sou · GRB3108d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Man ser direkt hur ord stavas eller vilka böjningsmönster som är aktu- ella. Men för oss som är synskadade är det egentligen rena katastrofen. Vi sitter där och känner oss helt utanför. I de flesta studiecirklar som jag deltagit i har det inte varit så stort problem. Studiecirkeln är oerhört mycket bättre än många andra undervisningssituationer. För det första är antalet deltag- are relativt begränsat och man kan tala om för cirkelledaren att man ser dåligt. Han eller hon kan hålla i minnet att det finns en deltagare, som inte ser. Det innebär att man kan trycka upp extra saker av det som man skriver på tavlan eller helt enkelt berättar att man skriver någon- ting och att man gör det med en viss stavning eller en viss ordning. Konstigare är det egentligen inte. När det gäller OH-bilder finns det ju en mycket enkel metod för de som liksom jag har tillräckligt mycket synrester för att kunna se någonting i stor förstoring. I så fall är det bara att kopiera upp bilderna och dela ut dem vid sammankomsten eller föreläsningen. Betydligt svårare är det förstås för personer som inte ser någonting alls, då krävs betydligt mer förberedelser för att göra bildmaterial tillgängligt. Genom de förberedelser av föreläsningar, som alltmer sofistikerade presentationsprogram för persondatorer av det slag där Point är det mest kända utgör, är det vanligt att både föreläsare och lärare i ökande takt låter bildsekvenserna i presentationen bli den helt dominerande stommen och utgångspunkten för de muntliga presentationerna. Att i det läget försöka få vederbörande att skapa en tillgänglighet för synskadade av sin föreläsning eller muntliga presentation kan innebära att man kräver en självständighet i fram- ställningen, som en lärare inte är kapabel att göra med mindre än åtskilliga timmars ytterligare förberedelsearbete. Avbrott, där synskadade ber föreläsare att förklara bildpresent- ationer, kan därför ibland verka mycket besvärliga för vissa lärare, som är mindre förtrogna med sitt material. Det är mycket sällan som synskadade offentligt brukar avbryta föreläsare och be dem förklara overheadbilder. Den bristande med- vetenheten om tillgängligheten för information för synskadade kan illustreras av följande upplevelser som vi själva hade i anslutning till en nationell samling kring handikappforskningen i . Här kritiserade handikappombudsmannen med all rätt den bristande tillgängligheten i lokalerna för rullstolar, liksom bristen på hörslingor. Vad han däremot inte omnämnde var att nästan samtliga presentationer också skedde med hjälp av någon form av projicering, som uteslöt alla med synskador från innehållet. En av de mest bildberoende framställningarna stod chefen för vid för. Med detta exempel vill vi bara antyda hur utbredd okunnigheten om tillgängligheten av information är i olika föreläsningssamman- hang. Folkbildningen med sin särprägel, som i studiecirkelns form medger smågrupper, betonar den pedagogik som lägger särskild tonvikt vid det ömsesidiga utbytet mellan deltagarna och där arbetet inte är inriktat mot att till varje pris nå ett kvantifierbart mål, som också skall verifieras i form av ett kunskapstest, skapar troligen en långt bättre lärande miljö, som också är tillgänglig för synskadade, än motsvarande kurser i till exempel det offentliga utbildningssystemet. Vilka anpassningar som behövs i studiesituationen är självklart beroende av vilket slags funktionshinder deltagaren har. Oavsett om han eller hon är i behov av anpassat studiematerial, hjälpmedel eller specialutbildad personal skall det dock finansieras av studie- förbundet. I intervjuerna med företrädare, deltagare och cirkel- ledare framkommer att det görs både mycket kostnadskrävande insatser såsom att exempelvis installationer av punktdisplayer på datorer och mer enkla anpassningar såsom att reducera grupp- storleken eller att enbart använda muntlig undervisning. Andra anpassningar kan handla om att deltagarna erbjuds fler kurstillfällen till samma kostnad eller får möjlighet till längre pauser för exem- pelvis vila. Flera företrädare berättar också att en lägre kursavgift eller att cirkeln är förlagd till kan innebära att personer med funktionshinder ges större möjligheter att delta. En manlig cirkel- ledare uttrycker sig så här om behovet av anpassad studietakt och lägre kursavgifter: Det är det som är nackdelen med nästan de flesta andra studiecirklar på andra studieförbund, att ofta så har man ju när man ska ta datakörkort eller lär sig ett språk, så har man tolv gånger, så har du ett visst mål: Du ska uppnå detta och detta ska ni gå igenom. Men har man då ett funktionshinder så har man inte samma koncentrationsförmåga, man orkar inte med lika mycket, man blir snabbt sjuk, förkylning tar myck- et mer, så dom försvinner ifrån. Så när dom kommer tillbaks så har dom missat för mycket.// Många studiecirklar är dyra att gå på. Och det innebär ju med att ska du specialanpassa en lärare så blir det ännu dyrare. så har ofta den här målgruppen inte så bra inkomst. Många blir snabbt förtidspensionerade och det är inte mycket de får i pension. Så förutom det att studiecirklarna inte är designade för funk- tionshindrade, vilket blir en diskriminering i sig själv, så blir det också en ekonomisk diskriminering. Att studiecirkelinnehållet är flexibelt och att antalet deltagare är förhållandevis litet ger utrymme för alternativ pedagogik. exempel på detta är praktiskt inriktad undervisning där deltagarna ges möjlighet att lära sig genom upplevelser. En företrädare för berättar att man bedrivit cirklar i konsumentupplysning i forumteaterform: Jag tänkte att själv tycker jag att konsumentupplysning är jättetrist och vad ska då personer med utvecklingsstörning tycka? Och så tänkte jag jättelänge. Och så har vi en lättläst bok om det här. Och det går ut på det här med att om man har handlat något på TV shop som man inte vill ha eller om man handlat något som man inte har förstått.// Boken är ju jättebra, men det är ju så tråkigt så blodet stelnar i kropp- en på en. Men så kom jag på att tidigare när vi jobbat med liknande saker har vi jobbat med forumteater. Det här att man gör rollspel. Men det är ju så kul så man dör! Och så får du med hela det sociala också va. Hur gör jag ju nu när jag köpt ett par skor som är för små. Vad säger jag? Vad säger expediten? Hur gör jag? Så kan vi jobba med alla . Och det är lite av det som är studiecirklarnas styrka, att studiecirkelledarna har den här kompetensen att kunna göra så. Och är det där borta att man inte kan läsa och skriva. För det är det att man ska göra som är huvudsaken. Det studiematerial som studieförbunden använder kan till exempel bestå av läroböcker, kopierat och annat egenkomponerat material. Exempel på böcker som används är de från och böcker från . Av de studieförbund som intervjuats producerar ABF, och samt eget studiematerial för personer med funktionshinder. Tillverkningen finansieras av befintliga bidrag från stat och kommun samt med sökta fondmedel. Inom Folkuniversitet och produceras fram- förallt så kallade studiehandledningar som hjälper cirkelledarna att anpassa sin pedagogik efter den aktuella målgruppen. Enligt de personer som intervjuats samarbetar inte studieförbunden kring läromedelsproduktionen trots att detta borde vara möjligt med tanke på att man vänder sig till liknande målgrupper. Den enda studiecirkelmaterialstillverkning som är samordnad är tillverkningen av studiematerial som taltolkar eller i punktskrift. Tillverkning och distribution av material på punktskrift, i talbok och i storstil görs av () och finans- ieras av statliga bidrag från Sisus (Sisus, 2002). Det anpassade materialet kostar inte deltagaren eller studieförbundet mer än mot- svarande bok i svartskrift och väntetiden är för nytillverkat material. Framförallt görs anpassningar av tryckt material det vill säga läroböcker och inte av stencilmaterial och liknande (intervju med ansvarig på SRF). Trots att SRF skickar ut en katalog till alla lokalavdelningar med information om vilket material som finns att köpa, har långt ifrån alla studie- förbundsföreträdare som vi kommit i kontakt med kunskap om detta material. För att synskadade och dyslektiker skall ges möjlig- heter att delta, inte minst i allmänna studiecirklar, är det nöd- vändigt att kunskapen om detta material sprids till alla ansvariga inom studieförbunden. Frågan är om det dessutom inte krävs en utarbetad metodik för att i ökad utsträckning lära de lokala orga- nisationerna att nå de berörda grupperna och systematiskt använda materialet. Många folkhögskoledeltagare med omfattande behov av stödinsats- er tycks söka sig till kurser som är riktade till människor med olika funktionshinder. I de kurserna, som oftast utgörs av små studie- grupper, finns stora förutsättningar att anpassa undervisningen på det sätt som behövs för att varje deltagare skall kunna tillgodogöra sig denna på bästa sätt. Det innebär ofta att deltagarna arbetar på olika nivåer med egna uppgifter inom ett gemensamt ämne. kan det betyda att deltagaren inte studerar på heltid, vilket två av de intervjuade tar upp som en förutsättning för att mäkta med sin situation och sina studier. Särskilda metoder utvecklas i riktade kurser, bland annat genom att kunskaper genereras via upprepade möten med deltagare som har en viss problematik. Det finns en tydlig ambition bland person- alen att lära sig mer inom de områden som skolan valt att engagera sig i. Av de folkhögskolor vi mött under utredningen säger sig alla som arbetar med riktade kurser också ordna utbildning för person- al inom området. Modellerna varierar från gemensamma utbild- ningsdagar med alla i personalen, inklusive kökspersonal och vakt- mästare, till att de som arbetar särskilt med gruppen deltar i speciell utbildning på högskolan. Även på skolor utan riktade kurser beskriver företrädare att särskilda kunskapssatsningar sker för att förstärka personalens förutsättningar att möta deltagare med olika funktionshinder som kommer till skolan. Att anställa specialpeda- goger kan utgöra en medveten satsning för att öka skolans kompe- tens att anordna undervisning som är tillgänglig för deltagare med särskilda behov. I rapporten om Funktionshindrade på folkhögskolan (, 2000) framgår att det fanns specialpedagoger på 55 av landets folkhögskolor. Genom återkommande nätverksträffar för folkhögskolor som arbetar med kurser riktade till särskilda funktionshindergrupper ges möjlighet till möten med andra folkhögskolor för erfarenhets- utbyte och gemensam kompetensutveckling. Det finns sådana nätverk inom sju olika områden; synskada, afasi, psykiska funk- tionshinder, hjärnskada i vuxen ålder, utvecklingsstörning, döv- blind och vuxendöv. Sisus avsätter medel i sin budget för att stödja nätverksarbetet genom ett särskilt bidrag till de folkhögskolor som anordnar en nätverksträff. Träffar sker vanligen en gång och aktuell handikapporganisation skall inbjudas till respektive nät- verksträff (sisus hemsida: . Behovet av utbildningsmaterial varierar efter deltagarnas behov, kursernas utseende och dess innehåll. Läromedel som producerats av , tidigare , används i olika sam- manhang; ett annat exempel är material från . Att använda sig av Internet och dagspress är också vanligt förekommande i undervisningen liksom utnyttjandet av pedagog- iska datorprogram. Passande utbildningsmaterial finns inte alltid att tillgå och det är inte ovanligt att eget material produceras på skolan. I utredningen – specifikt (SOU 2003:15) konstateras att det finns en stor uppfinningsrikedom när det gäller att välja läromedel utifrån behoven hos enskilda elever och att begreppet läromedel kan innefatta ett brett register av produkter; allt från en diskborste till avancerade datorprogram. Enligt utredningen upp- visar folkhögskolorna en rik variation av läromedel som används i olika sammanhang. I läromedelsutredningen föreslogs att ett nytt institut skulle inrättas med ansvar för tillgång och tillgänglighet till läromedel för både barn och vuxenstuderande med funktions- hinder. Folkhögskoleutbildning ingår i de förslag om läromedels- försörjning som lämnas i utredningen. Regeringen har dock gjort bedömningen att uppdraget kan fullföljas inom ramen för Special- pedagogiska Institutet och att ett nytt institut således inte behöver inrättas. Om studieförbundet eller folkhögskolan kan erbjuda en undervis- ningssituation som är tillfredsställande behöver nästa länk i kedjan av förutsättningar finnas, nämligen assistans. Att ha tillgång till assistans är för vissa deltagare en nödvändig förutsättning för att överhuvud taget kunna delta i folkbildningsverksamheten. handikapporganisationer ger insatsen personlig assistans inom folkbildningen ett ganska dåligt betyg, som framgår av tabell 5:3. Handikapporganisationernas inställning till personlig assistans och ledsagarservice Handikapporganisationerna är inte heller särskilt nöjda med hur ledsagarservicen fungerar och av dem som besvarat den aktuella frågan är missnöjda. I en spontana kommentar framkommer vad missnöjet kan bero på och vad frånvaron av ledsagarservice och liknande stödinsatser kan leda till: Kommunens brist på personal/ledsagare gör att våra funktionshindra- de är helt styrda när det gäller studieverksamhet. I den kurs och den kamratcirkel som vi haft har i första hand därför vänt oss till anhöriga, eftersom det är ett sådant litet antal funktionshindrade som verkligen har möjlighet att fritt välja fritidsaktivitet och tidpunkt. Det är svårt att veta hur omfattande de beskrivna problemen är. Utifrån handikapporganisationernas svar tycks varken insatserna personlig assistans eller ledsagarservice fungera på ett tillfredställ- Bristerna i sådant stöd påverkar med största sannolikhet vissa deltagares möjligheter att delta på samma villkor som andra i framförallt studieförbundens verksamhet. Däremot innebär det inte lika mycket för deltagare på folkhögskola eftersom skolan, som tidigare nämnts, kan ansöka om extra bidrag till sådana och liknande typer av insatser. Deltagarnas assistans arrangeras på olika sätt inom folkhögskola respektive studieförbund. Inom studieförbunden anställs ibland extra personal som hjälper deltagare med assistansbehov eller har deltagaren med sig sin egen personliga assistent eller ledsagare. När man arrangerar verksamhet för personer på serviceboende och liknade assisteras deltagarna av boendepersonalen. Oavsett vilken lösning som man använder sig av, är tillgången till extrapersonal som hjälper deltagarna med assistansbehov ofta en förutsättning för att cirkelarbetet skall fungera både för deltagarna och för ledaren. En kvinnlig cirkelledare uttrycker det som att: Att assistenterna är med är ett krav vi har. För ska någon exempelvis baka, som exempelvis . Hon behöver ju ha en person som hjälper henne. Det kan ju inte ledaren göra för hon hjälper ju de andra i gruppen. Då är verkligen assistenten händer och fötter. En annan cirkelledare berättar att hans cirkel har varit inställd eftersom en deltagares assistent har varit sjukskriven. Han uttrycker sin besvikelse över detta, men menar att han inte kan utföra två arbetsuppgifter. Assistenten ska alltid vara med. Men det har klyddat sig . Hon har av olika skäl fått förhinder och så har jag stått där själv. Och det har känts mindre kul. Tjejen (som behöver assistans) märker ju inte när hon behöver gå på toaletten. Och får jag ta hand om den biten./ /Det kan omöjligt ingå i mina uppgifter att jag också ska vara personlig assistent. Då hade man fått ha någon utbildning i det också. Så det har irriterat mig rätt så rejält. Man tycker ju lite synd om tjejen också, det måste ju vara väldigt pinsamt för henne när det händer. Ledarens berättelse ger ett tydligt exempel på hur betydelsefull personlig assistans och liknande stödformer är för att deltagare med omfattande funktionshinder skall kunna delta i studiecirkel- verksamhet på samma villkor som andra. Att en och samma person både styr cirkelns arbete och assisterar vid toalettbesök innebär inte bara en pedagogisk kvalitetssänkning utan också en kränkning av deltagarens personliga integritet. Enligt gällande riktlinjer, som tidigare beskrivits, kan deltagare på folkhögskola med behov av assistans, få statsbidrag från Sisus om de inte erhåller insatsen från annat håll. Assistansen ombesörjs vanligen genom särskilt anställd personal på folkhögskolan. För en del deltagare på folkhögskola handlar assistansen om tillfälliga insatser vid olika tider medan andra kan ha behov av assistans över . Assistenter kan finnas som stöd i under- visningssituationen på skolan, antingen som en gemensam assistent som finns till för deltagarna enbart i undervisningen eller att de kan följa deltagarna och bistå med allt som behövs i olika situationer. Genom Lagen om stöd och service till vissa funktionshindrade (1993:387) förändrades tillvaron för många människor med funk- tionshinder när de fick tillgång till den särskilda insatsen personlig assistans. Valfrihet är ett nyckelord för LSS och, den som ville, fick möjlighet att ta med sig både insatsen personlig assistans och sina personliga assistenter till folkhögskolan. Många assistansanvändare har dock valt att utnyttja folkhögskolans assistans under vistelsen där, parallellt med att ett flertal modeller av personlig assistans har använts på folkhögskolorna. Deltagare har exempelvis tagit med sig en personlig assistent från hemorten och om det funnits behov av mer än en assistent, anställt de övriga ur folkhögskolans personal. Ett annat alternativ är att deltagaren tar med sig insatsen personlig assistans och anställer alla sina assistenter bland skolans personal eller lokalt på skolorten. Om det är pendlingsavstånd till hemorten kan deltagaren välja att själv bo på skolan och att assistenter hem- ifrån kommer delar av dygnet och att han eller hon får sitt övriga behov av assistans täckt av skolans assistenter. Den assistans folkhögskolan anordnar tycks ha en mer kollektiv karaktär än LSS-insatsen personlig assistans. I lagen som reglerar personlig assistans framhålls att hjälpformen ska vara personlig, det vill säga individuellt anpassad och ges av ett begränsat antal person- er (LSS 9 a §). På folkhögskolan utgör deltagarnas sammanlagda behov grunden för beräkning av i vilken omfattning det behövs assistenter på skolan. Om det finns flera deltagare med begränsat behov av assistans så innebär det ofta att en assistent under sin arbetstid skall finnas tillgänglig för flera deltagare och det är inte alltid givet att en deltagare får assistans av samma person. Det handlar ofta om att en grupp assistenter bistår en grupp deltagare när det gemensamma behovet av assistans genererar flera assistenter. I de sammanhang där det finns ett begränsat behov av assistans på folkhögskolan blir utförandet av naturliga skäl mera likt LSS-insatsen personlig assistans. Folkhögskolestudier innehåller ofta kollektiva inslag som bland annat innebär att deltagarna också utanför skolan gör en del aktiviteter tillsammans. Dessa blir genom den kollektiva assistans- en praktiskt genomförbara för en grupp deltagare med funktions- hinder även om alla inte har tillgång till en egen assistent. Bidraget till assistans har tidigare inte haft något tak utan kunnat ges till berättigade deltagare efter behov. I takt med att antalet deltagare med särskilda behov ökat på folkhögskolorna har även behovet av assistans ökat. Ett sätt att möta den ökande mängden ansökningar är den förskjutning av kostnaderna som skett genom markeringen i Sisus instruktion. Bidrag till assistans kan ges till de deltagare vars behov inte bör tillgodoses genom exempelvis kommun eller försäkringskassa. Genom att andra myndigheter därigenom finansierar delar av assistansen på folkhögskolorna kan Sisus fort- satt bevilja assistansstöd till deltagare med behov av assistans, även om de inte har den typen av insats beviljad på hemorten. Ännu har rutiner inte hunnit utarbetas kring i vilka fall deltagarnas behov bör tillgodoses av andra myndigheter när det gäller assistans. Måste exempelvis en deltagare som inte använder, men skulle kunna få insatsen personlig assistans, ansöka om det för att kunna börja på folkhögskola? En konsekvens av de ändrade förutsättningarna är att folkhög- skolorna, för att deltagarna skall kunna utnyttja insatser som per- sonlig assistans eller ledsagning på folkhögskolan, fått bistå deltag- are i kontakterna med ansvariga på hemorten. I det arbetet har enligt företrädarna ofta förekommit många frågetecken från hand- läggarna på kommunen som inte har kunskap om hur den aktuella ansvarsfördelningen ser ut och istället vill hänvisa till folkhög- skolans och därmed statens ansvar när deltagaren befinner sig på folkhögskolan. För att undvika oklarheter är det angeläget att Kommunför- bundet och har god kunskap om gällande ordning för att de i sin tur ska kunna vägleda kommuner och lokala försäkringskassor när frågetecken uppstår i handläggningen av personlig assistansfrågor. Administrationen av personlig assistans skiljer sig också väsentligt från den assistans som finansieras av Sisus och innebär för flera folkhögskolor ett omfattande merarbete och ibland lägre finansieringsgrad av den assistans som utförs på skolan. Utöver ordinarie månadsrapportering för personlig assist- ans är det vanligt att folkhögskolan behöver bistå deltagaren i för- handlingar med den som är mottagare av deltagarens assistans- ersättning (ofta kommun, kooperativ eller privat assistansbolag) om hur samverkan skall ske när deltagaren använder sin assistans- ersättning på skolan. Dessutom kan det vara så att mottagaren av assistansersättning på hemmaplan har kostnader för deltagaren som gör att hela ersättningen för utförd assistanstimme inte betalas ut till folkhögskolan. En annan konsekvens blir att deltagare som på hemorten har beviljad personlig assistans mer eller mindre tvingas att ta med insatsen till skolan. Att komma till folkhögskolan kan, för vissa deltagare, innebära en nystart på många sätt och det är inte ovanligt att deltagare som använder sig av personlig assistans på hemorten aktivt väljer att utnyttja den kollektiva assistans som finns organ- iserad på folkhögskolan. Denna valmöjlighet försvinner genom förändringen av regeringens instruktion till Sisus. Reflektion kring assistans på folkhögskolan Att få assistans är en fundamental förutsättning för att den som har behov av den skall kunna leva ett liv som andra. Folkhögskolorna utgjorde tidigt exempel på en arena där människor med funktions- hinder kunde delta på mer jämlika villkor än på andra håll i sam- hället, bland annat tack vare den vårdartjänst/assistans som kunde erbjudas här. På folkhögskolorna förekommer personlig assistans i varierande grad och den har ökat valmöjligheten för hur assistans kan ges. För vissa deltagare är den enda tänkbara modellen person- lig assistans, där assistansen ges av ett begränsat antal personer och assistenterna har som sitt enda uppdrag att tillgodose behoven hos den enskilde brukaren. Andra deltagare vill hellre ingå i en grupp som har tillgång till en grupp assistenter. En erfaren företrädare för en folkhögskola som arbetat tämligen mycket med assistans, delger oss följande: Företeelsen att deltagare med funktionshinder vill gå på folkhögskola utan att ha personlig assistent kan höra samman med att många av de ungdomar med omfattande funktionshinder som kommer till folkhög- skolan har haft möjlighet till personlig assistans under stor del av sitt liv och att de vill pröva något annat. För deras del handlar det kanske inte om att personlig assistans har inneburit stora förändringar i livet, utan att det mer eller mindre har varit en naturlig del i livet. En personlig assistent kan innebära ett påtagligt bevis på beroende. Livet på folkhögskolan handlar däremot för många unga om att ta steget ut i vuxenvärlden och att skapa en självständighet i förhållande till person- er de är beroende av.