sou · GRB346d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Myndigheten får efter utredning besluta att hunden skall säljas, på annat sätt överlåtas eller avlivas. Om en hund har omhändertagits med stöd av 3 § 2, skall ägaren från omhändertagandet låta märka hunden och anmäla ägarskapet till det centrala registret. I annat fall får polis- myndigheten besluta att hunden skall säljas, på annat sätt överlåtas eller avlivas. Om det finns särskilda skäl, skall polismyndigheten avvakta med en åtgärd enligt andra stycket. Om det inte längre finns skäl för omhändertagandet, skall polis- myndigheten besluta att detta genast skall upphöra. 7 § Ägaren eller innehavaren av en omhändertagen hund skall be- tala de kostnader som omhändertagandet medfört. Kostnaderna får förskotteras av allmänna medel. Om polismyndigheten har beslutat att en hund som omhändertagits med stöd av 3 § skall säljas, får polismyndigheten ta ut ersättning ur köpeskillingen för kostnaderna för omhändertagandet. Om det finns särskilda skäl, får polismyndigheten i enskilda fall medge undantag från skyldigheten att betala kostnaderna. I sådana fall skall kostnaderna slutligt betalas av polismyndigheten. Förbud att ha hand om hund 8 § Den som eftersätter tillsynen över en hund genom att använda den som vapen skall, om det inte finns särskilda skäl, av polismyn- digheten förbjudas att ha hand om hundar. Ett sådant förbud får också meddelas den som vid handhavande av hund på annat sätt handlat grovt olämpligt med avseende på människors eller djurs liv, hälsa eller säkerhet. Förbudet kan avse eller gälla tills vidare. Ersättning för skador orsakade av hundar 9 § Skada som orsakas av hund skall ersättas av dess ägare, även om denne inte har varit vållande till skadan. Vad ägaren har betalat i skadestånd har han eller hon rätt att få tillbaka av den som vållat skadan. Det som sagts gäller också den som mottagit hunden till underhåll eller nyttjande. Första stycket gäller inte för skada som orsakas av en tjänste- hund när den används i tjänsten av polisman eller av person som vid försvarsmakten tjänstgör för bevakning eller för att upprätthålla ordning, om den skadelidande har betett sig på ett sådant sätt att det har varit nödvändigt att ingripa mot honom eller henne. Märkning och registrering av hundar 10 § En hundägare skall låta märka sin hund så att den kan iden- tifieras. Märkningen skall vara bestående. 11 § Ägaren av en hund skall låta registrera sitt ägarskap i ett för landet centralt register. Hundägaren skall betala en avgift för registreringen och för utrust- ning för att läsa av märkningen. 12 § Bestämmelserna i 10 och 11 §§ gäller hundar som stadigva- rande finns i . 13 § Registret får användas för att fastställa vem som är ägare av en hund. , , , läns- styrelser, polismyndigheter och de kommunala nämnder som full- gör uppgifter inom miljö- och hälsoskyddsområdet skall ha direkt åtkomst till registret. 14 § är personuppgiftsansvarigt för re- gistret. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, Djur- skyddsmyndigheten får besluta att överlåta driften av registret till en annan myndighet eller till en organisation. 15 § För behandling av personuppgifter gäller, utöver vad som sägs i 13 och 14 §§, personuppgiftslagen (1998:204). 16 § Polisman har rätt att undersöka om hund som vistas på allmän plats är märkt eller om den har någon ägare antecknad i det centrala registret. Särskilda bestämmelser för katter 17 § En katt som med skäl kan antas vara övergiven eller för- vildad, får dödas av jakträttshavaren eller av någon som företräder denne. Inom tätbebyggt område krävs dock tillstånd av polis- myndigheten. 18 § Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om 1.tillämpningen av 2 § första stycket, 2.vilka metoder som skall användas vid utredning då en hund tagits om hand, 3.den avgift som avses i 11 § andra stycket. 19 § Den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet bryter mot 1 § eller 5 § andra stycket döms till böter. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot 17 § andra meningen döms till böter. Den som med uppsåt eller av oaktsamhet bryter mot beslut med- delande enligt 2 § första stycket eller 8 § döms till böter eller fängelse i högst . Om ett vitesföreläggande eller vitesförbud har överträtts, döms inte till ansvar för gärning som omfattas av föreläggandet eller för- budet. 20 § Beslut enligt 3 och 8 §§ skall delges ägaren eller innehavaren av hunden. skall underrätta om be- slut enligt 2, 3, 5, 6 och 8 §§. 21 § beslut enligt denna lag och beslut om registrering av hund som meddelas av eller av den som ansvarar för driften av hundregistret får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. för det allmännas talan hos förvaltnings- domstol, om det överklagade beslutet har meddelats av en organi- sation. 22 § Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. Beslut enligt denna lag gäller , om inte något annat 23 § Bestämmelserna i 22–28 och 30 §§ förvaltningslagen (1986:223) skall tillämpas, om beslutet har meddelats av en organi- sation. 1.Märkningsbestämmelserna gäller inte hundar födda före . 2.Beslut som har meddelats före ikraftträdandet överklagas enligt äldre bestämmelser. 2Förslag till lag om ändring i lagen (1938:121) om hittegods Härigenom föreskrivs att 4 § lagen (1938:121) om hittegods skall ha följande lydelse. Varder ägare till hittegods ej Varder ägare till hittegods ej fyndet anmäldes hos polismyndig- fyndet anmäldes hos polismyndig- het, eller kommer ägaren ej inom het, eller kommer ägaren ej inom en månad från det han av polis- en månad från det han av polis- fyndet, eller kan ägaren eljest fyndet, eller kan ägaren eljest anses hava uppgivit sin rätt, anses hava uppgivit sin rätt, dock vare denne skyldig gälda dock vare denne skyldig gälda anledning av fyndet. anledning av fyndet. underlåter upphittaren att inom underlåter upphittaren att inom en månad efter anmaning gälda en månad efter anmaning gälda eller kan han eljest anses hava eller kan han eljest anses hava uppgivit sin rätt, skall godset uppgivit sin rätt, skall godset som hittas finns särskilda bestäm- melser i lagen (0000:000) om till- syn över hundar och katter. 1 Senaste lydelse 1982:1119. 3Förslag till lag om ändring i jaktlagen (1987:259) Härigenom föreskrivs i fråga om jaktlagen (1987:259) dels att två nya paragrafer, 6 a och 6 b §§, skall införas av följande lydelse, dels att 45 § skall ha följande lydelse. Om en hund hålls i strid med bestämmelserna i 6 § får jakträtts- havaren eller någon som före- träder honom eller henne ta hand om hunden. När detta har skett skall hundens ägare eller inne- havare underrättas. Om denne inte är känd, skall i stället polismyndigheten underrättas. Om den som tagit hand om hunden så önskar, skall polis- myndigheten fortsättningsvis ta hand om hunden. Kan inte hunden tas om hand, får polismyndigheten låta döda hunden, om detta är angeläget från viltvårdssynpunkt och för- svarligt även med hänsyn till om- ständigheterna i övrigt. Den som vill återfå en hund som har tagits om hand enligt 6 a § är skyldig att betala ersätt- ning för hundens föda och de övriga kostnader som omhänder- tagandet har medfört. Har inte ägaren eller inne- havaren, mot ersättning enligt första stycket, återtagit hunden efter det att han eller hon underrättades om om- händertagandet eller inom efter det att polismyndig- heten underrättades, får polis- myndigheten sälja, på annat sätt överlåta eller avliva hunden. Till böter döms den som med uppsåt eller av grov oaktsamhet Bryter mot 5 § andra stycket, Bryter mot 5 § andra stycket, 6 § första stycket eller 13 §, 6 a § första stycket eller 13 §, 2.underlåter att fullgöra anmälningsskyldighet som har före- skrivits med stöd av 26 §, om ansvar för gärningen inte kan ådömas enligt lagen (1951:649) om straff för vissa trafikbrott, 3.bryter mot 27 §, om ansvar för gärningen inte kan ådömas enligt , 4.underlåter att fullgöra skyldighet enligt 28 §, 5.bryter mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 6 § andra stycket, 29 § 4, 30 § tredje stycket eller 31 § tredje stycket eller 6.bryter mot 35 § eller mot en föreskrift som har meddelats med stöd av 36 §, 40 § första stycket eller 41 § första stycket. Den som med uppsåt bryter mot 34 § döms till böter. I ringa fall skall inte dömas till ansvar enligt denna paragraf. 2 Senaste lydelse 1994:1819. 4Förslag till förordning om ändring i djurskyddsför- ordningen (1988:539) Härigenom föreskrivs i fråga om djurskyddsförordningen (1988:539) dels att 19 § skall upphöra att gälla, dels att 29 § skall ha följande lydelse. 19 §3 Det är förbjudet att inneha eller genom avel frambringa hundar som 1.har extremt stor kamplust, 2.blir lätt retade och biter, 3.bara med svårighet kan för- mås avbryta ett angrepp och 4.har en benägenhet att rikta sitt kampintresse mot människor eller andra hundar får meddela föreskrifter om förbud mot eller villkor för avel med sådan inriktning att den kan påverka djurens med sådan inriktning att med sådan inriktning att den kan medföra lidande för den kan medföra lidande för djuren är förbjuden. föreskrifter om förbudet med- som kan förväntas nedärva okon- användas i avel. 3 Senaste lydelse 2002:723. 4 Senaste lydelse 1992:29. Enligt kommittédirektivet (Dir. 2002:18), se bilaga 1, skall Hund- ansvarsutredningen kartlägga och analysera: 1.Vilka problem som finns med hundar i samhället på grund av bristande ägaransvar, särskilt med avseende på farliga hundar, och dessutom jämföra den svenska situationen med den i andra europeiska länder. Med farliga hundar avses hundar som an- griper och skadar människor eller djur. Även hundar som kan utgöra stor risk för människor eller djur avses. Dock avses inte hundar i normal tjänsteutövning. 2.Hur gällande regelverk beträffande hundar tillämpas. 3.Vilka testmetoder för identifiering av farliga hundar som finns. 4.Vilka egenskaper, medfödda och förvärvade, som karaktäriserar farliga hundar. 5.I vilken omfattning och på vilket sätt ägare till hundar som orsakar skador bidrar till problemen. 6.Vilket förebyggande arbete som görs för att förhindra problem med farliga och störande hundar. Dessutom skall föreslås: 1.Åtgärder för att avhjälpa de problem som uppstår med anled- ning av farliga hundar. 2.Förbättringar av det svenska regelverket om hundar och hund- hållning, särskilt beträffande lagen (1943:459) om tillsyn över hundar och katter. Allmänt gäller att åtgärder för att se till att hundägare tar sitt ansvar skall prioriteras och att långsiktighet och tillämplighet skall beaktas. 3.Åtgärder för att uppnå en bättre metod för identifiering av far- liga hundar än vad dagens tester erbjuder. 4.Lämpliga metoder för att genom förebyggande arbete kunna förhindra problem med farliga och störande hundar. Allmänt gäller att djurskydd och allmänhetens säkerhet särskilt skall vägas in i utredningsarbetet. Utredaren skall också ta del av studier och litteratur om farliga hundar och bör även samråda med berörda myndigheter och organisationer. Jag knöt i ett tidigt skede till mig en referensgrupp bestående av re- presentanter för , , Svenska , , Svenska Kommunför- bundet och . arbete har genomgående bedrivits i nära samråd med referensgrup- pen. Referensgruppen är enig med mig om de analyser, slutsatser och förslag som presenteras i betänkandet. Till Hundansvarsutred- ningen har även förordnats tre experter, som har bistått utred- ningen framför allt på djurskyddsområdet och vid utarbetandet av författningsförslag. Även experterna har haft full insyn i utred- ningsarbetet. Jag har kallat referens- och expertgruppen till sammanlagt åtta sammanträden. Utöver arbetet i referensgruppen har jag, för att inhämta syn- punkter och idéer, anordnat en konferens där representanter för ett 30-tal organisationer, myndigheter och företag med intressen på området deltog. Vid konferensen diskuterades omfattningen och karaktären av, och orsakerna till, olika problem med hundar i sam- hället, samt vilka tänkbara lösningar som finns. Vidare har utred- ningen vid olika tillfällen sammanträtt med representanter för bland andra det norska , polis- hundtjänst, Svenska och . Utredningen har också genomfört ett antal inter- vjuer med experter på olika områden. Dessutom har flera studie- besök gjorts, bland annat vid Svenska Hundskyddsföreningens an- läggning Hundstallet i . Utredningen har initierat eller bidragit till genomförandet av tre enkätundersökningar; en riktade sig till hundägare och syftade till att kartlägga förekomsten av olika problembeteenden hos svenska hundar, en riktade sig till allmän- nyttans bostadsföretag och syftade till att kartlägga förekomsten av farliga hundar i deras bostadsområden, en riktade sig till samtliga polismyndigheter och syftade till att kartlägga förekomsten av olika brott med hundar inblandade. Slutligen har Hundansvarsutred- ningen tillskrivit de svenska ambassaderna i samtliga EU-länder och ytterligare drygt 20 europeiska stater och på detta sätt in- hämtat information om förekomst och reglering av olika typer av hundproblem i de olika länderna. I kapitel 2 avgränsar jag uppdraget och analyserar problemen med farliga hundar. I kapitel 3–6 presenteras mina förslag, dels till förändrad lagstift- ning om hundar och hundhållning, dels till metoder för identifie- ring av farliga hundar, dels till förebyggande arbete. Jag resonerar i dessa kapitel, utöver förslagen, även kring andra typer av åtgärder som jag bedömer kan ha en gynnsam inverkan på problemen med hundar i samhället. I kapitel 7 beskrivs konsekvenserna av mina förslag vad gäller brottslighet, brottsförebyggande arbete, allmänhetens säkerhet, djur- skydd och ekonomi för stat och landsting. Jag lämnar även förslag på finansiering i de fall där mina förslag bedömts medföra kost- nadsökningar. Kapitel 8 innehåller författningskommentarer till mina författ- ningsförslag. I bilaga 1 återges utredningens direktiv. Bilagorna 2–7 ger bakgrunds- och faktaunderlag för kapitlen 2–8. Den största delen av det kartläggningsarbete som jag enligt direkti- vet skall genomföra presenteras i dessa bilagor. 2Avgränsning av uppdraget och analys av problem med hundar betänkande är av självklara skäl inriktat på olika hundrelaterade problem. För att det inte skall uppfattas som en eländesbeskrivning av svensk hundhållning, är det ange- läget med några klarlägganden. Hunden har haft, och har fortfarande, en mycket positiv betydelse för människan. Detta är ingen kontroversiell uppfattning, och den stöds dessutom av forsk- ning på området. De allra flesta svenska hundägare tar sitt ansvar genom att se till att deras hundar mår bra och genom att följa de bestämmelser som finns. Det faktum att regeringen tillsatt Hund- ansvarsutredningen torde innebära att även regeringen delar dessa uppfattningar; just på grund av att man ser hunden i samhället som en värdefull företeelse, anser man det vara viktigt att bestämmelser om hundar är väl genomtänkta och inte negativt påverkar alla de goda värden som hundhållningen medför. Hunden skall kunna utgöra en viktig resurs för samhället och dess medborgare även , och därför är det viktigt att inte blunda för de problem som trots allt finns. Annars riskerar proble- men att eskalera till en nivå där hundhållningen i stort inte längre ses som en tillgång utan som en belastning. För att så få människor, hundar och andra djur som möjligt skall drabbas av effekterna av dålig hundhållning, är det självfallet också viktigt att inte bara säkerställa att problemen inte ökar, utan också att så långt det är möjligt minska dem. Jag har enligt (Dir. 2002:18) att utreda problem med hundar i samhället. Då detta begrepp kan innefatta många olika företeelser, är en tydlig avgräns- Avgränsning av uppdraget och analys av problem med hundar ning av uppdraget nödvändig. Av direktivet framgår att tyngdpunk- ten i utredningsarbetet skall läggas på farliga hundar, vilket jag har tagit fasta på. Jag har genomgående försökt bedöma och väga in förslagens betydelse också på andra problemområden, även om fokus i mina förslag är inriktat på att minska de problem samhället upplever med farliga hundar. Jag har också kommit i kontakt med en rad företeelser som förvisso är problematiska, men som ändå inte kan anses omfattas av direktivet. Exempel på detta är använ- dandet av det medicinska preparatet Clomicalm till hundar. Clomicalm beskrivs som ångestdämpande och kan förskrivas av veterinär till hundar som till exempel inte klarar av att vara ensam- ma hemma. Användande av denna typ av mediciner är av flera orsaker en kontroversiell företeelse. riskerar man bland annat att luckra upp hundägarnas självklara ansvar att erbjuda hundarna en dräglig miljö. Dessutom kan urvalet av mentalt stabila hundar till avel komma att försvåras eftersom vissa mentala svag- heter kan döljas genom medicineringen. Detta och andra problem har emellertid så svag koppling till mitt uppdrag att jag valt att inte beröra dem ytterligare. Det finns emellertid anledning att överväga om inte hundar och hundhållning, inte minst de positiva sidorna, bör studeras i ett vidare perspektiv än vad som varit möjligt inom ramen för . Under utredningens gång har jag förstått att det tyvärr inte är så enkelt att en avgränsning mot farliga hundar är tillräcklig. Farliga hundar är nämligen inte ett enhetligt problem utan kan ha vitt skilda orsaker i olika fall. Följaktligen skiljer sig lösningarna åt be- roende på vilken typ av farlighetsproblem man vill åtgärda. Jag har funnit det lämpligt att prioritera de företeelser som jag bedömt som mest angelägna för samhället i stort. Det är min förhoppning att de fortsatta analyserna och resone- i detta kapitel för det första skall visa hur problemen med farliga hundar ser ut och vad de beror på, för det andra att de ger en bild av varför jag valt att prioritera vissa typer av problem. Bägge dessa punkter ser jag som viktiga inte bara som bakgrundsinfor- mation, utan framför allt som underlag till mina förslag. Avgränsning av uppdraget och analys av problem med hundar I detta avsnitt redovisas inledningsvis min allmänna uppfattning om hur allvarliga problemen med farliga hundar är. Sedan beskrivs ett antal möjliga orsaker till att hundar kan vara farliga. Avsikten är inte att ge en heltäckande och detaljerad redogörelse för alla de me- kanismer som styr och orsakar hundars farlighet, utan mer att visa att farliga hundar är ett mångfacetterat problem. Därefter tas olika typer av farliga hund- och hundägarkonstellationer upp, vad som är karaktäristiskt för respektive grupp och problemets omfatt- ning och orsaker. Resonemangen i detta avsnitt baserar jag dels på den statistik som presenteras i bilaga 3, dels på intervjuer, kon- ferenser med mera som arrangerat och på andra uppgifter som utredningen tagit del av. Beroende på vem man frågar kan man få olika förslag på vad en farlig hund är. För en hundrädd person kan kanske stora hundar upplevas som farliga och för en person med kraftig pälsdjursallergi är alla hundar farliga i vissa sammanhang. De flesta människor associerar nog ändå en farlig hund med en hund som av någon orsak har en stor benägenhet att bitas. Regeringen ger i Hund- ansvarsutredningens kommittédirektiv följande definition: Hundar som angriper och skadar människor eller djur kallas här farliga hundar. Även hundar som kan utgöra stor risk avses. Dock inte hundar i normal tjänsteutövning. Denna definition är inte utan brister; hur stor är till exempel en stor risk? Den fyller ändå sin funktion tillräckligt väl för att kunna användas som utgångspunkt för resonemangen i detta avsnitt. 2.3.1Allmänt om problemets omfattning Totalt sett, bedömt utifrån tillgänglig statistik, anser jag inte att problem med farliga hundar har den stora omfattning och är så allvarliga som man lätt får intryck av utifrån den allmänna debatten på detta område. I bilaga 3 har jag samlat en del statistik som sam- mantaget ger en uppfattning om problemens omfattning och karaktär. Statistiken tyder på att 5 000–6 000 människor söker vård vid akutmottagning till följd av hundbett . Detta är ungefär dubbelt så många som de som söker akutvård för bett eller klösning av katt men i samma storleksordning som de som söker akutvård för bett eller spark av häst. Av de hundbitna fordrar 2– Avgränsning av uppdraget och analys av problem med hundar Av alla som vårdas inskrivna på sjukhus (slutenvård) till följd av olycksfall är det ungefär en av femhundra som vårdas på grund av att de blivit bitna eller angripna av hundar. Den övervägande majoriteten av alla hundbettskador tycks orsakas av de hundbitnas egna hundar eller av andra väl bekanta hundar, ofta i samband med att den som blivit hundbiten försökt sära på ett hundslagsmål (vanligen mellan de egna hundarna eller den egna hunden och en annan bekant hund). Situationer där en person blir biten av en för honom eller henne okänd hund utan föregående kontakt mellan offret och hunden tycks vara mycket ovanliga. Det är av flera orsaker svårt att jämföra dessa uppgifter med ut- ländsk statistik. De jämförelser jag gjort tyder emellertid på att risken att bli hundbiten i de flesta av de jämförda länderna (Dan- mark, , och ) är betydligt större än i . När det gäller hundbett som leder till dödsfall tycks skill- naden vara ännu större mellan och andra länder. En annan omständighet som verkar göra speciellt är att det är relativt ovanligt i att bli biten av en okänd hund. Den svenska sjukvårdsstatistiken för åren 1998–2001 tyder på att antalet hund- bitna människor varit ganska . Tyvärr finns det ingen statistik som kan användas för att bedöma hur vanligt det var med hundangrepp . Eventuellt kan dödsfallsstatistiken, som sträcker sig tillbaka , anses tyda på att det inte skett några markanta förändringar beträffande före- komsten av farliga hundar . För hundar som vårdats för hundbett finns statistik som tyder på att denna typ av skador legat på en relativt jämn nivå . Antalet polisanmälningar där anmälan avsåg en hund som angripit människa, djur eller annan egendom var drygt tolvhundra. Dessa utgjorde ungefär en promille av samtliga anmälningar om brott under . Även om problemen totalt sett alltså inte kan sägas vara om- fattande sett över hela landet, så finns det ändå företeelser som är oacceptabla och som det är viktigt att man kommer till rätta med. Att det är viktigt beror inte minst på att de skapar en osäkerhet och rädsla hos många medborgare. Även om denna rädsla ofta inte är befogad sett till hur stor den reella risken är för att bli attackerad och skadad av en hund, måste den tas på allvar. Jag skulle alltså vilja hävda att problemen med farliga hundar inte bara är ett fysiskt problem, nämligen att människor och andra djur skadas, utan också ett psykiskt problem; människor är rädda för hundar trots att risken Avgränsning av uppdraget och analys av problem med hundar för att råka ut för skador orsakade av hundangrepp får anses som mycket liten. Om man kunde reducera de allvarligaste avarterna inom hundhållningen och dessutom ge människor en tilltro till att myndigheterna kan hantera farliga hundar när situationer med sådana uppstår, är det min tro att problemet som helhet skulle minska avsevärt. En annan aspekt, som inte syns i statistiken, är att problemen lokalt kan vara betydligt allvarligare. Inte minst olika kommuners och bostadsföretags försök att införa mycket långtgående restrik- tioner mot aggressiva hundar vittnar om detta. Bland andra har flera bostadsföretag och representanter för polisen uppgivit att detta är förhållandet; på de flesta håll i landet finns mycket små problem med farliga hundar, men på vissa platser, till exempel i en del av en kommun eller i ett bostadsområde, kan problemen bli så allvarliga att de inte kan eller bör accepteras av omgivningen. 2.3.2En hund kan vara farlig av många olika orsaker Hunden är i grunden ett rovdjur, vilket innebär att i princip alla hundar kan vara farliga.