sou · GRB366d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen i artikel 13.3 PLT får anses tillgodosedd genom möjligheten att begära återställande av försutten tid enligt 72 § första stycket PL. I ett nytt andra stycke i 6 b § PL bör anges att sökanden inte behöver ge in ett prioritetsbevis eller en kopia av en prioritets- grundande ansökan, om den äldre ansökan getts in till PRV. Sist i avsnitt 5.6.1 ovan har vi redogjort för innebörden av bestäm- melsen i artikel 13.3 PLT. Vad som där avses är den situationen att sökanden, trots begäran hos behörig myndighet, inte fått tillgång till en kopia av en prioritetsgrundande äldre ansökan, och därför inte kunnat lämna in kopian inom föreskriven tid. Sökanden skall i sådant fall ändå kunna behålla sin rätt till prioritet, förutsatt att han begär det hos patentmyndigheten innan den ordinarie ingivnings- fristen löpt ut. Denna frist är enligt 6 b § PL 16 månader från den dag från vilken prioritet begärs. Fristen motsvarar vad som minst skall gälla enligt regel 4.1 PLT (jfr hänvisning till artikel 6.5 i artikel 13.3 ii PLT). Vi har övervägt om en särskild bestämmelse i PL, närmast i 6 b §, skulle vara motiverad för att tydliggöra svensk efterlevnad av artikel 13.3. Vår bedömning har dock blivit att det inte är nöd- vändigt att tynga lagtexten med en sådan särregel. Det förekommer inte sällan att patentsökande med stöd av 72 § PL begär åter- ställande av försutten tid av det skälet att prioritetsdokument inte tillräckligt snabbt lämnats ut av en utländsk myndighet. En sådan begäran bifalls också regelmässigt om det framkommer att sökan- den gjort vad som rimligen kan krävas för att få ut hand- lingarna. Eftersom de frister och förutsättningar som gäller för återställande enligt 72 § PL inte är mindre generösa än vad som föreskrivs i de aktuella PLT-bestämmelserna, anser vi att någon särbestämmelse i PL inte behövs. Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) Enligt regel 4.3 PLT skall ingen fördragsstat få kräva att sökanden ger in en kopia av en äldre ansökan eller ett prioritets- bevis, om den prioritetsgrundande ansökan har getts in till den egna patentmyndigheten eller om ansökan annars är tillgänglig för myndigheten från en databas (digitalt bibliotek) som myndig- heten godtar för ändamålet. Skyldigheten att dispensera från ingivningskrav i det fall den äldre ansökan härrör från samma myndighet är alltså absolut. I 32 § andra stycket av de patent- bestämmelser (PRVFS 2000:7, P:43) som PRV utfärdat med stöd av bemyndiganden i 6 f § PL och 12 § PK anges att bevis och kopia inte behöver ges in bl.a. i det fall prioritet åberopas från en svensk patentansökan. Med hänsyn till prioritetsbestämmelsernas betydelse för sökandena bör enligt vår mening undantaget framgå direkt av lagtexten. Ett tillägg bör göras i 6 b § PL. Vad däremot gäller undantaget för handlingar rörande ansökningar som i övrigt är digitalt tillgängliga, har fördragsstaterna och deras myndigheter viss frihet att bestämma vilka databaser som sökanden med befriande verkan skall kunna hänvisa till. Här kan enligt vår uppfattning frågan om dispens lämpligen regleras i sekundärlagstiftning, med stöd av nuvarande bemyndigande i 12 § PK. 5.6.4Rättelse i en prioritetsbegäran eller åberopande av ytterligare prioritet (artikel 13.1 PLT) Bestämmelserna i 6 a § PL bör ändras så att en prioritetsbegäran får göras från ingivningsdagen för den prioritetsgrundande ansökan, förutsatt att sökanden inte begärt tidigt offentliggörande enligt 22 § tredje stycket PL. och under samma förutsättningar skall sökanden ha rätt att göra ändring i en prioritetsbegäran. Enligt 6 a § PL skall en sökande begära prioritet från den dag då ansökan gjordes eller skall anses gjord (jfr 14 § PL som behandlats i avsnitt 5.3.5 ovan). skall uppgifter lämnas om var och när den åberopade ansökan gjordes. En prioritetsbegäran skall således tillsammans med föreskrivna upp- gifter ges in senast från ingivningsdagen för den Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) Av paragrafens andra stycke framgår att en prioritetsbegäran för en PCT-ansökan skall göras från . För en sådan ansökan är det tillräckligt att uppgifter om den äldre ansökan lämnas från prioritetsdagen. Bestämmelserna i 6 a § PL om prioritetsbegäran för en internationell ansökan har sin grund i regel 4.10 PCT, där frist- kraven dock inte alldeles tydligt framgår. gäller en ändrad lydelse av denna bestämmelse. Vid samma tid- punkt trädde en ny PCT-regel 26bis i kraft, enligt vilken rättelse eller tillägg beträffande åberopande av prioritet får göras från . Fristen kan dock under vissa omständigheter vara 16 månader från prioritetsdagen. Några bestämmelser om en prioritetsbegäran skall göras finns inte i PLT. Som framgått av avsnitt 5.6.1 gäller dock enligt artikel 13.1 PLT en skyldighet för fördragsstaterna att tillåta rättelse i en åberopad prioritet eller tillägg av ytterligare en begäran om prioritet, förutsatt att detta görs . I regel 14.3 anges att tidsfristen för en sådan begäran inte får vara kortare än den frist som enligt PCT gäller för prioritetsbegäran. Till följd av den koppling som här gjorts till regel 26bis PCT gäller en rätt för sökanden att göra rättelse eller tillägg i en prioritetsbegäran från ingivningsdagen. Dock får, enligt regel 14.1 PLT, en begäran om rättelse eller tillägg vägras, om sökanden begärt förtida publicering av ansökan. Bestämmelserna i om prioritetsbegäran är föremål för ytterligare översyn. Med tämligen god säkerhet kan förutses att ändringsarbetet kommer att resultera i ny regeltext som tydliggör att en första prioritetsbegäran kan anstå efter prioritetsdagen. Även om det ännu inte går att säga när den ändrade PCT-regeln kommer att bli gällande, kan det i vårt arbete finnas skäl att förbereda en anpassning av den svenska lagtexten. Därigenom skulle uppnås att bestämmelserna i om prioritetsbegäran blir uniforma för nationella och internationella ansökningar. För en sådan enhetlig, förenklad, reglering finns ytterligare sakskäl. Redan den möjlighet till rättelse och tillägg som skall gälla enligt artikel 13.1 och regel 14.3 PLT innebär att en i princip helt ny prioritetsbegäran kan göras inom sextonmånadersfristen. Det kan då ifrågasättas om det är meningsfullt att upprätthålla krav på en kortare frist för att ge in en första prioritetsbegäran, som efter Ratificering av Patenträttsfördraget (PLT) hand kan modifieras väsentligt. Här kan noteras den ändring som gjorts i EPC. Enligt regel 38.2 EPC 1973 gäller att The date and State of the previous filing must be stated on filing patent application. I samma regel 38.2 EPC 2000 anges att The declaration of priority shall preferably be made on filing patent application. It may still be made or corrected within sixteen months from the earliest priority date claimed. Vår diskussion har mynnat ut i bedömningen att bestämmelsen i 6 a § bör ändras i linje med regel 38.2 EPC 2000, så att en prio- ritetsbegäran kan göras när som helst inom av 16 månader från ingivningsdagen för den prioritetsgrundande ansökan. skall det, med den inskränkning som följer av regel 14.1 PLT, finnas möjlighet att göra ändring i en gjord begäran. En ändring som förordats innebär att särbestämmelsen om PCT- ansökningar i andra stycket kan tas bort, dock med ikraftträdande först sedan den planerade ändringen i PCT blivit gällande. Enligt artikel 13.4 PLT skall en avgift kunna tas ut bl.a. i det fall en begäran om rättelse eller tillägg av prioritetsbegäran görs. Vi har valt att avstå från att föreslå någon sådan avgift för svenskt vidkommande. Det främsta skälet för vårt ställningstagande har varit att något motsvarande avgiftskrav inte föreskrivits i EPC 2000. 6Anpassning till ändringar i PCT och dess tillämpningsföreskrifter Som redogjorts för i avsnitt 2.4.3 antogs patentsamarbetskon- ventionen (; PCT) vid en diplomatisk konferens 1970. Till konventionen, som trädde 1978, är över 100 stater i alla världsdelar anslutna. har konventionen, genom beslut av , ändrats och tillämpningsföre- skrifterna . gjordes ändringar i till- lämpningsföreskrifterna, som trädde i kraft (PCT/A/28/5). En av dessa ändringar syftar till en förenkling av formaliakrav i de fall den som gör en internationell patentansökan är en annan än uppfinnaren. Innebörden är att det inte rutinmässigt skall ställas krav på sökanden att han eller hon styrker sin rätt till uppfinningen i vidare mån än genom en ensidig deklaration eller förklaring om rättsövergången (regel 4.17 m. beslutades ändringar i både PCT och dess tillämpningsföreskrifter. Ändringarna, som trädde i kraft (PCT/A/30/7), avsåg bl.a. tidsfristen för att fullfölja en internationell ansökan nationellt (artikel 22). I den mån lagstiftningen i en konventionsstat inte överens- stämmer med PCT eller dess tillämpningsföreskrifter efter ikraft- trädandet av de ovan nämnda ändringarna kan, enligt särskilda övergångsbestämmelser, den anmäla detta till internationella byrå, med effekt att den ändrade versionen inte blir gällande för staten förrän nödvändiga nationella lagändringar gjorts. har gjort en sådan anmälan såvitt avser ändringarna både och . I utredningsuppdraget ingår att lämna förslag till de lagändringar som kan behövas med anledning av de ändringar som gjorts i PCT och dess tillämpningsföreskrifter samt även de ändringar som kan komma att göras . Anpassning till ändringar I PCT och dess tillämpningsföreskrifter 6.2Tidsfrist att fullfölja en internationell patentansökan Genom PCT har införts en möjlighet att söka patent i flera av de anslutna länderna. Detta sker genom att en enda internationell patentansökan ges in till en nationell patentmyndighet eller till en internationell organisation som är behörig att ta emot sådana an- sökningar (bl.a. EPO och ). Den mottagande myndigheten kontrollerar att vissa formella krav är uppfyllda, varefter ansök- ningen tilldelas en internationell ingivningsdag. Därefter blir an- sökningen föremål för en nyhetsundersökning av en internationell nyhetsgranskningsmyndighet (International Searching Authority; ) som särskilt bemyndigats för uppgiften. I tjänstgör förutom EPO den spanska patentmyndigheten och PRV som . Nyhetsgranskningen resulterar i en rapport som sökanden skall få del av innan ansökan tillsammans med granskningsrapporten offentliggörs. På grundval av kan sökanden sedan ta ställning till om ansökningen skall fullföljas i alla eller vissa av de stater som designerats i ansökningen. PCT ger även en sökande möjlighet att få en internationell förberedande patenterbarhets- bedömning gjord av en internationell myndighet med sådan behörighet (International Preliminary Examining Authority; IPEA). Syftet med denna patenterbarhetsbedömning, som i också exklusivt görs av EPO, PRV och det spanska patentverket, är att tillhandahålla sökanden ett preliminärt, icke bindande, utlåtande om huruvida den uppfinning för vilken skydd söks framstår som ny, har uppfinningshöjd och kan tillgodogöras industriellt (artikel 33). Ett sådant utlåtande finns i de flesta fall tillgängligt efter den internationella ansökningens ingivningsdag (eller prioritetsdag). Den slutliga prövningen av om patent kan meddelas för en viss designerad stat görs av den myndighet som är behörig att fatta beslut med verkan för staten i fråga, i allmänhet respektive nationella patentmyndighet eller EPO. Prövningen förutsätter att ansökningen fullföljts i viss ordning. Grundläggande bestämmelser om fullföljd i av en internationell patentansökan enligt PCT finns i 31 § PL. Dessa bestämmelser svarar mot dels artikel 22 PCT i dess lydelse före den ändring som beslutats , dels artikel 39 PCT och innebär följande. Om sökanden önskar fullfölja sin internationella Anpassning till ändringar I PCT och dess tillämpningsföreskrifter ansökan i skall han göra detta genom att från (eller prioritetsdagen) ge in en översättning av ansökningen (om denna inte är avfattad på svenska) samt betala fastställd avgift. Har sökanden utnyttjat möjligheten att begära en internationell förberedande patenterbar- hetsbedömning och har han dessutom från ingivningsdagen (eller prioritetsdagen) avgett en förklaring att han avser att använda resultatet av denna prövning vid ansökan om patent i , förlängs fristen från nämnda dag. Har sökanden begärt internationell förberedande patenterbarhets- bedömning senare än 19 månader från ingivningsdagen (eller prioritetsdagen) är han inte berättigad till den förlängda fullföljds- fristen utan måste fullfölja ansökan från ingivningsdagen (eller prioritetsdagen). Detsamma gäller, enligt 31 § andra stycket PL, i de fall en sådan ansökan visserligen gjorts inom 19-månadersfristen men sökanden först därefter anmäler till patentmyndigheten att han ämnar använda resultatet från patenter- barhetsbedömningen vid ansökan om patent i . 6.2.2Ändring i PCT angående tidsfrist för nationell fullföljd Genom beslut ändrades tidsfristen för fullföljd av en internationell patentansökan i artikel 22 PCT. Artikel- ändringen, som har trätt i kraft , innebär att fristen för fullföljd av en internationell patentansökan som endast varit föremål för en nyhetsgranskning förlängs . Någon ändring av artikel 39 PCT, som behandlar fullföljdsfrister m.m. i de fall ansökan varit föremål för en internationell för- beredande patenterbarhetsbedömning, har inte skett. Detta innebär således att fristen för fullföljd av en internationell patentansökan är 30 månader, oavsett om denna varit föremål för en internationell förberedande patenterbarhetsbedömning eller inte. Den 19-månaders- period som var knuten till ansökan om patenterbarhets- bedömningen hänförde sig endast till förutsättningarna för att komma i åtnjutande av den längre fullföljdsfristen (jfr artikel 39). har således, genom ändringen av artikel 22, denna bestämmelse spelat ut sin roll, eftersom fullföljdsfristerna enligt de båda artiklarna är desamma. PCT ger respektive fördragsstat möjlighet att bestämma en längre fullföljdsfrist än 30 månader (artikel 22.3 och 39.1 b). Anpassning till ändringar I PCT och dess tillämpningsföreskrifter konventionsstater tillämpar en fullföljdsfrist i de fall sökanden från den internationella ingiv- ningsdagen (eller prioritetsdagen) begärt att ansökan skall under- kastas en internationell förberedande patenterbarhetsbedömning. Om någon sådan prövning inte har begärts, är tidsfristen för fullföljd i flertalet av medlemsländerna i stället 30 månader. För fullföljd till EPO av s.k. PCT-ansökningar är emellertid tidsfristen även i dessa fall 31 månader (jfr regel 107 i de nu gällande tillämp- ningsföreskrifterna till EPC). Här kan anmärkas att ca hälften av de av EPO meddelade europeiska patenten härrörde från internationella patentansökningar, s.k. euro-PCT-ansökningar. Syftet med dessa förlängda frister har sannolikt varit flerfaldigt. EPO, som är den myndighet som behandlar flest internationella ansökningar, har haft en ansträngd arbetssituation som bl.a. gjort det svårt att iaktta de tidsfrister som gäller för myndighetens verksamhet. Det har antagits att många sökande valt att begära internationell förberedande patenterbarhetsbedömning huvudsakligen, eller kanske rent av uteslutande, för att få mer tid att överväga om fullföljd skall ske. Det faktiska behovet av en patenterbarhetsbedömning i detta skede skulle alltså inte vara så stort som mängden framställningar antytt. Genom att förlänga fristen för fullföljd från 20 , utan att detta förutsätter att sökanden begärt internationell förberedande patenterbarhetsbedömning, har man från EPO:s sida räknat med att bli avlastad en betydande mängd resurskrävande arbete som inte är betingat av rationella hänsyn. Med en sådan enhetlig tidsfrist finns det med andra ord inte längre någon anledning för sökande att köpa sig tid med en begäran om patenterbarhetsbedömning Dock torde det fortfarande vara så att många sökande begär internationell förberedande patenterbarhetsbedömning för det avsedda syftet, nämligen att få ett bättre underlag för bedömning av om ansökningen skall föras in i nationell eller regional fas eller inte samt även för ett slutligt ställningstagande beträffande frågan vilka länder som patentansökningen skall fullföljas i. Anpassning till ändringar I PCT och dess tillämpningsföreskrifter Tidsfristen för fullföljd av en internationell patentansökan förlängs från (eller prioritetsdagen). Denna frist skall gälla oavsett om sökanden har begärt internationell patenterbarhetsbedömning eller inte. Som tidigare nämnts har bestämmelserna om tidsfrist för fullföljd av en internationell patentansökan ändrats i PCT från hittills- varande 20, alternativt 30, månader till en enhetlig frist , som gäller oberoende av om internationell för- beredande patenterbarhetsbedömning begärts eller inte. Det är givetvis väsentligt att beslutade ändringar i PCT får genomslag i samtliga fördragsstater. Det globala PCT-systemets framgång bygger på förekomsten av likformiga regler. Den nu aktuella förenklingen får också till effekt dels ett mer transparent regelverk, dels en i och för sig välkommen rationalisering av procedurerna hos PCT-myndigheterna. Reformen är sakligt motiverad, så till vida att den ger sökandena större rådrum och därmed ökat handlings- utrymme. Med en förlängd fullföljdsfrist följer dock inte bara fördelar. En konsekvens blir att tredje man i många fall måste vänta på besked om huruvida sökanden kommer att fullfölja sin ansökan eller inte. Med viss rätt kan alltså hävdas att en fristförskjutning gynnar sökandena på tredjemansintressets bekostnad. För har PCT-systemet kommit att få stor betydelse, inte minst till följd av PRV:s särställning som och . starka PCT-engagemang ger naturligtvis en utomordentligt stark presumtion för att beslutade ändringar i regelverket lojalt och utan dröjsmål skall genomföras i vår nationella lagstiftning, låt vara att som i detta fall också vissa negativa effekter kan förutses. Trots de nackdelar som en rationalisering av fullföljdsförfarandet kan tänkas få för tredje man föreslår vi att 31-33 §§ patentlagen anpassas till de ändringar som gjorts i PCT. En kvarstående fråga är om bör utnyttja den möjlighet som ges till en ytterligare utvidgning av fullföljdsfristen. Som nämnts tillämpar EPO en fullföljdsfrist från in- givningsdagen (eller prioritetsdagen) oavsett om ansökningen varit föremål för en internationell förberedande patenterbarhets- bedömning eller inte. I de nordiska överläggningarna har, bl.a. från Anpassning till ändringar I PCT och dess tillämpningsföreskrifter finsk sida, påtalats att detta förhållande visat sig vara till nackdel för en del sökande. I där fristen för fullföljd är 30 månader har sökandena felaktigt utgått från att samma frist för fullföljd gällt där som vid fullföljd till regional fas. Olika långa tidsfrister kan således medföra en risk för rättsförluster. avser därför att införa en fullföljdsfrist . De övriga nordiska länderna har preliminärt uttalat sympati för en sådan samordning. För utredningen är det en naturlig utgångspunkt att den ordning som gäller för EPO bör vara vägledande då ändringar av patent- lagstiftningen aktualiseras. Den omständigheten att övriga nordiska länder tycks vara inställda på att gå över till den fullföljdsfrist som gäller enligt regel 107 EPC talar ytterligare för att bör välja samma lösning. Därför bör – passande nog i 31§ PL – föreskrivas en frist för fullföljd av en internationell ansökan. 6.3Beviskrav i fråga om rätt till en uppfinning I 8 § PL anges vad en patentansökan skall innehålla. Paragrafen gäller primärt för nationella ansökningar men är, till följd av en hänvisning i 33 §, tillämplig även för internationella ansökningar som fullföljts i . Av 1 § PL följer att det är den som gjort en uppfinning som i princip har rätt att få patent. Endast fysiska personer kan stå som uppfinnare enligt patentlagen men givetvis kan såväl juridiska som fysiska personer förvärva rätten till en uppfinning och därmed även rätten att erhålla patent. I 8 § fjärde stycket PL föreskrivs att en ansökan skall innehålla uppgift om uppfinnarens namn. I samma stycke anges att en sökande, för det fall han inte också är upp- finnare, skall styrka sin rätt till uppfinningen. Detta sker vanligtvis genom att en skriftlig överlåtelsehandling företes för patent- myndigheten. Har rätten uppkommit genom ett universalfång, dvs. genom arv, testamente eller bodelning, kan rätten i stället styrkas genom att en arvskiftes- eller en bodelningshandling ges in till PRV. I vissa fall är en arbetsgivare berättigad att inträda i rätten till en uppfinning som gjorts av en anställd; jfr lagen (1949:345) om rätten till arbetstagares uppfinningar. I dessa fall undertecknar oftast den anställde en överlåtelsehandling. Skulle han vägra att göra detta, torde arbetsgivaren bli tvungen att söka utverka Anpassning till ändringar I PCT och dess tillämpningsföreskrifter domstols dom i frågan. Även i övrigt kan givetvis rätten till en upp- finning styrkas genom en lagakraftvunnen dom. Frågan om vad som enligt svensk lag skall krävas i fråga om utredning angående sökandens rätt till en uppfinning var föremål för diskussion i det utredningsarbete som föregick anslutning till EPC. Till skillnad från svensk rätt uppställer EPC inget krav på att en sökande skall styrka sin rätt till uppfinningen när patent söks. Enligt artikel 81 EPC är det tillfyllest att sökanden i ansökningen uppger (designates) uppfinnaren och därvid lämnar en redogörelse (statement) som ger upplysning om hur sökanden förvärvat rätten till uppfinningen (indicating the origin of the right to patent). Enligt regel 17.3 EPC skall EPO obligatoriskt underrätta en uppfinnare som uppgetts i en ansökan gjord av någon annan. Dock kan varken sökanden eller uppfinnaren åberopa (invoke) det förhållandet att EPO försum- mat att göra underrättelsen eller att denna innehåller felaktigheter (regel 17.4 EPC). 1977/78:1 s. 218 f. uttalades att svensk lagstiftning, som då liksom nu föreskrev att sökanden i dessa fall skulle styrka sin rätt till uppfinningen, var förmånligare för uppfinnaren än EPC. Detta var också huvudorsaken till att man valde att bibehålla det krav på bevisning som dittills gällt och som alltså fortfarande gäller för såväl nationella som internationella patentansökningar. 6.3.2Ändringar i samarbetskonventionens tillämpnings- föreskrifter angående sökandens rätt till en uppfinning PCT har inte tidigare innehållit någon bestämmelse som reglerar vad som från myndighetens sida får krävas av en sökande i de fall denne inte också är uppfinnare till den patentsökta uppfinningen. Det har överlämnats åt respektive nationell lag att uppställa krav i detta avseende. har, som tidigare nämnts, föreskrivit att sökanden skall styrka sin rätt till uppfinningen i dessa fall. Denna prövning görs således först i samband med att den internationella patentansökningen fullföljts hit. PCT är direkt tillämplig på internationella ansökningar. Genom en hänvisning i PLT blir emellertid PCT styrande också för vad som kan krävas i fråga om nationella ansökningar. Enligt artikel 6.1.ii PLT får nämligen en till den konventionen ansluten stat inte i Anpassning till ändringar I PCT och dess tillämpningsföreskrifter fråga om en ansökans form och innehåll ställa krav som går utöver vad som enligt PCT gäller för en internationell ansökan. Som ett led i strävanden att underlätta ansökningsförfarandet har beslutat om ändringar i PCT- regelverket, som innebär begränsning av bl.a. möjligheterna att kräva bevisning om sökandens rätt till uppfinningen. Ändringarna innebär följande. Enligt regel 4.17 i tillämpningsföreskrifterna till PCT kan en sökande i ansökningen avge en på visst sätt utformad förklaring (declaration) angående sökandens rätt att söka och erhålla patent. Om förklaringen ordagrant avfattats i enlighet med ett formulär som anges i handläggningsordningen (Administrative Instructions) får, enligt regel 51bis.2.a.ii, en fördragsslutande stat inte rutinmässigt kräva ytterligare bevisning.