sou · GRB391d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Viktigt för livstillfredsställelsen vid 85 och var att man upplevde att man hade kontroll över sitt liv. I uppföljningen var livet ofta lite mer problematiskt än . Många av de personer som deltog i uppföljningen hade problem med syn och hörsel, sjukdomar var vanligare och för en del gjorde demenssymptom livet förvirrande. En allmän förändring jämfört med var att man hade fått sitt livsrum mer begränsat. Det var inte lika lätt att på olika sätt komma ut och man var mer beroende av andra människor. För en del människor kan det också vara viktigt att få en för- djupad upplevelse av mening i det liv som man levt. Det finns olika teorier och modeller för att beskriva detta. Sociologen vid har beskrivit hur ålderdomen kan utgöras av en utveckling mot större vishet (Tornstam 1998). Visheten innebär en ny känsla av samhörighet med världsalltet, ett nytt sätt att uppfatta tid och rymd, ökad samhörighet med tidigare och kommande generationer och ett accepterande av livet och att man ser det som meningsfullt en s.k. gerotranscendens. Forskning om människors behov i allmänhet och av social omsorg i synnerhet har uppmärksammat betydelsen av existentiella behov. När det gäller behov i allmänhet är att det vanligt att dela in dem i fysiska, psykiska, social och existentiella behov. Äldre män- niskors behov av social omsorg, dvs. behov som inte är av direkt medicinsk karaktär, har på motsvarande sätt delats in i tre kate- gorier: praktiska omsorgsbehov, emotionella omsorgsbehov och existentiella omsorgsbehov (Thoraeus 1990). Med existen- tiella behov avses i detta sammanhang att finna en mening i den tid som är kvar, att finna en mening i livet sammantaget och att förbereda sin bortgång. Existentiella behov kan också indelas i en allmänmänsklig del, som rör tankar om människans existens och livsvillkor, och en religiös del, som också innefattar tron på en högre makt (SOU 2000:6). Åldrande, individ och samhälle utmaningar Ålder och åldrande är genomsyrat av sociala och kulturella inne- börder. Ett genomgående drag i inställningen till äldre människor och till hög ålder har i de flesta epoker och kulturer varit kluvenhet, ambivalens (2002). Hög ålder har representerat både visdom och skröplighet, respekt och förakt, prestige och lidande. Äldre har respekterats, förskjutits, ärats eller dödats allt efter omständligheterna. Det är svårt att hitta någon gyllene epok då äldre bemötts med värdighet oberoende av kön, ställning i sam- hället eller hälsotillstånd. Däremot har fattiga äldre praktiskt taget alltid varit särskilt utsatta, i olika samhällen och kulturer (Brogden ). I den mån äldre personer har hyllats för sin visdom och erfarenhet har det i praktiken handlat om äldre män. Många äldre kvinnor har däremot varit utsatta för dubbla negativa attityder (Minois 1988). Det har hänt tidigare i historien att andelen äldre i befolkningen ökat. I delar av blev de äldre snabbt fler under det första århundradet 0, och efter pestens härjningar ökade andelen äldre kraftigt i delar av Väst- (Minois 1989). Resultaten blev båda gångerna ett ökat intresse för åldrandet i litteratur, konst och filosofi, men också slitningar mellan generationerna. som åldrandet upp- märksammades mer, och skildrades mer mångfasetterat, kom bilden av de äldre som grupp inte att bli mycket mer positiv. I dessa samhällen, där äldre män hade en stark position, kom många yngre personer att vända sig mot att den politiska och ekonomiska makten under allt behölls av deras fäder och farfäder. I den striden kom gamla stereotyper och nidbilder av äldre människor att bli ett vapen. Även i har generations- konflikter blossat upp när andelen äldre personer ökat, lokalt eller i hela landet, och de befintliga systemen under respektive period inte klarat att ge äldre människor försörjning, vård och omsorg utan att alltför kraftigt belasta yngre generationer (m.fl. 1993). Under har negativa bilder av åldrande och äldre människor lyfts upp till ytan och ifrågasatts. I sociologisk och kulturvetenskaplig forskning har begreppet ageism – ålderism i svensk översättning – myntats för att ge en tolkningsram åt sådana analyser (2002). Beteckningen lanserades i slutet av Åldrande, individ och samhälle utmaningar av den amerikanske psykiatern och gerontologen . skrev om en systematisk stereotypisering och diskriminering av människor därför att de är gamla, precis som rasism och sexism åstadkommer detta med hudfärg och kön. Drygt senare återkom han med en beskrivning som vidgade perspektivet något. Vid sidan av fördomsfulla attityder pekade han nu på att ålderism också kan ske genom diskrimine- rande praxis och vedertagna vanor (institutional practices). Ålderism är dock ett omdebatterat begrepp (2002, 2001 och 1996). Ska det enbart avse diskrimi- nering av äldre eller gäller det samtliga åldrar? Finns det inte en ungdomism hos många äldre, som markerar sin egen identitet och grupptillhörighet gentemot ett främmande och hotfullt ung- domskollektiv? Ska ålderism enbart avse en negativ diskriminering, eller ska det avse både negativ och positiv diskriminering? Och kan negativ särbehandling på grund av ålder jämställas med diskrimi- nering av människor som hela sina liv mer eller mindre ställs utan- för samhället på grund av t.ex. etnicitet eller sexuell läggning – att ses som för ung eller för gammal är ju något som de allra flesta har varit med eller kommer att vara med om i livet? Aktivister och forskare som motarbetat ålderism har till och med anklagats för att indirekt befästa problematiken. Enkätundersökningar bland äldre personer har inte givit något stöd för att äldre människor i känner sig illa bemötta eller diskriminerade i det dagliga livet. Äldres livssituation och attityder belystes genom en intervjuundersökning bland ett repre- sentativt urval personer som var eller äldre och som bodde i sina vanliga hem (SOU 1993:111). Motsvarande undersökning genomfördes i samtliga . En fråga gällde om man som äldre behandlas med mer eller mindre respekt än när man var yngre. I svarade att det var som vanligt, dvs. varken bättre eller sämre. tyckte att de behandlades med mer respekt och att de behandlades med mindre respekt. Män tyckte i högre utsträckning att de behandlades med mer respekt. Åldrandet förefaller ur denna aspekt vara relativt odramatiskt i jämfört med t.ex. , och , där närmare en tredjedel av de äldre känner sig be- handlade med mindre respekt. De intervjuade fick också ta ställ- ning till bemötandet hos myndigheter, institutioner o.d. Få äldre svenskar ansåg att de bemöts nedsättande i dessa sammanhang. SOU 2003:91 Åldrande, individ och samhälle utmaningar Siffrorna var genomgående lägre i jämfört med övriga länder i . En liknande intervjuundersökning genomfördes i EU:s medlemsländer. Då ställdes i första hand frågor om pensionssystem och synen på olika former av vård och omsorg (i SOU 2002:29 bilagedel A samt 1999). En mer övergripande fråga gällde om regeringen bör införa lagar mot åldersdiskrimi- nering. Generellt var stödet för sådana lagar starkt i genomsnitt svarade av de tillfrågade personerna ja på frågan. Störst var stödet i , , och . Även i svarade en majoritet ja (54,). Denna andel var dock lägre än i något annat EU- land. Pensioneringen som gräns i livsloppet spelar ålder en viktig roll när det gäller att dela in män- niskors liv i olika faser. En tydlig bild av detta gav ålderstrappan. Där framställde livet som en väg framåt, i enlighet med de indivi- dualistiska ideal som växte fram i norra efter reforma- tionen, men också som starkt bundet till ålder och samhälle (1992 och Bringéus 1988). På ålderstappans olika steg förekom män och kvinnor i kläder och roller som förväntades höra samman med deras ålder lika väl som med deras familjesituation och sociala position. I har ålderstrappan avbildats i böcker, målningar och på bonader i hemmen. Det breda genomslaget som ålders- trappan fått som bild av livsloppet framgår inte minst av den också fanns i versifierad form i Bondepraktikan, som spreds i otaliga upplagor (1952): Itt Barn kallas till tijo åhr, En Yngling in till tiughu nåhr, Trettijo åht går mans an, Fyratijo en fuller Man. Femtije åhr gör stillestånd, Sextijo föör åldren tillhånd. Sjuttije åhr gammal och grå, Ottotije lägger i wråå, Nittije åhr til barna spått, Längre lefwa är intet gått. Åldrande, individ och samhälle utmaningar tycks pensioneringen ha starkt genomslag som gräns i livs- loppet. Den allmänna folkpensionen infördes i . Äldre former av ålderspension har förekommit i , men de var förbehållna särskilda grupper som yrkesmilitärer och stats- tjänstemän. Först blev folkpensionsbeloppen så stora att de gjorde det möjligt för de allra flesta människor att helt lämna arbetslivet när man fyllt , senare (1993). Med en stadigt ökande medellivslängd och en förbättrad hälsa högt upp blev det sista decennier möjligt för ett stort antal människor att leva som friska pensionärer. Det var också först som pensionär blev en vanlig beteckning på äldre människor. Beteckningen lanserades både ned- ifrån, genom pensionärsorganisationernas uppkomst under 1940- talet, och uppifrån, genom statliga utredningar och beslut om pensionärsgruppens del i välfärden. Under pensionärsorganisa- tionernas första, delvis stormiga tid var pensionär något av ett kamprop för en folkpension som det var möjligt att leva på (1999). Efter pensioneringen sätter många igång med sådant de tidigare inte kunnat, av brist på tid, pengar eller båda. Etnologen har beskrivit hur det uppkommer en ny social och kulturell praxis, där sinnlighet är ett viktigt inslag, kring pen- sionärsföreningar och pensionärsaktiviteter (Ronström 1998). När deltagarna berättar om sina aktiviteter framhåller de dock ofta rationella, logiska och instrumentella skäl, som motion, minnes- träning och att bryta isolering. Långt ifrån alla äldre deltar dock i pensionärskulturen. Ronström beskriver en skiljelinje mellan de som är pensionärer och de som har pension. En del äldre vill inte gärna delta i organiserade pensionärsverksamheter och undviker helst att umgås i grupp med andra pensionärer. Ronström tolkar båda dessa hållningssätt som strategier att han- tera den marginalisering av äldre som gör att de får allt svårare att behålla sina jobb och sina uppdrag i politik och föreningsliv. En del gör motstånd, slåss för sin individualitet och kämpar för att behålla sitt tidigare liv. Andra går med liv och lust in i pensionärslivet, deltar i studiecirklar, seniorgympa, tipspromenader, bingoaftnar och russindisco. I förlängningen av detta ligger möjligheten att pensionärskulturen blir en särartspolitik, där de äldre odlar sin särprägel för att flytta fram sina positioner i samhället, konstaterar . Åldrande, individ och samhälle utmaningar Den svenska pensionärskulturen är inte unik; liknande kul- turer finns i många andra länder. Där talar man ofta om den tredje åldern. Formuleringen uppkom i vid starten av ett särskilt universitet för personlig utveckling efter pensioneringen, LUniversité du Troisième (Laslett 1989). Den tredje åldern syftar då man efter uppväxt och yrkesliv ofta har tid och kraft att leva sitt liv som man själv önskar. Förespråkarna för den tredje åldern har kritiserats för att direkt eller indirekt laborera med en fjärde ålder, präglad av tilltagande sjuklighet och vårdberoende. Med en sådan uppdelning kommer de aspekter på åldrandet som bryter mot vår tids ideal om aktivitet och produktivitet att ytterligare tabu- beläggas, hävdar kritikerna. Klyftan ökar mellan den tredje ålderns aktiva tid och den fjärde ålderns fysiska nedgång och beroende mellan go-go och no-go, som den brittiske gerontologen skrivit (Blaikie 1999). Många av de attityder och handlingsmönster som brukar hän- föras till åldrandet är knutna till enstaka generationer. Det innebär att många kulturella och sociala särdrag hos de äldre skiftar . Den nuvarande pensionärsrollen har i formats ungefär som särskilda tonårskulturer eller ungdomskulturer vuxit fram i landet (Mazzarella 2001). Under de närmaste två decen- nierna kommer de första generationerna som växte upp med egna ungdomskulturer att lämna arbetslivet. Hur kommer de att se på sig själva och sin roll i samhället efter pensioneringen? Kommer de att vara pensionärer och delta i den nuvarande pensionärs- kulturen? Eller kommer alltfler att ha pension och sedan leva sina liv på tvärs mot de förväntningar som omvärlden har på vad man bör göra och inte göra efter pensioneringen? Och är samhället redo att möta nya krav och initiativ? På arenor där ekonomiska värden framställs och där makt utövas, speglas och granskas har den tidigare allmänna pensionsåldern kommit att bli norm för deltagandet. Det gäller i arbetslivet, men också i politiken och massmedierna. I politiskt valda församlingar är bara några enstaka procent av ledamöterna (2002c och SCB 2003c). Även i näringslivet följer innehavet av uppdrag samma Åldrande, individ och samhälle utmaningar Bland de drygt 290 000 styrelseledamöterna i svenska aktiebolag var eller äldre . Andelen styrelseledamöter var , medan nästan en tredjedel var (uppgifter från företaget ). När det gäller mediabilden av äldre har forskare genomgående påvisat en underrepresentation av äldre i media i förhållande till den andel av befolkningen de utgör (2002). Äldre syns således inte, och i den mån de gör det är det oftast i två skepnader, antingen i kategorin drabbad, dvs. som ett offer för skandalösa förhållanden, främst inom vården. Alternativt återfinns de äldre i kategorin titta jag kan, dvs. de kan klara av något trots sin ålder. I en kommentar till de positiva svaren i på Europa- barometern har vid läns Äldrecentrum ställt maktfrågan på sin spets (2002): Kan svaren bero på att välfärdssamhället har skapat trygga medborgare där andra grupper av människor inte ses som kon- kurrenter? Eller kan det vara så att äldre människors makt och inflytande har beskurits mer här än i andra samhällen och att den som saknar makt är ofarlig nog att på sin höjd få medlidande? Det tydligaste uttrycket för dagens maktförhållanden är kanske etiketteringen av människor över vissa åldersstreck som äldre. Denna kategorisering förutsätter att det finns en eller flera grupper icke-äldre, t.ex. ungdomar och medelålders. Därmed uppstår lätt en uppdelning i vi och dem, där likheten mellan de äldre betonas och skillnaden mot andra åldersgrupper framhävs. I Europabaro- metern fick dock just äldre störst stöd bland svenskar när dessa tillfrågades om vilken benäm- ning de själva föredrog (SOU 1993:111). Kulturella aspekter på vård och omsorg Kulturella förhållanden spelar stor roll i hur vården och omsorgen om äldre människor organiseras. Historiskt har det funnits stora skillnader mellan olika perioder i , och i dagens finns det stora skillnader mellan synen på vad som ger en god vård och omsorg under åldrandet. Inom ramen för det tvärvetenskapliga forskningsprojektet i samhället gjordes en periodisering av de äldres svenska samhällshistoria (m.fl. 1993). Åldrande, individ och samhälle utmaningar seringen skedde utifrån ett flertal kriterier, men särskild vikt lades vid formerna för resursöverföringar till fattiga och vård- och omsorgsbehövande äldre personer . Följande fem perioder urskildes: Det medeltida bondesamhällets feodalt och kyrkligt präglade period, iakttagbar från landskapslagarna till tiden lag. Huvudansvar för resursöverföring på arvsberättigade släk- tingar i kombination med en barmhärtighetsideologi som erbjöd kompensation för uppoffringar efter döden samt med kyrklig institutionsvård och ansatser till borgerliga vårdinsti- tutioner som komplement. Övergångsperioden och 1800-talets första hälft, präglad av svaga insatser och statligt experimenterande med olika lösningar i ett samhälle där den gamla agrarstruk- turen var under upplösning. Släktens ansvar för resursöver- föring omformades till undantagssystemet för att passa ett mer kommersialiserat jordbruk medan barmhärtighetsideologin in- ordnades i ett av staten pålagt ansvar för sockenstämman att vårda och underhålla de medellösa. Fattigvårdsperioden cirka 1850 1950, när de äldre blev ett politiskt problem i en förändrad demografisk och ekonomisk situation och när industrialisering, urbanisering och kapitalism i grunden omstrukturerade det svenska samhället. Kommunala skatter ersatte personlig barmhärtighet medan staten införde pensioner som var för låga att leva på, selektiva och behovs- prövade tilläggspensioner. Välfärdsperioden , då den svenska ekono- miska tillväxten skapade utrymme för en generös utformning av det ekonomiska stödet till dem som byggt upp välfärden. Markant ökande resurstransfereringar, avvecklad selektivitet inom många områden till förmån för personliga behov som styrinstrument, utbyggt pensionssystem och utbyggt offentligt ansvar för äldrevård och äldreomsorg. Omprövningsperioden framtiden, då välfärds- statens kostnader stigit så högt att själva den kollektiva och solidariska välfärdspolitiken börjar ifrågasättas. Ändrat pen- sionssystem, diskussioner om ökade avgifter för vård och omsorg samt ökad konkurrens mellan vårdgivare. Åldrande, individ och samhälle utmaningar Den modell med ett betydande offentligt åtagande som utformats i de skandinaviska länderna är bara en av flera modeller för vård och omsorg om äldre människor som finns inom EU-området. I många länder i och har de anhöriga av tradition ett uttalat ansvar för sina äldre släktingar som inte har någon motsvarighet i . Och i finns ett större inslag av marknadsbaserad och helt privat betalad vård och omsorg än i de flesta andra EU-länder (se bilagedel C). Att dessa sätt att organisera vården och omsorgen bottnar i sociala och kulturella traditioner kan anas genom resultaten i den Eurobarometer som genomfördes . Där fick de sinsemellan mycket olika modellerna stor uppslutning i respektive land (se bilagedel C samt 1999). I ansåg en stor majo- ritet att den enskilde själv ska ha stort inflytande över vården och omsorgen och att man som äldre ska få bo kvar i sitt eget hem. I bl.a. och flera medelhavsländer lade de svarande större vikt vid att anhöriga och vårdpersonal – särskilt läkare – ska ha ett stort inflytande över vården och omsorgen och vid att äldre människor bör flytta ihop med sina barn. 2.3.4Åldrande, genus och etnicitet Äldre är inte bara en kategori som tenderar att osynliggöra skillnader mellan individer. Andra faktorer som ofta uppmärk- sammas i forskning och politisk debatt när det gäller personer skjuts lätt i bakgrunden när människor har lämnat arbetslivet. Det gäller bl.a. skillnader mellan kvinnor och män, personer med olika etnisk bakgrund och personer med olika socioekonomiska förhållanden. Inte ens funktionshinder tas alltid upp i studier och utredningar som gäller människor som passerat 65-årsstrecket, trots att funktionshinder är vanligast i hög ålder. Den brist på kunskap som vi har om hur dessa faktorer påverkar åldrandet under livsloppet är oroande, inte minst eftersom skill- nader mellan individer tenderar att öka med stigande ålder. Åldran- det som den stora likriktaren är bara ytterligare en myt. Hur dessa faktorer påverkar varandra är också relativt lite studerat. SCB:s hälsoindex visar att sannolikheten för svår ohälsa i slutet av 1990- talet var störst för den som är i 80 84-årsåldern, bor ensam, är född utomlands och har en inkomst som ligger i den lägsta inkomst- gruppen. För män med denna profil var sannolikheten att ha svår Åldrande, individ och samhälle utmaningar ohälsa , medan den för kvinnor med samma profil var . Det behövs mer forskning om åldrande i relation till genus och etnicitet, men också om bl.a. funktionshinder och socioekono- miska förhållanden. Bristen på kunskap om hur dessa faktorer på- verkar och samverkar med livslopp och åldrande är oroande. Skill- nader mellan individer och grupper tenderar att öka med stigande ålder. Sambanden mellan åldrande och genus har uppmärksammats i flera andra länder. I har forskningen och diskussionen om genusfrågor dock bara till en mindre del omfattat äldre kvinnors och mäns olika förhållanden. Detta är förvånande. En majoritet av personerna i högre åldrar är kvinnor, och många av de frågor som vi behandlar i detta betänkande borde kunna ses som angelägna även ur ett genusperspektiv. Det osynliggörande av äldre människor i samhällslivet som vi pekar på borde också kunna analyseras ur ett genusperspektiv. Kan osynliggörandet se som ett utslag av manliga normer som prioriterar prestationer som gäller människor i andra åldrar? Vilken betydelse har det att kvinnor i vårt samhälle för- väntats – och fortfarande förväntas – tillgodose de behov och beroenden som är vanliga bland de allra äldsta personerna? Ord som äldre och pensionär borde knappast kunna använ- das utan att sättas in i ett genusperspektiv. Båda orden används i regel för att beteckna en situation där människor har lämnat förvärvsarbetet bakom sig, vilket från början i praktiken bara gällde för män. För äldre kvinnor som lämnar yrkeslivet vid pensioneringen innebär detta inte att de lämnar hemarbete och vård och omsorg om anhöriga bakom sig (se t.ex. avsnitt 4.1 och 8.4). Så till vida bygger föreställningarna om äldre människor och pen- sionärer som enhetliga grupper på en norm som tidigare nästan enbart gällt för män och som är annorlunda för kvinnor än för män. Detta blir tydligt om man ser åldrandet ur ett livsloppsperspektiv. Som vi berättade i avsnitt 2.1 har genus- forskare i andra länder sett detta persperktiv som fruktbart för att studera mäns och kvinnors olika förhållanden under åldrandet. (I avsnitt 4.4 ger vi ett exempel på svensk forskning om genus, åldrande och livslopp). Åldrande, individ och samhälle utmaningar är det nödvändigt att kunskaperna fördjupas och analysen intensifieras när det gäller genusaspekter på åldrandet. Det är t.ex. hög tid att ta frågor som gäller möjligheterna att kombinera yrkesliv och karriär för medelålders och äldre kvinnor med stöd och hjälp åt olika anhöriga på allvar, och inte enbart fokusera möjligheterna att förena yrkesliv med barnafödande och barn- uppfostran. Detta är en av de viktigaste utmaningarna inför fram- tiden, både till följd av de demografiska förändringarna och till följd av kvinnors ökade deltagande i arbetslivet under senare decen- nier. Just denna utmaning kan också användas som exempel på en fråga som blir lättare att urskilja med ett livsloppsperspektiv, där individens möjligheter att göra olika val under hela livet ses i relation till såväl historiska och kulturella förändringar som till genus. Ett livsloppsperspektiv kan hjälpa till att visa vilka tidigare skill- nader mellan kvinnor och män som består i högre åldrar och i vissa fall fördjupas, men det behövs givetvis också andra teoretiska modeller och praktiska studier som kan påvisa orsakerna till dessa skillnader. Denna forskning bör också kunna bidra till mer in- gående kunskaper om de möjligheter till frigörelse från roller och normer för både kvinnor och män som åldrandet kan innebära. Det kan handla om en ny frihet att leva oberoende och finna äkthet bortom förväntade roller. Åldrandet kan också innebära att traditionellt manligt och kvinnligt beteende blandas och byts. Som anhöriga får män möjligheter att ta på sig vårdande uppgifter, medan många kvinnor får huvudansvaret för t.ex. hushållets eko- nomi när deras män blir sjuka. Den norska gerontologen har i en studie av ett antal äldre norska män och kvinnor pekat på flera av dessa skill- nader. Hon betonar att äldre personers sätt att konstruera uppfatt- ningen om sig själva är könsbestämd, klassbetingad och präglad av civilstånd (1996). Koder och tidtabeller för bl.a. yrkes- liv, pensionering och förlust av make eller maka skiljer sig mellan klasser och kön. Det vanliga livsloppet är mindre vanligt för arbetare, som i högre grad än andra får ställa in sig på oväntade förändringar i form av sjukdom, arbetslöshet, funktionshinder och död.