sou · GRB384d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Även faktormodellen saknar denna utjämnande mekanism som kan bidra till att stabilisera marknaderna i en allmän nedgång. Någon vedertagen metod för hur likviditetsrisken skall beräknas för enskilda innehav finns inte. Istället föreslås att säkerhets- avdraget skall ta hänsyn till likviditetsrisken schablonmässigt genom att lägga strängare krav på mindre likvida tillgångar såsom fastigheter och onoterade aktier än på noterade värdepapper. Ett förslag på hur det kan gå till gavs i avsnittet om marknadsrisk. Värderingen av en noterad tillgång är mindre osäker då det finns en extern part som värderar tillgången. Trots det finns det anledning att överväga likviditetsrisken i en noterad tillgång. Eftersom ett försäk- ringsbolag ofta är en stor aktör på de finansiella marknaderna kan en försäljning av en tillgång leda till en sänkning av det realiserbara priset. Marknadsrisken i en tillgång kan därför öka med storleken på innehavet i förhållande till den handlade mängden av värde- papperet. För onoterade tillgångar finns risken att det saknas köpare som är villiga att betala det uppskattade försäljningsvärdet. Denna risk ökar markant om den onoterade tillgången snabbt måste avyttras. Eftersom det saknas ett observerbart marknadspris bör en extra riskpremie finnas för likviditetsrisk för den som förr eller senare ska avyttra ett bestånd av onoterade aktier. Även fastigheter har lägre likviditet än noterade obligationer och aktier. Dessutom är varje fastighet unik och det finns därför inte ett objektivt observerbart marknadspris som kan användas som marknadsvärde – även om jämförbara objekt kan ge en vägledning. Dessa förhållanden kan motivera en extra riskpremie för likviditetsrisk jämfört med onoterade aktier. Även obligationer bär likviditetsrisk. På obligationsmarknaden framgår det t.ex. av att finska och tyska statsobligationer har olika räntesatser trots att länderna har samma penningpolitik. En del av denna skillnad brukar förklaras med likviditetsrisker.19 För obliga- tioner och andra skuldförbindelser bedöms dock skillnaden i likviditetsrisken mellan noterade och onoterade vara mindre än för aktier. Ingen särskild hänsyn tas därmed för likviditetsrisken i obligationer och andra skuldförbindelser. Även för valutor bör likviditetsrisken under normala förhållan- den kunna bedömas vara försumbar. 19 Även kreditrisk är som nämnts en orsak till skillnader i räntenivå. När det gäller stats- obligationer emitterade av länder som inte befinner sig i en akut krissituation bör skillnader i kreditrisk vara försumbar. Risken för förändringar i räntan och i valutakurserna är två risker som påverkar både avsättningarna och skuldtäckningstillgångarna samtidigt.20 Förändringar i marknadsräntan påverkar nuvärdet av framtida kassaflöden, så att både värdet av försäkrings- åtaganden och tillgångar (t.ex. obligationer) påverkas likartat. Växel- kursförändringar påverkar även direkt skillnaden mellan värdet av åtaganden och tillgångar i olika valutor. Ett försäkringsbolag tar en viss riskposition när den väljer en tillgångs- och försäkringsportfölj. Positionens nettovärde kan uttryckas som differensen mellan nuvärdet av tillgångarna och nuvärdet av åtagandena. Nettovärdet av en perfekt räntematchad position påverkas inte av en ränteförändring – förändringen i nuvärdet av tillgångarna kommer då alltid att vara lika stor som förändringen i nuvärdet av åtagandena. Matchningen kan gälla nominell ränta, inflation eller växelkurs beroende på tillgångarnas och åtagandenas karaktär. Avsaknaden av räntekänslighet i avsättningarna i det befintliga solvenssystemet är en brist som försvårar matchning. Genom förslaget till realistiskt beräknade avsättningar som diskonteras med marknadsräntan uppnås däremot en symmetrisk värdering av tillgångar och åtaganden som gör att bristande matchning uppmärk- sammas. Om portföljen av skuldtäckningstillgångar och försäkringsåtaganden inte är perfekt matchade kommer förändringar i räntenivån att påverka försäkringsbolagets förutsättningar att infria sina åtaganden. Bristande matchning bör därför återspeglas i säkerhetsavdraget. Beräkning: Ränterisk (M1) och valutarisk (M2) beräknas var för sig på bolagets nettoposition. Med nettoposition avses skillnaden mellan skuld- täckningstillgångarnas och försäkringsåtagandenas värde. Risken beräknas utifrån nettopositionens räntekänslighet respektive valutakänslighet. Risken beräknas för M1 och M2 var för sig och kvadreras – därefter dras roten ur summan. M ges således av: 20 Med ränta avses nominell eller real ränta för relevant löptid och valuta. Graden av tidsmässig matchning mäts enklast genom ränterisken i skillnaden mellan skuldtäckningstillgångarna och åtagandena.21 Med ränterisk avses risken för att marknadsvärdet på ränterelaterade instrument, t.ex. en obligation, förändras vid rörelser i det allmänna ränteläget. Om marknadsräntan sjunker eller stiger förändras värdet på obligationen. Om obligationen inte kan förtidsinlösas av den som ställt ut den och innehavaren avser att inneha obligationen får det i praktiken inga ekonomiska konsekvenser för innehavaren. För en innehavare som däremot avser att sälja obligationen uppstår en prisrisk, och för den som måste investera de framtida betalningarna i nya obligationer uppstår en återinvesterings- risk. För innehavaren som måste sälja eller återinvestera betalningarna blir således ränterisken relevant. Försäkringsbolagen kan behöva ta hänsyn till både prisrisken och återinvesteringsrisken i sina tillgångar. I en perfekt tidsmässigt matchad portfölj av tillgångar är ränterisken noll. Emellertid är det inte realistiskt att ett försäkringsbolag kan anpassa sin kapitalförvaltning så att tillgångarnas avkastning perfekt matchar försäkringsersättningarna vid varje förfallotidpunkt. Sär- skilt för försäkringsbolag med långa åtaganden handlar riskhantering om att kunna hantera den bristande matchningen så att inte en ränteförändring påverkar bolagets ekonomiska situation på ett oönskat sätt. Ränterisken i tillgångar och avsättningar kan teoretiskt upp- skattas från en fullständig sannolikhetsfördelning för alla framtida möjliga marknadsräntor. Vad utredningen känner till används ingen sådan metod i solvensreglering. Det kan också ifrågasättas om det på ett meningsfullt sätt skulle gå att uppskatta en sådan sannolik- hetsfördelning. De praktiska beräkningarna skulle också bli mycket komplicerade. Ett enklare alternativ är att utnyttja ett s.k. stresstest, dvs. att bolagen ska klara av en ränteförändring av en viss storlek. Detta alternativ tillämpas i och . 21 Ränterisken kan enkelt beräknas för tillgångarna. Det är något som sker kontinuerligt i en portfölj av räntebärande tillgångar. Däremot kan det vara svårt att uppskatta försäkrings- åtagandenas förfallostruktur. Förfallen från försäkringsåtagandena är osäkra både till belopp och de inträffar. En ytterligare osäkerhet med förfallotidpunkten är att det kan ta tid innan en inträffad skada är slutreglerad. alternativ är att uppskatta ränterisken indirekt genom att under- söka historiska värdeförändringar i en referensportfölj av obliga- tioner. Den senare modellen tillämpas i . Utredningen anser att ett stresstest är tillräckligt bra för de syften som ska uppnås. Dess fördelar ligger främst i förståelsen och den praktiska tillämpningen. I den praktiska beräkningen är det lämpligt att utgå från skuldtäckningstillgångarnas och avsättningarnas relativa ränterisk, dvs. den relativa värdeförändringen som en följd av en förändring av marknadsräntan med en procentenhet (även modifierad duration). Tanken med stresstestet är att bolaget skall ha skuldtäcknings- tillgångar till ett värde så att dessa är tillräckliga för åtagandena även efter en ränteförändring av viss storlek. Förändringen kan antingen uttryckas som ett visst antal procentenheters parallellför- skjutning eller en viss procentuell förskjutning av avkastningskurvan. Med den senare metoden kan man på ett enklare sätt ta hänsyn till osäkerheten i inflationsförväntningarna. Hur stor denna ränteförändring ska vara kan diskuteras. Utredningen är tveksam till att enbart uppskatta den från historiska ränteförändringar. En annan möjlighet är att studera utländska förhållanden.22 Det viktigaste är emellertid att uppnå rätt effekter med beaktande av den finansiella situationen för bolagen – inte att exakt försöka fastställa ränterisken i bolaget. Med valutakursrisk avses risken för värdeförändringar pga. rörelser i växelkurserna mellan olika valutor. Om ett försäkringsbolag har tillgångar och åtaganden bestämda i olika valutor påverkar för- ändringar i växelkurser försäkringsbolagens förutsättningar att fullgöra sina åtaganden. Av samma anledning som för ränterisken bör därför säkerhetsavdraget återspegla graden av valutamässig matchning. Utredningen föreslår att valutarisken beräknas på bolagets nettoposition för varje valuta som försäkringsåtagandena är utfärdade i. 22 I skall bolagen klara en ränteförändring på beroende på vilket scenario som avses. I skall bolagen ha en buffert på av värdet på sina innehav i obligationer beräknat med en ränta på . Vid en beräknad ränta om räcker det med en buffert på . På samma sätt som risken för ränteförändringar är svår att bedöma är det svårt att fastställa fördelningen för möjliga växelkursför- ändringar. Det krävs en kort tidshorisont för att sådana skattningar av valutaförändringar skall ge ett resultat med någon sorts precision. I används en VaR-beräkning på valutaportföljen med en viss konfidens. På samma sätt som scenariot för kreditrisk är även dessa regler hämtade från bankregleringen. För försäkring kan det dock ifrågasättas om den tidshorisont som används är relevant i förhållande till försäkringsåtagandenas karaktär. Eftersom försäkringsbolag har en lång skuldsida är risken för valutaföränd- ringar i det korta tidsperspektivet mindre intressant. Därför föreslås även här att valutarisken ska fastställas med ett stresstest som ett fast procenttal, snarare än att försöka knyta sannolikheter till olika möjliga utfall. Utredningen föreslår att ett scenario fastställs med valutakursförändringar om +/- x %. Procent- satsen bör fastställas genom att studera historiska valutakurs- förändringar.23 Marknaden för långa statsobligationer emitterade i kronor är relativt liten24. Med tanke på att säkerhetsavdraget kommer att premiera ökad matchning kan utbudet av statsobligationer med olika löptider uppfattas som alltför litet. För att öka tillgången av långa statsobligationer bör man överväga att tillåta matchning med ett lägre avdrag för växelkursrisk i närstående valutor, t.ex. euron. 5.7Innehav med speciella riskegenskaper Alla riskegenskaper i tillgångar och åtaganden kommer inte full- ständigt att kunna fångas in i en standardmodell. Särskilt gäller det tillgångar och åtaganden som har s.k. icke-linjära egenskaper. 23Inom den akademiska forskningen har det kommit fram strukturella modeller som skattar jämviktsväxelkurser på lång sikt. Dessa modeller har även fått ett genomslag i praktiskt prognosarbete. Att skatta långsiktig valutarisk utifrån sådana modeller kan vara en framtida möjlighet att fastställa procentsatsen. Nackdelen med en sådan metod är den praktiska tillämpningen – enkelheten och genomlysningen förloras. Se t.ex. , A. (2002), Rates? The Nordic Countries, Working Paper 2002:25, , . 24Den utestående volymen på svenska nominella statsobligationer är ca 516 mdr SEK medan den är drygt större, eller 2668 mdr utfärdad i euro. Durationen är kortare (4,) i de svenska obligationerna än i Euroområdet (5,). Den del som är längre än är endast 75mdr SEK jämfört med 440 mdr euro. Svenska statens upplåning genom statsskuldsväxlar är 250 mdr SEK och realränteobligationer 164 mdr. Källa: indecies & Riksgälds- kontoret. vissa obligationer har exempelvis utgivaren rätt att förtidsinlösa dem till ett i förväg fastställt pris. En sådan rättighet kan t.ex. utlösas av en ränteförändring av viss storlek. En minskning i marknadsräntan leder till att en sådan tillgång ökar i värde upp till en viss nivå, för att sedan vara oförändrad för ytterligare räntened- gångar. Ett exempel på ett åtagande med en icke-linjär risk är en återköpsrätt med ett i förväg garanterat belopp som skall betalas ut vid begäran. Om det realistiska värdet av försäkringsavtalet om det fullföljs är högre än återköpsbeloppet föreslogs i kapitel 3 att avsättningen skall avse det förra. Om marknadsräntan ökar kommer dock inte avsättningen att sjunka till ett lägre belopp än återköpsbeloppet. Åtaganden kan också vara villkorad på värdet av vissa tillgångar som bolaget innehar och vara kombinerat med en beloppsmässig garanti. När tillgångarna sjunker i värde minskar åtagandet i motsvarande mån till dess att värdet understiger garantin. Dessa exempel på tillgångar och åtaganden som under vissa förutsättningar har speciella riskegenskaper kommer att fångas i säkerhetsavdraget på ett relativt grovt sätt. Så länge det är liten risk att tröskelvärdena nås kommer säkerhetsavdraget att återspegla dessa tillgångar och åtaganden som om de hade normala risk- egenskaper. När det däremot blir större risk att de olika tröskel- värdena nås kommer däremot säkerhetsavdraget inte att fånga den ökade riskexponeringen. Att ta fullständig kvantitativ hänsyn till de beskrivna riskerna är svårt.25 25 Den relativa ränterisken – modifierad duration – i en tillgång eller ett åtagande mäts normalt utan hänsyn till eventuella optioner. En metod som föreslås för att ta hänsyn till optionerna är att uppskatta den s.k. optionsjusterade modifierade durationen. Utredningens förslag innebär en övergång från ett solvenssystem baserat på mekaniska beräkningsregler för de försäkringstekniska avsättningarna och i huvudsak kvantitativa placeringsregler till ett mer dynamiskt system där individuella kvalitativa bedömningar måste ske avseende enskilda bolags riskhantering och styrning. Därmed kommer högre och delvis förändrade krav att ställas på tillsynen i en rad avseenden, bl.a. vad gäller god framförhållning. Förslagen ligger därmed i linje med de allmänna utvecklingstendenser för framtida tillsyn som har beskrivits av Utredningen om Finans- inspektionens roll och resurser.1 Utredningen om roll och resurser uttrycker följande om den framtida tillsynen: En nyckelfaktor för den framtida finansiella tillsynen är framför- hållning – att tidigt identifiera nya risker, och genom aktivt före- byggande arbete förhindra att dessa risker får sådan omfattning och karaktär att de hotar stabiliteten och effektiviteten i de finansiella marknaderna. Detta innebär att FI som tillsynsmyndighet måste ha betydande utrymme för utvecklingsarbete och för att genom aktiv dialog med marknadens aktörer följa utvecklingen. På så sätt kan förutsättningar skapas för att möta problem genom kvalificerad analys och genom metodutveckling. Detta innebär delvis ett nytt förhållningssätt till risk som ställer andra krav på inte bara metodik utan även på kompetensprofil hos myndigheten.2 Utredningen om roll och resurser pekar således på att utvecklingen av tillsynen av finansiella företag går mot en kvalitativt och analytiskt inriktad stabilitetstillsyn med en 2SOU 2003:22 s. 72. uttalad prioritet för aspekter som är relevanta i ett systemrisk- perspektiv. För försäkring kan det dock ifrågasättas om en särskild tillsyn är motiverad ur ett systemriskperspektiv på samma sätt som för banker. Bankföretag fyller en central funktion i betalnings- systemet vilket innebär att de ekonomiska konsekvenserna av en stabilitetskris får allvarliga följder för hela samhällsekonomin. Vidare kännetecknas bankverksamhet av att dess skulder i form av inlåning i allmänhet kan realiseras , medan förhållandet är det omvända på utlåningssidan. Denna obalans återfinns inte inom försäkringsverksamhet. har en längre upplåning än banker vilket innebär en mindre risk för spridningseffekter om en förtroendekris uppstår i ett enskilt företag. Det är snarare behovet av att stärka konsument- skyddet än att trygga den finansiella stabiliteten som motiverar en särreglering av försäkringsföretag. Därför skall tillsynen i första hand syfta till att skydda och bevaka försäkringstagarnas och andra ersättningsberättigades intressen. Trots att finansiell stabilitet i sig inte kan anses utgöra ett avgörande motiv för särreglering av försäkringsföretag finns det ändå viss anledning att utöva tillsyn även ur ett systemriskperspektiv. En bidragande orsak till detta är den branschglidning som har medfört att alla svenska storbanker numera inkluderar en eller flera former av försäkringsverksamhet. Detta innebär att förluster i en försäkringsrörelse och eventuella behov av kapitaltillskott kan påverka hela koncernens resultat och finansiella ställning. Därtill kommer att de svenska försäkringsföretagen är betydande aktörer på olika finansiella marknader. Det kan därför inte uteslutas att försäkringsföretag kan påverka både prisbildningen och stabiliteten på de finansiella marknaderna. Både den internationella och nationella utvecklingen har lett till en generell förflyttning av fokus i tillsynen. Från att ha varit inriktad på att kontrollera den formella regelefterlevnaden har utvecklingen gått mot en tillsyn som är mer fokuserad på att bedöma risker och företagens sätt att identifiera, mäta och hantera dessa risker. Riskbedömningarnas resultat kommuniceras med berörda företagsledningar och läggs till grund för planeringen av kommande tillsynsaktiviteter. Standardkraven i lagstiftningen bevakas i samband med tillståndsgivning, ägar- och ledningsprövning samt vid löpande kontroller. Även om tillsyn bedrivs med framförhållning kommer oväntade extrema händelser alltid att kunna inträffa som medför att en kris- Vissa händelser kan inte förebyggas men genom sin verksamhet kan tillsynsmyndigheten bidra till att förhindra att försäkringsbolagen är dåligt förberedda för sådana situationer. Så länge som konsekvenserna av en extrem händelse inte är ett resultatet av en medveten spekulation eller en effekt som genom rimliga åtgärder i försäkringsbolaget hade kunnat undvikas får denna typ av händelser betraktas som en osäkerhetsfaktor som det aldrig går att skydda sig mot fullt ut. Det sker även en diskussion på EU-nivå om förutsättningar och prioriteringar för den framtida tillsynen av försäkringsföretag. Det pågående solvens är inriktat på att skapa förutsättningar för en mer förebyggande riskorienterad tillsyn på försäkringsområdet. Det är en utveckling som redan pågår på bankområdet bl.a. inom ramen för arbetet i den s.k. och som, utifrån de erfarenheter som gjorts från bankkriser i världen, betonar vikten av att tillsynsmyndigheter har tillräckliga möjligheter att agera innan en kris har utvecklats. har föreslagit en struktur med tre pelare inne- fattande dels regler om kapitalkrav, dels regler för tillsynspro- cessen, dels regler för genomlysning. Genom denna uppdelning betonas vikten av att skapa ett regelverk där alla intressenters roll beaktas. I den första pelaren finns schablonmässiga generella kapital- regler. Dessa generella regler är inte känsliga för alla risker och tar inte heller hänsyn till enskilda företags system för riskhantering och intern kontroll. Därför behövs en individuellt anpassad bedömning av företagen som kompletterar och fyller ut de generella kraven. Den andra pelaren har till uppgift att åstadkomma och bevaka dessa individuella modeller. Genomlysning i form av bättre information till marknaden är en tredje viktig aspekt för att enskilda företags risksituation skall kunna bedömas av externa intressenter. Även solvens utgår ifrån den uppdelning i tre pelare som har föreslagit. Kapitalkravet definieras i förslaget i två nivåer – minimikapitalnivå och målkapitalnivå. Minimi- kapitalnivån, med utgångspunkt i dagens krav på solvensmarginal, skall definiera den viktigaste ingripandenivån för tillsynsmyndig- heten, dvs. där tillsynsmyndigheten skall begränsa försäkringsbolagets fria förfogande över sina tillgångar. Målkapitalet skall däremot återspegla försäkringsbolagets riskkapitalbehov på , med beaktande av de viktigaste riskerna som bolaget har att hantera. Enligt förslaget skall en standardiserad modell för att beräkna målkapitalnivån skapas men interna modeller föreslås helt eller delvis ersätta den standardiserade modellen efter godkännande av tillsynsmyndigheten. Även målkapitalnivån skall definiera en ingripandenivå för tillsynen och kommer under normala förhållanden att vara det som tillsynen primärt inriktas på. Det kan även finnas ett behov av att definiera ingripandenivåer mellan dessa angivna kapitalnivåer. På samma sätt som inom bankområdet bygger solvens II-för- slaget således på att tillsynsmyndigheterna skall göra en individuell värdering av bolagens risker och kapital, samt att interna modeller kan komma att få utnyttjas för att beräkna kapitalkravet. Använd- andet av både standardiserade riskmodeller och interna modeller kommer att ställa krav på att konstruera, förstå, ställa krav och granska de använda modellerna. Tillsyns- myndigheterna och själva tillsynsprocessen blir därför grundläggande för att det nya EU-systemet för solvens skall kunna konstrueras och i slutändan även fungera på ett tillförlitligt sätt. Som utred- ningen om roll och resurser konstaterade för bankområdet betyder detta att tillsynen kommer att bli mer analytiskt krävande, kvalitativ och förebyggande än tidigare, vilket kommer att ställa ökade krav på kompetens och resurser hos . 6.2Utgångspunkter för utredningens överväganden I utredningens delbetänkande behandlades inte frågan om till- synsmyndighetens roll annat än mycket översiktligt. Ett viktigt ställningstagande var dock att endast försäkringstagarnas anspråk i egenskap av fordringsägare i försäkringsbolagen skall omfattas av tillsyn av solvenssystemet. Denna begränsning följer den senaste försäkringsrörelsereformens intentioner. I kapitel 1 redogjordes för de problem som är sammanknippade med frågan om försäkringstagarnas dubbla roller som fordringsägare och delägare i ömsesidiga bolag (se även avsnitt 7.1). konstaterades att det ligger utanför utredningens mandat att lämna förslag till lösningar av denna problematik. Framställningen i det följande tar således endast sikte på tillsyn över de medel som solvenssystemet avser att skydda, dvs. vad som har garanterats försäkringstagaren. Utredningens förslag bygger på att de försäkringstekniska av- sättningarna skall beräknas realistiskt och att riskerna i ett för- säkringsbolags åtaganden skall beaktas genom att ett säkerhets- avdrag görs i samband med värderingen av skuldtäckningstill- gångarna. Eftersom säkerhetsavdraget även skall beakta riskerna i angivna tillgångar innebär förslaget också att de gällande placerings- restriktionerna mjukas upp. Förslagen får till följd att det enskilda bolagets riskhantering hamnar i fokus, vilket även får konsekvenser för tillsynen. 6.2.1Tillsyn över försäkringstekniska avsättningar En realistisk beräkning av försäkringstekniska avsättningar innebär ett krav på försäkringsbolagen att på ett välgrundat sätt redovisa sina verkliga åtaganden. Därmed får bättre underlag för att bedöma värdet av ett försäkringsbolags avsätt- ningar och därmed dess finansiella ställning. En realistisk värdering ökar möjligheten att analysera och ifråga- sätta använda metoder och gjorda antaganden vid värderingen av åtagandena. Hur de försäkringstekniska avsättningarna skall beräknas skall såsom framgå av de försäkringstekniska riktlinjer med tillhörande beräkningsunderlag som ett försäkringsbolag är skyldigt att upprätta och följa. Utredningen vill betona den ökade betydelse som Finans- inspektionens tillsyn över efterlevnaden av dessa riktlinjer får när avsättningarna i stället skall beräknas realistiskt. På samma sätt som måste följa bolagens värdering av skuldtäck- ningstillgångar skall inspektionen följa bolagens värdering av åtagandena enligt försäkringsavtalen.