sou · GRB329 · 2004-01-01 00:00:00 — Den markerar slutet på den privatiseringsinriktade Thatcher-eran men också en uppgörelse med den beroendekultur som man menade hade dominerat . I det landsbygdspolitiska dokumentet gick man längre än tidigare med att formulera dels allmänna politiska mål och synsätt och dels precisa politiska mål. De allmänna målen var av karak- tären: människor på landsbygden ska få hjälp att skapa sin egen framtid. Politiken målar upp en vision av ett landskap som ut- vecklas men med en bevarad och utökad biodiversitet. De specifika målen byggde på att man angav t.ex. vilka servicenivåer som ska upprätthållas, vilka ekonomiska sektorer som skulle främjas osv. Det landsbydspolitiska manifestet markerade inte bara ett nytt förhållningssätt till landsbygdens situation. Det var också starten på en landsbygdspolitisk satsning. En ny landsbygdsorganisation, the , hade genom sammanslagning av flera olika organisationer skapats och den fick ett vidsträckt mandat. Man kan säga att landsbygdsutveckling som politikområde flyttade mot centrum i brittisk politik. har ca 650 anställda. arbetar med landsbygdsfrågorna med en rad skilda metoder. Den har åtta regionala kontor som sysslar med rådgivning och finansiering av projekt för att stimulera individer och organisationer att agera. De utsatta målen för verksamheten är: att bevara och utveckla landsbygd, att skapa sociala och ekonomiska möjligheter för människorna på landsbygden, att hjälpa alla, oavsett var de bor och vilken bakgrund de har, att uppleva landsbygden och dela den ovärderliga tillgång som landsbygden är. arbetar över ett brett register med både implementering av stödprogram, pilotprojekt, kunskapsproduktion och främjande av landsbygdens intressen. När det gäller direkt genomförande erbjuder de: stöd till byutvecklingsplanering. Det är en handlingsplan som baseras på lokala sociala, ekonomiska och miljömässiga för- utsättningar, stöd till projekt kring serviceutveckling: t.ex. rörliga service- utbud, barnomsorg, och stöd till kommersiell service, stöd till småskaliga transportsystem. Kunskapsproduktionen sker bl.a. i form av en betydande statistik- produktion. Den årliga rapporten of the Countryside presenterar data för 20 tematiska indikatorer som tillsammans ska ge en bild av den sociala, miljömässiga och ekonomiska situationen. Programmet för Rural Proofing handlar om att se till så att inte sektorspolitik inom olika områden skadar landsbygden. Till det centrala i verksamheten hör att pekats ut som Rural Advocate, landsbygdens advokat. Styrelseordföranden är utsedd av regeringen att försvara landsbygdens intressen gentemot alla andra verksamheter i staten. För att det ska kunna ske så finns det en metod för sektors- samordning som utgör en formell del av politik landsbygds- politiken. Alla som formulerar politik inom departement och verk måste fråga: Har det vi nu gör en annorlunda effekt på landsbygden än i städerna? Om det är så: vilka anpassning/kompensation behövs för att säkra landsbygdens behov och förhållanden? Alla departement måste rapportera hur detta arbete bedrivs. har gjort en metod, en checklista för sektorsmyndigheter. För var och en av dess punkter finns en be- skrivning av på vilket sätt det är en särskild landsbygdsfråga och hur respektive sektor kan landsbygdsanpassa sin politik. Färre tillfällen att utbyta information Näringslivet bundet till areella näringar Krav på tillgänglighet för allmänheten Målen och indikatorerna har utformats i och grundar sig på den beslutade landsbygdspolitiken. Den politiska grunden för denna politik betonas i våra intervjuer som avgörande. När det gäller definitioner av landsbygd så finns det ingen enhetlighet i . använder flera olika definitioner, vissa har de gjort själva andra kommer in i arbetet genom att den statistik man producerar inte bara växer fram inom den egna organisationen. Den flexibla inställningen till avgränsningar och till geografisk upplösning i analysen menar man är nödvändig för att kunna utnyttja den växande statistik som finns tillgänglig också för små geografiska områden och för att kunna identifiera och beskriva de varierande villkor som lands- bygdsbefolkning lever under. I finns också en parallell organisation som har ungefär lika många regionkontor som the . Det är de s.k. RDA:s, som har en tydlig inriktning på ekonomisk utveckling/tillväxt/klusterbildningar osv. De är egentligen en slags motsvarighet till det som sker i våra län: kraftsamling kring ekonomisk utveckling. Innehållsligt har de en ställning som i förhållande till the som motsvarar den som ITPS och har i förhållande till Gles- bygdsverket. Även i finns således en organisatorisk upp- delning mellan arbete gentemot näringslivet och insatser som också riktar sig direkt mot den enskilda människans välfärd; landskap, servicetillgänglighet, transporter osv. och där det geografiskt mer handlar om landsbygd än om hela regioner. 9.2Landsbygdspolitikens mål och genomförande i Den finska landsbygdspolitiken formuleras i helhetsprogrammet. Där finner man inte bara abstrakta mål, utan också specificerade konkreta mål att arbeta mot. Målen är tillkomna efter förhandlingar mellan en grupp som samordnar politiken (samarbetsgruppen för landsbygdspolitik, YTR), regeringsministerier och samhällsorga- nisationer. Bland målen i nu gällande helhetsprogram finner man, f.n. ett hundratal små och stora punkter, t.ex.: Möjligheter att för boende i avfolkningskommuner inrätta gles- bygdsavdrag i statsbeskattningen utreds. Musikprogram från landsbygden i radiokanaler. Stöd till bybutiker. Beredning av strategier för att säkerställa tillgång på personal i glesbygd. Fem professurer för landsbygdsforskning inrättas. Slopad läskedryckskatt på bärsafter. Höjt statsbidrag till enskilda vägar. Helhetsprogrammet effektueras genom en bred och en snäv inrikt- ning hos landsbygdspolitiken. Dessa begrepp används här på unge- fär samma vis som när man i talar om en stor och liten regionalpolitik. Figuren sammanfattar hur det är tänkt att fungera: Det landsbygdspolitiska systemet i Källa: Landsbygdspolitikens samarbetsgrupp 2001. Den finska landsbygdspolitiken koordineras av samarbetsgruppen för landsbygdspolitik (YTR). Det är ett nätverk med företrädare för ministerier och andra betydelsefulla organisationer i samhället (t.ex. och byarörelsen SYTY som motsvarar svenska hela ska leva). Nätverket har ett utskott om ca 60 personer som möts oftare. Utskottet leds av en deltidsanställd generalsekreterare. I sorterar landsbygdspolitiken under jordbruks- ministeriet, men involverar genom sin organisation också andra departement i genomförandet, särskilt miljö- och inrikesministe- rierna. Den breda landsbygdspolitiken syftar till att influera vardags- politiken på olika nivåer. I denna strävan har YTR en viktig uppgift. Nätverket kopplar samman såväl olika sektorsområden som en- skilda byalag och statsförvaltningen i sin organisation. På riksnivå finns också ett icke-officiellt nätverk av parlamentariker som samlar en knapp fjärdedel av ledamöterna i riksdag. På så vis eftersträvas att landsbygdens perspektiv skall beaktas i all politikutövning. Den snäva inriktningen hos landsbygdspolitiken består av in- satser riktade direkt till landsbygden. De kanaliseras genom en rad utvecklingsprogram och lokala eller tematiska utvecklingsgrupper och följs upp med de forskningsinsatser som också ingår i lands- bygdspolitiken. De utvecklingsprogram som finns styrs i hög grad av EU-med- lemskapet, men präglas ändå av den finska landsbygdspolitiken. Bland utvecklingsprogrammen märks strukturfondernas mål- program, Leader+ och det Regionala utvecklingsprogrammet för landsbygden (). EU-programmen kompletteras med det leaderliknande, men nationellt finansierade programmet POMO+. motsvarar närmast insatsområde 2, Ekonomiskt och socialt hållbar utveckling på landsbygden i det svenska LBU- programmet. I finns två separata LBU-program, ett hori- sontellt med olika slag av direktstöd till jordbruksnäringen och ett regionalt () med stöd till förädling av produkter från primärproduktion samt till landsbygdens sociala och ekonomiska välstånd. har ett eget program. Precis som i andra EU-länder består LBU-verksamheten huvudsakligen av direktstöd till jord- bruket. Budgeten för motsvarar bara en dryg tiondel av det horisontella programmets budget. Med har dock finlän- darna nyttjat möjligheterna med att bredda målgrupperna för den gemensamma jordbrukspolitiken. Fem av de åtta åtgärderna i stöder sig på artikel 33 och är riktade mot landsbygdsbor eller landsbygdsföretagare i allmänhet. De är alltså öppna även för ansökningar från projekt med ringa eller ingen anknytning till de areella näringarna. Målet för Leader+ i liksom i andra länder är att pröva nya idéer i utvecklingen av landsbygden. Programmet är riktat mot småskaliga åtgärder som är anpassade till lokala särdrag. Leader täcker 25 utvalda områden i södra och västra , dvs. utanför Mål 1-områdena. De goda erfarenheterna av föregående Leader- program gjorde att man i kompletterade EUs gemenskapsinitiativ med en nationell motsvarighet, POMO. Lik- som Leader har också detta program fått en efterföljare som i analogi med Leader+ kallas POMO+. I likhet med Leader-pro- grammet genomförs det 2006. På så vis kan leaderliknande verksamhet i ytterligare sju områden finansieras. I genomförs två program inom Mål 1 2006, ett riktat mot norra och ett mot östra. Inget av programmen är i sin helhet inriktat mot landsbygden, men bägge programmen har egna prioriteter för landsbygdsinsatser. I östra strävar man efter att bredda den ekonomiska basen på lands- bygden, medan man i norra strävar efter att bromsa utflyttningen ifrån regionens landsbygd. Ungefär en fjärdedel av resurserna är reserverade för verksamhetslinjer för landsbygdens utveckling. I den finska landsbygdspolitiken har det varit angeläget att få med alla nivåer i politikens genomförande, från offentliga sektorns tjänstemän till byalag och enskilda bybor. Det märks inte minst genom att nästan hela territorium (utom städer med fler än 15 000 invånare) täcks av ett lokala aktionsgrupper vars verk- samhet finansieras genom något av ovan nämnda program. Sam- manlagt finns ett sextiotal lokala aktionsgrupper som i detalj utformar och genomför åtgärder. Programmen Leader+ och POMO+ genomförs i sin helhet av dessa grupper medan Mål 1- programmen och delvis kanaliseras genom dem. Detta är emellertid inte oproblematiskt. Programmen har olika villkor och stödnivåerna varierar stort. Sammantaget berörs 422 av 448 kommuner helt eller delvis av den snäva landsbygdspolitiken. I berörda områden bor 2,4 miljoner invånare (varav 1 milj. i äkta Leader+ områden). De lokala aktionsgrupperna uppmanas också att ansöka om projektpengar inom ramen för andra utvecklings- program som inte riktas särskilt till landsbygden, t.ex. INTERREG eller EQUAL. Vid sidan av denna regionalt inriktade programverksamhet utser YTR temagrupper som arbetar med att utveckla någon speciell sektor. Bland temana finns exempelvis landsbygdsturism, distans- arbete, ungdom, den avlägsna landsbygden och växelverkan stad- land. Temana varierar i viss mån , liksom gruppernas kontinuitet. Vissa teman är aktuella kortare perioder medan andra är mer långlivade. Ungefär hälften av medlemmarna i en temagrupp brukar vara offentliga tjänstemän, men också dessa grupper har tentakler åt olika håll, både vertikalt och horisontellt. YTR ansvarar också för FoU verksamhet av nationellt intresse inom landsbygds- relaterade områden. Detta tar formen av forskarnätverk. YTR kan beställa uppdragsforskning eller bevilja ansökningar från forskare. Till finansieringen av denna verksamhet finns 3,3 miljoner . I tycks inte finnas någon kritik mot YTR som lobby- organisation. Företrädarna för YTR tror att denna skillnad gentemot har att göra med lägre grad av urbanise- ring, finländarnas närmare band till landsbygden och en därmed sammanhängande större acceptans för stöd till landsbygden. Andra förklaringar skulle enligt finländarna kunna sökas i att YTR håller en låg profil i den allmänna debatten och prioriterar konkret verksamhet, en mindre kritisk debattradition eller att YTR invol- verat också sina potentiella kritiker i nätverket. Vid sidan av landsbygdspolitiken finns i fortfarande en regionalpolitik. Den kanaliseras ut över landet via ett antal regionala centra men sorterar under inrikesministeriet som också huserar en skärgårdsdelegation. Delvis tycks det råda en kon- kurrenssituation om uppmärksamheten mellan dessa politikom- råden, men företrädarna för landsbygdspolitiken menar att de har en styrka i sin tvärsektoriella organisation och sitt involverande av berörda områdens invånare. Den regionalpolitik som växte fram i motiverades i hög grad av landsbygdens behov. stod det klart att handel och förädlingsverksamhet ändå tenderade att koncentreras till tätorterna. Företrädare för den finska landsbygdspolitiken menar att regionalpolitik främst blir en politik för tätorter och städer eftersom staden är norm i dagens SOU 2003:29 Internationella jämförelser togs därför de första stegen mot en särskild landsbygdspolitik. I sin nuvarande form kom politiken igång , kampanjår för landsbygden. Så små- ningom har det ändå visat sig möjligt, att få den europeiska lands- bygdspolitiken att understödja den finska. Nuvarande program gäller 2004. Sammanfattningsvis finns en självständigt formulerad lands- bygdspolitik och genomförandemodell i . Den bygger på ett försök att få EU:s resurser att samverka med nationella satsningar och att komplettera EU-programmen med nationella program. Genomförandet bygger på en nätverksorganisation och en strävan att länka samman det lokala engagemanget med insatser som görs i det politiska systemet. Förslag: En politik för landsbygdens utveckling behöver for- muleras. Utgångspunkten ska vara det nationella intresset av en landsbygd som är ekonomiskt livskraftig, som har höga natur- och kulturvärden och socialt välfungerande och levande byar, bygder och orter. Den regionala utvecklingspolitiken slår fast att landsbygden inte ska ses som isolerad från tätorter, städer och storstäder och att landbygdsdimensionen därför bör tonas ner. Vi delar uppfatt- ningen att det finns ett starkt och ökat beroende mellan land och stad. Man kan inte tala om en specifik landsbygdsekonomi, de flesta människor är beredda att arbetspendla till större orter och städernas utbud av service är i stor utsträckning tillgänglig också för dem som bor på landsbygden. Det betyder att nationell politik i huvudsak inte behöver ta hänsyn till landsbygdens särart. Vi menar emellertid att landsbygden också har sina egna för- utsättningar och resurser som är tillräckligt specifika för att det ska finnas behov av en särskild utvecklingsinriktad landsbygdspolitik utöver den som finns för de areella näringarna. En sådan politik kan göra att landsbygden bidrar på ett bättre sätt till nationella mål och den kan bidra till goda levnadsvillkor på landsbygden. Vi bygger förslaget på att det finns några förhållanden som är karakteristiska för landsbygden och som motiverar insatser som specifikt riktar sig till landsbygden. Vissa av dem innebär problem att ta hänsyn till, andra är kvaliteter att bygga vidare på: Landsbygden har många funktioner som inte kan hållas iso- lerade från varandra. De areella näringarna är näringsfång och har ett uppdrag som naturresursförvaltare. Den förvaltningen måste i sin tur ha biologiska utgångspunkter som har att göra med biotoper och artrikedom. beakta landsbygden som livsmiljö och kunna vårda och utveckla boendekvaliteter och landsbygdens värden för rekreation och upplevelser. Dessutom måste globala, långsiktiga miljömål och krav på resurshushållning länkas samman med lokala och kortsiktiga behov. Denna komplexa situation ställer krav på kunskaper och insatser som går bortom sektorstänkandet. Landsbygden kännetecknas av sina glesa strukturer, i första hand en gles befolkning och utspridda produktionsresurser och i allmänhet också av ett tillgänglighetsproblem genom avstånd till större orter. Båda dessa förhållanden skapar landsbygds- specifika svårigheter när det gäller möjligheten att upprätthålla kommersiell och offentlig service. Glesheten innebär generellt sämre infrastruktur på grund av de höga fasta investerings- kostnaderna som ska delas på få hushåll. Det finns behov av att särskilt beakta företagandets villkor i glesa strukturer där egenföretagande och företag med någon enstaka anställd är särskilt viktigt och där innovationssyste- met präglas av personrelationer. Detta företagande kan aldrig vila på täthet och skalfördelar. Det måste bygga på att den lokala miljön kan fungera stödjande för företag som inte har sin marknad och sina kunskapskällor i omgivningen. Landsbygden sociala och ekonomiska utveckling bygger i högre grad än tätortens på ett samspel mellan privata, offentliga och ideella insatser. Landsbygden, den glesa strukturen, tycks ha en förmåga att skapa och vidmakthålla utvecklingsprocesser utan att uppfylla krav på ett stort befolkningsunderlag. Frivilliga insatser görs för att kompensera för brister i kommersiell och offentlig service eller för att ta tillvara möjligheter som finns i den lokala miljön. Människor fullgör uppgifter som inte kom- munerna kan göra i områden med litet befolkningsunderlag. Ofta handlar det om lösningar som bygger på den verkligt lokala uppsättningen av personnätverk, institutioner, lokaler osv. Det kan gälla t ex alternativa driftsformer, samspel mellan kommun-föreningsliv, osv. Landsbygden är de facto en dimension inom flera politik- områden. Inom den regionala utvecklingspolitiken och inom landsbygdspolitiken finns särskilda stöd och program och andra insatser riktade mot landsbygden. För att det ska vara möjligt att maximera utbytet av dem och ta vara på lärdomarna av dessa insatser måste landsbygden ha en plats i planerings- systemet. Landsbygden som kategori har en internationellt stark ställ- ning; i politik, i planering och inom forskningen. Landsbygden är därför en fruktbar dimension för att kommunicera i internationellt utbyte. Mycket pekar på att landsbygdspolitik kommer att vara ett viktigt politikområde inom EU och i andra EU-länder under åtminstone framåt. behöver kunskaper om landsbygdens förhållanden som underbygger regeringens EU-politik. Om vi inte har det så kommer svensk landsbygd ändå att bli utsatt för politik som är formad någon annanstans och som i mindre grad tar hänsyn till svenska förhållanden. Landsbygden behöver lyftas fram så att det blir möjligt att beakta dess problem och skydda de värden som finns på landsbygden och ta tillvara möjligheterna till förnyelse, modernisering och tillväxt. Landsbygdspolitik ska ses som ett komplement till sek- torspolitik och till den utvecklingsinriktade regionalpolitiken som i huvudsak har städer och tätorter som sin utgångspunkt. Målet för en landsbygdspolitik bör därför motsvara det regionalpolitiska målet om social, ekologisk och ekonomisk hållbarhet men avse landsbygden. Det är viktigt att också beakta skillnaderna mellan olika landsbygdsområden. Det finns inte en enda bild som kan samman- fatta de varierande sociala, ekonomiska och miljömässiga för- hållandena i landsbygder. På vissa håll är gleshet och avstånd ett dominerande problem medan det i den tätortsnära landsbygden inte alls behöver vara det. På motsvarande sätt kan frågan om natur- och kulturlandskapets förvaltning vara en helt central utvecklingsfråga i en bygd medan den är oviktig i en annan. Tillsammans beskriver emellertid de olika punkterna ovan ett antal förutsättningar som är tillräckligt distinkta för att motivera särskild omsorg i nationell politikutövning. flyttas från till Jord- bruksdepartementet, men fortfar att vara en självständig myndighet. byter namn till . byter namn till Landsbygds- och Jord- bruksdepartementet. anslaget 33:4 under utgiftsområde 19 Regional utjämning och utveckling förs till politikområdet Landsbygds- politik under utgiftsområdet 23 Jord- och skogsbruk, fiske med anslutande näringar. På så vis blir förslaget statsfinansiellt neutralt. Inom den regionala utvecklingspolitiken betonas starkt behovet av att se stad och land som en funktionell enhet. Det är en av flera förklaringar till att inte passar in i detta politik- område. Det återspeglas också i det faktum att lämnades utanför den förändring av myndighetsstrukturen som gjordes för att genomföra regionalpolitiken. Vi har övervägt att föreslå att regionalpolitiken i efterhand kompletteras med lands- bygdsspecifika målsättningar och att skulle få en mer tydlig uppgift att stödja landsbygdsdelarna av de lokala arbets- marknadsregionerna. Det skulle möjligen kunna ge verket ett starkare mandat. Vår bedömning är att det är ett stort steg att inom den regionala utvecklingspolitiken bereda plats för landsbygdspolitik. Det skulle skapa oklarhet om grunden för den regionala utvecklingspolitiken och risken är stor att landsbygdens utvecklingsfrågor ändå skulle ha ett svagt mandat. Om verket istället får ingå i en omformulerad landsbygdspolitik som sorterar under är förutsättningarna bättre att den vägen stödja de regionalpolitiska målsättningarna. Förslaget att placera under Jordbruksdeparte- mentet bygger på följande överväganden. Inom Jordbruksdeparte- mentet finns redan politikområdet Landsbygdspolitik. Åtgärderna är f n i stor utsträckning riktade till lantbruksföretag men både strukturella förändringar på landsbygden och förändringar inom politikområdet pekar mot behov av en landsbygdspolitik med en bredare ansats. EU:s jordbrukspolitik söker sig nya vägar. En av dem går mot avreglering och frihandel som kompletteras med betydande direktstöd till jordbruket och utvecklingsinsatser för landsbygden genom EU-finansierade landsbygdsprogram. I EU-politiken, lik- som i olika utvärderingar och översyner betonas behovet av att se landsbygden mera i sin helhet. Också i betonar många aktörer vikten av att satsa mer på landsbygdsutveckling. genomgår jordbruksnäringen förändringar som leder till ett behov av en mer aktiv planering för landskap och lands- bygdssamhällen. Antalet personer som har sin huvudsakliga in- komst från jordbruket fortsätter att minska. Avreglering och andra förändringar inom jordbruket ställer krav på ett nytänkande som måste omfatta landsbygden i en vidare bemärkelse. På så vis finns det möjligheter att jordbrukspolitiken utvecklas långsiktigt från en näringspolitik för jordbruket till en utvecklingspolitik för lands- bygden. Under Jordsbruksdepartementet kan också fylla ett behov av en tydlig roll som expertmyndighet i de förändringar av landsbygdspolitiken som drivs på av EU och av den . Förslaget att byter namn till men även i fortsättning utgör ett separat verk grundar sig på följande överväganden. Verket föreslås få uppgifter som berör både det som benämns glesbygder och den övriga landsbygden. I praktiken har verket under alla år haft uppgifter som innebär att är en bättre beskrivning av dess verksamhet. Vi vill markera att verket ska ha uppgifter som kan gälla landsbygden i hela landet. Glesbygdsfrågor, frågor om kustsamhällena och frågor som rör andra typer av landsbygd ska alla kunna omfattas av verkets insatser. Vi föreslår också att byter namn till Landsbygds- och som en del av den på- gående omvandlingsprocessen. Det är en förändring som markerar att de areella näringarna kommer att ses i sitt sammanhang och utgöra en del av en samlad utvecklingspolitik för lands- bygd. Förslag: En utredning tillsätts för att fördjupa kunskapen inom områden som är strategiskt viktiga för landsbygdens framtid i . Utredningen ska också föreslå landsbygdspolitiska målsättningar och strategier. Förslaget att tillsätta en utredning om landsbygdens framtid i grundar sig på behovet av en mer utvecklad landsbygds- politik. var jordbrukspolitiken framgångsrik när det gällde att öka livsmedelsproduktionen och utveckla landsbygds- näringarna.