sou · GRB346d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Om miss- tanke finns att det är fråga om hund som avses i 19 § djurskydds- förordningen kan den omhändertas och testas. Påföljden kan, om hunden befinns omfattas av denna paragraf, bli böter. Hundansvars- utredningen har dock inte hört talas om något enda fall där denna bestämmelse tillämpats i något sammanhang, varför detta torde vara mycket ovanligt. Om hundägaren haft uppsåt att låta hunden bita, aktualiseras i första hand, beroende på situationen, olika brottsbalksbrott såsom misshandel, rån eller olaga hot. Hunden tas i beslag såsom hjälp- medel vid brott enligt 36 kap. 2 § . Även djurskydds- förordningen och tillsynslagen kan vara tillämpliga. I samtliga fall har den som blivit biten rätt till skadestånd. Om den bitne är medvållande till skadan, till exempel genom att ha provocerat hunden på ett omotiverat sätt, kan skadeståndet jämkas. När en hund bitit en människa testar polisen ofta hunden för att skapa sig en bild av hur farlig den är, detta som komplement till det utlåtande veterinären ger. I har ungefär hälften av de hundar som omhändertagits av detta skäl testats av polisen. Både testmetoderna och andelen hundar som varit in- blandade i sådana situationer som testas, skiljer sig åt mellan olika polismyndigheter. Det är inte helt ovanligt att det beslutas om avlivning även av hundar som inte är bitska enligt tidigare given definition. Det handlar då ofta om hundar som bitit allvarligt och som efter test bedömts som farligare än hundar i gemen, men där det inte går att visa på en historia av angrepp eller angreppsförsök. Om det är fråga om organiserat hundslagsmål kan de medverkande åtalas för djurplågeri. Hundarna omhändertas med stöd av djur- skyddslagen. Straffet kan bli böter eller fängelse. Dessutom kan förbud att ha hand om hund meddelas. Om en hundägare medvetet släpper sin hund på en annan hund handlar det i första hand om skadegörelse (12 kap. ) eller djurplågeri, vilket medför böter eller fängelse. Hunden kan be- slagtas som hjälpmedel vid brott enligt 36 kap. 2 § . Om en hund biter en hund utan att det är hundägarens avsikt är det, beroende på om hundägaren visat grov oaktsamhet eller inte, fråga om djurplågeri eller brott mot tillsynslagen. I det förra fallet kan hunden beslagtas, i det senare beläggas med koppel- eller mun- korgstvång. Hundägaren döms till böter eller fängelse och måste ersätta skadorna. Bestämmelsen i 19 § djurskyddsförordningen kan också vara aktuell. Enligt tillsynslagen kan polisen besluta om munkorgs- eller koppel- tvång för hundar som orsakar avsevärda olägenheter. En hotfull hund torde i vissa fall kunna anses orsaka avsevärda olägenheter. Om hunden dessutom är att betrakta som bitsk kan den under vissa omständigheter omhändertas och säljas eller avlivas. Om ägaren uppsåtligen använder hunden att hota med, kan han eller hon dömas för olaga hot till fängelse i högst , eller, om brottet är grovt, till fängelse i mellan och . Om en hund som är utom ägarens kontroll påträffas på mark där det finns vilt kan tillsynslagen tillämpas. Samma sak gäller på mark där det finns hemdjur, under förutsättning att hunden dessutom är bitsk. Tillsynslagen har i dessa sammanhang inga straffbestämmelser riktade mot hundägaren, utan reglerar endast hur infångandet och förvaringen eller dödandet av hunden skall gå till. Om hunden på- träffas på mark där det finns vilt –kan jaktlagens straffbestämmelser vara aktuella. Det tycks emeller- tid vara mycket ovanligt att jaktlagen tillämpas i dessa sammanhang. En hund som påträffas på annan plats eller om- fattas av hittegodslagen. Polisen är i princip skyldig att ta hand om en sådan hund eller i efter det att ägaren underrättats. Om polisens kostnader i samband med förvaring av hunden är höga i relation till hundens värde, har polisen rätt att sälja den innan förflutit. I tillämpas detta förfaringssätt regelmässigt; en bortsprungen hund stallas genom polisens försorg upp på Hundstallet, och skänks till föreningen om inte hund- ägaren påträffats. Föreningen säljer eller avlivar sedan hunden efter egen bedömning av vad som är lämpligast. Om den bortsprungna hunden är omärkt kan märknings- och re- gistreringslagen användas, vilket innebär att om ägaren inte låtit märka och registrera hunden kan den skänkas, säljas eller avlivas. Ägaren måste dessutom bekosta omhändertagandet. Om en upphittad hund är att betrakta som övergiven gäller de bestämmelser i djurskyddslagen som säger att ett djur som är utsatt för lidande och vars ägare är okänd eller inte kan anträffas skall om- händertas genom polismyndighetens försorg. fast- ställer om hunden skall säljas, överlåtas på annat sätt eller avlivas. kostnader i samband med omhändertagandet får förskotteras av allmänna medel, men skall slutligt betalas av den som åtgärden riktats mot om det inte finns särskilda skäl till annat. Hund som stör vilt Hund som driver eller på annat sätt stör vilt omfattas av jaktlagens bestämmelser och kan medföra bötesstraff. Även tillsynslagen kan vara av betydelse eftersom jakträttsinnehavare enligt denna lag kan omhänderta hundar som löper lösa i ett område där det finns vilt. Om detta inte låter sig göras kan polismyndigheten under vissa omständigheter låta döda hunden. Hund som stör människor En hund kan vara störande för omgivningen till exempel genom ett oupphörligt skällande eller genom att den tillåts förorena inomhus eller på olämpliga platser utomhus. Möjligheterna att komma åt så- dana brister i hundhållningen med hjälp av tillsynslagen är begrän- sade. I vissa fall kan i stället 12 kap. 25 § jordabalken (1970:994) vara tillämplig. Enligt denna bestämmelse skall hyresgäst se till att de som bor i omgivningen inte utsätts för störningar som i sådan grad kan vara skadliga för hälsan eller annars försämra deras bostads- miljö att de inte skäligen bör tålas. Hyresgästen skall vidare iaktta allt som fordras för att bevara sundhet, ordning och gott skick inom fastigheten. Om en hyresgäst bryter mot detta kan hyres- rätten förverkas om hyresgästen inte efter tillsägelse vidtar rättelse. Även förordningen (1998:899) om miljöfarlig verksamhet och hälsoskydd kan ha betydelse. Enligt denna måste hundar förvaras och skötas så att olägenheter för människors hälsa inte uppkom- mer. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot denna förordning döms till böter eller fängelse . Hundlagstiftning i andra länder med mera om skydd för sällskapsdjur ratificerade om skydd för sällskapsdjur. Detta har gjorts av ytterligare tolv europeiska länder. I konventionen presenteras ett antal grundläggande krav beträffande hur bland annat hållande av, och avel och handel med, sällskapsdjur skall bedrivas för att ett gott djurskydd skall uppnås. Artikel 3 i om skydd för sällskapsdjur säger bland annat att man inte skall överge sällskapsdjur eller orsaka dem onödigt lidande. Artikel 4 säger att den som håller sällskapsdjur eller har sådana i sin vård skall sörja för att deras behov tillgodoses, såväl beteendemässiga som behov av mat, vatten och motion. I artikel 5 slås fast att man genom sitt urval av avelsdjur inte får utsätta modern eller avkomman för risker vad gäller fysisk och mental hälsa. I för- arbetena till denna artikel nämns särskilt att man, förutom ett antal ärftliga defekter, skall undvika att genom avel föra vidare onormal aggressivitet. I artikel 14 står att den som ratificerat konventionen förbinder sig att uppmuntra informationsinsatser och utbildning som syftar till att öka medvetenheten bland berörda privatpersoner och organisationer om de principer och bestämmelser som slagits fast i konventionen. Det finns ingen gemensam EU-lagstiftning om farliga hundar. Många länder inom unionen säger sig dock uppleva ett tilltagande problem med hundar som angriper människor och djur. Vid två till- fällen har så kallade kamphundar diskuterats i ministerrådet. Vid jordbruksrådet den 17–diskuterades frågan om farliga hundar som en övrig punkt på initiativ av . påtalade den starka opinion som väckts med anledning av de attacker, några med dödlig utgång, som hundar utsatt människor för. föreslog att gemenskapen inrättar ett regelverk som innehåller bland annat en lista över farliga raser, definition av dessa och regler för identifiering. för rättsliga och inrikes frågor den 28 septem- ber 2000 diskuterades, på begäran av , åter frågan om så kallade kamphundar. meddelade att det skett olyckor med farliga hundar och ansåg att det krävdes gemen- samma ansträngningar på EU-nivå för att komma till rätta med pro- blemet. Kommissionen uppmanades att utarbeta bestämmelser till skydd mot de risker som kamphundar innebär. Kommissionen har dock ställt sig tvivlande till om det är möjligt att vidta gemenskapsåtgärder. Skälet till detta skulle vara att rättslig grund för sådana åtgärder saknas. Kommissionen har därför upp- muntrat till nationella initiativ. hållning vid dessa diskussioner har varit att det finns ett stort intresse av samarbete över gränserna i denna fråga, men man har också betonat att problem med farliga hundar inte kan kopplas till någon specifik ras. Nationella bestämmelser och erfarenheter I detta avsnitt presenteras EU-ländernas och bestämmelser om hundar, i synnerhet farliga hundar. EU-ländernas lagstiftning om hundar har kartlagts vid två till- fällen av , första gången och . Eftersom flera av dessa länder har arbetat på ny lagstiftning på området, har uppdaterat och kom- pletterat tidigare gjorda kartläggningar, samt även tagit reda på hur lagstiftningen är utformad i . De kompletterande frågorna har gällt vilka erfarenheter de olika länderna haft av sina bestämmelser, samt vilka hundrelaterade problem man upplever sig ha. Vid samtliga tillfällen har uppgifterna i huvudsak samlats in via de svenska am- bassaderna i de olika länderna. Det kan konstateras att det i åtta av de femton undersökta länderna råder någon form av restriktioner gentemot specifika raser. Vanliga rasrestriktioner är koppel- och munkorgstvång, förbud mot försäljning, uppfödning och import samt steriliseringskrav. I fyra av de undersökta länderna råder krav på ansvarsförsäkring för ägare till vissa typer av hundar. Sju av länderna uppger att herrelösa hundar förekommer i sådan omfattning att det utgör ett problem. Organi- serade hundslagsmål är förbjudna i samtliga EU-länder och i . För flera av länderna uppges att efterlevnaden av lagstiftningen om hundar är bristfällig. Vad som inte framgår av den fortsatta sam- manställningen, men som ändå bör nämnas, är att det finns ytter- ligare fall där det framgår indirekt av ambassadens svar att lagstift- ningen om hundar efterlevs ganska dåligt. Inkonsekvenser vid en jämförelse mellan länder, till exempel olika definitioner i olika länder på vad en aggressiv hund eller en kamp- hund eller en farlig hund är, har inte tolkats eller utretts. Den lagstiftning som finns är och reglerar hur uppföd- ning och handel med sällskapsdjur skall gå till. Uppfödare måste vara auktoriserade och hundvalpar skall märkas med tatuering eller mikrochips. Specifikt regelverk för aggressiva hundar saknas. –1999 hade man dock ett märknings- och registreringskrav för 13 som man bedömde särskilt farliga raser, bland andra rottweiler, pitbull och staffordshire bullterrier. De rasspecifika bestämmelserna togs bort då man såg att de inte fyllde sitt syfte; farliga hundar upp- stod helt enkelt i andra raser i stället. Dessutom upplevde man ett ökande djurskyddsproblem då ägare till hundar av förbjuden ras kände sig trakasserade av omgivningen och därför övergav sina hundar. Lagen ses över eftersom efterlevnaden varit dålig, framför allt beträffande avel och försäljning av hundar. Kontrollmöjligheter har saknats och straffen har varit för låga. Man avser därför att skärpa bestämmelserna om försäljning av och avel med hundar. presenterade sex arbetsgrupper som tillsatts av regeringen sina resultat beträffande olika aspekter av problemet med farliga hundar. Resultatet var tänkt att leda till ny lagstiftning, dock inte med inriktning på särskild ras eftersom man bedömde att detta inte skulle utgöra en trovärdig lösning. Istället avsåg man att fokusera på professionalisering och prevention. Detta betyder bland annat bättre information och utbildning om uppföd- ning och träning av hundar. Några lagförslag har inte presenterats. Däremot har uppmanat kommunerna att utöka informationen till allmänheten om hundägares ansvar. Man anser alltså att särskilt farliga raser inte existerar, utan att farlig aggressivitet kan förekomma hos individer från olika raser; det är detta man måste komma till rätta med. Vidare anser man att problemet med farliga hundar inte har den omfattning det tillskrivs, även om befolkningens oro måste tas på allvar. Däremot finns andra problem som man ser mer allvarligt på. Dels ökar problemen med hundavföring på allmän plats trots att man satt upp hund- latriner i de flesta parker och delar ut gratis plastpåsar. Dels lämnas allt fler hundar till hundhärbärgen då ägarna inte längre vill ha dem kvar. lämnades 30 000 hundar in, och av dessa avlivades 6 000. Märknings- och registreringskrav gäller för samtliga hundar. På offentlig plats i städer och platser med tät bebyggelse skall hundar hållas kopplade eller i omedelbar närhet av föraren och under full kontroll. Utanför städer med över 15 000 invånare skall kvälls- och bland andra följande raser hållas kopplade, bundna eller inlåsta: , , rottweiler, bulldogg, boxer, newfound- land, st. , grand danois, leonberger, dalmatiner, korsningar av dessa samt alla större hundar som med avseende på ras eller karaktär kan jämställas med dessa. har man förbud mot innehav, uppfödning och import av pitbull och tosa samt av korsningar där någon av dessa raser ingår. Befintliga hundar fick behållas om de steriliserades och öronmärktes. Utsedda konsulen- ter skall bistå polisen vid beteendetest (relation till andra hundar respektive relation till människor) för avgörande av huruvida en hund omfattas av förbudet, det vill säga har för dessa raser typiska beteendemönster. Brott kan straffas med böter eller fängelse. Ny lagstiftning om hundar är under utarbetande. Detta beror på att man sett ökande tendenser till att folk skaffar sig kamphundar, eller hundar som används som vapen, av andra raser än pitbull och tosa. De föreslagna förändringarna kommer troligen att träda i kraft . Man har tidigare diskuterat ytterligare rasförbud, men inriktar sig i lagförslaget istället på att ge polisen utökade möjligheter att agera gentemot farliga hundar oavsett ras. Man vill bland annat att polisen skall kunna besluta om koppel- eller munkorgstvång eller avlivning av hund som uppträtt hotfullt och/eller orsakat skada. Avlivningsbeslut skall föregås av en be- teendeundersökning av hunden. Undersökningen skall göras av en sakkunnig person. Man föreslår också att det skall bli möjligt att utdöma förbud att befatta sig med hundar bland annat för den som använt en hund som vapen eller i hundkamp. Man har vid tillämpningen av de rasspecifika restriktionerna upp- levt problem vid avgörande av rastillhörighet. Enligt Köpenhamns- polisen har man dock inga problem med pitbull och tosa; dessa raser har i princip försvunnit. Allmän lagstiftning gällande samtliga raser. Ny lagstiftning om farliga hundar är inte aktuell. Bortsett från något enstaka fall har enligt jord- och skogsbruksministeriet inga problem med så kallade kamphundar förekommit i . Det är över huvud taget ovanligt med hundar som skadar människor eller djur, även om det har hänt att stora hundar som hållits lösa bitit ihjäl mindre hundar eller anfallit barn. Flera allvarliga tillbud med aggressiva hundar har medfört att problemet uppmärksammats. trädde en ny lag om farliga och lösdrivande djur i kraft. Lagen skiljer mellan attack- hundar (kategori 1) och vakt- och försvarshundar (kategori 2). Till de senare hör american staffordshire terrier, staffordshire bull- terrier, rottweiler, tosa och hundar som liknar rottweiler utan att vara stambokförda i en av myndigheterna godkänd stambok. Till de förra hör hundar som liknar american staffordshire terrier eller staffordshire bullterrier (benämns pitbull), mastiff (benämns boer- bull) eller tosa, men som inte är stambokförda i en av myndighe- terna godkänd stambok. Gemensamt för de bägge kategorierna är att ägare till sådana hundar inte får vara under eller tidigare straffade. Hundarna måste anmälas till den kommun där ägaren bor, vara märkta, kopplade och bära munkorg. Hundar ur den första kategorin får inte köpas, säljas eller skänkas. De måste steriliseras och får inte vistas på offentliga platser, i kollektiva transportmedel eller i gemensamma utrymmen i hyreshus. Hundar ur den andra kategorin måste ha koppel och munkorg om de vistas på offentlig plats, i kollektivt transportmedel eller i gemensamt utrymme i hyres- hus. Dessutom måste ägaren ha en ansvarsförsäkring för skador som hunden kan orsaka. Höga böter eller fängelse i högst 6 måna- der kan utdömas om bestämmelser som rör hundar tillhörande dessa kategorier bryts. Borgmästaren har behörighet att vidta åt- gärder mot farliga hundar som inte hålls under tillräcklig tillsyn. I akuta och allvarliga situationer kan hunden tas i förvar och avlivas utan att ägaren har rätt att yttra sig. Dock krävs ett veterinärutlå- tande som tillstyrker avlivningen. Om ett sådant utlåtande inte in- kommit förutsätts det samtycka till avlivning. För- utom denna lag har man arbetat med informationskampanjer riktade mot allmänheten om de problem som kan orsakas av hundar, samt med vidareutbildning av poliser för att få en effektivare hantering av hundärenden. Myndigheterna anser att lagstiftningen om farliga hundar fun- gerat bra och ingen ny lagstiftning på området är under utarbetande. Däremot planerar man att ratificera om skydd för sällskapsdjur. Det allvarligaste problemet med hundar i är enligt det franska att alltför många hundar överges av sina ägare. är det obligatoriskt att registrera hundinnehav. Ingen lagstiftning om farliga hundar. Registreringslagen efterlevs mycket dåligt. Herrelösa hundar är inte ovanliga, vilket medför både ett djurskyddsproblem och en sanitär olägenhet. finns ett licenskrav för hundinnehav (minst , olämplig om dömd för grymhet mot djur). måste dessutom alla hundar kunna identifieras via halsbandet. Efter påtryckningar från samhället gäller koppel- och mun- korgstvång på allmän plats för raserna pitbull, engelsk bullterrier, staffordshire bullterrier, bullmastiff, , , rhodesian ridgeback, rottweiler, akita inu, tosa och bandog, inklusive kors- ningar av dessa. Även hundar av andra raser måste hållas under ändamålsenlig tillsyn. Böter och/eller fängelse kan utdömas om dessa regler inte följs. Efterlevnaden av hundlagstiftningen är dålig. Till exempel har av hundägarna licens. Ingen ny lagstiftning pla- neras dock. Antalet friska hundar som avlivas i har minskat , men enligt olika djurskyddsorganisationer är det fortfarande alltför vanligt att så sker. Specifikt regelverk för farliga hundar saknas, annat än att personer som medverkar till hundkamper kan dömas till böter. Gällande lagstiftning är mest inriktad på kringströvande hundar. Man säger sig inte vilja diskriminera särskilda raser, däremot strävar man efter att begränsa uppfödningen av potentiellt farliga raser. Flera lagförslag har presenterats , dock inga nya lagar. Eventuellt skall en åldersgräns för att få äga hund införas. Framför allt i storstäderna har man problem med övergivna/ herrelösa hundar, detta trots att den djurägare som överger sitt djur kan dömas till dryga böter och fängelse . Lagstiftning om hundar saknas. Som tillfällig åtgärd har kommu- nerna rekommenderats att uppmana pitbullägare att använda mun- korg på sina hundar. Lagförslag gällande alla hundar: Obligatoriskt märkningskrav, kopplingstvång på offentlig plats, obligatorisk hundskatt, möjlighet att ålägga ägare till hund som anmälts som farlig att hålla hunden kopplad, försedd med munkorg och/eller låta dressera hunden. Lagförslag gällande aggressiva hundar och vakthundar (definieras bland annat utifrån ras): Kastrering av samtliga hundar definierade som aggressiva, krav på ansvarsförsäkring, genomgången dressyr- kurs med godkänt resultat, ägaren skall vara myndig och straffri, aggressiva hundar får inte köpas, säljas, skänkas eller importeras. uppges antalet farliga hundar ha ökat kraftigt, och detta är orsaken till lagförslagen som presenteras ovan. De farliga hundarna ägs ofta av brottslingar som dresserat dem till att bli aggressiva. Detta har medfört att allmänheten känner sig hotad. finns lagstiftning som syftar till att få bort pitbull ur landet; uppfödning och import förbjöds och befintliga pitbull steriliserades. Dessutom råder kopplings- och munkorgstvång för denna ras. I övrigt arbetar man med information till kennelföre- ningar i förebyggande syfte och med stöd till forskning på hund- området. har regeringen föreslagit restriktioner mot ytterligare fem raser: american staffordshire terrier, dogo argentino, fila brasiliero, napoletansk mastiff och rottweiler. Vid första till- fället avslogs förslaget i parlamentet. Det senaste lagförslaget har ännu inte behandlats (). Förslaget innebär, för de fyra förstnämnda raserna, samma åtgärder som för pitbull. För rott- vill man att mindre strikta regler skall gälla, bland annat att uppfödarna åläggs att hålla sig till en avelspolicy som syftar till att minska rasens benägenhet att bita. Om detta inte visar sig fungera, väntar samma regler för rottweiler som för de andra raserna. Enligt uppgift från myndigheterna hade man till vissa problem med illegala pitbull, framför allt i gränstrak- terna, i övrigt är rasen i stort sett utrotad. Hundar ur de fem i lagförslaget utpekade raserna ökade kraftigt i antal då restriktioner infördes mot pitbull, därav förslag om restriktioner även mot dessa då de anses avlas för aggressivitet och är tillräckligt stora för att kunna orsaka allvarliga skador. har dock ök- ningen inom dessa raser avstannat. Däremot har antalet hundar ur andra pitbull-liknande raser, till exempel amerikansk bulldogg, ökat kraftigt. Man uppger också att det vid tillämpning av rasspecifik lagstiftning ibland är svårt att avgöra vilken ras en hund tillhör. Norska bestämmelser om hundar är spridda i ett flertal lagar. Hundägare har strikt ansvar för sina hundar. För hundägaren kan brott mot de lagar som reglerar hur hund får hållas i förhållande till vilt, boskap och renar, medföra böter eller, när det gäller vilt, fängelse. Till skydd för viltet råder koppeltvång –. Jakträttsinnehavare har långtgående befogenheter att döda en hund som löper lös. En hund som löper lös i område där det finns boskap får dödas av djurägaren. En hund som jagar ren får dödas av vem som helst. I samtliga dessa fall kan domstol dessutom besluta om avlivning i efterhand. är det förbjudet att hålla, importera och föda upp farliga hundar. Farliga hundar definieras dels som hundar som är speciellt aggressiva, kampvilliga och uthålliga och som på grund av dessa egen- skaper är farliga för människor och djur, dels som hundar till- hörande raserna pitbull, fila brasiliero, tosa och dogo argentino. För avgörande av om en hund är av förbjuden ras råder omvänd bevis- börda; det är alltså hundägaren som med stamtavla eller registre- ringsbevis och identitetsmärkning måste bevisa att hunden inte är av förbjuden ras. Hundar som innehades då lagen trädde i kraft fick behållas om de identitetsmärktes och hölls i koppel. De fick inte säljas, omplaceras eller brukas i avel. Brott mot lagen kan ge böter eller fängelse . Ny lagstiftning om hundar är under utarbetande. lämnades en proposition om förslag till en ny lag om hundar till Stor- tinget. Man avser att göra lagstiftningen om hundar mer samlad; den är så spridd att såväl privatpersoner som myndigheter ofta inte vet vad som gäller. Den nya lagen föreslås framför allt vara inriktad på att skydda människor mot farliga hundar.