sou · GRB318d2 · 2004-01-01 00:00:00 — [] Han lyckades uppnå att det ungerska erkände de ungerska judar vilka hade svenska skyddspass som utländska medborgare med samma rättigheter som dessa. lyckades vidare ordna så att dessa Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination judar – närmare 5 000 – fick logeras in i s.k. svenska hus. Dessa hus fick exterritorialrätt och åtnjöt alltså allt tänkbart skydd. Ingen av dessa judar behövde heller bära den annars obligatoriska Davidsstjär- nan. [] Mitt hämtade ur fängelserna folk som arresterats, fastän de hade skyddspass, mitt i nattmörkret reste han i bil till svenskhusen med medikamenter, ombesörjde att sjuk- lingarna fick vård (, 6/3-1945). Det är svårt att säga hur den uppmärksamhet som ägnades och hans gärning påverkade den svenska utrikesför- valtningens syn på honom. Endast två dagars senare, , sände UD det första telegrammet till som enbart handlade om . Innehållet är kort och lyder: Sök framföra meddelande efterlängtad här stop önskar veta när han beräknas kunna återvända (P 2 Eu, 8/3-1945). , som varken hade vidarebefordrat den ovan nämnda uppgiften från angående avfärd med bil mot okänd destination, eller (troligtvis ej) kände till att uppgifterna om i brev vidarebefordrats till av Reuterswärd , levde sannolikt fortfarande med uppfattningen att dels ansåg att Dekanozovs note av alltjämt var giltig, dels hade möjlighet att kontakta via sovjetiska myndigheter. Detta framgår inte minst av att telegrammet enbart sändes till legationen i och inte till legationen i . Att Bukarest-legationen skulle ha kunnat agera i saken tycks inte ha föresvävat UD:s tjänstemän i . Sanningen är dock att omkring tycks ha blivit tveksam vad gäller utsikterna att framföra med- delanden till via sovjetiska myndigheter. Det finns heller ingen dokumentation som tyder på att över- huvudtaget kontaktade sovjetiska myndigheter angående önskan av att få veta när skulle kunna tänkas återvända. Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination vidarebefordrar UD:s förfrågan till I stället skickade , helt i enlighet med sin nya bild av Wallenberg-ärendet, UD:s begäran om upplysningar om av vidare till Reuterswärd i : votre telegramme sept mars recue stop veuillez transmettre de la part du cabinet a si occasion soffre quon espere le voir plus tot possible et que [] savoir quand il croit pouvoir rentrer stop (HP 80 Ea, 9/3-1945). Kontakterna med den i bil försvunne hade alltså i föreställningsvärld övergått från att ha varit en angelägenhet för Moskva-beskickningen (en uppfattning grundad på uppgiften från Dekanozov om att var under sovjetiska truppers beskydd), till att bli en angelägenhet för Bukarest-beskickningen (grundad på uppgifter från och , genom Reuterswärds försorg, om att försvunnit i bil mot okänd destination). nåddes UD av följande telegram från : Recu information detenu environ 20 février (HP 80 Ea, 10/3-1945). instruerade härvid att hos sovjetiska myn- digheter ta reda på om verkligen arresterats (HP 80 Ea, 11/3-1945). Därtill hade UD erfarit att legationspersonalen i hade förlorat kläder och personliga tillhörigheter. Man hemställde att skulle undersöka möjligheterna att via sovjetiska myndigheter skicka kläder till de nödställda beskick- ningsanställda i (HP 80 Ea, 12/3-1945). Vid besöket hos utrikeskommissariatet, som också omnämns av i hans dagbok, tog upp de frågor som telegraferat (dvs. frågan om påstådda arrestering och möjligheterna till sändning av kläder till ). telegraferade hem till : : I anledning av Edert 164 har jag bett Dekanozov påskynda efterforskning, då inga omedelbara autentiska underrättelser från Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination erhållits och särskilt hemställt meddelande huruvida instruktionen Edert 134 [som syftade på meddelandet från UD till av som överlämnats av till Vetrov] överbringats och vad å sin sida önskar meddela. [Punkten secundo rör en démarche till den ungerska regeringen som vi återkommer till nedan]. Tertio: Hemställt om undersökning av möjligheten att sända kläder. Preliminära muntliga reaktionen var att nära frontlinjen och svårigheterna stora. Quarto: Reuterswärd har i telegram meddelat, att försvunnen , då han sade sig ämna avresa i bil. Har bett Reuterswärd om möjligt framföra Edert enclair 41 [vars innehåll var att var efterlängtad] (P 2 Eu, 12/3-1945). Detta telegram är intressant av fyra orsaker. För det första, helt i enlighet med instruktion från , begärde undersökning av vistelseort genom sovjetiska myndig- heter. Åtminstone officiellt upprätthölls alltså bilden att den ansåg sig kunna kontakta en eller flera av lega- tionstjänstemännen genom det sovjetiska utrikeskommissariatets försorg. För det andra hemställde att sovjetmyndigheterna skulle översända kläder, och här fick ett svar som onek- ligen sade en del om möjligheterna att via sovjetiska myndigheter upprätthålla kontakter med Budapest-beskickningen. Det muntliga svaret var att det förelåg svårigheter att sända kläder eftersom låg nära frontlinjen. För det tredje fick UD, sannolikt , reda på att kände till den av Reuterswärd förmedlade bilden av såsom försvunnen , då han sade sig ämna avresa i bil. skrev att han hade bett Reuterswärd framföra telegrammet (enclair 41), (vari UD skrev att [var] efterlängtad i ). UD informerades härmed om ändrade inställning vad gällde kontakter med Wallen- berg, dvs. att dessa borde skötas av legationen i . För det fjärde behandlades separat från den övriga Budapestbeskickningen i telegrammet under punkten Quarto. Hans ärende separerades härmed från den övriga beskickningsper- sonalen och konstruerades såsom ett enskilt fall, bortkopplat från ärendet med den övriga personalen. Därtill är punkten quarto den Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination sista i telegrammet, något som torde kunna tolkas som en marke- ring till om att Wallenberg-fallet, ur pers- pektiv, hade nedprioriterats och blivit en angelägenhet främst för . telegram är försedd med stämpeln Exc. fick sålunda del av påstående att hade försvunnit med bil till okänd ort och att Reuterswärd skulle undersöka saken. Detta är intressant mot bakgrund av det faktum att vi nu befinner oss i den period då bortom all tvekan måste ha mottagit meddelande om av Kollontaj. Detta meddelande bör också ha kommit utrikesministern till del (senast) eftersom Kollontaj blott senare, , återvände för gott till . Om sett detta telegram, med vetskap om Kollontajs budskap, ter det sig märkligt att han utan invändning lät hänvisa Wallen- berg-ärendet till Bukarest-legationen. Kollontajs meddelande till skulle inte komma att bli känt för tjänstemannaledning förrän då (bl.a. journalisten och författaren och halvbror ) brevledes ställde en fråga rörande denna uppgift till utrikesminister (P 2 EuI, 25/11-1948). Det finns ingen dokumentation som talar för att beskedet till blev känt för UD . Vad gäller beskedet till fru förefaller det troligt att fick reda på detta på ett tidi- gare stadium, men det har dock inte heller här återfunnits doku- mentation som ger något entydigt belägg för ett sådant antagande. I ett brev av skrev dåvarande chefen för politiska avdelningen följande till som då var ambassadör i : Då vi ej ha funnit någonting om detta samtal med på dossier vore vi tacksamma om Du godhetsfullt ville meddela, vad du erinrar Dig om saken. Det är ju klart att fru griper efter varje halmstrå för att få någon klarhet i sonens öde. Frågan är emeller- tid om talat med Din maka i enlighet med instruktioner från eller om hon vid samtalet endast upprepat sin vid ett tidi- gare tillfälle till fru avgivna försäkran att W. befunne sig Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination under ryskt beskydd och behandlades väl, en försäkran som hon torde ha grundat på det meddelande att W. påträffats, som vi erhöllo från ryska vederbörande via beskickningen i (P 2 EuI, 3/12-1948). ställde sig uppenbarligen tveksam till att Kollontaj verk- ligen handlat på order då hon underrättade fru och . Snarare skulle Kollontaj på eget initiativ endast ha upprepat budskapet i Dekanozovs note av . Att som gjorde i detta brev öppna för möjligheten att Kollon- tajs besked inte skedde på instruktion från förefaller i efterhand diskutabelt men ger möjligtvis en förklaring till varför varken Kollontajs besked till fru eller tycks ha tagits på allvar av utrikesministern och ledning . Mot resonemang kan naturligtvis åtskilligt invändas. Att utgå ifrån att ett sändebud inte talar för sin stats räkning utan av oklara skäl på eget initiativ endast upprepar ett besked som hon med all sannolikhet visste att UD redan hade, är egendomligt. Utgångspunkten inom diplomatin måste rimligtvis vara att främmande staters sändebud talar och agerar som representanter för sina uppdragsgivare. Kollontaj måste således antas ha handlat i enlighet med en från inkommen instruktion. Det är det omvända – att Kollontaj på eget initiativ tar kontakt med och fru – som skall bevisas. Därtill är det ett faktum att Kollontajs besked (åtminstone enligt redogörelse) skilde sig från Dekanozovs note i så måtto att hon faktiskt meddelade att inte bara befann sig i sovjetiskt beskydd, utan i , en uppgift som därtill var helt riktig. Då Kollontaj sade detta till och fru hade suttit minst i Lubjanka i . Det är därtill nödvändigt att ställa frågan varför sändebud gav detta meddelande till dessa två ytterst viktiga perso- ner, nämligen mor och utrikesministerns hustru, på informell basis (över en kopp thé). Kollontaj måste ha förstått att mor (såsom också var fallet) redan hade underrättats av UD om innehållet i Dekanozovs note. Kollontajs val av just dessa informella kontaktvägar för att (i praktiken) på nytt framföra budskapet om att Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination påträffats och stod under beskydd, kan rimligtvis inte förutsättas ha skett av en slump. Tyvärr kan frågan om instruktioner till Kollontaj eller icke var- ken bekräftas eller dementeras, eftersom ryska myndigheter ännu inte tillåter oss att granska telegramtrafiken i chiffer mellan utrikeskommissariatet och sovjetiska legationen i . 8.3Söderblom och hävdandet av svenska intressen Varför var så benägen att överlämna ärendet till legatio- nen i ? Det är ett rimligt antagande att be- gäran av 8 och om att få anmäld som chargé d'affaires hos den sovjetkontrollerade ungerska Debrecen- regeringen syftade till att slippa ärendet med den försvunna Budapest-beskickningen och få till stånd ett snabbt erkännande av Debrecen-regeringen. initiativ strandade dock på att UD hade svårt att tolka huruvida Debrecen-regeringen verkligen kunde erkännas som landets enda lagliga regering. När så uppgifter rörande den försvunna beskickningspersonalen började inkomma från den svenska legationen i , omprövade bilden av . I föreställningsvärld förvandlades härvid ärendet till att bli ett efterforskningsärende, som borde hand- läggas av Bukarest-legationen. Att , trots att han hade ett klart besked från Dekanozov, gjorde denna omprövning, tyd- ligtvis endast på basis av de ytterst diffusa uppgifter han erhållit från Reuterswärd, är både märkligt och anmärkningsvärt. Detta kan dock förstås mot bakgrund av den generella tendensen hos honom att, efter de negativa erfarenheterna av möten med sovjetiska diplomater och , konse- kvent antingen helt undvika komplicerade (och potentiellt käns- liga) frågor rörande svenska intressen i , eller hänskjuta dem till UD eller till andra legationers jurisdiktion. Såsom framgår av Vetrovs samtalsuppteckning från mötet den 29 (alt. ) 1945, tycks ha överdrivit när han skrev till att både Vetrov och Sysojev [nu] voro idel solsken (P 40 R, 2/2-1945). Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination var fortsatt komplicerad också härefter. Att han uppfattade rela- tionerna till värdlandet som bekymmersamma framgår med all önskvärd tydlighet i en officiell skrivelse till utrikesministern av vari han redogjorde för en bjudning hos utrikesminister . återupptog Molotov sin vana att gå runt och skåla med beskickningscheferna. Utrikeskommissarien kom även fram till mig för att skåla med representanten för vår granne i norr. berättade härvid nyheten om intagande och sade, att detta säkerligen skulle glädja många, naturligtvis mest av allt polackerna, men att tyskarna säkerligen vore mycket missbelåtna däröver. Det är nu en gång så här i världen, yttrade skämtsamt, att man inte kan vara alla till lags, och vargarna och fåren kunna ej trivas tillsammans. Molotov visade inga tecken på en ovänlig eller ironisk inställning (HP 1 Er, 24/2-1945). Efter att ha beskrivit denna originella och inte helt lättolkade epi- sod avslutade sin rapport: Det angenäma intryck, som gårdagens mottagning kvarlämnat hos mig, saknar måhända varje egentlig betydelse. Emellertid kan jag per- sonligen ej underlåta att giva nog akt på huru man förhåller sig till mig. Min ställning har ju numera, sedan inträtt i kriget, blivit unik. Jag är den ende härvarande representanten – om man bortser från den på lång semester hemreste afghanske ambassadören – för de ej speciellt välsedda neutrala länderna. Min ställning är allt annat än lättsam (HP 1 Er, 24/2-1945). Såsom framhåller i denna rapport, uppfattade han alltså sin ställning i som fortsatt besvärlig. Det är mot bakgrund av detta knappast förvånande att han ville undvika att driva ärenden som kunde göra hans ställning än mer komplicerad. Svenska ekonomiska intressen i röda arméns uppmarsch- områden Benägenheten att hänvisa ärenden som på något sätt hade att göra med angelägenheter i de av kontrollerade delarna av Öst- och löper som en röd tråd genom tid som legationschef i –45. Denna tendens gäller inte bara frågan om . Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination hade 1944 anmo- dats att till sovjetiska myndigheter överlämna uppgifter om svenska intressen (bland annat av ekonomisk art) i , , och . Syftet härmed var att göra den annalkande sovjetiska röda armén uppmärksam på svensk egendom och att skydda denna. svarade Sovjetmyndigheterna genom att hänvisa frågan till regeringarna i och samt till den för nationens befrielse. Man undvek dock att i svaret nämna (HP 80 Ea, 22/11- 1944). Utelämnandet av berodde sannolikt på det faktum att det i , till skillnad från t.ex. , ännu inte bildats någon sovjetkontrollerad instans (Debrecen-regeringen bildades först ), som man kunde hänvisa till. övervägde UD att göra en liknande fram- ställning rörande svenska intressen i , där röda arméns inmarsch stod för dörren (HP 80 Ea, 22/1-1945). Vetrov hade vid mötet , som enligt präglades av en isande kyla, helt kort avvisat en liknande framställan rörande svenska ekonomiska intressen i (AVPRF, f. 0140, op. 29, p. 8, p. 127, l. 92–93). , som tagit illa vid sig av Vetrovs avvisande och kyliga attityd, tycks ha hållit det för lönlöst att göra en liknande framställan rörande intressena i . telegraferade han följaktligen till UD att sovjet- regeringen mottager ej framställning [rörande ], och att framställning självfallet [borde] ske genom den svenska beskick- ningen i (HP 80 Ea, 23/1-1945). blev frågan om svenska intressen i åter aktuell. I ett telegram skrev : 217] Tändsticksbolagets intressen i – Edert 220 – anmäldes av Eder med uppteckning tillsammans med de svenska intressena i och . I det ryska sva- ret [] blev framställningen i vad den avsåg varken avvisad eller direkt tillmötesgången. Verkställ démarchen enligt vårt 207 och bemöt eventuell hänvisning till ungerska Debrecen- regeringen med att den regim under vilken fabrikerna nu arbeta inrät- tas och upprätthålles av ryska militära instanser (HP 80 Ea, 7/3-1945). gav här inte bara instruktion att skulle verkställa démarchen angående de svenska intressena utan också hur han skulle förfara om denna avvisades. UD:s position i frågan om Debrecen-regeringen var också tydlig. Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination betraktades i sammanhanget som en oviktig instans eftersom den regim under vilken fabrikerna nu arbeta inrättas och upprätthålles av ryska militära instanser (HP 80 Ea, 7/3-1945). I det ovan nämnda telegrammet av svarade under punkt secundo: Jag tillråder démarche direkt till ungerska regeringen (HP 80 Ea, 12/3- 1945). avvisade alltså egentligen utan motivering instruktion. UD återkom inte till med ytterligare instruktioner vad gäller skydd av svensk egendom i förrän , något vi får anledning att behandla nedan. drev linjen att Wallenberg-ärendet skulle bli en angelä- genhet för beskickningen i . Det är härvid intressant att notera att , i sin biografi över , kommer till en liknande slutsats vad gäller de sovjetiska myndigheternas syn på . Vaksberg häv- dar att Kollontaj, efter att ha framfört budskapet om vistelse i till och , skulle ha underrättat Molotov, som med oförställd irrita- tion skulle ha beordrat henne att inte diskutera sådana saker med någon, vem det vara månde. Vaksberg skriver härefter: Impulsivt (för att inte säga: hysteriskt) ändrade inte bara tak- tik utan också position och sökte kanaler för att till svenskarna fram- föra informationer diametralt motsatta de man tidigare lämnat. Den kanalen blev , dit den svenska Budapestambassaden evakue- rats på grund av striderna. På en mottagning underrättade sovjetiska diplomater sina svenska kolleger om att ingenting var känt i beträffande och att han hade förvunnit någon- stans. Den sensationella nyheten flög genast iväg till . Detta hände (Vaksberg, 1996: 304). Vaksbergs uppgift, ehuru omöjlig att bekräfta, pekar på att eller möjligtvis Reuterswärd mottagit någon form av Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination underhandsmeddelande från sovjetiska företrädare att Dekanozovs note inte längre ägde giltighet. Men när och var skulle den mottag- ning som Vaksberg anför ha ägt rum? Det finns ingen rapport vare sig från eller Reuterswärd som omnämner någon mot- tagning just . Det finns heller ingen notering i om detta. Kanske överlämnades denna underrättelse i samband med Söder- bloms möte med Vetrov , kanske i samband med att kallades till utrikeskommissariatet . Att den sensationella nyheten skulle ha flugit iväg till finns det dock heller inget belägg för i . Den omnämns, som framgår av ovan anförda telegram, ej heller i rap- porteringen från möte med företrädare för utrikes- kommissariatet . Även om Vaksbergs uppgifter ej kan bekräftas, är det ändå av intresse att han hävdar att sovjetiska myndigheter medvetet försökte desorientera de svenska UD- tjänstemännen genom att överföra ärendet till . Dekanozovs och Vetrovs syn på förfrågningar om rapporterade i telegrammet av att han frågat huruvida meddelandet av (som han lämnat till Vetrov för vidarebefordran till ) ännu hade nått sin destination. Han frågade också om hade lämnat något svar på förfrågan rörande eventuella önskemål från sida. överlämnade en skriftlig démarche till Vetrov angående möjligheterna att sända en tung försändelse med kläder åt beskickningspersonalen och den övriga svenska kolonin i (HP 80 Ea, 13/3-1945). Det kan vara värt att härvid fråga sig hur de sovjetiska myndig- heterna egentligen uppfattade upprepade framställ- ningar om att få vidarebefordra meddelanden, hälsningar och för- sändelser till och den övriga legationspersonalen i . Inalles hade sådana framställningar gjorts vid minst fem tillfällen (, , , och ), utan att någon egentlig respons från sovjetisk sida hade givits. Varför kunde inte de sovjetiska myndigheterna ge ett klart besked? Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination Den bakomliggande orsaken tycks vara att man från sovjetisk sida helt enkelt inte riktigt hade bestämt sig för hur man skulle formulera ett trovärdigt svar. Efter skriftliga framstäl- lan av började man dock fundera kring hur man skulle bemöta återkommande förfrågningar. I ett brev av skrev Vetrov följande till Dekanozov: Den svenska legationen har i noter av , 5 och detta år bett att få överlämna information från det svenska utrikes- departementet till det f.d. svenska sändebudet i och sekreteraren vid legationen . Man vill också översända en försändelse med kläder till . Eftersom beslut om depor- tation/avhysning av alla utländska diplomater, däribland också de svenska, från redan har tagits, och de måste åka därifrån, följer enligt min mening: 1)att noterna lämnas utan svar och att informationen och paketen till den svenska legationen i inte översänds. 2)att, när den svenska legationen befinner sig på sovjetiskt territo- rium, muntligen underrättas om att det sovjetiska militär- kommandot av säkerhetsskäl beslutade evakuera samtliga utländska missioner i , däribland också den svenska, eftersom territorium utgör en krigszon. Jag har konsulterat Rättsavdelningen på Jag ber om Ert samtycke. (Vetrov) (AVPRF, f. 0140, op. 30, d. 6, p. 129, l. Beslut om avhysning av främmande staters sändebud i hade alltså redan tagits, men av någon anledning ville man från sovjetisk sida inte meddela detta öppet till förrän medlemmarna av den svenska legationen befann sig på sovjetiskt territorium. Oviljan att öppet meddela den svenska legationen detta låter antyda att den egentliga anledningen till deportationen av utländska diplomater kan ha varit en annan än blott den omständigheten att utgjorde en krigsskådeplats, något som därtill knappast var fallet . Den sovjetiska armén hade krossat det sista tyska motståndet i Pest mer än en månad tidigare. Vägen mellan och , där sedermera påstods ha omkommit, säkrades av sovjetiska trupper redan runt . Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination Bevekelsegrunderna för det sovjetiska agerandet En tänkbar förklaring till det sovjetiska agerandet får man i ett brev från Vetrov och Semjonov till Dekanozov skrivet en månad tidi- gare, . I brevet konstaterades att , som efter sammanbrott behövde säkra tillförseln av kol till sin industri, stod i begrepp att erkänna den polska regeringen samt upprätta handelsförbindelser, varvid skulle beredas tillgång till kol från polska gruvor: Följaktligen utgör frågan om de polska kolleveranserna till ett mycket starkt, om inte det starkaste ekonomiska påtryckningsmedlet mot , i våra händer. Det är nödvändigt, att polackerna inte vid- tar några åtgärder, utan vårt samtycke, i förhållande till för upprättandet av handel. En sådan önskan skulle från vår sida kunna motiveras med att vi inte kan släppa in neutrala svenska diplomater i områden som ligger i den mot framryckande röda arméns omedelbara uppmarschområde. För övrigt skulle en sådan uppfattning kunna vinna acceptans, om detta aviserades som ändamålsenligt för relationer med alla neutrala stater (t.ex. , , ) (AVPRF, f. 0140, op. 30, d. 6, p. 129, l. Vetrov bedömde alltså att de polska kolleveranserna till möjligtvis utgjorde det starkaste ekonomiska påtryckningsmedlet mot . Eftersom det var nödvändigt att skaffa sig kontroll över dessa leveranser skulle man från sovjetisk sida deklarera att svenska diplomater inte fick befinna sig i röda arméns omedelbara upp- marschområden i kriget mot . Dessa områden omfattade naturligtvis inte bara utan också t.ex. . Kan samma principer ha tillämpats också där? Kan den sovjetiska strävan att vinna kontroll över de polska koltillgångarna rentav ha varit direkt en bidragande orsak till att den svenska legationen inte tilläts förbli i och tillvarata de svenska intressena? Klart är under alla förhållanden att beslutet att evakuera hela den svenska beskick- ningen från sannolikt togs under andra hälf- ten av . Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination skrev Reuterswärd ett svarsbrev till och uppgav däri bland annat följande: Särskilt vore intressant få veta, om man nu vet något om hr. Wallen- bergs öde. , korrespondent till , som kommit hit, uttalar som sin förmodan att han blivit mördad. Finnes några belägg för en sådan förmodan? (R 18/, 14/3-1945). Korrespondenten vid skulle alltså före ha meddelat Reuterswärd sin förmodan att mördats. Av dokumenten att döma är detta första gången utrikesförvaltningen får information som talade för att skulle vara död.