sou · GRB389d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Det gäller detaljföreskrifter om den information till asylsökande som skall lämnas enligt 3 § LMA samt föreskrifter i anslutning till nuvarande regler om inkvartering i samma paragraf rörande familjesammanhållning, placering av ensamkommande barn , ensamkommande barns rätt att flyttas så sällan som möjligt och om att ensamkommande barns familjemedlemmar skall spåras. Beträffande det dokument som skall styrka att innehavaren är asylsökande föreslås inte några närmare föreskrifter i FMA. Sådana kan dock likafullt komma att behövas och bemyndigandet bör utformas så att det även ger utrymme för föreskrifter i det avseendet. 16.3Förslaget till förordning om ändring i förordning (1994:361) om mottagande av asylsökande m.fl. Paragrafen är ny. I det första stycket anges en tidsram (och inte senare än ) inom vilken skall informera de asylsökande om fastställda förmåner och om vad de har att iaktta för att erhålla förmånerna. Den angivna tidsramen är fastställd i artikel 5.1 i direktivet. Enligt det andra stycket skall se till att en asyl- sökande informeras om organisationer eller grupper av personer som tillhandahåller särskild juridisk rådgivning och om organisationer som kan bistå eller informera om gällande förmåner, inklusive sjuk- och hälsovård. Sådana organisationer och grupper av personer intar inte samma centrala roll för de asylsökande i mottagandet i som i många andra länder. Det finns dock de som är verksamma inom området och information om dem förefaller redan nu regel- mässigt – om än kortfattat och muntligen – lämnas av Migrations- verket. Det bör betonas att föreskriften endast avser organisationer och grupper som engagerar sig för att bistå eller informera asylsökande i frågor som rör deras förhållanden under vistelsen i . I den mån sådana organisationer eller grupper bistår de asyl- sökande i handläggningen av asylärendet omfattas de inte av bestäm- melsen. Bestämmelsen beskrivs närmare i avsnitt 4.4. Paragrafen är ny. Bestämmelsen i paragrafens första stycke syftar till att klargöra att , när utlänningar som avses i 1 § första stycket 1 och 2 erbjuds plats på en förläggning, skall se till att familjer i största möjliga utsträckning hålls samman. Den enskilde skall emellertid ha viss valfrihet därvidlag och en sammanhållning utan de enskildas samtycke skall självfallet inte eftersträvas. Jfr artikel 8 i direktivet samt avsnitt 14.1. I paragrafens andra stycke behandlas endast underåriga asylsökande utan medföljande vårdnadshavare – i vanligen kallade ensam- kommande barn. I den första meningen föreskrivs att barnen skall flyttas så sällan som möjligt. Föreskriften begränsas till de fall när ansvarar för inkvarteringen. I andra meningen föreskrivs att barn skall erbjudas plats på förläggningar som är särskilt avsedda för dem, dvs. för ensamkommande barn. Föreskriften har tillkommit med hänsyn till direktivets föreskrift i art. 19.2 att ensamkommande underåriga som är eller äldre får placeras i förläggningar för vuxna asylsökande. Underåriga som inte fyllt skall således erbjudas plats på t.ex. de särskilda enheter för gruppboende som finns anordnade. Föreskriften bör emellertid inte förstås så, att dessa barn inte skulle kunna beredas plats på en särskild enhet för ensamkommande barn om den enheten i organisatoriskt hänseende finns inrättad i anslutning till en förlägg- ning för vuxna. I den tredje meningen föreskrivs att Migrations- verket skall försöka spåra underårigas familjemedlemmar så snabbt som möjligt. , behandling och spridning av upp- gifter skall ske med beaktande av de sekretessregler som gäller om den enskildes personliga förhållanden enligt sekretesslagen. Se vidare artikel 19.2 och 3 samt avsnitt 12.5. 16.4Förslaget till förordning om ändring i utlänningsförordningen (1989:547) 1 kap. 12 § I bestämmelsens andra stycke sker ett tillägg av innebörd att ett främlingspass även, i förekommande fall, får förses med anteckning om att det utfärdats med tillämpning av direktivet samt, om så erfordras, att ansvarar för prövningen av asylansökningen och förbinder sig att återta den asylsökande sedan resan genom- förts. Vid resa till de flesta länder inom EU bör det vara tillräckligt med en hänvisning till direktivet. Se vidare avsnitt 8.4. 16.5Förslaget till förordning om ändring i förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande Ändringen i bestämmelsen utgör en följdändring till förslaget om införande av en ny lag om hälso- och sjukvård samt tandvård för asyl- sökande m.fl., men även en anpassning till en ordning som gällt då barn som håller sig undan så att ett beslut om avvisning eller utvisning inte kan verkställas gavs samma möjligheter till hälso- och sjukvård samt tandvård som asylsökande barn. Den nuvarande begränsningen, som innebär att ersättning inte får ges för vård av den som enligt 12 § LMA inte har rätt till bistånd, ändras till att avse endast vård av den som är . Det innebär att statlig ersättning enligt 2–4 §§ i förordningen får ges för vård av utlänningar under även om de enligt 12 § LMA inte har rätt till bistånd enligt den lagen, dvs. i de situationer när de håller sig undan så att beslut om avvisning eller utvisning inte kan verkställas. Se avsnitt 8.4.3. Utredningen ska ta ställning till hur rådets direktiv om minimi- normer för mottagningsvillkor av asylsökande i medlemsstaterna ska genomföras i . Utredningen konstaterar att till följd av gällande överenskommelse mellan och regeringen väl lever upp till miniminormernas nivå men anser att det behövs en starkare författningsmässig reglering av landstingens skyldigheter att ge den vård som föreskrivs. Detta anses krävas för att anpassa skyldigheter till EU-direktivets krav. Ytterligare ett skäl för författningsreglering som utredningen anför är att nuvarande reglering är svåröverskådlig och medför att vårdpersonalen saknar tillräckliga kunskaper om vilka utlänningar som har rätt till vård. Vidare sägs att enskilda asylsökande inte kan åberopa avtalet gentemot ett landsting som vägrar att ge dem vård. Den lag, som enligt utredningens förslag ska reglera landstingens skyldigheter att ge viss vård åt de asylsökande, löser enligt min uppfattning inte något av de problem som utredningen åberopar. Genom att stifta en särskild lag som reglerar landstingens skyldigheter på detta område snarare ökar än minskas oöverskådlig- heten inom området. Innebörden av den nuvarande överenskom- melsen och övrig reglering inom området är känd. I svensk hälso- och sjukvårdspolitik har inte någon rätt till sjukvård, det är behovet av vård som ska styra. Därmed torde det vara egalt från den asylsökandes utgångspunkt om sjukvården åt asylsökande regleras via särskild lagstiftning eller överenskommelse. Landstingens skyldigheter inom området framgår enligt min mening tillräckligt tydligt genom Förordning (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande där reglerna för statens ersättning till landstingen för sjukvård åt asylsökande Detta gäller även landstingens åtagande att erbjuda hälso- samtal/undersökning till asylsökande m fl. Sammanfattningsvis anser jag att landstingens åtagande att ge hälso- och sjukvård åt asylsökande m.fl. utlänningar uppfyller EU-direktivets krav och att särskild lagstiftning inom området inte erfordras. Vi, och , anser att den föreslagna ändringen 1 § tredje stycket LMA inte löser problemet med den grupp av asyl- sökande barn som enligt bestämmelsens nuvarande lydelse inte omfattas av LMA Vissa utländska barn som ansöker om asyl eller uppehållstillstånd på andra grunder omfattas inte av LMA. Det framgår av 1 § tredje stycket LMA som lyder: Barn som saknar uppehållstillstånd och som inte vistas på en förläggning omfattas inte av denna lag, om de bor hos en vårdnads- havare som har uppehållstillstånd. Eftersom LMA – enligt nuvarande lydelse – är en biståndslag, innebär bestämmelsen att de inte har rätt till bistånd enligt lagen. De har i stället har rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453), vilket framgår av 1 § andra stycket LMA. När skolverksamheten för asylsökande barn i grundskoleåldern utformades var målgruppen de asylsökande barn som vistades på utredningsslussar eller på verkets förläggningar. Verksamheten byggde på ett nära samarbete mellan skolan och personal på slussar och förläggningar som ansvarade för asylsökande; se skrift Undervisning av asylsökande elever i upplagorna 1–3. Verket fick i samråd med kommunen anordna vissa delar av verksamheten – undervisning i skapande verksamhet och idrott. När LMA trädde i kraft påverkades inte skolverksamheten för de asylsökande barnen på annat sätt än att kommunerna i allt större utsträckning även fick ansvara för undervisningen i skapande verksamhet och idrott för barn som bodde i s.k. eget boende. När ovan nämnda bestämmelse i 1 § tredje stycket LMA trädde i kraft gjordes den tolkningen att de barn som inte längre omfattades av LMA inte heller skulle omfattas av rätten till skol- verksamhet för asylsökande barn. De kom i praktiken att jämställas med de barn som avses i 1 § första stycket 3 LMA. Utformningen av bestämmelsen om kommunens rätt till statlig ersättning i den numera upphävda 28 a § förordningen (1990:927) om statlig ersätt- ning för flyktingmottagande m.m. – motsvarande bestämmelse finns numera i 5 § förordningen (2002:1118) om statlig ersättning för asylsökande m.fl. – visade att statlig ersättning endast skulle betalas för barn som omfattades av LMA. I bestämmelsen hän- visades till såväl 1 § första stycket som biståndsparagrafen 8 § andra och tredje styckena LMA. och Kommunför- bundet har gjort den nu beskrivna tolkningen ersättningsbestäm- melsen, vilket bland annat framgår av verkets interna styrdokument GDI nr. 11/2002 och GDI nr 1/2003. När staten och träffade en överenskommelse om hälso- och sjukvård för asylsökande m.fl., i fortsättningen kallat asylsjukvård, framgår det av punkt 1. Person- krets att landstingens åtaganden att ge hälso- och sjukvård samt tandvård gäller för personer som har rätt till bistånd enligt LMA, d.v.s. att de omfattas av lagen. Även konstruktionen av den statliga ersättningen – som förutsätter att utlänningarna är registrerade hos (numera ), visar att åtagandet endast avser personer som omfattas av LMA. Även bestämmelserna om det särskilda högkostnadsskyddet för asylsökande i 5, 7, 9 och 10 §§ förordningen (1994:362) om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar förutsätter att asylsökande m.fl. som har rätt till asyl- sjukvård ska omfattas av LMA. De asylsökande barn som enligt 1 § tredje stycket LMA inte omfattas av lagen har alltså inte rätt till asylsjukvård. Eftersom de inte är bosatta i landet, har de endast rätt till omedelbar hälso- och sjukvård enligt 4 § hälso- och sjukvårds- lagen (1982:763). Det primära kostnadsansvaret ligger i en sådan situation hos den vårdbehövande. De asylsökande barn som avses med nuvarande lydelse av 1 § tredje stycket LMA, har alltså enligt berörda myndigheters tillämpning av gällande författningsbestämmelser i praktiken inte tillgång till utbildning i det offentliga skolväsendet eller asylsjukvård. Vi anser att utredningens förslag till ändring i 1 § tredje stycket LMA inte är tillräckligt tydlig för att säkerställa att de aktuella barnen får rätt till utbildning, hälso- och sjukvård samt tandvård. Förslaget kommer att medföra behov av följdändringar i förordningen om vårdavgifter m.m. för vissa utlänningar och förordningen (1996:1357) om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asyl- sökande. Utredningens förslag förutsätter t.ex. att de asylsökande barn som inte har rätt till bistånd enligt LMA skall registreras vid en av mottagningsenheter, för att systemet för utbetalning statlig ersättning skall fungera. Syftet med bestämmelsen om registrering i 3 § första stycket är endast att säkerställa att utlän- ningar som avses i 1 § första stycket 1 och 2 får bistånd enligt lagen; se prop. 1993/94:94 sidan 94. Det är också så som bestäm- melsen tillämpas. Utredningens förslag om ändring 1 § tredje stycket kommer därför inte att medföra att de aktuella barnen ska registreras vid en förläggning. Vi anser att den bästa lösningen är att upphäva bestämmelsen i 1 § tredje stycket LMA om att vissa barn inte ska omfattas av lagen. Den avgörande frågan är om syftet med lagändringen är viktigare än att säkerställa att samtliga asylsökande får tillgång till samtliga mottagningsvillkor samt hälso- och sjukvård. Vi anser att det är viktigare att alla asylsökande barn får samma mottagande. Vår föreslagna lösning gör det tydligt för alla myndigheter att alla asylsökande barn har rätt till bland annat utbildning i det offentliga skolväsendet och s.k. asylsjukvård. Detta förslag medför inget behov av ytterligare författningsändringar. Regeringens proposition 1993/94:94 Mottagande av asylsökande m.m. Regeringens proposition 1994/95:206 Ändringar i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. Regeringens proposition 1997/98:182, Strategi för att förverkliga FN:s konvention om barnets rättigheter i . Regeringens proposition 1979/80:2 Del A. En ny sekretesslag. Regeringens proposition 2000/01:115 Asylsökande barns skolgång Regeringens proposition 2001/02:185 Uppehållstillstånd med till- fälligt skydd vid massflykt. Betänkandet Meningsfull vistelse på asylförläggning (SOU 1992:69). Betänkandet Mottagandet av asylsökande och flyktingar (SOU Betänkandet och utlänningslagen (SOU 1996:115) Betänkandet Barnets bästa i främsta rummet (SOU 1997:116). Betänkandet från utredningen om verkställighet av beslut om avvisning och utvisning enligt utlänningslagen och angränsande lagstiftning, särskilt när det gäller de ärenden där utlänningens identitet är oklar, (UD 2002:02, dir. 2002:43). Betänkandet Verkställighet vid oklar identitet m.m. (SOU 2003:25). Betänkandet En ny lag om behandling av personuppgifter i verksamhet enligt utlännings- och medborgarskapslagstiftningen (SOU 2003:40). Delbetänkandet God man för ensamkommande flyktingbarn (SOU 2003:51). Departementspromemorian Förskola, skola och skolbarnsomsorg för asylsökande barn (Ds 2000:26). Förutsättningar för riktlinjer för hur asylsökande barn skall få till gång till hälsosamtal och hur dessa barns hälsotillstånd skall kartläggas, Rapport från . Innehåll i och omfattning av den vård landstingen åtagit sig att ge till asylsökande m.fl. Rapport från . Konventionen om barnets rättigheter (barn- konventionen). 2002:99 s. 2618-2623 av , , Hoffner m.fl. 2000/47 s. 5520 av smittskyddsläkaren i , . 1996 s. 3677-3683 av Finn och . PM Sjukvård åt asylsökande, omfattning och kostnader 2002. Medicinskt omhändertagande av asylsökande barn i hälso- och sjukvård. Pressmeddelande nr 42, , om vård till asylsökande: Välmotiverad psykiatrisk vård – men brister i hälso- samtal. Allmänna råd om hälsovård för asylsökande och flyktingar (SOS 1995:4). , , Normgivningsmakten enligt regerings- form, 3 uppl. Uppföljning av landstingens kostnader och statens ersättningar avseende sjukvård för asylsökande m.fl. samt sjukvård för förvarstagna utlänningar, . Överenskommelse mellan staten och om hälso- och sjukvård för asylsökande m.fl. daterad . Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall ta ställning till hur rådets direktiv om miniminormer för mottagandevillkor av asylsökande i medlems- staterna (KOM [2001] 181 slutlig, enligt den ordalydelse som kommer att publiceras i EGT) skall genomföras i . Upp- draget innefattar i första hand att gå igenom lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. och relevanta delar i utlännings- lagstiftningen samt även regelverken inom andra berörda områden. Utredaren skall således bl.a. utreda –om den information lämnar till den asyl- sökande om rättigheter och skyldigheter under asylprocessen uppfyller rådsdirektivets krav, –om gällande bestämmelser om utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för asylsökande barn är tillräckliga, –om svenska bestämmelser för bidrag och inkvartering är tillräckliga för att uppfylla rådsdirektivets bestämmelser, –på vilket sätt tillgången till akut hälso- och sjukvård och vård som inte kan anstå skall garanteras de asylsökande, –under vilka förutsättningar mottagandevillkor kan dras in helt eller delvis. Utredaren skall också ta ställning till behovet av författnings- ändringar eller andra åtgärder samt skall lägga fram förslag på de författningsändringar som bedöms nödvändiga. Bestämmelser om mottagande av asylsökande återfinns huvudsak- ligen i lagen (1994:137) om mottagande av asylsökande m.fl. (fort- sättningsvis LMA). Dessa bestämmelser kan i huvudsak samman- fattas enligt följande. har ett huvudansvar för mottagandet av asyl- sökande, för utlänningar som söker uppehållstillstånd som skydds- behövande i övrigt (1 § första stycket 1 LMA), för utlänningar som beviljats uppehållstillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av bestämmelserna i 2 a kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen och som inte är folkbokförda i landet (1 § första stycket 2 LMA) samt för utlänningar som har ansökt om uppehålls- tillstånd i och av särskilda skäl medgetts rätt att vistas i medan ansökan prövas (1 § första stycket 3 LMA). Av detta ansvar följer främst att skall ordna lämpligt boende i anläggningar för de utlänningar som inte kan ordna boendet på egen hand (2 §). Asylsökande som väljer att inte bo på anvisad plats på förläggningar kan bo i s.k. eget boende. Den asylsökande skall alltjämt registreras vid en förläggning och har fortsatt ansvar för att lämna bistånd enligt LMA (3 §). Utöver boendet, skall lämna dag- ersättning och särskild ersättning (13 §) för att täcka behovet av mat, kläder m.m. till de utlänningar som är registrerade i verkets mottagandesystem och som inte genom eget arbete eller med egna tillgångar kan tillgodose sin försörjning (15 §). De asylsökande som väljer att ordna boendet på egen hand kan få viss bostads- ersättning (16 §). Sådant bidrag får sättas ned helt eller delvis för den som har inkomst av förvärvsarbete eller annan inkomst eller egna tillgångar. Den som själv inte kan ordna bostad och/eller saknar medel, har rätt till logi på en förläggning (14 §). Ekonomisk ersättning till asylsökande m.fl. lämnas som regel enligt LMA (1 § andra stycket LMA). Den som omfattas av LMA har inte rätt till bistånd enligt 4 kap. 1 § socialtjänstlagen (2001:453) för förmåner av motsvarande karaktär. Däremot kan dessa utlänningar komma i fråga för andra insatser enligt socialtjänstlagen samt enligt lagen (1990:52) med särskilda bestämmelser om vård av unga eller enligt lagen (1988:870) om vård av missbrukare i vissa fall. Den asylsökande som saknar egna medel har således rätt till bistånd för sin dagliga livsföring, sk. dagersättning (17 § LMA). Om det före- ligger annat angeläget behov har utlänningen rätt till särskilt bistånd, s.k. särskilt bidrag (18 § LMA). Det är kommunerna som enligt 2 kap. 2 § socialtjänstlagen ytterst ansvarar för att de som vistas i kommunen får det stöd och den hjälp som de behöver. Det innebär ett ansvar för alla som vistas inom kommunens gränser oavsett skälet för vistelsen. Däremot kan vistelsens art ha betydelse för det bistånd som ges. En utlänning som vistas i ett landsting utan att vara bosatt där skall få tillgång till omedelbar hälso- och sjukvård i enlighet med 4 § hälso- och sjukvårdslagen (1982:763). Med hälso- och sjukvård avses åtgärder för att medicinskt förebygga, utreda och behandla sjukdomar och skador i enlighet med 1 § hälso- och sjukvårdslagen. Begreppet hälso- och sjukvård omfattar både sjukdomsförebyggande åtgärder och den egentliga sjukvården. I detta ingår även psykologisk och psykiatrisk vård till asylsökande som på grund av exempelvis traumatiska upplevelser och övergrepp är i behov av omedelbar vård. Vad som kan anses vara omedelbar vård får prövas från fall till fall av den läkare som har behandlingsansvar. Asylsökande får till- gång till hälso- och sjukvård med stöd av en överenskommelse mellan staten och . Denna överenskommelse går utöver landstingens skyldigheter enligt hälso- och sjukvårds- lagen. Överenskommelsen fastslår också att asylsökande barn som inte fyllt ges samma vård som barn bosatta i landet. Detta inkluderar även psykologisk och psykiatrisk vård. Enligt beslut i om proposition 2001/02:185 Uppehållstillstånd med till- fälligt skydd vid massflykt skall personer som beviljats uppehålls- tillstånd med tillfälligt skydd eller uppehållstillstånd efter tillfälligt skydd med stöd av 2 a kap. 2, 3, 4 eller 6 § utlänningslagen, och som inte är folkbokförda i , få tillgång till samma hälso- och sjukvård som asylsökande. gäller en ny socialförsäkringslag (1999:799). Enligt den nya lagen delas socialförsäkringen in i två delar. Den ena delen innehåller förmåner som grundas på bosättning i och den andra delen grundas på förmåner som är baserade på arbete här i landet. Båda försäkringarna gäller lika för alla som är bosatta respektive arbetar i . Den som kommer till anses bosatt här i socialförsäkringshänseende om det kan antas att vistelsen kommer att överstiga . En utlänning som måste ha uppehålls- tillstånd för att vistas i har rätt till bosättningsbaserade socialförsäkringsförmåner endast om ett sådant tillstånd beviljas. För att undvika att asylsökande m.fl. får dubbla förmåner finns det en generell föreskrift om att de bosättningsbaserade förmånerna inte betalas ut för tid då bistånd enligt LMA har lämnats, om förmånerna är av motsvarande karaktär. Asylsökande kan undantas från skyldigheten att ha arbets- tillstånd i de fall bedömer att beslut i ärendet inte kommer att kunna fattas från ansökan (4 kap. 3 a § utlänningsförordningen (1989:547)). Undantaget gäller fram till dess lagakraftvunnet beslut föreligger i ärendet. De utlänningar som arbetar i utan att vara folkbokförda här har rätt till arbetsbaserad socialförsäkring, vilket avser sådan inkomstförlust som t.ex. sjukpenning och arbetsskadeförsäkring enligt 3 kap. 4 och 5 §§ socialförsäkringslagen. Däremot omfattas de inte av de bosättnings- baserade socialförsäkringsförmånerna, som avser garantibelopp och bidrag – bl.a. barnbidrag, bostadsbidrag och underhållsstöd (3 kap. 3 § socialförsäkringslagen). Förordningen (2001:976) om utbildning, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg för asylsökande barn m.fl. ger asylsökande barn tillgång till utbildning inom det offentliga skolväsendet på i huvud- sak samma villkor som gäller för barn som är bosatta i . Förordningen ger barnen rätt att delta i förskoleklass, grundskola och gymnasieskola samt motsvarande skolformer. Samma kategori av barn skall också erbjudas förskoleverksamhet och skolbarns- omsorg på samma villkor som barn som är bosatta i . Barn som omfattas av LMA har således tillgång till utbildning inom det offentliga skolväsendet, förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg på i huvudsak samma villkor som gäller för barn som är bosatta i . Utgångspunkten för utlänningarnas vistelse i bör vara att de så långt möjligt skall kunna ta ansvar för sig själva och sin familj. I LMA regleras frågor om sysselsättning och bistånd till de utlänningar som omfattas av lagen. De som tillhör de i 1 § första stycket 1 och 2 angivna kategorierna av utlänningar skall ges sysselsättning i lämplig omfattning genom deltagande i s.k. organiserad verksamhet (4 § LMA). Denna form av sysselsättning är därför anpassad så att de som är registrerade i mottagandesystem och bor på någon av verkets anläggningar skall kunna ta en aktiv del i den dagliga skötseln av dessa. Därutöver erbjuds asylsökande m.fl. olika former av organiserad verksamhet vilken syftar till att den enskilde skall kunna få mening och struktur i vardagen under sin vistelse i . Asylsökande som deltar i organiserad verksamhet ses inte som arbetstagare men likställs enligt 5 § LMA i vissa hänseenden med arbetstagare vid tillämpningen av arbetsmiljölagen. I de fall asyl- sökande m.fl. arbetar, är de att anse som arbetstagare.