sou · GRB328 · 2004-01-01 00:00:00 — Kommittén fann dock att det fanns klara skillnader inom ungdomsgruppen med avseende på resultat i och val av gymnasieutbildning. Överlag klarade sig unga kvinnor, svensk- födda och barn till högre tjänstemän bättre än unga män, barn till utrikes födda föräldrar samt arbetarbarn. Etnicitet hade emellertid begränsad betydelse för studieresultaten när hänsyn tagits till elevernas sociala bakgrund. Den kraftigt stigande arbetslösheten första år fick till följd att situationen blev speciellt problematisk för pojkar med arbetarklassbakgrund. De förblev långvarigt arbetslösa längre än andra och vidareutbildade sig i mindre utsträckning än vad ungdomar från andra samhällsklasser gjorde. En förbättring inträf- fade vid slutet av decenniet för ungdomsgruppen, men situationen var sämre än den som rådde ingång. Sambandet mellan en individs utbildning och dennes möjligheter att hävda sig på arbetsmarknaden har varit föremål för omfattande undersökningar. gör för sin egen del några korta reflexioner i den frågan och vill särskilt anföra följande. Uppgifterna är i allt väsentligt hämtade från föredraget Arbete och utbildning av professor , , som hölls vid Arbetslivsforum 22–vid . Det är ett välkänt faktum att utbildningsnivån i har stigit. genomfördes den obligatoriska grund- skolan fullt ut. blev samtliga program i gymnasie- skolan treåriga och ger behörighet för tillträde till högskoleutbild- ning. Utbildningsnivån hos den arbetsföra befolkningen har stigit. har andelen personer med enbart grundskoleutbildning sjunkit från till . När den ekonomiska krisen kom sjönk sysselsättningsgraden i betydligt högre utsträckning för de lägst utbildade än för andra. Tre olika mekanismer kan ha föranlett detta. För det första reducerade den allmänna ekonomiska tillbaka- gången antalet arbeten i de flesta branscher För det andra reduce- rade strukturförändringarna antalet arbeten med låga kvalifika- tionskrav. För det tredje torde undanträngningen ha ökat, dvs. att en växande andel av personer med högre utbildning än nödvändigt kan ha tagit arbeten med låga utbildningskrav. Den slutsats som drar är att undanträngningen skärps när efterfrågan på arbetskraft är låg medan hög efterfrågan ökar möjligheterna för överutbildade i okvalificerade arbeten att få nya arbeten som motsvarar deras utbildningsnivå. Därmed ökar också de lågutbilda- des chanser. En annan fråga som då uppkommer är om utbildningsnivån kan bli för hög? Om alla skulle nå upp till treårig gymnasienivå skulle följden bli att alla arbeten, även de som inte krävde någon särskild utbildningsnivå skulle utföras av personer med minst treårig gymnasieutbildning. Det går således inte att dra slutsatsen att det finns alltför få arbeten med låga utbildningskrav i förhållande till andelen lågutbildade. konstaterar att de lägst utbildade, som blir allt färre, i växande grad består av personer som lider av fysiska och sociala handikapp, vilket försvårar deras chanser på arbetsmarknaden. Sysselsättningsgraden för de lägst utbildade kanske därför aldrig kommer att nå upp till nivå. kan således konstatera, att det är än viktigare än att den enskilde individen har en god utbildning. Vad gör ungdomar som inte går gymnasieutbildning? I budgetpropositionen för har regeringen konstaterat att det finns behov av särskilda stödinsatser för ungdomar som lämnar gymnasieskolan med svaga eller ofullständiga studieresultat. Vidare konstaterar regeringen att det också finns skäl att kartlägga villko- ren för de ungdomsgrupper som har särskilt dåliga förutsättningar för att etablera sig på arbetsmarknaden. Regeringen har därför till- satt en utredning med uppgift att göra en kartläggning av de ungdomar mellan 16–som varken studerar, arbetar eller söker arbete och som riskerar att falla mellan stolarna. I uppdraget ingår också att analysera samhällets insatser för gruppen och vid behov ge förslag på konkreta åtgärder för att förbättra gruppens situation eller för att förbättra kunskapsläget. har på regeringens uppdrag undersökt vad de ungdo- mar gör som tackar nej till ett erbjudande om utbildning i gymna- sieskolan eller som avbryter studierna och inte längre går där. Uppdraget har redovisats genom rapporten Det kommunala uppföljningsansvaret – finns det? konstaterar att nuvarande regler om vilket ansvar kommunerna har för ungdomar som av olika skäl hamnat utanför gymnasieskolan är otydliga. Detta har fått till följd att kommu- nerna gjort olika uttolkningar av bestämmelserna och att ungdomar därför behandlas olika beroende på vilken tolkning deras hemkommun gjort. Enligt lagen (2000:625) om arbetsmarknadspolitiska program får en kommun anordna praktik eller annan verksamhet på heltid för arbetslösa ungdomar som inte genomgår gymnasieskola eller liknande utbildning till dess de fyller . Lagen ersatte bl.a. en tidigare lag om kommuners ansvar för ungdomar men innebär i detta avseende inte någon ändring i sak. Lagen ger kommunerna enbart en möjlighet, men ålägger dem inte någon skyldighet, att ta på sig detta ansvar. I ovannämnda rapport refererar till en utvärdering av det kommunala ungdomsprogrammet, som gjorts av Statskontoret på regeringens uppdrag. I den rapporten, Särskilda ungdomsåtgär- der? – om kommunala ungdomsprogrammet och utvecklingsga- rantin (2001:4), föreslog Statskontoret bl.a. att programmet skall behållas för arbetslösa ungdomar utan slutbetyg från gymnasieskolan och att deltagarna skall få en ersättning som motsvarar studiebidraget. Syftet är att undanröja individens incita- ment att hoppa av gymnasieskolan för att i stället påbörja kommu- nalt ungdomsprogram (KUP). konstaterar att det varit svårt att få fram tillförlitliga uppgifter om det exakta antalet ungdomar som står utanför gymna- sieskolan, eftersom kommunerna har uppfattat sitt ansvar på olika Antalet varierar också , eftersom antalet deltagare i gymnasieskolans individuella program varierar. Av rapporten framgår vidare att antalet ungdomar som lämnade och som inte studerade i gymnasieskolan enligt den nationella statistiken uppgick till 2 775. De uppgifter som kommunerna lämnat inför arbetet med rappor- ten avvek radikalt från detta. I den enkät som tillställt samtliga kommuner hade man ställt fråga om vad dessa ungdomar hade för huvudsaklig verksamhet . I flera fall angav kommunen att de funnits på det individuella programmet, vilket förklaras med att det inom detta program sker en stor omsättning av elever. En individ kan finnas på programmet endast delar av termin. Mot den bakgrunden gjorde en sammanställning som baserar sig på uppgifter avseende 659 ungdomar. Här kan man utläsa följande procentuella fördelning. Andel (procent) Studerande på annan utbildning i Arbetade i eller utomlands Fanns på behandlingshem, kriminalvårds- anstalt eller på annat sätt omhändertagna Mot bakgrund av de tveksamheter som fanns i anslutning till enkätsvaren medräknades inte svaret det individuella program- met. Enligt de uppgifter om arbetsinkomster för 17- och 18-åringar med respektive utan studiehjälp som fått del av, uppgår antalet ungdomar som inte hade studiehjälp eller studiebidrag till sammanlagt 6 350. Av dessa redovisade drygt 4 000 inte någon arbetsinkomst. Närmare 1 500 hade en årsinkomst som understeg . Endast 300 personer tjänade mer än . Förvärvsfrekvensen är således mycket låg. finner det klarlagt att antalet ungdomar som inte fångas upp av något system inte är obetydligt, som ansvaret för dessa är oklart. Utredningen kommenterar den situationen närmare i förslagsdelen, kap. 8. Utredningen konstate- rar också att kunskapen om antalet ungdomar som står utanför gymnasieutbildningen är bristfällig. Det gör det svårare att beräkna effekter och kostnader för de förändringar som utredningen kommer att föreslå. Många svenska ungdomar studerar längre eller i utländsk skola. Detta sker på olika sätt, t.ex. studier på college i , utbytesstudier vid någon av de svenska utlandssko- lorna eller i något av de utbytesprogram som anordnas inom EU- samarbetet. Det förekommer också att elever på eget initiativ ordnar en utbildningsplats vid en skola utomlands. Utlandssvenska studerande vid svensk gymnasieskola i , , , , och har rätt till studie- hjälp enligt 2 kap 16 § studiestödsförordningen. I likhet med vad som gäller för de ungdomar som genomgår utbildning i svenska gymnasieskolor förutsätts att studierna bedrivs på heltid. Ungdo- mar som går i annan utbildning utomlands kan under vissa förut- sättningar få studiehjälp. Huvudregeln är att den studerande själv skall ha varit folkbokförd i . Undantag görs i de fall föräldrarna är utsända i statlig anställning, trossam- fund eller i biståndsverksamhet. Detta följer av CSN:s föreskrifter (CSNFS 2001:6). Däremot har inte barn till anställda i svenska företag rätt till studiehjälp för skolgång utomlands annat än vid ovan angivna skolor. har i detta samman- hang noterat att barn till anställda hos svenska företag m.fl. dock skall räknas in i underlaget för statsbidraget till resp. skola. Detta framgår av förordningen (1995:519) om statsbidrag till utbildning av utlandssvenska barn och ungdomar. De svenska utlandsskolorna har utbyte med skolor i på så sätt att studerande vid svenska gymnasieskolor kan få studera andra året vid en utlandsskola. Med undantag för elever vid skolan i får sådana elever studiehjälp, vilket beror på att de övriga skolorna ligger i länder som är medlemmar i unionen (EU). Svenska elever, som studerar utomlands som ett led i sin utbildning, t.ex. vid college i är inte berättigade till studie- hjälp. Även utlandsstudier i andra länder förekommer, för vilka inte heller studiehjälp lämnas. I fråga om studier i finns möjlighet att söka stipendier hos olika organisationer. Kostnaderna blir i regel trots detta relativt höga, inte minst beroende på att eleven i stor utsträckning måste teckna privata försäkringar för vistelsen. Frågan om studiehjälp bör lämnas för utlandsstudier i länder utanför eller den europeiska unionen och vilka villkor som i så fall bör gälla är komplex. Förhållandena varierar beroende på vilka regler för ekonomiskt stöd som gäller i vistelselandet, de vill- kor som arrangören erbjuder, samt vilken standard som den sökta utbildningen har. Utbytesstudier i medlemsland inom EU Genom medlemskapet i EU har utbytet av studerande mellan medlemsländerna i unionen ökat. För studenter som studerar vid universitet och högskolor gäller att de får uppbära studiemedel för studier vid lärosäte utomlands oavsett om de deltar i ett organiserat utbyte som Erasmusprogrammet eller om de på egen hand påbörjar studier vid ett utländskt lärosäte. Hållningen är mer restriktiv från svensk sida beträffande utbytesstudier på gymnasienivå. Enigheten är stor i fråga om värdet av en ökad internationalise- ring av utbildningen för svenska ungdomar, och det finns flera olika vägar för att nå detta mål. En möjlighet är att gymnasiesko- lorna i ännu större utsträckning än erbjuder internationellt inriktade kurser och program med inslag av undervisning på främ- mande språk. Det finns ökade tendenser i den riktningen, då allt fler gymnasieskolor erbjuder utbildning inom International Bacca- laureate-systemet, s.k. IB-gymnasier. Det har också blivit vanligare att svenska gymnasieelever erbjuds att genomgå viss del av sin utbildning vid en utländsk skola. Internationella programkontoret administrerar ett antal olika ettårsprogram, i , resp. . Dessa program vänder sig till elever i gymnasieskolans årskurser 1 och 2. Ansökan skall ställas till Programkontoret. Den som antas till ettårsprogrammen beviljas har rätt till studiebidrag och inackorde- ringstillägg. Beloppet utbetalas av CSN. Överskjutande kostnader samt utgifter för resa, försäkring och fickpengar betalas av den Kostnaden för skolplatsen bekostas genom värd- landets statliga medel. 4.4Studiehjälpens betydelse för att rekrytera till utbildning och underlätta studier – hur bör de framtida målen se ut? slutsatser: Den framtida studiehjäl- pen bör tillsammans med andra stödsystem inom de utbild- ningspolitiska och familjepolitiska områdena stimulera ungdo- marna att fullfölja sin utbildning. Reformer inom studiehjälpen är inte ensamma tillräckligt för att stimulera elever till att full- följa sin utbildning utan måste kombineras med andra insatser, inte minst inom det elevsociala området. Studiehjälpen bör vidare syfta till att bistå föräldrarna i deras försörjningsansvar samt bidra till att utveckla elevernas själv- ständighet. 4.4.1Studiehjälpens effekter – några forskningsresultat Studiehjälpens roll för att främja rekrytering till gymnasiala studier och motverka social snedrekrytering har såsom redovisats ovan ofta betonats av statsmakterna. Det var också motiveringen för att studiehjälpen kom till . I takt med att ökade insikter vunnits om studiehjälpens effekter har dock studiehjälpens betydelse tonats ned. Här skall redovisas några resultat från under- sökningar om studiehjälpens betydelse. Forskningen om studiestödets betydelse har främst inriktats mot studiemedel och i viss mån vuxenstudiestöden. Däremot har forsk- ningen om studiehjälpen varit mycket begränsad. I samband med studiehjälpssystemets tillkomst visades att ekonomiska faktorer hade en relativt stor betydelse för ungdomars beslut att inte fort- sätta i gymnasiet efter . forskning har också visat att studiehjälpen kan ha en viss betydelse för att förmå ungdomar att välja en tre- eller fyraårig teoretisk linje framför en tvåårig yrkesinriktad linje. , då praktiskt taget alla ungdomar börjar i gymnasieskolan och då alla gymnasieprogram är treåriga, är dock läget annorlunda. Dessa forskningsresultat är därför av mindre intresse för utredningens överväganden. I forskning kring den sociala snedrekryteringen har konstaterats att den sociala snedrekryteringen grundläggs i övergången från grundskola till gymnasieskola och vid valet av program i gymnasie- skolan. Den behovsprövade studiehjälpen – som består av extra tillägg – har en viss betydelse för att motverka social snedre- krytering. Det har också konstaterats att studiehjälpen genomgå- ende tillmäts större betydelse i familjer med en svag ekonomi än i mera välbeställda familjer. Det extra tillägget kommer att behandlas närmare i kap. 7 och berörs därför endast kortfattat här. Eftersom utredningen i det här kapitlet främst skall beröra studiebidraget inriktas intresset här på den forskning som rört studiebidragets rekryteringseffekter och dess betydelse för elever och föräldrar. Tyvärr har praktiskt taget ingen forskning om studiehjälpen bedrivits . Utredningen får därför nöja sig med att peka på vissa resultat från några mindre undersökningar som genom- fördes 1985–1991 av och vid . Elever och föräldrar har själva fått bedöma studiestödets rekryteringseffekter och betydelse. I kap. 7 kommer utredningen också att redovisa resultat från två undersökningar av det extra tillägget som genomförts av CSN . För utredningens överväganden är det av intresse att studera studiehjälpens betydelse främst ur tre aspekter: Studiebidragets betydelse för valet att börja studera i gymnasie- skolan. Studiebidragets betydelse för att studierna fullföljs. Studiebidragets betydelse för den studerande och familjen. Studiehjälpens betydelse när ungdomar bestämmer sig för att söka till gymnasiet är begränsad. På frågor om vad det skulle ha betytt om studiebidraget inte funnits, var det i de nämnda undersökning- arna bara som svarade att man då inte skulle ha sökt till gymnasieskolan. Det är närmast en självklarhet för ungdomar att börja i gymnasiet. Gymnasieutbildning krävs i regel för ett önskat yrke eller också vill ungdomarna kunna söka vidare till högskolan. Andra motiv som framförts är en vilja att bli mer allmänbildad och få större kunskaper. Utbildningsvalet är alltså i hög grad en funktion av framtida yrkes- och studieplaner. långsiktiga och rationella val som ligger till grund för val till gymnasiet och val av gymnasieprogram. Därmed är utrymmet för betydelsen av ekonomiskt stöd begränsat och studiebidraget har i princip inte någon nämnvärd inverkan på rekryteringen till gymna- siet. Som utredningen framhållit i avsnitt 4.3 är problemet i dagens gymnasieskola inte främst att förmå ungdomar att börja utan snarare att förmå dem som påbörjat sin utbildning att slutföra denna fram till ett slutbetyg. Den forskning som bedrivits visar dock att studiehjälpen inte heller har någon större betydelse för att förhindra studieavbrott. Motiven för att inte fullfölja gymnasiestudierna angavs i de nämnda undersökningarna vara skoltrötthet, att utbildningen inte motsvarade förväntningarna, att eleven inte gick den linje han eller hon ville, att det var mer attraktivt att arbeta och tjäna pengar samt vantrivsel i gymnasiet. Ekonomiska faktorer spelade en mycket liten roll för beslutet att avbryta gymnasiestudierna. Utredningen kommer i kap. 7 att ytterligare belysa studiehjälpens betydelse för att eleverna skall fullfölja gymnasieutbildningen. 4.4.3Studiebidragets betydelse för att underlätta studierna Studiebidraget har alltså begränsad betydelse för ungdomars beslut att börja i gymnasiet och för deras beslut att inte fullfölja sin utbildning i de fall så sker. Detta betyder dock inte att studiehjäl- pen saknar betydelse för studerande i gymnasieskolan. Det stora flertalet av dem som genomgår gymnasial utbildning uppbär endast studiehjälp i form av studiebidrag. Trots att detta lämnas med ett förhållandevis lågt belopp anser både elever och föräldrar att bidraget är betydelsefullt. I en undersökning svarade av pojkarna och av flickorna att studiebidraget var av mycket stor betydelse för den egna ekono- min. svarade att studiebidraget var av ganska stor betydelse. Totalt ansåg nio av tio elever att bidraget var av stor eller ganska stor betydelse för den egna ekonomin. Av föräldrarna svarade att studiebidraget var av stor eller ganska stor betydelse för familjens ekonomi. Naturligt nog var bidragets betydelse störst i familjer med lägre inkomster. Ungdomar i gymnasieskolan tillmäter studiebidraget en stor betydelse. Det tycks till stor del hänga samman med att de flesta ungdomar själva får disponera sitt studiebidrag. Det är vanligt att föräldrarna för över utbetalningarna av studiehjälp från sitt eget till barnets bankkonto. I de nämnda undersökningarna framgick att de flesta studerande förvärvsarbetade vid sidan av studierna. I vissa fall ansåg man att arbetet inverkade negativt på studierna. Om studiebidraget inte funnits skulle de ha varit tvungna arbeta mera vid sidan av studi- erna. Utredningens slutsats av denna genomgång är att studiebidraget endast har begränsad rekryteringseffekt, men att det är av betydelse för att underlätta studierna i gymnasieskolan och för att stärka ungdomars självständighet. Det är ganska givet att ett ekonomiskt bidrag av så förhållande- vis ringa storlek som studiebidraget inte har någon större betydelse då ungdomar står inför valet att påbörja eller fullfölja studier. I dagens kunskapssamhälle krävs ofta en gymnasieutbildning för att kunna leva ett självständigt liv och det har närmast blivit en själv- klarhet för ungdomar att börja i gymnasiet. Trots det ringa belop- pet tillmäts bidraget ändå en stor betydelse av ungdomarna. Genom att många ungdomar själva får bestämma över bidraget stärker det ungdomarnas självständighet och ökar deras möjligheter att påverka sin livssituation. Det kan vara lämpligt att betrakta studie- bidraget närmast som ett stimulansbidrag. Bidraget kan ses som en stimulans från samhället då ungdomar får den grundläggande utbildning som krävs för att kunna leva ett själv- ständigt liv. konstaterar följande om studiehjälpens olika delar. Studiebidraget bör finnas kvar men ges en annan utformning som bättre svarar mot de förutsättningar som gäller . Skälen är att föräldrarnas försörjningsansvar generellt sett har utsträckts till än vad som var fallet då studiehjälpen infördes och att myndighetsåldern har sänkts. Dessutom har den statliga ungdoms- politiken som mål att ungdomarna skall fostras till självständiga medborgare och att det är ett värde i sig att successivt minska deras beroende av föräldrarna. Inackorderingstillägget behandlas mer utförligt i kap. 7. Förut- sättningarna har ändrats genom att gymnasieskolan har byggts ut och finns på ett väsentligt större antal orter . En betydande ökning av utbudet har skett, som ungdomarna numera har större möjligheter att välja utbildning i annan kommun än i hemkommunen eller i kommun som har samverkansavtal med denna. Inom det offentliga skolväsendet finns flera riksrekryte- rande utbildningar inom gymnasieskolan. Vidare har antalet fristå- ende skolor ökat i stor omfattning . De geogra- fiska hindren för den enskilde eleven finns således kvar fast på ett annat sätt än vad som var fallet . I fråga om behovet av extra tillägg har det visat sig att många familjer fortfarande lever under kärva ekonomiska förhållanden. Särskilt ensamstående föräldrar och familjer med invandrarbak- grund fick sina ekonomiska villkor försämrade när besparingarna gjordes . De sociala hindren för utbildning kvarstår således fortfarande, trots att tillströmningen till gymnasieskolan har ökat som studiehjälpen funnits. Det extra tilläg- get och dess funktion analyseras närmare i kap. 7. I kap. 8 redovisar utredningen utförligt sina överväganden om stödet bör ges inom ramen för utbildningspolitiken eller den ekonomiska familjepolitiken. Eftersom ekonomiska, sociala och geografiska hinder för ungdo- mar att skaffa sig önskad gymnasial utbildning fortfarande finns kvar, bör den framtida studiehjälpen tillsammans med andra stöd- system inom de utbildningspolitiska och familjepolitiska områdena stimulera ungdomarna att fullfölja sin utbildning. Flera goda skäl talar för att målen för den framtida studiehjälpen bör formuleras utifrån ovan redovisade utgångspunkter. Det går att utläsa ett samband mellan ungdomars utbildning och deras möjlig- heter att etablera sig i samhället. Kommittén Välfärdsbokslutet har i sitt slutbetänkande (SOU 2001:79) Välfärdsbokslut för 1990-talet påtalat den ökade ohälsan och otryggheten hos ungdomar. I årets budgetproposition konstaterar regeringen att flera rapporter lämnat samma bild och att den ser med oro på detta. Regeringen avser att vidta fortsatta insatser på detta område. I budgetpropo- sitionen påpekas vidare att skolan skall få en mer aktiv roll i förhållande till elevernas hälsotillstånd genom beslut beträffande inriktningen av det nya verksamhetsområdet elevhälsa. Reformer inom studiestödsområdet är således inte ensamt till- räckligt för att stimulera elever till att fullfölja sin utbildning utan måste kombineras med andra insatser, inte minst inom det elev- sociala området. Vad som anförts i detta kap. visar att studiebidraget även fyller fler funktioner än att stimulera de studerande att fullfölja gymna- sieutbildningen. Det utsträckta försörjningsansvaret medför ett behov av stöd till föräldrarna för att ta detta ansvar. Genom att de myndiga ungdomarna själva får uppbära studiebidraget fyller det också en funktion för att stödja ungdomarnas självständighet. slutsatser: Åldersgränsen för barn- bidraget bör anpassas såväl till föräldrarnas försörjningsansvar som till dagens arbetsmarknadssituation för 16–18-åringar. Målet för den ekonomiska familjepolitiken är att skillnaderna i de ekonomiska villkoren mellan familjer med och utan barn skall minska inom ramen för den generella välfärden. Den generella välfärdspolitiken utjämnar ekonomiska resurser och levnadsförhål- landen. Generella system ger goda fördelningseffekter och har en hög legitimitet. Genom mer generella bidrag kommer systemens långsiktiga stabilitet och effektivitet att öka, vilket har stor betydelse för systemens långsiktiga trovärdighet. Barnens bästa är utgångspunkten för familjepolitikens utform- ning. Grundläggande är att skapa förutsättningar för jämlika uppväxtvillkor för alla barn.