sou · GRB394 · 2004-01-01 00:00:00 — På sätt och vis uppstår en karaktäristisk över folkbildningsforskningen, som även skulle kunna förstås i relation till ett pedagogiskt paradigm. Folkbildningsforskningen stammar dock ur ett flertal discipliner, varpå det pedagogiska paradigmet enbart skulle kunna säga en del av sanningen. (1995) intresserar sig för relationen mellan möjlighets- spektra (verktyg, debatt, tradition) och det sociala fältet (position- Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter erna), i relation till omvårdnadsforskningens framväxt i sjuksköter- skors avhandlingar. Konstruktionen av folkbildning och särart ses i detta arbete som ett antal individuella projekt eller positioneringar inom den dominerande diskursen. Fältet kan enligt karak- täriseras av de verktyg som används och den debatt som pågår. I detta arbete tillämpas en textnära modell (som delvis skiljer sig från den sociologiska). Omvårdnadsforskningen relateras till nära besläktade vetenskap- er som pedagogik och socialt arbete (, 1995). T.ex. har de alla en stark bindning till de verksamhetsfält de studerar och är därmed beroende av dessa fält. Kanske det mest kännetecknande är att praktikfälten är normativa, ett förhållande som kan leda till att även forskningen inriktas mot föreskrifter om hur vi bäst löser praktiska problem av olika slag. I relation till folkbildningsforsk- ningen finns paralleller, i och med att även den tycks upptagen med att lämna förslag på praktiska lösningar. Den vanligt förekomman- de personliga anknytningen till fältet, samt de hot folkbildningen står inför, kan tänkas resultera i ett antal strategier för att försvara eller framhålla folkbildningen. Genom definitioner och nya forskningsområden införlivas nya delar i förståelsen av folkbild- ningen. Avhandlingarna studeras som text och i relation till institutionen som kontext. En sjuksköterskas avhandling är en i raden av den egna institutionens avhandlingar, men förhåller sig även till vad som görs vid andra institutioner och lärosäten menar . När det gäller folkbildning kan detta förhållande bäst förstås som ett slags intertextualitet, dvs. mellan avhandlings- författarna pågår diskussioner och förhandlingar om folkbildning- ens innebörd123. och Boréus (2000) presenterar ett antal textanalytiska riktningar som lingvistisk textanalys, argumentationsanalys och diskursanalys. De lingvistiska analysmetoderna kan användas för att uppdaga perspektiv och ideologiska budskap som inte utsägs lika tydligt som de kommer till uttryck med bokstavligt formul- erade argument och uttalade idéer. De kan också peka på spänn- ingar i texten. Uppdagandet av perspektiv och ideologiska budskap, och särskilt fokus på spänningar, är relevant även för arbetet med 123 Se även , 1999. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter folkbildning och särart. Kanske särskilt för att förstå den motsäg- elsefulla bild av folkbildning och särart som framstår. Folkbildning och särart ses i detta arbete som ett språkligt/diskursivt konstru- erat fält. kritiserar metafysiken, som strävan efter något ursprungligt, eller en första utgångspunkt, omedvetet invävt i vårt sätt att tänka (, 1998; Sarup, 1988/1993). I diskussionerna om folkbildning och särart tar sig detta uttryck i en strävan efter att tydliggöra men också fastslå förståelsen av folkbildning och sär- art. Att intressera sig för det konstruerade är ett sätt att uppmärk- samma detta förhållningssätt. Kvarstår gör dekonstruktionen som metod, dvs. att kritisera traditionen inifrån. Det som uppmärk- sammas är då stil, gestaltning, och inre brott. Även detta kan förstås som ett intresse för intertextualitet, som mellan olika texter om folkbildning och särart, och vanligt förekommande referenser och utgångspunkter i dessa. I bilden av folkbildning och särart framstår ett antal motsättningar och brott. Typiskt tas utgångs- punkten i traditioner och ideal, men även i motbilder (i form av annan utbildning). Argumentationsanalysen kan användas för att beskriva och värd- era det argumentativa inslaget i enstaka texter eller debatter (, 2000). Denna analys är koncentrerad till den del av argumentationen som vädjar till logos (intellektet). För att beskriva och analysera andra inslag i argumentationen behövs andra verktyg, t.ex. retorikens. Genom att även se till ethos och pathos i texter (som är avsedda att övertyga) kan man få en grund för resonemang om avsändares avsikter och effekter på mottagarna. Logos, ethos och pathos kan ses som direkt använda i texterna om folkbildning. Särskilt ethos och patos är genomgående i och med t.ex. de personliga anknytningarna till fältet, och kan tänkas också behovet av att förstå och framhäva folkbildningens särart. Logos är synlig i sättet att strukturera text, samt i sättet att relatera till olika begrepp. Avhandlingsförfattarnas respektive avsikter kan vara svåra att få tag på genom en textanalys, men kan delvis förstås utifrån de individuella projekt/positioneringar som framträder inom diskurs- en. Texternas effekt kan också förstås som den sammantagna bild som av folkbildning och särart som framstår. Diskursanalysen bottnar i ett socialkonstruktionistiskt per- spektiv, som betonar det socialt konstruerade livet (, Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter 1994/1998124). Detta sätt att tänka kontrasteras ofta med det essentiella, och tar avstånd från tankar om det naturligt givna eller förgivettagna. Det konstruktionistiska perspektivet på folkbildning och särart kan ses som en utmaning av en dominerande diskurs, där folkbildning och särart vanligen förstås som en konsekvens av historiska skeden och ideal där något särskilt och beständigt lever kvar. Det socialkonstruktionistiska perspektivet kan också ses som en reaktion mot ett tänkande där det är möjligt att fastställa sanningen om ett fenomen eller en teori, och att forskare kan uppnå full- ständiga förklaringar genom att upptäcka essensen eller verklig- heten bakom fenomenet (, 1994/1998). Förutom att anamma detta perspektiv, kan diskussionen om folkbildning och särart ses som präglad av essentiella tankegångar. I de socialkon- struktionistiska perspektiven ligger en vetenskapskritik, och en omprövning av vetenskaplig metod, i att inte intressera sig för vad som ligger bakom, t.ex. vilka avhandlingsförfattarna är, vad de menat etc. Viktigare blir då vad som framstår, och hur detta konstruerats. Här innebär detta att problematisera folkbildning och särart, som givna. Ett socialkonstruktionistiskt perspektiv betonar det socialt konstruerade livet. Här ses folkbildning och särart huvudsakligen som ett språkligt konstruerat fält. Denna konstruk- tion kan tänkas ha betydelse för den folkbildande verksamheten, men framförallt berörs den vetenskapliga praktiken. Parker (1999) fokuserar tre möjliga fokus i en diskursanalys: motsägelse, konstruktion och praktik. Istället för att söka under- liggande teman som kan beskriva textens egentliga mening söks motsägelser, och det sätt som bilder av världen formas. Ofta är det möjligt att identifiera dominanta meningar, som delar av en kultur- ell myt eller ideologi. Man kan även söka underordnade meningar och motståndsprocesser. Enligt detta perspektiv kan inget tas för givet, och man söker därför spåra hur texter konstruerats för att verka rimliga för läsarna. Diskursanalysen kan även användas för att undersöka hur olika föreställningar skapas, och vilka ramar för vad som kan sägas som finns (, 2000). Oavsett inriktning har diskursanalysen ett bestämt sätt att se på språket och dess användning. Språket inte bara återger verkligheten utan bidrar till att forma den. Diskurser definieras som enheter och former av tal som kan vara en del av ett vardagsspråkligt beteende eller en 124 Se även , 1999; Hacking, 2000; , 1999. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter Diskurser kan också betyda summan av de interaktioner, som förekommer inom en viss institution/ organisa- tion. Dessa perspektiv har präglat studierna av folkbildning och särart. Diskurser är t.ex. intressanta för att de sätter ramar för vad som kan sägas. Frågan är vilka ramar som sätts inom folkbild- ningsforskningen. Analys av ett urval avhandlingar Med utgångspunkt i uppdraget i SUFO 2 och projektplanen för FolkSär uppstod ett antal frågor för mitt delprojekt. T.ex. hur kan man närma sig frågan om folkbildningens särart, och hur kan man arbeta med särartsbegreppet? Istället för att söka en folkbildning- ens kärna eller själ verkade det rimligare att söka förståelse för det som ligger i förståelsen av folkbildningens särart, dvs. hur den kan förstås som konstruerad i avhandlingar inom folkbild- ningsforskning. Utgångspunkter för arbetet har varit översikter över folkbild- ningsforskningen (, 1998a och b; , 1997), samt sökningar i Libris, databas, och etc.125. En mindre studie av texter om folkbildning och särart genomfördes, som en inledning och ett led i fortsatt problem- formulering (, 2000; , 1995, se ovan). Utifrån dessa studier verkade det rimligt att fortsätta studierna av ett antal avhandlingar som helhet och i särskilda textutsnitt. Vidare har frågan om folkbildning och särart diskuterats utifrån teoretiska perspektiv på särart, identitet, konstruktioner, diskurser och forsk- ningstexter. Sökningarna i Libris och Mimers källor syftade främst till att få en överblick över folkbildningsforskningens utveckling . Utifrån detta arbete studerades ett antal avhandlingars abstracts och engelska sammanfattningar närmare (se bilaga 1 över vilka avhandlingar som ingått i urvalet). Dessa gav ytterligare uppslag till vilka avhandlingar som kunde studeras som helhet och i särskilda textutsnitt, samt vad det var i dessa som kunde fokuseras. T.ex. så verkade det rimligt att se till avhandlingsförfattarnas sätt att förhålla sig till och definiera frågan om folkbildning och folk- bildningens särart, samt deras sätt att argumentera och strukturera 125 är ett nationellt program för folkbildningsforskning. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter Men också hur de mera indirekt bidrog till att ringa in dessa frågor, genom den bild av folkbildning och särart som faktiskt framstår. Sammanlagt finns ca 55–60 avhandlingar inom folkbildnings- forskning. Av dessa har ca 10–15 avhandlingar valts ut som särskilt relevanta för diskussionen om folkbildning och särart126. Dessa har studerats som helhet och i särskilda utsnitt, utifrån de resonemang och begrepp som ansågs kunna ha betydelse för konstruktionen av folkbildning och särart. Antingen genom att avhandlingsförfattarna direkt ägnat sig åt frågor om folkbildning och särart, eller för att de byggts upp på ett sätt som kunde säga något om (konstruktionen av) folkbildning och särart. För att kunna studera dessa frågor tror jag att det har varit nödvändigt att ta dessa relativt lösa eller våghalsiga grepp. Sättet att analysera avhandlingar är explorativt, då liknande analyser saknas. Arbetet syftar till att utveckla och pröva en teoretisk och empirisk/metodisk referens- ram, samt till en första analys av avhandlingar inom folkbildnings- forskning. Utvecklandet av denna referensram är viktig för arbetets trovärdighet, men kan också ses som en del av det förväntade resultatet, dvs. var kan man hitta de olika sätten att konstruera folkbildningens särart, och hur kan de förstås. De utvalda avhandlingarna kan också tänkas ha en central betyd- else inom folkbildningsforskningen, antingen är de ofta refererade eller så visar de på särskilda sätt att tala om folkbildning och särart (som kan anses konstruerande eller på andra sätt betyd- elsefulla). Det kan röra sig om utgångspunkter i ideal, begrepp, diskussioner eller förhandlingar om folkbildning och särart (dess innebörd och betydelse). I avhandlingarna har särskilda textutsnitt valts ut och analyserats utifrån sätt att definiera, argumentera, och strukturera text, såsom konstruerande folkbildning och särart. Textutsnitten analyseras vidare utifrån sätt att avgränsa eller relatera till frågan om folkbildning och särart: vad folkbildning är och borde vara etc. 126 Avhandlingsförfattare är huvudsakligen: (2000); (2002); (1976/77); Gougoulakis (2001); (1991); (1996); (1984); (2003); (1992); (2000). Även (1996); (1984); (1986); (1998). Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter Folkbildning och särart förstås i detta arbete såsom konstruerade i forsknings- och avhandlingstexter inom folkbildningsforskning. På så sätt fokuseras forskningens bidrag till förståelsen av folkbildning och särart. Detta har studerats utifrån avhandlingarnas utgångs- punkter, hur argumentationen är strukturerad, vilken bild av folk- bildning och särart som framstår, samt hur detta kan förstås. Utifrån de avhandlingstexter som studerats har ett antal kate- gorier eller sätt att tala/skriva om folkbildning och särart framträtt, som särskilt betydelsefulla för konstruktionen av folkbildning och särart. Som ett centralt tema framstår själva utgångspunkterna som tas i avhandlingarna, samt hur dessa sedan används för att dra slut- satser127. Som centrala utgångspunkter syns ett antal begrepp, t.ex. bildning och folkbildning. Dessa utgångspunkter används sedan på ett aktivt sätt i relation till de egna projekten/positioneringarna. På så sätt förhåller de sig till en slags dominerande diskurs128. Typiskt har dessa utgångspunkter karaktären av ideal eller upp- fattningar om vad folkbildningen är eller skall vara, grundat i t.ex. historiska förebilder, statliga propositioner eller olika bild- ningsideal129. Genom referenser och argumentation relateras dessa utgångspunkter sedan till det egna projektet. Dessa kan även bidra till att jämställa frågan om hur det har varit, skall vara, eller kan vara med hur det är. Liknande teman av betydelse för konstruktionen av folkbildning och särart blir synlig i kritiska diskussioner eller förhandlingar om olika delar av folkbildningen. Dessa handlar typiskt om vad folkbildningen är eller vad som ska ingå i den, dvs. det kommer att handla om ett slags gränsdrag- ningar men också sammanhållande länkar, som ett slags särart. särarten befinner sig någonstans mellan (idealet om) dess möjligheter och dess begränsningar av olika slag. Ett återkom- mande tema i dessa diskussioner är förhållandet mellan ideal och praktik, där idealen utgör utgångspunkter för att värdera, förstå 127Detta betraktas som ett sätt att skriva. det blir inte enbart frågan om vad som används i resonemangen om folkbildning och särart, utan också hur detta argumenteras för, och som vi även skall se, hur det används aktivt för de egna projektens del. 128Och bidrar även till konstruktionen av ett fält. Med den dominerande diskursen menas här själva utgångspunkterna (eller ramarna), som avhandlingsförfattarna på olika sätt för- håller sig till. är de individuella projekten tydligare eller mer markanta i relation till den dominerande diskursen, ibland anknyter de tydligare till den (i t.ex. utgångspunkten i folkbildningstraditionen). På så sätt framträder delvis olikartade forskningsprojekt, med olika sätt att närma sig frågan om folkbildning och särart. 129Dessa ideal relateras t.ex. till den praktiska folkbildningsverksamheten, för att se i vilken utsträckning idealen uppfylls. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter eller utforma praktiken. Ytterligare ett centralt tema som funnits i avhandlingarna är utgångspunkten i studiecirkelns särart och dess användning130. Typiskt handlar dessa resonemang om vad folkbild- ningen har varit i relation till vad den är, eller borde/måste/ skall vara131. Dessa kategorier eller sätt att skriva kan antas ha betydelse för konstruktionen av folkbildning och särart132. Kategorierna har analyserats fram ur ett antal (centrala) avhand- lingar inom folkbildningsforskning. Genom diskussioner av avhand- lingarna, och centrala delar av dessa, är ansatsen att visa på centrala sätt att tala om eller konstruera folkbildning och särart. Avhand- lingarna har studerats som helhet och i särskilda textutsnitt. Här redovisas endast ett antal kortfattade referat och citat, vilka diskuteras löpande133. I detta sammanhang kan det endast bli frågan om en första analys och diskussion av frågan om folkbildning och särart såsom konstruerade i ett antal avhandlingar inom folkbild- ningsforskning. Som i de mesta forskningsarbete kan det också bara handla om mina egna tolkningar. Syftet är inte att på något sätt hänga ut eller kritisera de refererade avhandlingsförfattarna. Avhandlingarna analyseras snarare som text och som del i diskussionen om folkbildning och särart, utifrån dess innehåll, struktur och konsekvenser för förståelsen av folkbildning och sär- art134. Intresset är relativt brett, dvs. jag intresserar mig för vilken typ av resonemang som kan tänkas bidra till konstruktionen av folkbildning och särart. Konstruktionen av folkbildning och särart genom utgångspunkter och slutsatser (som sätt att skriva) Till grund för denna kategori ligger främst analyser av (2000) och (2002) avhandlingar. I analysen som helhet har jag intresserat mig för vad som använts i 130Användandet av denna utgångspunkt har studerats som referens- eller argumentations- kedjor. Liknande utgångspunkter är i folkhögskolans särart och möjligheter och begräns- ningar i skolformen. 131Ofta sammanblandas eller sammanfogas dessa aspekter, dvs. hur det varit blir utgångs- punkt för hur det är etc. 132Tillsammans får de betydelse för vilken bild av folkbildning och särart som framträder. Såväl utgångspunkter som sätt att argumentera får betydelse för bilden av folkbildning och särart. 133I övrigt hänvisas till avhandlingarna. 134Avhandlingarna är också ett rikt och intressant material för analys. Andra avhandlingar kunde ha analyserats, men för mitt syfte och i relation till denna studies omfattning har de avhandlingar som här analyserats varit av särskilt intresse. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter argumentationen, hur denna är strukturerad, vilken bild som fram- står av folkbildning och särart, samt hur detta kan förstås. Resone- presenteras genom referat, citat och löpande diskussioner. Texterna diskuteras var för sig och gemensamt, som kategori135. Denna kategori grundas i ett tänkande kring att utgångspunkter, och sättet att utifrån detta dra slutsatser, har betydelse för konstruktionen av folkbildning och särart136. (2000) tar sin utgångspunkt i folkhögskolans sär- art, tidigare forskning och begrepp vanliga för förståelsen av folkbildningen. Förutom utgångspunkter och referenser är denna text intressant på grund av dess struktur, och de sätt som argument- ationen byggs upp137. T.ex. så både inleder och avslutar med att tala om folkhögskolans särart. Också förförståelse (per- sonlig utgångspunkt) och begreppet bildning ges stor betydelse i texten, vilket kan tänkas ha betydelse för förståelsen av folkbild- ning och särart138. Utgångspunkten för dessa resonemang tas t.ex. i bildnings- och folkbildningshistorien, vilka är intressanta både som utgångspunkter och utifrån sättet att skriva, där frågan om hur det varit tycks jämställs med hur det är. Inledningsvis beskriver (2000) det han kallar för den aktuella statusen hos forskningen, huvudsakligen i fråga om folk- högskolans särart, samt folkbildningsforskning av relevans för studien139. Denna forskning om folkbildning har varit inriktad på bildningens och folkbildningens historia. refererar t.ex. till studie om bildningsarbetet inom frikyrko- och arbetarrörelsen (1985, refererad av Berndtsson140). Enligt denna studie har bildningsarbetet sin utgångspunkt i de motsättningar som finns i samhället och rörelsernas strävan efter att förändra och förbättra samhällstillståndet. Dessa utgångspunkt- er kan tänkas ha betydelse för förståelsen av folkbildning och sär- 135Dessa texter diskuteras relativt ingående då de rymmer för detta arbete centrala teman 136Kategorin diskuteras som helhet efter diskussioner av avhandlingarna var för sig, där jag försöker visa på resonemangens innehåll, struktur och betydelse för förståelsen av folkbildning och särart. 137Genom t.ex. ordval och sätt att relatera till begreppen. 138Dessa frågor ska jag återkomma till. 139Andra centrala begrepp är bildning och makt (ett konfliktperspektiv). 140Observera att det jag genomgående intresserar mig för är avhandlingsförfattarnas referens- användning, och att jag inte själv tar in andra referenser i analysen. Detta för att visa på hur avhandlingsförfattarna bygger text, på vilka grundantaganden etc. Jag gör ingen egen tolk- ning av andrahandsreferenserna, utan det som är intressant är avhandlingsförfattarnas användning av dem. I tolkningen av avhandlingstexterna håller jag mig så nära originalet som möjligt, även om det bara handlar om utdrag. Ambitionen är dock att visa på ett slags struk- tur i avhandlingarna som helhet. Referenshanteringen studeras här relativt ingående, men inte lika ingående fortsättningsvis. Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter De referenser som används är vanligt förekommande, vilket gör att de skulle kunna betraktas som delar av en dominerande diskurs. Vidare tar (2000) sin utgångspunkt i pedagogiska modeller och ideal, där frågan om hur det kan vara eller borde vara jämställs med hur det är. Som referens- eller argumentations- kedja illustreras detta genom sätt att anknyta till Paulstons pedagogiska modeller och tankar om hur den svenska folkbild- ningens historia framhåller underliggande motsättningar som dynam- iska krafter (refererade av ). Förutom att här försöka visa på refererandets betydelse vill jag illustrera de vanligt före- kommande utgångspunkterna i historia och pedagogiska modeller, vilket kan tänkas få betydelse för förståelsen av folkbildning och särart. Paulston (1980, refererad av , 2000) menar att man kan urskilja olika pedagogiska riktningar eller modeller bland de skandinaviska rörelsefolkhögskolorna , bero- ende på de bakomliggande rörelsernas behov och målsättningar och därmed relaterade undervisningsaktivitet. Han skiljer mellan en poetisk/historisk inriktning, en ideologisk/konfrontations inrikt- ning och en rationellt/pragmatiskt inriktad folkhögskola. På så sätt kategoriseras eller definieras folkbildning och särart med hjälp av ett antal motpoler och ideal. Dessa är typiskt idéhistoriskt bestäm- da. Referenserna får också betydelse för den bild av folkbildning och särart som framstår. T.ex. menar att dessa riktningar har haft olika genomslag men också varit föremål för konflikter av olika slag. Enligt Paulston har de svenska folkrörelsernas bildnings- program haft stor betydelse vid uppbyggandet av ett jämlikt och demokratiskt samhälle. Endast i vissa avseenden är folkhögskolan fortfarande unik menar , som understryker internatmiljöns betydelse och särdrag samt den frihet inom vissa bestämda ramar som kännetecknar skolformen. Folkhögskolan har aldrig haft några läroplaner i vanlig mening, endast en folkhögskoleförordning med vissa övergripande regler gällande t.ex. mål, innehåll, omdömessättning och organisation. Beslut om dessa styrmedel framarbetades ofta i ett nära samarbete mellan staten och folkhögskolan. Folkhögskolorna bestämde sedan i huvudsak själva skolans inriktning, innehåll och pedagogik. Som förut nämnts har begreppet allmän medborgerlig bildning haft stor betydelse genom folkhögskolans historia ända in i nutiden. När Paulston tecknar en bild av den svenska folkhögskolan är det dess rationellt pragmatiska inrikt- ning han understryker, men även den demokratiska och humanitära Folkbildningens särart – såsom konstruerad i avhandlingstexter karaktär, som utgör ett kännetecken för skolformen (Paulston, 1980, refererad av , 2000, s. 22–23). refererar även till (1986, refererad av , 2000), som berör några av de krafter som verkar i undervisnings- processen, bl.a. används begreppen subjekt- och objektkrafter.