sou · GRB399d3 · 2004-01-01 00:00:00 — 16Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet I vårt direktiv redogör regeringen kort för de nuvarande reglerna om tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten och de över- väganden som låg bakom utformningen när den nya sekretesslagen kom.1 Regeringen konstaterar därefter att det inte är alldeles lätt att se att det uppstått någon konsekvent linje i lagstiftningspraxis, när det gäller att avgöra om en tystnadsplikt skall bryta meddelar- friheten eller inte. Vi skall därför se över bestämmelsen i 16 kap. 1 § sekretesslagen om tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten. I denna översyn skall ingå att kartlägga vilka kriterier som har varit avgörande för bestämmelsens nuvarande utformning. Vi skall vidare föreslå de eventuella ändringar av bestämmelsen som behövs för att den skall kunna tillämpas på ett sätt som stämmer överens med dess ursprungliga ändamål. I detta kapitel beskriver vi först meddelarfriheten och de över- väganden som gjordes när sekretesslagen kom till beträffande när en tystnadsplikt skall kunna bryta meddelarfriheten. Därefter för- söker vi beskriva överväganden beträffande meddelarfriheten och tystnadsplikt som gjorts i samband med ändringar av sekretess- lagen. Utifrån dessa avsnitt kartlägger vi i kapitel 17 kriterierna för bedömningen av när en tystnadsplikt bör bryta meddelarfriheten. För att få en uppfattning om hur meddelarfriheten fungerat i praktiken och om det finns några problem vid tillämpningen har vi studerat praxis. De avgöranden som är mest intressanta i det här sammanhanget kommer från och Justitie- kanslern. Vi redogör kort för dessa i avsnitt 16.6. 1 Dir. 1998:32 s. 25-26 Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet Med meddelarfrihet menas det komplex av regler i tryckfrihets- förordningen respektive yttrandefrihetsgrundlagen som innebär att det i viss utsträckning är möjligt att straffritt lämna normalt sekre- tessbelagda uppgifter för publicering i massmedier. Denna frihet ingår således som ett led i den reglering som avser att förverkliga offentlighetsprincipen.2 Meddelarfriheten innebär att varje medborgare har rätt att lämna uppgifter om vad som helst till den som kan offentliggöra upp- gifterna i media, t.ex. författare, nyhetsbyråer eller radioredaktio- ner.3 Den gäller, som huvudregel, även för tjänstemän inom den offentliga förvaltningen om de vill lämna sekretessbelagda uppgifter som de fått i sitt arbete. Meddelarfriheten får endast begränsas på det sätt som anges i tryckfrihetsförordningen respektive yttrandefrihets- grundlagen. Meddelarfriheten kombineras med skydd för anonymiteten och ett förbud mot att efterforska uppgiftslämnare. Den som har tagit emot en uppgift som lämnats för publicering med stöd av med- delarfriheten har tystnadsplikt beträffande meddelarens identitet.4 Denna tystnadsplikt kan dock brytas under vissa förutsättningar, som är närmare angivna i tryckfrihetsförordningen respektive yttrande- frihetsgrundlagen, se avsnitt 16.3. Efterforskningsförbudet innebär att myndigheter eller andra allmänna organ inte får efterforska t.ex. vem som har lämnat ett meddelande med stöd av meddelarfriheten.5 Efterforskning får dock ske om det behövs för att väcka åtal eller göra något annat ingripande som är tillåtet enligt tryckfrihetsförordningen respek- tive yttrandefrihetsgrundlagen. Vid en sådan efterforskning måste dock myndigheterna beakta den tystnadsplikt som beskrivits i föregående stycke. Från är det möjligt för även andra än mass- medieföretag att få grundlagsskydd för databaser som levererar information till allmänheten. För att få sådant skydd krävs utgiv- ningsbevis.6 Grundlagsskyddet innebär bl.a. att den som lämnar meddelanden för publicering i en sådan databas har meddelarfrihet på samma sätt som annars gäller enligt yttrandefrihetsgrundlagen. 2DsJu 1977:11/Del 1 s. 172 31 kap. 1 § tredje stycket tryckfrihetsförordningen och 1 kap. 2 § yttrandefrihetsgrundlagen 43 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen och 2 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen 53 kap. 4 § tryckfrihetsförordningen och 2 kap. 4 § yttrandefrihetsgrundlagen 61 kap. 9 § andra stycket yttrandefrihetsgrundlagen Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet Meddelaren skyddas också av mottagarens tystnadsplikt och efter- forskningsförbudet. Reglerna om meddelarfrihet, anonymitet och förbud mot efter- forskning är viktiga momenten i yttrandefriheten. De är en väsentlig förutsättning för massmediernas möjligheter att skaffa och för- medla information och medverka i den allmänna debatten.7 För att massmedierna skall kunna fylla sin funktion att granska dem som utövar makt krävs att de får tillgång till riklig, allsidig och så långt möjligt korrekt information. Meddelarfriheten, i kombination med anonymitetsskyddet och förbudet mot efterforskning, kan ses som ett yttersta medel till skydd mot obehöriga påtryckningar från chefer, kollegor m.fl. mot den som kan komma att använda sin meddelarfrihet.8 Genom att låta meddelarfriheten i princip gälla även för alla upp- gifter en offentliganställd har i sin verksamhet, överlåter det allmänna åt den enskilde att själv bedöma om det är önskvärt eller försvar- bart att förmedla vissa uppgifter för offentliggörande. På så sätt tillgodoses de viktiga intressen som informationsfriheten represen- terar.9 Det bör understrykas att avsikten med meddelarfriheten inte är att få till stånd ett omfattande flöde av hemliga uppgifter från den offentliga förvaltningen till massmedierna och än mindre att sådana uppgifter i stor utsträckning skall offentliggöras. Syftet är i stället att samhällsdebatten inte skall berövas från allmän synpunkt mycket betydelsefulla uppgifter av den anledningen att dessa är sekretess- belagda av hänsyn till ett just i det aktuella sammanhanget mindre tungt vägande sekretessintresse.10 Regeringen beslutade att tillkalla en beredning på det tryck- och yttrandefrihetsrättsliga området.11 I beredningens uppdrag ingår bl.a. att överväga frågor som rör meddelarfriheten och vissa aspekter av det frivilliga grundlagsskyddet enligt 1 kap. 9 § yttrandefrihetsgrundlagen. 1979/80:2 Del A s. 111 8Värna yttrandefriheten (SOU 1983:70) s. 131 1975/76:204 s. 95 10DsJu 1977:11/Del 1 s. 173 Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet I vissa särskilt angivna fall kan den som lämnat ett meddelande med stöd av meddelarfriheten ändå drabbas av straffrättsligt ansvar.12 Det kan bli fallet om själva handlingen att lämna meddelandet innebär att meddelaren gör sig skyldig till ett allvarligt brott mot rikets säkerhet.13 Den andra situationen är att meddelaren uppsåtligen lämnar ut en allmän handling i strid med sekretesslagen eller i strid med en myndighets beslut om att handlingen lämnas ut med för- behåll om hur den får användas. Det tredje och sista fallet är att meddelaren uppsåtligen på något annat sätt lämnar ut en uppgift för vilken det gäller en tystnadsplikt som i särskild lag angetts bryta meddelarfriheten. Den särskilda lag som avses är 16 kap. 1 § sekretess- lagen. Tryckfrihetsförordningens bestämmelse om otillåtet offentlig- görande innebär bl.a. att det är straffbart för den som lyder under en tystnadsplikt att bryta den om den är uppräknad i 16 kap. 1 § sekretesslagen genom att själv publicera uppgiften.14 Möjligheten att ingripa mot brott mot sådana tystnadsplikter är således densamma oavsett om personen som har tystnadsplikten lämnar en uppgift för offentliggörande till massmedia eller i stället själv publicerar den. Inskränkningen i meddelarfriheten påverkar även anonymitets- skyddet. Tystnadsplikten enligt tryckfrihetsförordningen och yttrandefrihetsgrundlagen för den som mottagit ett meddelande bryts om det är fråga om de ovan angivna allvarliga brotten mot rikets säkerhet. Vidare bryts tystnadsplikten om en domstol anser det nödvändigt i mål om brott som begåtts antingen genom ett fel- aktigt utlämnande av en allmän handling eller genom uppgiftslämnan- de som omfattas av en tystnadsplikt som bryter meddelarfriheten. När det gäller ett uppsåtligt brott mot en tystnadsplikt som bryter meddelarfriheten, gäller således anonymitetsskyddet tills dom- stolen beslutar något annat. Förbudet för myndigheter att efter- forska vem som har lämnat ett meddelande upphör dock genast när det är fråga om ett brott mot tystnadsplikten. Det innebär således att t.ex. åklagarmyndigheten har rätt att försöka ta reda på vem som lämnat ett visst meddelande. har den journalist som tagit emot meddelandet tystnadsplikt tills en domstol beslutar att 127 kap. 3 § tryckfrihetsförordningen och 5 kap. 3 § yttrandefrihetsgrundlagen 13Högförräderi, spioneri, grovt spioneri, grov obehörig befattning med hemlig uppgift, uppror, landsförräderi, landssvek eller försök, förberedelse eller stämpling till sådana brott (19 kap. 1, 5, 6 och 8 §§, 18 kap. 1 § samt 22 kap. 1 och 2 §§ ). 147 kap. 5 § 2 tryckfrihetsförordningen Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet det är nödvändigt att uppgiften om huruvida den tilltalade eller skäligen misstänkte är meddelare redovisas. 16.4De ursprungliga bedömningarna avseende inskränkningar i meddelarfriheten Reglerna om meddelarskydd reformerades . gällde att en tjänsteman i den offentliga förvaltningen kunde åtalas för ett meddelande som innebar åsidosättande av en i lag föreskriven tystnadsplikt. Motsvarande gällde inte för den anställde i enskild tjänst som hade en lagstadgad tystnadsplikt. Syftet med reformen av meddelarfriheten var att öka förutsätt- ningarna för massmedierna att få ett så rikhaltigt underlag för sin granskning av myndigheterna som möjligt. De tystnadsplikter som skall bryta meddelarfriheten bör därför underkastas en noggrann riksdagsprövning. Gränsdragningen bör inte ske slumpmässigt utan följa vissa riktlinjer.15 Vidare konstaterade departementschefen att skillnaden mellan tystnadsplikt i offentlig och i privat verksamhet framstod som omotiverad. Den kunde t.ex. få den egendomliga kon- sekvensen att en läkares tystnadsplikt angående patienters för- hållanden fick olika innehåll beroende på om läkaren var i allmän tjänst eller privatpraktiserande.16 Behovet av meddelarfrihet även för den som omfattas av en tystnadsplikt utvecklades ytterligare i förarbetena till sekretess- lagen.17 Där anges att vanliga sekretessbestämmelser är ganska all- männa avvägningar mellan insyns- och sekretessintressena på olika områden. Behovet av insyn kan därför i ett enskilt fall vara starkare än sekretessintresset. Vidare kan en regel till skydd för ett enskilt intresse ibland på ett olämpligt sätt hindra insyn i en myndighets sätt att fullgöra sina uppgifter. Det skulle kunna finnas en risk att en myndighet som sysslar med myndighetsutövning av stor betydelse för medborgarna värjer sig mot insyn med hjälp av sekretessregler som syftar till att skydda de enskilda som berörs av myndighetens verksamhet. Om offentliga funktionärer i den situationen inte kan bidra med uppgifter till den allmänna debatten skulle det innebära att offentlighetsprincipen inte förverkligas fullt ut. 1975/76:204 s. 102 1979/80:2 Del A s. 104 f. Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet reglerna om meddelarfrihet är således att motverka sådana oönska- de effekter av reglerna om sekretess. Som framgått ovan innebär meddelarfriheten inte bara ett skydd mot straffrättsligt ansvar. Den är också kombinerad med ett skydd för anonymiteten för den som lämnat ett meddelande och ett förbud för myndigheter att efterforska vem som har lämnat ett meddelande. Ett sådant förbud är endast möjligt att upprätthålla om det inte är straffbart att lämna ett visst meddelande. Denna omständighet bör påverka gränsen för det straffrättsliga meddelarskyddet.18 Under arbetet med reformen av meddelarfriheten diskuterades olika omständigheter som borde påverka när meddelarfriheten skall vika för tystnadsplikten. En allmän utgångspunkt borde vara att undantag från meddelarfriheten skall göras endast i de fall där sekretessintresset är så starkt att det knappast kan finnas någon situation där insynsintresset väger över. Stöd för att inta en sådan restriktiv hållning i fråga om att begränsa yttrandefriheten genom undantag från meddelarfriheten finns bl.a. i regeringsformen. Därav framgår att en rättighetsbegränsning aldrig får gå utöver vad som är nödvändigt med hänsyn till det ändamål som har föranlett den. En rad omständigheter talar för att inte ens en mycket omfattande med- delarfrihet medför särskilt stor risk för allvarliga publicitetsskador. Därutöver måste hänsyn tas till pressens självsanerande verksamhet och det skydd mot svårare missbruk av lämnade uppgifter som finns i tryckfrihetsförordningens och yttrandefrihetsgrundlagens bestäm- melser om brott.19 En omständighet att beakta var att massmedierna borde få vidgade möjligheter till insyn och diskussion inom sådana grenar av den allmänna verksamheten som innebar myndighetsutövning mot enskild. Å andra sidan borde företräde kunna ges åt tystnadsplikter till skydd för enskild som frivilligt kontaktat en myndighet. På ett annat ställe i förarbetena konstateras att enskildas personliga integri- tet och ekonomiska intressen inte kan lämnas utan något skydd och att detsamma kan gälla för mycket betydelsefulla allmänna intressen. Mot den bakgrunden konstaterades att det är frågan om en avvägning mellan motstående och svårjämförbara intressen, som måste få karaktären av en kompromiss.20 Departementschefen ansåg 1975/76:204 s. 96 19DsJu 1977:11/Del 1 s. 186 1975/76:204 s. 95 Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet också att regleringen rent generellt måste vara enkel och otvetydig, eftersom det främjar både informationsfriheten och sekretesskyddet.21 Under diskussionerna om hur de tystnadsplikter som bryter med- delarfriheten skulle formuleras, övervägdes att införa ett skaderekvisit vid bedömningen av om meddelandet var straffbart eller inte. Denna lösning avfärdades dock, eftersom det ansågs viktigt att undvika tolkningssvårigheter som kunde innebära att en meddelare tvekade. Det var i stället viktigt att reglerna gjorde det möjligt för den enskilde att i varje särskilt fall utan svårighet avgöra om meddelar- frihet gällde eller inte.22 Därför valdes i stället metoden att peka ut de grundläggande regler om sekretess som inte är förknippade med meddelarfrihet. På så sätt framgår det redan av meddelandets inne- håll om meddelarfrihet och därmed efterforskningsförbud gäller.23 Grundprincipen är att undantag från meddelarfriheten för en särskild regel om sekretess skall göras med stor återhållsamhet.24 För sekretessregler utan skaderekvisit, t.ex. sekretess i familjerådgivning25, kan det finnas större anledning att göra undan- tag från meddelarfriheten. Detsamma kan i någon mån anses gälla om regeln har ett omvänt skaderekvisit. Departementschefen kon- staterade vidare att om ett visst område klarat sekretessbehovet med bibehållen meddelarfrihet, bör det kunna gälla även i fort- sättningen. Samma resonemang borde dock inte utan vidare föras i de fall meddelarfrihet inte föreligger.26 Har en uppgift lämnats av en enskild i en förtroendesituation bör meddelarfrihet normalt vara utesluten. Om en uppgift i stället rör ett ärende om myndighetsutövning bör meddelarfrihet oftast gälla. En annan omständighet att beakta är om det finns särskilda spärrar mot att en uppgift lämnas från en myndighet till en annan, t.ex. 14 kap. 3 § andra stycket sekretesslagen. I sådana fall kan det ligga nära till hands att göra undantag från meddelarfriheten.27 1979/80:2 Del A s. 108 257 kap. 4 § andra stycket sekretesslagen 1979/80:2 Del A s. 111 Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet 16.5Senare förändringar i bestämmelsen om tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten Bestämmelsen om tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten har av naturliga skäl ändrats sedan sekretesslagen infördes. Vi har tidigare i detta betänkande diskuterat att sekretesslagen måste vara utformad på ett detaljerat sätt för att öppenheten skall bli så stor som möjligt samt att en konsekvens av det är att lagen ändras ofta, se avsnitt 3.5.1. I detta avsnitt skall vi försöka ge en överblick över hur bestäm- melserna om tystnadsplikt som bryter meddelarfriheten har ändrats sedan sekretesslagen infördes och hur frågan diskuterats i förarbetena till dessa ändringar. Avsnittet är inte en fullständig redogörelse för ändringarna av 16 kap. 1 § sekretesslagen utan ger bara exempel på olika typer av förändringar och den eventuella motiveringen till dessa. I bilaga 6 finns en mera detaljerad redogörelse för ändringarna i bestämmelserna om tystnadsplikter som bryter meddelarfriheten. En del ändringar av 16 kap. 1 § sekretesslagen är en följd av att ny lagstiftning ersatt lagar som gällt tidigare. Sådana ändringar innebär inte någon förändring av det område inom vilket tystnadsplikten bryter meddelarfriheten. De flesta ändringarna i 16 kap. 1 § sekretesslagen är dock en följd av att sekretessbestämmelser för nya verksamheter tagits in i sekretesslagen. De flesta av dessa bestämmelserna finns i 7 kap. sekretesslagen och gäller således uppgifter som bör skyddas med hänsyn till enskildas personliga förhållanden. För vissa av dessa nya sekretessbestämmelser motiveras undantaget från meddelarfriheten med att verksamheten tidigare varit en del av och därmed undantagen från meddelarfriheten.28 I andra fall motiveras undantaget från meddelarfriheten med att uppgifterna är lika käns- liga och skyddsintresset lika starkt som för uppgifter inom hälso- och sjukvården och socialtjänsten.29 En annan situation som inneburit förändringar av innebörden av 16 kap. 1 § sekretesslagen är när sekretessbestämmelser som i och för sig redan undantagits från meddelarfriheten ändras. Bl.a. har nya verksamheter förts in i bestämmelsen om socialtjänstsekretess30, 28Exempel: sekretess avseende färdtjänst (7 kap. 37 §) och förskoleverksamhet (7 kap. 38 §). 1996/97:115 s. 47 f. respektive 1997/98:6 s. 62 29Exempel: sekretess hos adoptioner (7 kap. 29 §), (7 kap. 34 §), i ärenden om ersättning till steriliserade (7 kap. 39 §) och för rättspsykiatriskt forskningsregister (7 kap. 40 §). 1988/89:131 s. 20 f. respektive 1993/94:107 s. 16, 1998/99:71 s. 25 och 1998/99:72 s. 58 307 kap. 4 § sekretesslagen Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet t.ex. ärenden om introduktionsersättning för flyktingar och verk- samhet avseende omhändertagande av personakter från enskild verksamhet. I de angivna exemplen har frågan om meddelarfrihet inte diskuterats i förarbeten till ändringarna i sekretesslagen. Även skolsekretessen31 har utökats med nya verksamheter, t.ex. special- pedagogisk stödverksamhet och tillsyn över fristående skolor. I dessa fall har ändringens förhållande till meddelarfriheten uppmärksam- mats i förarbetena.32 16.6Några situationer då offentligt anställda nyttjat sin meddelarfrihet I vårt uppdrag ingår att överväga om 16 kap. 1 § sekretesslagen bör ändras för att bättre stämma överens med sitt ursprungliga syfte. För att få en bakgrund till sådana överväganden vill vi försöka bilda oss en uppfattning om i vilka konkreta situationer frågan om en tystnadsplikt bryter meddelarfriheten väckts. Den metod vi har valt är att studera domstolars praxis och beslut av och Justitiekanslern. Urvalet har tagits fram genom att söka på det trunkerade ordet meddelarfrihet i en databas.33 Sammanfattningsvis kan konstateras att huvuddelen av träffarna gällde fall där frågan varit om myndig- heter och/eller enskilda tjänstemän brutit mot efterforsknings- förbudet eller försökt påverka de anställdas benägenhet att använda sin meddelarfrihet. I några beslut från och Justitiekanslern har dock frågan om tillämpningen av 16 kap. 1 § sekretesslagen varit aktuell. De konkreta situationerna i varje beslut kommer att beskrivas nedan. I vissa beslut har frågan huruvida meddelarfriheten bryter tystnadsplikten inte varit det primära att bedöma. Vi har tagit med dem ändå, eftersom de är exempel på konkreta situationer där offentligt anställda har använt sin med- delarfrihet. 317 kap. 9 § sekretesslagen 1994/95:112 s. 36 respektive 1995/96:127 s. 23 f. Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet 16.6.1Uppgifter som ansetts omfattas av meddelarfrihet 1991/92 s. 408 En socialnämnds ordförande angav i in- sändare i en tidning att ett visst namngivet företag fått en varning enligt lagen om handel med drycker. JO konstaterade att uppgiften omfattades av sekretess enligt 8 kap. 7 § första stycket 1 sekretess- lagen men att meddelarfrihet gällde, eftersom sekretessbestämmel- sen inte fanns i 16 kap. 1 § sekretesslagen. 1994/95 s. 54 Uppgifter angående en upphandling av undervisning i svenska för invandrare återgavs i tidningen innan upp- gifterna var offentliga. JO konstaterade att uppgifterna omfattades av sekretess enligt 6 kap. 2 § sekretesslagen och således av meddelar- friheten, eftersom denna sekretessbestämmelse inte finns i 16 kap. 1 § sekretesslagen. 2002/03 s. 486 En yrkesinspektör uttalade sig inför media om en autistisk pojkes boendeförhållanden i ett korttidshem. Inspek- tören hade fått uppgifterna i samband med en inspektion av kort- tidshemmet. ordförande anmälde det inträffade till JO. JO konstaterade att sekretess enligt 7 kap. 4 § sekretesslagen inte överfördes till yrkesinspektören, eftersom denne omfattas av en primär sekretessregel (7 kap. 8 § sekretesslagen). Tystnadsplikt enligt 7 kap. 8 § sekretesslagen bryter inte meddelarfriheten. JO angav att problemet borde beaktas inom ramen för vårt arbete (se avsnitt 17.2.2). Uppgifter ur en förundersök- ning fanns i tidningen innan åtal var väckt. JK konstaterade att varken tystnadsplikt enligt 5 kap. 1 § eller 9 kap. 17 § sekretesslagen bryter meddelarfriheten. , dnr 615-89-20 En officer lät spela upp ljudet av en svensk ubåt i radio. JK bedömde först att det inte kunde vara fråga om något av de allvarliga brott som räknas upp i 7 kap. 3 § första stycket 1 tryckfrihetsförordningen. Bakgrund till övervägandena om meddelarfrihet att uppgifterna omfattades av sekretess enligt 2 kap. 2 § sekretess- lagen och att sådan tystnadsplikt inte bryter meddelarfriheten. , dnr En läkare förordnades som sak- kunnig av domstolen i ett mål om grovt sexuellt utnyttjande av underårig. Läkarens utlåtande och förhöret med henne skedde vid förhandling inom stängda dörrar. Domstolen förordnade i domen att sekretess enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen skulle bestå beträffan- de uppgifter som rörde målsägandens personliga förhållanden och uppgifterna i läkarens sakkunnigutlåtande. I en intervju lämnade läkaren vissa uppgifter om målsäganden som också fanns i sakkunnig- utlåtandet. Domstolen hade inte beslutat om förbud att uppenbara uppgifter som lämnats vid förhandlingen (5 kap. 4 § rättegångs- balken). JK konstaterade att läkaren var förordnad som sakkunnig i målet och att frågan om sekretess därför skulle bedömas enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen och inte 7 kap. 1 § sekretesslagen, som annars gäller i läkarens yrkesutövning. Sekretess enligt 9 kap. 16 § sekretesslagen omfattas inte av 16 kap. 1 § sekretesslagen. JK fann således inte skäl att inleda förundersökning om ansvar för brott mot tystnadsplikten. , dnr 3197-92-30 En åklagarmyndighet anmälde till JK att det i tidningar förekommit artiklar om den militära användningen av en viss fastighet. JK konstaterade att det troligen inte var fråga om att tidningen fått del av uppgifterna på grund av något av de allvarliga brott som anges i 7 kap. 3 § första stycket 1 tryckfrihetsförordningen. Han fann inte heller skäl att tro att det skett genom oriktigt utlämnande av en allmän handling. Vidare konstaterade han att uppgifterna omfattades av sekretess enligt 2 kap. 2 § sekretesslagen, och att denna sekretess inte bryter med- delarfriheten. JK diskuterade även frågan om tryckfrihetsbrott kunde vara aktuellt. Han avslutade ärendet genom att besluta att inte inleda förundersökning i någon del.