sou · GRB386 · 2004-01-01 00:00:00 — Från några håll fram- fördes det dock att verket inte borde besluta om föreskrifter innan denna utredning lämnat sitt betänkande. Kommerskollegiet utvecklade i sitt remissvar sin syn på Europa- rådets rekommendationer. rekommendationer gällande pälsdjur är däremot icke- bindande. Som det framgår av artikel 9.3 i skall medlemsstaterna efter rekommendationen har antagits av kommittén, antingen införliva rekommendationerna eller meddela kommittén varför de inte kommer eller inte kan införliva kommitténs rekommendationer. Följaktligen innehåller rekommenda- tionerna inga förpliktelser att anta gemensamma tekniska regler som i sin tur leder till åtgärder som skiljer sig åt i de olika medlemsstaterna. I en fotnot anförde kommerskollegiet vidare att Europeiska kom- missionen vid en informell kontakt med kollegiet bekräftat denna tolkning. Från Chinchillanäringens sida har också anförts att inte kommer att införliva rekommendationen om ökad burhöjd. Efter remissomgången gjorde verket tre ändringar i sitt förslag. Det totala förbudet mot polygamkrage ändrades till att polygam- krage endast får användas på honan från två efter valpning, om det inte skadar djuret. Avsikten med ändringen är inte helt klar. Innebörden blir att endast honor med valpar inte skulle kunna ta sig ut ur sin egen bur. Det har vidare tillkommit att alla djur skall ha tillgång till foder- plats, vattenkälla och viloplats i tillräcklig omfattning. Ändringens syfte bör vara att även hanen alltid skall ha tillgång till egen bur. Tillgången till sandbad har begränsats till per dag. Verket har översänt sitt förslag till regeringen. Anmälan är gjord till Kommissionen. Sammanfattning/analys av de föreslagna föreskrifterna för chinchilla Innebörden av det anförda är att på uppdrag av regeringen redan beslutat om nya föreskrifter för chinchilla. Det är fråga om föreskrifter som i hög grad ändrar chinchillanäringens förutsättningar. Den väsentligaste frågan borde vara burmåtten. Den stora förändringen skulle vara att höjd skall utökas från 35–till en meter. Detta är en kraftig förändring, höjden skall nästintill tredubblas. Grunden för förslaget återfinns i Europa- rådets rekommendationer. Det anges i dessa rekommendationer att miljön skall ta hänsyn till djurens egenskaper. Det skall finnas utrymme för normalt rörelsebeteende. De djur som hoppar skall ha utrymme att göra det. Om chinchillan anges att den kan göra stående hopp om mer än en meter. I rekommendationer anges för chinchillan särskilt att burhöjden skall vara en meter hög. har anfört att det ankommer på att införliva rekommen- dationer. Det som skulle kunna ha gett ett visst utrymme är att rekommendationerna på sätt kommerskollegiet ovan utvecklat är icke-bindande. är det dock så att genom att underteckna konventionen förbundit sig att arbeta för en inför- livning, jämför om det vad som anförts under 2.2.3. Vad gäller burmåtten är det dock dessutom så att de angivna burmåtten i rekommendationerna är uttryckligen rådgivande och inte tvingande formulerat. har valt att införliva även denna rekom- mendation i sina föreskrifter. Det skall dock anmärkas att verket ännu inte bestämt när föreskrifterna skall träda i kraft. Den andra stora frågan skulle vara övergången från ett polygam- system till par- eller grupphållning. har också i 6 § angett att chinchillor skall hållas i par eller i grupp. Därutöver har i sitt omarbetade förslag också angett att polygamkrage endast får användas från två efter valpning. Det är osäkert vad som är avsikten med denna be- stämmelse. Från chinchillanäringens sida har angetts att just under denna tiden är polygamkragen onödig, eftersom ingången/utgången mellan honans bur och hanens gång stängs honan har valpar för att skydda dessa. Från verkets sida har anförts att det menar att kragen kan vara tillåten, eftersom den inte används. Vad är då bakgrunden till dessa förslag? I rekom- mendationer tas inte ställning till polygamkragen, men i stället anges uttryckligen att chinchillan är ett socialt djur och att det endast undantagsvis skall inrymmas ensamt. En fråga blir då vad detta betyder. Först och främst måste man fråga sig om chinchillan i det nuvarande polygamsystemet är ensamt i juridisk mening eller om redan det nuvarande systemet skulle kunna innebära att bestämmelsen om par- eller grupphållning är uppfylld. Avelshonorna sitter tillsammans med sina valpar till dess de är 7–. Därefter är de ensamma med undantag från hanens besök. Enligt utredningens uppfattning kan det nuvarande syste- met inte anses uppfylla kravet om grupp- eller parhållning. Med en sådan tolkning blir då egentligen föreskriften om en begränsning av polygamkragen överflödig, eftersom polygamsystemet omöjliggörs redan genom det uttalade kravet om grupp- eller parhållning. Det anförda skulle betyda att det kommer att bli nödvändigt med en övergång från ett polygamsystem till par- eller grupphållning. Från näringens sida har anförts att en grupphållning inte är möjlig. Skälet till det är att honorna skulle komma att slåss och skada varandra och valparna om de fick tillgång till varandras burar. Enligt näringen skulle alltså grupphållning inte vara möjligt för chinchillor. Det som skulle återstå skulle kunna vara parhållning, Varje hona kan hållas tillsammans med en hane i en större bur, alltså en över- gång till familjehållning. Det skulle dock behöva innebära ett krav om en utökad tillgång på hanar, vilket enligt uppgift från näringen skulle vara svårt att realisera. Från SVA har vidare anförts att en hane skulle kunna innebära en risk för såväl honan som ungarna efter valpning. För honan skulle den bestå av fara för ny parning alltför nära valpningen. Detta skulle betyda att hanen skulle behöva flyttas till en annan bur innan valpningen, vilket i sin tur kräver fler burar. Det saknas särskilda föreskrifter för iller som hålls för skinn- produktion. 2.3Tidigare utredningar om pälsdjursnäringen 2.3.1Sveriges Veterinärmedicinska sällskaps (SVS) rapport Veterinärmedicinska Sällskap (SVS) tillsatte 1990 en utred- ning. Biträdande länsveterinär , biträdande statsveterinär samt länsveterinär fick i uppdrag att utarbeta en rapport om pälsdjurshållningen kunde utvecklas och anpassas till den nya djurskyddslagen som kom till 1988. Rapporten behandlar bara förhållandena för mink och räv. I rapporten dras följande slutsatser: Om domesticering anförs följande: Frågan om pälsdjurens domesticeringsgrad är omtvistad. Det kan kon- stateras att domesticeringen av pälsdjuren påbörjades för 60–. Detta kan jämföras med drygt 10 för hunden. Domesticeringsprocessen, urvalet av pälsdjur, har skett utifrån pälsens kvalitet och färg, djurens storlek, hanterbarhet, lynne och modersegenskaper. Den farmade är ca 25–större än vildminken och det finns olika färgkombinationer. Det anses att djur anpassas fortast till fångenskap under de första generationerna. Det är visat att man kan påverka djurens temperament på ett påtagligt sätt mot tamhet och hanterbarhet alternativt åt aggres- sivitet genom systematiskt urval på 7–10 generationer. Under de senaste 20–30 åren har förhållandena för pälsdjuren inte förändrats annat än marginellt. Detta har medfört små miljöföränd- ringar för djuren generation för generation. Mot att de farmade pälsdjuren är domesticerade talar att de inte är beroende av människans skötsel för sin fortlevnad. Detta gäller i varje fall då åtminstone förvildade minkar kan överleva och anpassa sig till ett liv i naturen. I jämförelse med andra husdjur har pälsdjuren varit utsatta för domesticering under kort tidsrymd. Graden av domesticering är dock enligt etologerna inte avgörande för djurens välfärd. Djurens beteende påverkas mycket lite av domesticeringen. Det har visats att hundarna i grunden har samma naturliga beteenden som för drygt 10 . De olika hundraserna har samma beteenderepertoar. Domesticeringen är dock positiv för djurens välbefinnande i och med att man kan selektera för mindre rädda djur. Gruppen anser att pälsdjuren är under domesticering. De är inte lika domesticerade som andra husdjur men domesticeringsgraden är inte avgörande för djurens välfärd. Bristande domesticering kan kompen- seras med god skötsel och hantering (SVS pälsdjursutredning för bättre välfärd åt farmad mink och räv, s. 35–36). Gruppen fann därefter att djurhållningen väl uppfyllde djurskydds- lagens krav vad avser djurhälsa och att djuren är friskare än många andra produktionsdjur. Den ansåg att djurens utrymmesbehov måste utredas närmare (a.a. s. 4). Pälsdjurens välfärd och möjligheter att bete sig naturligt Därefter undersökte gruppen pälsdjurens välfärd och möjligheter att bete sig naturligt i farmmiljö. Om minkar anfördes följande: lever i naturen ofta solitärt vid vattendrag. Den jagar ofta föda i vattnet. Den är en god simmare. Det är inte visat att mink behöver vatten i större mängder för att vistas i eller sysselsätta sig med. Det är inte heller visat att inte behöver vatten för att uppleva god välfärd i fångenskap eller att bete sig naturligt. behov av vatten för att sysselsätta sig, kunna utöva viktiga beteenden eller för att reglera kroppstemperaturen är inte helt klarlagda och kräver fortsatta studier. är i farmmiljö som regel pigg och nyfiken. Den visar ingen rädsla eller apati. visar få tecken på långvarig stress så när som på att den i betydande grad beter sig stereotypt. stereotypier är kartlagda i flera av varandra oberoende undersökningar. De försök som är relevanta för svenska förhållanden visar att utövar stereotypier av sin aktiva tid eller av dygnet. Detta förhållande betyder troligtvis att burmiljön inte ger tillräcklig stimulans och/eller att djuren inte i tillräcklig grad kan bete sig natur- ligt. Det betyder däremot inte att lider av stress, åtminstone inte när stereotypierna är manifesta. utövar mycket sällan några felaktiga eller destruktiva beteenden. Det har visats att för har burarnas storlek liten betydelse i intervallet 0,1–1,. Det var ingen signifikant skillnad i djurens beteenden och stress mellan dessa burstorlekar. I vissa farmer ser man att biter av sig håret på svansen. Holländska undersökningar har visat att av minkarna där hade sådana svansskador. Från svenska eller nordiska förhållanden finns inga säkra uppgifter men samstämmiga bedömare anser att svans- bitning är ett litet problem här och i varje fall inte överstigande någon enstaka procent. Det anses att man i viss mån kan selektera bort päls- bitningsbeteendet men fodrets sammansättning och kvalitet har också betydelse. Detta kan förklara skillnaderna mellan farmerna. Gruppen anser att under nuvarande förhållanden inte lider av kronisk stress. Den kan utöva många viktiga beteenden men den anses inte till fullo kunna bete sig naturligt. Den utövar stereotypa rörelser i oacceptabelt stor utsträckning vilket tyder på att miljön är stimulifattig. Det är inte klart visat att den inte behöver vatten för att tillfredställa sitt aktivitets- eller beteende- behov. Gruppen anser att man kan hålla mink på nät i burar men att bur- miljön måste utvecklas för att komma tillrätta med de stereotypi- problem som finns. Det finns inte underlag för att föreslå andra minimimått för burar (a.a. s. 39–40). Sammanfattningsvis ansåg gruppen att minkhållningen inte fullt ut uppfyllde djurskyddslagens krav på naturligt beteende. Minkarna kan inte tillfredställa alla sina beteendebehov. De utövar stereo- typier i alltför hög grad. behov av vatten som sysselsätt- ning måste utredas. SVS gjorde 1996 en uppföljning av tidigare rapport. I denna an- ges att i huvudsak överensstämmer uppfattningen med vad som framkom 1990. har låtit dens vetenskapliga kommittén för djurs hälsa och välfärd, utarbeta en rapport om pälsdjurens välfärd (EU- rapporten). Avsikten var att rapporten skulle utgöra underlag för ett direktiv. Rapporten, med titeln of Animals Kept for Fur production överlämnades . Rapporten grundades i huvudsak på hur åtta forskare sammanfattade publi- cerade forskningsresultat och egna bedömningar. Dessa åtta forskare var professor , , doktor , , doktor , , doktor , , professor , , doktor , , doktor , , och doktor , . Sedan rapporten offentliggjorts framförde forskargruppen till den vetenskapliga kommittén kritik mot rapportens slutliga utform- ning. Gruppen ansåg för det första att rapporten blivit negativt vinklad mot pälsuppfödningen av politiska skäl. Detta skulle i synnerhet gälla minkuppfödningen. Dessutom skulle ett antal referenser ha tagits bort och slutligen skulle rapporten innehålla ett antal sakfel. Kommissionen har sedan meddelat att den inte under den när- maste framtiden kommer att lägga fram ett direktiv. Den motiverar detta med att det finns många andra djurskyddsfrågor som först måste skötas, t.ex. regler för djurtransporterna. Men vill man också ha mera tid att utvärdera hur motsvarande rekommendationer fungerat. , vice ordförande för framställningsutskottet i parlamentet, har vidare anfört att den vetenskapliga kommitténs rapport i inget skede skulle ha kunnat utgöra grund för ett direktiv. har i sin rapport, jämför vidare nedan, anfört att de avvikande meningar forskargruppen fört fram inte påverkar rapportens slutsatser. Verket har gjort en utvärdering av rapporten och kommit fram till att verket delar slutsatserna i denna. Nedan följer en sammanfattning av slutsatserna i och en sammanfattning av forskargruppens kritik. Rapporten behandlar flera olika pälsdjurs välfärd. Slutsatserna presenteras på s. 185–186 i rapporten. Det anges inledningsvis att djurhållningen som även andra ämnen väcker etiska frågor, men att rapportens syfte inte är att rekommendera om fortsatt päls- produktion är etiskt acceptabelt eller inte. I stället behandlar den djurens välfärd ur ett vetenskapligt perspektiv. Inledningsvis har pälsdjurens domesticeringsgrad undersökts, jämför härom också från s. 37 ff. Med domesticering avses den genetiska förändringen som sker hos djur i fångenskap. Förändringens syfte är att anpassa sig till fångenskapets villkor. Domesticerade djur klarar att leva i fångenskap utan att det påverkar deras förmåga att föröka sig eller att de visar rädsla för människan. Domestice- ringsgraden har en mycket stor betydelse för djurets välfärd. För många husdjur har domesticeringsprocessen underlättats genom att människan aktivt avlat på de djur som haft lättast för att anpassa sig. Människan kan också i hög grad påverka djuret genom att träna det med mänsklig kontakt från tidig ålder. Försök med silverrävar i visade att om urvalet sker med hänsyn till bl.a. tamheten uppnådde man efter tio generationer att av rävarna var tama med beteende mot människan som hunden, efter 40 generationer hade 70–av rävarna samma beteende (s. 38–39). När det gäller pälsdjuren har urvalet för avelsdjuren i huvudsak skett med hänsyn till pälskvalitén, vilket förlängt domesticerings- processen. Hur tama är då exempelvis minkarna? I rapporten anges att minkars beteenden förändrats . De flyr inte längre in i sitt bo när människan närmar sig utan är likgiltiga eller visar nyfikenhet. bits de dock ihärdigt. Försök i –1999 visar att andelen rädda djur minskat från till , vilket skulle indikera att djurägarna arbe- tar med att minska djurens rädsla (s. 43). Sammantaget drar rapporten endast de slutsatserna att samtliga pälsdjur genomgått någon grad av domesticering, jämför s. 45, och att avelsurvalet endast i begränsad utsträckning skett med hänsyn till tamheten och möjlighet att klara fångenskap. Den genomsnittliga valpdödligheten är och 2–av de vuxna minkarna avlider . Smittsamma sjukdomar är sällsynta, men magsjukdomar, njursjukdomar, och tandproblem kan vara vanligt. Stereotypt beteende är vanligt på minkfarmer. Det stereotypa beteendet består exempelvis av en upprepad rörelse av huvudet. En studie visade att 31–av honorna hade ett stereotypt beteende. Därutöver förekommer ett onormalt beteende, såsom att biter på sin egen päls. Det stereotypa beteendet skulle bero på flera omständigheter, en viktig orsak skulle burmiljön utgöra. Det stereotypa beteendet har utvecklats i rapportens sida 84 ff. Följande anges vidare: Det stereotypa beteendet har även genetiska orsaker, vissa minktyper är mer drabbade än andra. En tidig avvänj- ning ger ett ökat stereotypt beteende hos den vuxna . Även lågt foderintag kan ge samma effekt. Stereotypt beteende förekommer inte i det fria och inte heller bland minkar som finns i berikade inhägnader i djurparker. Det stereotypa beteendet minskar kraftigt om får tillgång till sysselsättning. Hos vissa minkar har det stereotypa beteendet även minskat om de placeras i större burar. Det stereotypa beteendet påverkas av hunger. Det ökar före utfodringen och om stressas. Om tillgång till badvatten begränsas ökar det stereo- typa beteendet inte genast. Däremot har de minkar som endast haft tillgång till badvatten fram till sju månaders ålder visat ett ökat stereotypt beteende . Sammantaget skulle det stereotypa beteende orsakas av genetiska faktorer, tidiga erfarenheter, boendemiljö och sådan miljöpåverkan som orsakar nedsatt aktivitet. De närmre sambanden är dock oklara. Det onormala beteendet hos kan bestå av att tuggar på sin svans eller tassar. Sådant beteende saknas hos vilda minkar. Beteendet skulle ha många orsaker, det finns på vissa farmer, men saknas på andra. En orsak skulle kunna vara hunger en annan sysslolöshet. (Från SVA och SLU påpekas att att inte tuggar på sin svans eller tassar i svenska farmer). I rapporten anges vidare att det i försök visats att ut- tryckt ett starkt önskemål om att få simma. Slutsatsen är att den vanliga minkburen inte tillgodoser viktiga behov. I rapporten dras på sidorna 157, 184 och 186 fyra slutsatser om chinchillornas välfärd på farmer. 1.Chinchillornas välfärd har uppmärksammats i mycket liten ut- sträckning. Det finns flera möjliga problem. Ett skulle kunna vara att det saknas miljöberikning i burarna och att det saknas bolådor. Ett annat skulle kunna vara att chinchillan bara i begränsad utsträckning har tillgång till sandbad. Vidare skulle begränsade höjd och det förhållande att honorna bär en stor plastkrage kunna utgöra problem. 2.Det är chinchillornas stereotypa och rädda beteende som skulle tyda på välfärdsproblem. Andra tecken skulle vara reproduk- tionsstörningar och hög dödlighet bland ungarna. 3.Det finns möjligheter att reducera problemen med miljöför- ändringar, men det är oklart hur effektiva förändringarna kan vara. 4.Chinchillor hoppar högt. Den låga höjden i burarna kan ge djuren skador, eftersom de slår i taket. I rapporten anges vidare att det är uppenbart att chinchillorna har välfärdsproblem. Dessa måste undersökas och reduceras. Särskilt är tillgången till sandbad och en ökad burhöjd önskvärd. Burhöjden skall göra det möjligt för djuret att hoppa normalt utan att slå i huvudet. Bakgrunden till slutsatserna var följande: Beteendestörningar (jämför s. 153 och s. 156) I en mindre studie observerades 11 djur i vid tre olika holländska chinchillafarmer. Två av djuren uppvisade ett uppenbart stereotypt beteende. Ytterligare tre djur uppvisade ett beteende som kunde tolkas som stereotypt. Allmänt sett var dock djurens beteende normalt, de ägnade förväntad tid åt att äta och vila. Pälsbitning är vanligt. 10–av djuren skulle ha skador på grund av det. Det kan vara fråga om att djuret biter sig själv eller att de biter varandra. Reproduktionsstörningar (jämför s. 153–154) Det uppskattas att den fria chinchillan föder tre kullar och 1–6 ungar. Om det är så är reproduktionen på farmer mindre bra, eftersom det årliga produktionen är 2,2 ungar i genomsnitt per hona. Detta har ett samband med att valpdödligheten är hög. –1987 var dödligheten från födseln till sex måna- ders ålder vid danska farmer . Det skall observeras att chinchillan föds efter en lång dräktighetstid (). De är vid födseln välutvecklade och har en födelselvikt om 5–av det vuxna djurets vikt. däremot föds efter parningen. och har en födelsevikt som uppgår till av den vuxna vikt. Trots detta har en bättre överlevnadsprocent, jämför om detta också 2.3.2 där det anges att valpdödligheten för minkar uppgår till . Om det hade varit enkelt att lösa reproduktionsstörningarna hade så redan skett. Ett problem kan vara att fodret är otillräckligt. Ett annat skulle kunna vara att honan efter födseln inte kan äta den näringsrika placentan, eftersom denna försvinner genom nätbotten. Ängsligt eller aggressivt beteende (jämför s. 155–156) Chinchillan betraktas inte som ett ängsligt djur och är i allmänhet lätt att hantera. I en studie testades 150 djur på tre holländska farmer. Syftet var att studera djurets reaktion på att en hand fördes in i buren. En tredjedel av djuren uppvisade ett ängsligt eller aggressivt beteende. Bara hälften var nyfikna, vilket skulle vara det förväntade beteendet hos ett tamt och friskt sällskapsdjur. En förklaring till djurens oro skulle kunna vara sättet de behandlas av sin skötare. (Från SVA har anförts att jämförelsen med ett säll- skapsdjur är missvisande, eftersom produktionsdjur alltid hanteras mindre än sällskapsdjur). En annan skulle kunna vara avelsurvalet. Slutligen skulle det förhållandet att chinchillor ofta ställs ut kunna vara ett problem. Djuren måste då transporteras till utställningarna och förvaras under utställningen länge i mycket trånga burar. Detta borde vara stressande, särskilt med hänsyn till att chinchillan är ett nattdjur. Miljöberikning (jämför s. 156–157) De chinchillor som har tillgång till hyllor använder dessa i stor utsträckning. Träplattorna som är avsedda för gnagning används dock inte mycket. Detta betyder inte att djuret inte vill gnaga utan att plattorna inte är ändamålsmässiga. De djur som hade tillgång till sandbad använde det så mycket som möjligt. Att hoppa är ett normalt beteende hos den vilda chinchillan. Chinchillor i bur har inte tillräckligt utrymme för att kunna hoppa. Detta kan orsaka problem när djur hoppar. Forskargruppen anför i sin rapport att den ifrågasätter tre aspekter av slutrapporten. Det anförs att den för det första tycks ha blivit negativt vinklad mot pälsdjursuppfödning av politiska skäl. Detta skulle särskilt gälla minkuppfödningen. För det andra skulle ett stort antal referenser ha tagits bort. Slutligen skulle rapporten innehålla ett antal sakfel. I rapporten anförs bl.a. följande exempel: Kapitlet om minkars välfärd har ändrats dramatiskt, eftersom mink- farmningens positiva välfärdsaspekter utelämnats. Forskargruppen hade dragit den slutsatsen att farmade minkars välfärd är tämligen bra, men denna slutsats utelämnades. Vidare hade arbetsgruppen dragit den slutsatsen att brist på simvatten för mink kan vara ett möjligt välfärds- problem, forskningen har ännu inte kommit fram till en enhetlig slutsats. I slutrapporten har denna slutsats ändrats till att ett passande pälsdjursuppfödningssystem för underhåll av simvatten måste skapas. Ett annat exempel skulle vara att forskargruppens slutsats var att minkar inte bör avvänjas innan de är ändrats till att det i slutrapporten anges att avvänjningen innan minkvalpen är ger upphov till en mängd välfärdsproblem. Enligt grup- pens uppfattning skulle det vara potentiellt farligt att låta en stor kull valpar vara tillsammans i en standardbur till dess de nått en ålder . Forskargruppen anför vidare att den i stort anser att Kommittén valt att enbart fokusera på ett fåtal exempel som visar välfärds- problem, t.ex. studier som visar en hög grad av stereotypier hos mink, men att den valt att tona ner den ofantliga mängden studier som tar upp positiva välfärdsaspekter. Pälsdjur drabbas av ett antal välfärdsproblem, liksom de flesta inspärrade djur, men problemen kan minskas. I en fotnot anmärks vidare om stereo- typier att forskargruppen dragit den slutsatsen att stereotypier ibland kan inträffa bland farmade minkar, men att deras förekomst ofta kan minskas genom enkla åtgärder som större foderportioner. slutrapporten anges i stället att stereotypier är mycket ofta före- kommande på minkfarmer.