sou · GRB3108d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Helgför- eningen går exempelvis på bio och deltagarna på Folkuniversitets dagcirklar går på konstutställningar, vilket kan vara svårt att göra själv om man har ett intellektuellt funktionshinder. Av våra data framkommer dessutom att de aktuella cirklarna inom och , tycks fylla en viktig social funktion för medlemmarna eftersom det är en möjlighet att komma ut och träffa folk. Detta innebär också en form av integrering eftersom deltagarna får ett socialt sammanhang och eventuell social isolering bryts. Att erbjuda social samvaro verkar dessutom vara ett av studieverksamhetens syften. Cirkelled- aren på Folkuniversitet uttrycker det lite skämtsamt som att: Grundtanken är att det ska vara en social träffpunkt, att man ska kom- ma hit och möta andra och ha ett umgänge. Men man kan inte sitta och dricka kaffe så därför har vi då lagt in de här kurserna. Denna cirkelledare verkar alltså vara mer inställd på att erbjuda möjlighet till social samvaro än att lära ut en viss färdighet eller ämne. Den verksamhetsansvariga för cirkelverk- samhet uttrycker sig i liknande ordalag. När intervjuaren frågar vilken målsättning studieförbundet har med målgruppscirklarna för personer med funktionshinder, säger hon: Att dom ska trivas, tycka det är roligt och komma tillbaka. Skapa gemenskap och nätverk för dom. Och i vissa grupper, just bland dom äldre, där märks att det inte bara är själva kunskapsinlärningen som är viktig för dom utan det är bitarna runt omkring. Det är mycket strikt indelat vem som ska ta med sig kaffe, vem som ska ta med sig bakverk med mera. Framförallt bland damgrupperna då. Och det är minst lika viktigt för dom. Så det är den sociala biten. När man pratar med dom så säger dom ju allihopa det. Cirkelledaren för ut- trycker sig inte lika tydligt, men utifrån vår observation av för- eningens påskmiddag drar vi slutsatsen att den sociala samvaron står i fokus även i denna cirkel. Den aktuella middagen bestod näm- ligen till största del av halvfabrikat som inhandlades att tillagas av cirkelledarna. De flesta deltagare var inte delaktiga i förberedelserna utan satt och spelade spel och pratade. Syftet med träffen verkade med andra ord inte vara att de skulle lära sig att planera och tillaga en måltid utan snarare att de skulle få tillfälle att träffa kompisar. Att den sociala samvaron är viktig framkommer också i deltagar- intervjuerna. En man, med talsvårigheter, som deltar i Folkunivers- itets dagcirklar anger kort och summariskt skälen till att han börjat där på följande sätt: För att jag ville komma ut. Ville träffa folk. I vissa fall utgör målgruppscirklarna sociala och kulturella verksam- heter på serviceboenden och i andra fall är de specialanpassade folkbildningscirklar, som arrangeras i . En del företrädare verkar inte ha reflekterat över möjligheten att på olika sätt integrera cirklarna eller deltagarna i den övriga verksam- heten. Andra beskriver särlösningarna som ett medvetet val. En företrädare för , som har stor erfarenhet av att arrangera cirkelverksamhet för utvecklingsstörda, ger uttryck för en medveten strategi när hon säger att: Vi tror inte på integrering. Därför att jag tror att det är så här att när det gäller personer med utvecklingsstörning som har särskilda behov av pedagogik och tillrättalagd undervisning, som ingen av oss andra har så är inte integreringen på deras villkor. Dom blir alltid integrerade för att alla vi andra ska må bra och känna oss duktiga. Och även om man tänker att det inte spelar någon roll om man nu ändå ska väva eller måla tillsammans, så gör det det. Det är så mycket omkring.//Ingen ska få mig att tro att jag tycker det är lika roligt socialt att möta en person med utvecklingsstörning som jag tycker det är att möta en person som inte är utvecklingsstörd. Jag väljer alltid några andra. Om den här personen är med så kommer han med färd- tjänst och åker med färdtjänst. Tänk dig bara de här som man står och snackar utanför. Företrädaren menar alltså att om personer med utvecklingsstörning skulle gå i integrerade cirklar, skulle det inte bli på deras villkor eftersom de av olika skäl skulle kunna hamna utanför. Liksom hon själv hellre väljer att umgås med personer utan utvecklingsstörning så tror hon även att personer med utvecklingsstörning skulle göra motsvarande val. I intervjun med en av ledarna på Folkuniversitets dagcirkelverksamhet framkommer att man medvetet valt att arran- gera specialkurser för den aktuella målgruppen i stället för att integrera dem i den ordinarie verksamheten. Ledaren menar att: Vi vänder oss till människor som kanske har när de orkar vara aktiva och sedan är det vila som gäller. Då kan vi inte dra rundor med folk. Utan då är det aktivitet som gäller. Så det är därför vi har allt lokaliserat här för inte slösa på deras krafter. Du måste hushålla med den kraften som finns kvar när funktionshindret tagit sitt. Cirkelledaren menar att eftersom deltagarnas funktionshinder tar mycket av deras tid och ork, är det inte möjligt för dem att lägga tid på att åka runt till olika lokaler eller kurser. I stället kommer cirkelledarna till deltagarna och så arrangeras flera cirklar efter var- andra i samma lokaler. Ingen av de deltagare som vi intervjuat nämner att de skulle vilja gå i integrerade cirklar. En deltagare, som har erfarenheter av det, berättar att hon inte alls kände sig välkommen och dessutom hade svårt att ta del av cirkelns innehåll. En annan kvinna som går i integrerad cirkel i matematik upplever det dock som positivt och säger att hon trivs bra i gruppen. Cirkelledaren i den integrerade cirkeln upplever det också som positivt. Dels lär han sig mycket själv, dels menar han att det ger de övriga deltagarna mycket. Jag tror hon är en tillgång i gruppen. Därför att alla ser hur hon jobbar, hon är alltid här och hon anstränger sig, hon koncentrerar sig och har ett mål som hon jobbar mot.//Hon ger så mycket till dom för dom människorna som går där dom är i en annan situation. Många har kanske varit arbetslösa eller vill ta tag i sitt liv i vuxen ålder. Och dom har ju en oerhört bra situation även om dom kanske tycker att dom har det besvärligt. Så det blir lite distans till livet och inlärningen att (kvinnan med funktionshinder) är med. Folkhögskolornas riktade kurser startas ofta inom områden där det kan vara svårt att hitta andra alternativ till utbildning än folkhög- skola. Företrädarnas målsättningar med kurser som särskilt riktas till deltagare med funktionshinder är likartade, men vilka moment som betonas varierar både inom och mellan skolorna. Det handlar om att utvecklas och kunna gå vidare i livet utifrån de egna för- utsättningarna. Målsättningarna varierar från att utbildningen skall leda till arbete eller fortsatt yrkesutbildning till att deltagarna på skolan skall lära sig se och utveckla sin egen begåvning eller att de efter kursen skall kunna flytta till ett eget boende. En tydlig ambition hos många folkhögskolor är att deltagare efter att ha gått en riktad kurs skall kunna gå vidare till andra studier, på eller utanför skolan. För en del grupper handlar det om en nystart i livet efter att exempelvis ha drabbats av en psykisk sjukdom, en förvärvad hjärnskada eller afasi. I de sammanhangen är inte en behörighet för vidare studier det primära utan möjligheten att lära sig hantera sin nya situation med de förändrade förutsätt- ningar som inträtt. Att börja i en kurs, där det finns särskild kun- skap om den situation deltagaren befinner sig i och där hela kursen är anpassad efter deltagarnas förutsättningar, gör det möjligt att över huvud taget påbörja studier. För andra grupper kan den riktade kursen vara möjligheten att få arbeta med sin speciella problematik i ett sammanhang där man inte är avvikande utan hör till och där andra har liknande förutsättning- ar. Även för de grupper har levt med sitt funktionshinder sedan barndomen verkar den riktade kursen vara det som avgör att vissa deltagare över huvud taget börjar på skolan. Att starta direkt i en vanlig klass kan vara uteslutet och hade inte den riktade kursen funnits hade deltagaren aldrig börjat studera. En företrädare tar upp vikten av att deltagarna får möjlighet att bygga upp sig själva: Målet med de riktade kurserna är ofta att deltagarna ska kunna gå vidare till andra studier, men de riktade kurserna är viktiga för att skapa ett självförtroende, för det är oftast alldeles i botten. Det kan ju ta av förberedelser innan en person kan tänka sig att komma hit över huvud taget. Det är så många som har rader av misslyckanden bakom sig. Riktade kurser har alltså många fördelar som gör det möjligt att anpassa situationen och utveckla pedagogik, metodik och struktur efter specifika behov. För de deltagare som i den riktade kursen ser sin enda möjlighet till studier och behöver kursen som språngbräda till nästa steg i livet, verkar modellen närmast optimal. Att arbeta med riktade kurser är dock ett område med många tänkbara fallgropar, som det gäller att undvika. En viss diagnos behöver exempelvis inte med nödvändighet betyda att deltagaren har behov av att gå i den kurs skolan erbjuder för diagnosgruppen. En annan tanke, som kan få negativa konsekvenser, är att utgå från att alla som väljer att delta i en riktad kurs har samma problematik. I en rapport om möjligheter och hinder för högskolestudier (, 1995) diskuterar författaren faran i att som personal utarbeta en bedömningsprofessionalism som resulterar i åtgärds- program för olika grupper av studerande med funktionshinder. Även om alla deltagare i en kurs har en viss diagnos eller problem- atik är det inte troligt att alla har samma behov av insatser. Alla är individer och ungdomarna i utredning beskriver träffande att de, när de ska börja på skolan, inte vill bli särbehand- lade utan individuellt bemötta, vilket också är förutsättningen för att studierna skall fungera bra i en riktad kurs på folkhögskolan. I (SOU 2003:35) påtalas att barn isärskol- an har behov av att finnas med i sammanhang där de möter andra barn som är jämbördiga, vilket ger trygghet och självförtroende. Det är också viktigt att de finns med i sammanhang där de visser- ligen inte har samma förutsättningar som andra, men därigenom får utmaningar och stimulans att utveckla sina förmågor. Det finns mycket som talar för att den beskrivningen är giltig även på folk- högskolan. De intervjuade företrädarna talar om att det finns en överhängande risk för att riktade kurser skapar en segregerad miljö med förutsättningar som det inte finns motsvarighet till i samhäll- et. Företrädarna poängterar nödvändigheten av att det på olika sätt skapas interaktion mellan olika grupper på skolan och att under- visningen har stark förankring i verkligheten. Att sluta sig inom sin egen kurs kan innebära att utvecklingen avstannar och gruppen invaggas i en bekväm trygghet där det mesta är förutsägbart. På folkhögskolorna finns ett antal modeller för hur deltagare från riktade kurser skall kunna röra sig utanför den egna gruppen. Företrädarna är angelägna om att gränsöverskridanden äger rum mellan olika grupper och vill skapa möjligheter för att det skall kunna ske. Vissa kurser har ett antal kursspecifika lektioner, men däremellan har deltagarna valt andra ämnen som de vill jobba med för behörighet och då deltar de i andra kurser. Det kan också handla om enskilda individer som går ut i en annan kurs för att pröva på hur det kan vara, utan ambitionen att studera för någon behörighet i det läget. En annan variant är del- tagare som exempelvis tillhör en allmän kurs men under några till- fällen går tillbaka till den riktade kursen för att ta del av ett ämne som är kursspecifikt. För att integrationen skall fungera är det angeläget att deltag- aren får sina behov tillgodosedda i den nya kursen; behoven för- svinner inte för att det sker ett kursbyte. Det kan hända mycket positivt i kurser där det finns deltagare med olika förutsättningar och deltagarna hjälper gärna varandra, men en företrädare påpekar särskilt vikten av att alla får det de behöver. Det får inte bli så att en deltagare har så stort behov av läraren att de andra deltagarna blir åsidosatta. I de intervjuer och uppsatser som ingår i vår studie framstår det som om personal på folkhögskolorna ofta har inklusion som utgångs- punkt i sitt förhållningssätt till deltagare med funktionshinder, oavsett om man formulerar sig med denna terminologi eller ej. Genom att så många skolor arbetar speciellt med någon grupp av personer med funktionshinder och att gruppen utgör av alla deltagare på långa kurser, är deltagare med funk- tionshinder inte bara i teorin utan också i praktiken en naturlig del av helheten på folkhögskolan. Företrädarna som intervjuats framhåller det totala värdet av att det finns en variation av människor på skolan. En folkhögskola som inte erbjuder någon riktad kurs har medvetet ökat mångfalden på sin skola genom att ge en grupp personer med utvecklings- störning ansvaret för skolans servering. Vardagsumgänget där de utvecklingsstörda finns mitt ibland alla andra med sina särskilda arbetsuppgifter är mycket betydelsefullt för skolan, enligt före- trädaren. Att ha en närhet till människor med funktionshinder avdramatiserar känslor av osäkerhet för mötet med människor som kan tyckas annorlunda och företrädarna beskriver att deltagare från andra kurser ofta formulerar sig kring att mångfalden av människor på skolan inneburit en viktig erfarenhet för livet. Folkhögskolorna utnyttjar i olika grad möjligheterna att skapa organiserade möten mellan deltagarna. Tillval används som en metod där alla deltagare blandas i olika tillvalsgrupper. En annan möjlighet till möten uppstår när det ordinarie schemat bryts upp för temadagar/veckor eller andra aktiviteter och alla kurser blandas för gemensamt arbete. Exempel på effekten av möten mellan kurs- deltagare är att det kom två bidrag till vår uppsatstävling på temat Folkhögskola och funktionshinder som skrivits av deltagare som själva inte har något funktionshinder. En av dem skriver om mötet med människorna från en riktad kurs för utvecklingsstörda på sin skola. när jag träffar gruppen i matsalen är jag lite avundsjuk på dem, de är friare än vi som klär på oss så många av samhällets regler innan vi sticker ut ur hemmet till vardagslivet. vill jag gärna att mina barn har möjlighet att umgås med mentalt funktionshindrade människor och lär sig förståelse och uppskattning av lite annorlunda personer inte bara genom att läsa sagor där det goda besegrar det onda, men i första hand genom exempel från vårt normala liv. Avgörande för var folkhögskolan hamnar i sina ambitioner att erbjuda undervisning som är anpassad för deltagare med särskilda behov är att det finns tillräckligt med kunskap. Det hävdar en företrädare som är medveten om att den egna skolan gjort misstag i sitt arbete med utveckling av verksamhet för deltagare med funk- tionshinder. Jag är helt övertygad om att man måste ha en specifik kunskap, om man inte har det, det är då man gör de stora misstagen. Det är bra att ha ett stort hjärta, men man måste också ha förstånd att se så man inte går in på områden som man inte kan hantera. Det kan finnas oerhört mycket personliga talanger, som i sin personlighet har stora begåv- ningar, men man behöver också faktisk kunskap, det är oerhört viktigt. Resonemanget om behovet av kunskap om funktionshinder bekräft- as av i dess utredning om vuxenstudier för personer med funktionshinder. Kunskap och inlevelseförmåga tas i utredningen upp som centrala begrepp och en slutsats som beskrivs är att kunskap hos lärare och övrig personal på skolan, om funktionshinder och dess konsekvenser, utgör en grundläggande förutsättning för att utbildningen ska vara tillgänglig för studer- ande med funktionshinder. (, 2002) Ett varierat utbud av kurser för deltagare med funktionshinder ökar möjligheten för den enskilde deltagaren att hitta ett passande alternativ för sin utbildning. De deltagare i vår studie som går i riktade kurser förordar den modellen; de som börjat i riktad kurs och gått vidare till en annan kurs tycker att de dragit vinstlotten medan de som valt att gå i en vanlig kurs redan från start anser den vägen vara den optimala. Det finns en tendens att idealisera de egna valen som deltagarna ofta ser fördelar med andra kurser för andra personers räkning. Två av deltagarna beskriver hur de betraktar sig själva och hur de har valt kurs därefter. Ingen av dem har en stark identitet som funktionshindrad och de tycker båda att det var självklart att välja en kurs som inte särskilt vände sig till deltagare med funktions- hinder. Nedanstående citat kommer från en man som har en CP- skada vilken inskränker hans rörlighet och ger honom en synlig funktionsnedsättning. Han sökte sig i första hand till en folkhög- skola som gav honom möjlighet att pendla mellan bostad och skola. Att söka till en riktad kurs var aldrig aktuellt. De flesta i min klass var väl rätt så reserverade mot mig när vi började, men det släppte ju . Sen har vi pratat om det. Jag har frågat vad de tänkte första gången de såg mig. Då har de sagt att de undrade vad f-n är det för en typ? Men sen när vi började prata mer med varandra så blev det ju hur bra som helst. Och håller vi fortfarande kontakt och det är jätteroligt. Jag skulle aldrig ha valt en kurs som bara var för funktionshindrade, det hade känts onödigt. Över huvud taget så har jag mest umgåtts med människor som inte har nåt handikapp, så jag tänker inte på mig själv som det heller. Men jag kan märka att vissa deltagare på skolan, de tittar lite undrande på mig och då påminner de mig också att jag ändå har ett funktionshinder. För en kvinna med psykisk funktionsnedsättning är det nödvändigt att finnas i ett sammanhang som stärker henne i det som är friskt. Genom stödet från lärare och rektor känner hon att hon kan delta i kursen på sina villkor utan att känna sig pressad. De anpassningar som behövs kommer hon överens med läraren om och detta är bästa sättet för henne att gå på folkhögskola. Jag känner mig helt accepterad i klassen. Jag tror inte att det hade varit så bra för mig att gå i en klass där alla hade problem som liknar mina. Det viktigaste för mig har ju varit att spegla mig i de andra och inte identifiera mig som sjuk. Jag hade varit för frisk för att var i en kurs där alla var sjuka. Flera av de deltagare som valt att gå i en riktad kurs beskriver fördelarna med att gå i en kurs där de inte är ensamma om att ha svårigheter. En kvinna beskriver i sin uppsats att hon, efter att ha blivit arbetslös, kände stor press på sig från omgivningen att vidare- utbilda sig, som hon kände ångest över att bli tvingad att läsa eftersom hon visste att hon hade stora svårigheter och aldrig hade läst en hel bok under sitt liv. Hon kände igen mycket av de egna svårigheterna hos sin son och vågade till slut tänka tanken att hon själv skulle kunna få hjälp genom att gå en kurs riktad till personer med läs- och skrivsvårigheter: Jag kände redan från början att det var skönt att gå i en klass där jag inte var tvungen att dölja eller skämmas för de svagheter jag hade. Alla hade problem av olika slag. Det var också skönt att klassen var så liten, eftersom koncentrationen sviktar om det blir för många. Det är vanligt att deltagare i riktade kurser berättar om svårigheter i tidigare skolgång och att det påverkat deras kursval. Liknande tankar framkommer även i utredningen om vuxenstudier för per- soner med funktionshinder. Utifrån uppfattningen hos personerna i den undersökningen beskrivs inställningen till att studera i vanliga studiegrupper eller att delta i särlösningar för personer med funk- tionshinder. Den vanligaste ståndpunkten var en önskan att det skall finnas utrymme för olika förutsättningar hos de studerande i ordinarie utbildning. De som föredrog att gå i särskilda klasser hade oftast dåliga erfarenheter från tidigare skolgång, där de inte mött förståelse för sin speciella situation. (, 2002) Beskrivningarna av problemen under tidigare skolgång varierar i vårt material från en allmän upplevelse av att ha haft svårigheter i skolan till dramatiska skildringar av mobbing. En kvinna skriver i sin uppsats om att hon sedan tidiga tonåren brottats med frågor om varför det inte fungerade i skolan. Jag vet att jag har problem, det har alltid varit jobbigt i skolan, men jag har jättesvårt att prata om det. Det finns jättemycket tankar i mitt huvud, varför är det så? Jag har gjort en massa tester för att man ska kunna veta vad det är för fel och för att se om det var dyslexi som jag har. När jag såg kursen i katalogen så tänkte jag för mig själv att det kanske kunde hjälpa mig. Andra beskriver sina problem mer dramatiskt; att de känt sig utsatta av både lärare och kamrater. En annan kvinna berättar om ett utanförskap som började redan på dagis och sedan fortsatte. Det var en plåga att behöva gå till skolan. Hur jag orkar förstår jag inte . Kanske var det hatet som jag byggde upp inom mig som gav mig inre styrka. Att jag skulle visa dem att det inte gick att knäcka mig. Det kanske var det och stödet från mamma som gjorde att jag orkade gå till skolan. Annars vet jag inte vad som hade kunnat hända om jag inte hade fått styrkan att kämpa vidare av helvete från de andra eleverna. När vi började i sjuan hoppades jag att nu slutar de väl att mobba mig. Men det blev ännu värre. De som tar upp svårigheter i tidigare skolgång beskriver även en stor motvilja eller rädsla för att utsätta sig för något liknande igen. Vägen till att faktiskt våga börja studera på nytt kan vara lång och svår vilket också beskrivs av flera företrädare. Den riktade kursen ger möjlighet att få pröva studier på ett för de flesta nytt sätt utan krav på särskilda prestationer och där de enda jämförelser som sker görs utifrån den egna utvecklingen. Att det finns kurser som har olika inriktning för samma mål- grupp förstärker valfriheten ytterligare. Exempelvis finns det kurser för personer som har Aspergers syndrom både med allmän inriktning och med inriktning mot arbete, boende och fritid. Bland de folkhögskolor som erbjuder kurser för personer med utveck- lingsstörning ligger kraven på förkunskaper och självständighet på olika nivåer vilket gör att för den som är beredd att flytta finns goda möjligheter att hitta en kurs som passar de egna förutsätt- ningarna. På en del skolor som har kurser som riktas till deltagare med läs- och skrivsvårigheter finns möjlighet att läsa körkortsteori som komplement till den ordinarie undervisningen. Det finns tyd- liga exempel på stor flexibilitet när det gäller uppläggning av kurser och lyhördhet för deltagarnas behov. Vid analys av hur deltagarna själva formulerar sig kring sin mål- sättning med studierna går det att urskilja ett antal huvudstråk. Fyra av 23 deltagare som formulerar sig kring målsättningen att de vill ha en gymnasiekompetens för att gå vidare till högre studier och tre säger sig vilja ha en gymnasiekompetens för att därefter söka arbete. En grupp om sju deltagare formulerar sig vagt om att de vill ha ett arbete de trivs med efter skolan, alternativt jag drömmer om att bli utan att tala om någon koppling till kursen de deltar i eller om den kan bidra till att de når sitt mål. självförtroende nog att tänka sig att gå vidare till en annan kurs på folkhögskolan. Bland de återstående sju deltagarna beskriver några tydligt att de går en kurs ur perspektivet självförverkligande/ personlig utveckling och spännvidden är stor inom denna kategori. En utvecklingsstörd kvinna berättar att hon under sitt vuxna liv vid fyra tillfällen gått på folkhögskolor, underförstått för att få ombyte från det enahanda arbetet på sitt dagcenter: Jag går på folkhögskolan för att jag tycker om det Det är roligt att gå på en folkhögskola för att det finns mer gemenskap där och alla trivs med alla, så har det varit på alla folkhögskolor jag har gått.