindelningen och vad som är minsta lämpliga storlek för ett län. ifrågasätter om en länsindelning som grundar sig på beslut är den mest optimala i förhållande till den ansvars- och styrproblematik som gäller . Statskontoret föreslår att kommittén prövar möjligheten att renodla nuvarande uppgifter genom att uppgifter som har med länets utveckling och framtid att göra överförs till andra organ. Dessutom anser Statskontoret att kommittén bör göra en bedömning av om också nuvarande länsindelning fortsättningsvis är den mest optimala. anser att kommittén i sitt vidare arbete bör belysa vilket behov av samordning som finns på den statliga sidan och vilken roll länsstyrelserna skall ha i detta. När det gäller styrningen av den offentliga sektorn frågar sig om samverkan mellan de olika aktörerna kan vara oberoende av gränser; om olika modeller för samverkan kan existera sida vid sida; hur statens regionala organisation samspelar med kommunala regionala organ samt hur kommunala samverkansproblem hanteras om inte medborgarnas bästa tillgodoses. i anser att kommittén i sina förslag bör vidareutveckla den statliga regionala samhällsorganisationen med utgångspunkt i att länsstyrelser är flexibla, fördelningen av ansvar mellan länsstyrelser kan variera och länsstyrelserna tillsammans utgöra en del i en sammanhållen regional statsförvaltning. Länsstyrelserna i och anser att kommittén bör få mandat att föreslå en territoriellt flexiblare förvaltningsmodell som inte är begränsad till nuvarande administrativa och geografiska gränser. Också andra länsstyrelser tar upp frågan om den regionala territoriella organiseringen. i län anser att det inte är givet att sjukvården och statlig och skall omfatta samma geografiska område. Tvärtom talar erfarenheter från det samarbete som finns mellan olika sjukvårdsregioner för att man måste tänka i nya banor. Det är mycket viktigt, enligt , att den frågan löses för sig och frågan om hur statens närvaro på regional nivå löses för sig. och anser att direktvalda regionala församlingar med egen beskattningsrätt är nödvändiga även och att ansvaret för sådana frågor som kräver en regions storlek bör ligga hos dessa. Förbunden anser, liksom flera andra instanser, att är för stort och för olikartat för att beslutsfattande med rimlig grad av effektivitet och demokratisk förankring enbart skall ligga hos staten och primärkommunerna. Det kommer alltid att finnas frågor och ansvarsområden som är för stora för det lokala beslutsfattandet, men ändå bör hanteras närmare medborgarna än i ett statligt beslutsfattande. Vilka dessa frågor kan vara är en viktig fortsatt utredningsuppgift. Förbunden anger i detta sammanhang att det finns anledning att se över den nuvarande regionala indelningen, eftersom många av de frågor som ingår eller kan ingå i det regionala ansvaret med fördel kan hanteras i större och geografiskt annorlunda enheter än de flesta av dagen län. En ny regional indelning bör ta sin utgångspunkt i funktionella samband avseende tillväxt och ekonomisk utveckling, samt hälso- och sjukvård. Förbunden understryker dock att det i kommitténs uppdrag bör ingå endast principiella resonemang, eftersom det är angeläget att en ny karta växer fram underifrån. SydSam, i likhet med regionförbundet i län, motsätter sig att länsstyrelserna skall ha ett totalansvar för att samordna all statlig verksamhet i länen. Organisationerna anser att de regionala samverkans- och självstyrelseorganen även skall kunna ha en direktdialog med de statliga myndigheterna i länen utan att behöva gå via . Enligt kommun bör kommittén beskriva en samhällsorganisation med tre nivåer – en lokal/regional, en statlig och en EU-nivå. Kommittén bör också beskriva statens roll och uppdrag i regionen och hur det direktvalda politiska inflytandet säkerställs. Skall staten vara en kontrollmakt eller en regional utvecklingskraft? m.fl. anför att mer sammanfallande gränser är nödvändigt för att komma till rätta med stuprörsproblematiken. Med hänvisning till begreppet utvecklingskraft föreslår kommunen att kommittén får i uppdrag att analysera förutsättningarna för, och konsekvenserna av, en flerkärnig modell för den nationella samhällsorganisationen. Modellen bygger på en indelning av landet i 4-6 megaregioner. m.fl. anser att kommittén bör sträva efter att finna en funktionell regional ansvarsfördelning och storlek som svarar mot identifierade behov. Det kan då vara befogat att också se över dagens geografiska indelning. anser att den utveckling som pågår på regional nivå i län måste få fortsätta. Det är viktigt för utvecklingen av län som en tillväxtregion att ett regional folkvalt organ har ansvar för de regionala utvecklingsfrågorna. anser vidare att en särskild öresundsdimension bör finnas med i det fortsatta utredningsarbetet. Fokus bör läggas på att försöka undanröja strukturella hinder för integrationsarbetet i . Kommunen föreslår att kommittén ges i uppdrag att i det fortsatta arbetet föreslå åtgärder som stödjer de båda regeringarnas strävan att integrera och . Frågan om gränsregionalt samarbete tas också upp av andra organisationer bl.a. , Region samt , och kommuner. kommun anser att ansvarsfördelningen i den pågående försöksverksamheten i och län bör permanentas. och kommuner anser att det är viktigt att skapa organisatoriska förutsättningar för ett arbete som avser hela , särskilt när det gäller infrastruktur. m.fl. anser att kommitténs fortsatta arbete bör innefatta en lösning på regionfrågan. framhåller det angelägna i att den regionala samhällsorganisationen ges särskild prioritet i det fortsatta utredningsarbetet. Behovet av samverkan över de nuvarande läns- och landstingsgränserna bör stå i fokus, inte minst beroende på att hälso- och sjukvårdens samordningsbehov kommer att öka. framhåller också att strävan att främja regional utveckling och tillväxt också ökar behovet av samverkan över nuvarande länsgränser. Kommittén bör pröva ändamålsenligheten i de nuvarande geografiska gränserna för landsting och regioner. läns landsting anser att om den statliga sektoriseringen skall kunna motverkas måste nuvarande län överges som indelningsgrund. Samordningen måste lyftas över nuvarande länsnivå. jämför storleken av länen i storstadsregionerna med övriga län i landet. Utifrån detta anser att kommittén bör titta på vilket uppdrag som skall ligga på regional nivå och om det är ändamålsenligt att landstingen/regionerna ser så olika ut. anser att kommittén bör koncentrera sig på det regionala uppdraget. Vilka frågor är legitima att avgöra på regional nivå? Hur skapas tilltro och tillit mellan de politiska organen och andra partners i regionen? Förbundet anser att en av de viktigaste frågorna är att stärka det regionala ledarskapet. konstaterar utifrån att konkurrensen i ett framtida sannolikt kommer att stå mellan regioner mer än mellan stater att det är angeläget att skapa en regional nivå med sådan styrka att den kan arbeta effektivt i en sådan konkurrenssituation. För att regionala obalanser skall motverkas bör regionerna ges möjlighet att arbeta utifrån egna förutsättningar. offentlig sektor (CEFOS) föreslår, med hänvisning till kommitténs ytterlighetsalternativ avseende ansvar för välfärdstjänsterna, att ett tredje alternativ bör ingå i analysen, nämligen ett regionalternativ med befolkningsmässigt stora regioner och kompetensmässigt vidare befogenheter än de svenska landstingen. Många instanser framhåller: att hälso- och sjukvårdens framtida åtaganden, struktur, huvudmannaskap och finansiering bör ges hög prioritet i det fortsatta utredningsarbetet, att det är viktigt med ett sammanhållet hälso- och sjukvårdssystem, att områden som psykiatri, funktionshindrade och äldre är viktiga att beakta. anser att det behövs empiriska studier för att belysa behovet av effektivisering och likvärdighet vid organiseringen av framtidens hälso- och sjukvård. () anser att primärvården borde knytas till kommunerna. FHI anser vidare att det oklara ansvaret för psykiatri, vård av missbrukare och sjukvård av äldre leder till en rad allvarliga missförhållanden. Enligt Statskontoret bör kommittén pröva frågan om huvudmannaskapet för sjukvården. En jämförelse med skulle enligt Statskontoret vara intressant. Statskontoret anser också att informations- och kommunikationsteknikens utveckling bör beaktas i en prövning av huvudmannaskapet för sjukvården. i anser att utredningen i nästa steg bör belysa och komma med förslag till framtida struktur, organisation och ansvarsfördelning inom hälso- och sjukvården. Regionfrågan, förhållandet mellan kommuner och landsting samt rättighetsperspektivet bör ingå i detta arbete enligt . i anser att en trolig utveckling är att staten står för den högspecialiserade vården och kommunerna för någon form av bassjukvård. och tar upp struktur- och samordningsproblemet inom hälso- och sjukvården. Förbunden anser att det är viktigt att organisera hälso- och sjukvården inom ramen för ett sammanhållet system. Det är det samlade systemets effektivitet som är viktigt, inte den i avgränsade delar. Denna synpunkt tas även upp av flera landsting, bl.a. läns landsting. framhåller att förhållandet att är en, relativt sett, isolerad ö innebär att den gotländska hälso- och sjukvården får så speciella förutsättningar att detta bör beaktas i det fortsatta utredningsarbetet. anser att det finns anledning att pröva om kommunerna skall ta över vissa statliga lokala verksamheter från arbetsförmedling och försäkringskassa. Man hänvisar till de s.k. socsamförsöken på olika håll i landet som har visat att ett samlat huvudmannaskap för att förebygga ohälsa samt svara för rehabilitering och arbetsbefrämjande åtgärder inrymmer stora potentialer av utvecklingskraft. kommun tar upp dubbelkommandot mellan landsting och kommun inom hälso- och sjukvårdsområdet. Stora delar av nuvarande hälso- och sjukvårdsansvar borde övergå helt till kommunerna som i sin tur hittar nya samverkans- eller driftsformer för att utveckla vården. påpekar att effekterna av hälso- och sjukvård bara kan mätas i förbättrad hälsa. Perspektivet bör vara att det samlade resultatet av olika sektorers hälso- och sjukvårdsinsatser, inklusive t.ex. sjukförsäkring och socialtjänst, måste vara i centrum, inte prestationerna i enskilda delar eller sektorer. Systemeffektiviteten skall säkerställas genom att organisera samhällets samlade insatser inom hälso- och sjukvården på bästa möjliga sätt. m.fl. understryker att det är en angelägen uppgift att identifiera vilka strukturella problem som finns inom hälso- och sjukvården. Först därefter kan förslag läggas för förändringar. anser att det måste finnas synnerligen starka motiv för att föreslå genomgripande förändringar av hälso- och sjukvårdssystemet. och m.fl. menar att hälso- och sjukvårdens utveckling påverkas av grundläggande förändringar i samhällsutvecklingen och att det därför inte enbart är en fråga om huvudmannaskap och organisation. Att analysera vilka förhållanden som styr hälso- och sjukvården och att forma en ordning som kan hantera framtida stora utmaningar under stark finansiell press måste vara en prioriterad uppgift. vid framhåller att standardisering kan få en betydande roll för att utveckla en obruten vårdkedja och skapa förbättrad kontinuitet inom vård och omsorg. () anser att universitetssjukhusen bör förstatligas. För att möjliggöra en framtida utveckling inom hälso- och sjukvården är det, enligt LIF, nödvändigt att den nationella nivån tar ett samlat ansvar för den medicinska forskningen. för Medicinsk Utvärdering (SBU) förordar en övergripande statlig tillsyn kopplat till ett fåtal sjukvårdsregioner med direkt ansvar för den dagliga driften av sjukvården. En sådan styrning, menar SBU, skulle kunna garantera en rationell och högkvalitativ vård.