sou · GRB3127d5 · 2004-01-01 00:00:00 — 12 Fritidsmiljö och fritidsaktiviteter Det är viktigt att barn och unga har tillgång till en varierad och rik fritid. och (1992) påpekade att trots att två tredjedelar av de dödliga skadorna och tre fjärdedelar av de skador som leder till sjukhusvård inträffar i hem- och fritidssektorn, är resurserna som satsas på skadeförebyggande arbete inom dessa sektorer påfallande små och de åtgärdsprogram som genomförs är ofta ad hoc-artade. Denna bild bekräftas av en systematisk genom- gång av internationell forskning (Towner, Dowswell, 2001), som visade att det finns lite kunskap om effekten av säkerhets- främjande åtgärder i fritidsmiljön. Vi har identifierat ett antal åtgärder som bör genomföras för att skapa trygga, säkra och utvecklande fritidsaktiviteter och fritids- miljöer för barn och unga. Drunkning är den tredje vanligaste dödsorsaken efter trafikolyckor och självtillfogad skada bland barn och unga. Drunkningsolyckor sker under alla årstider och såväl inom- som utomhus. Såväl barn med ingen eller liten vattenvana som simkunniga barn och unga drunknar. Drunkningsolyckor sker i både grunt och djupt vatten. Simkunnighet, ökad vattensäkerhet samt övervakning av små barn är det absolut viktigaste för att förhindra drunkningsolyckor. Att kunna simma är en baskunskap i säkerhet som varje barn i har rätt att få. Sådan kunskap ger barn och unga den rörelse- frihet och de utvecklingsmöjligheter som vatten kan erbjuda. utgjorde andelen barn 0–av alla drunknade, medan de endast utgjorde . () tillskriver denna kraftfulla nedgång i drunkningsolyckor bland barn dels den ökande simkunnigheten, dels den ökade vuxenobservansen av barns vattenlekar. Detta är dock inte hela sanningen. Här tillkommer annat säkerhetsarbete, som inhägnande av vattendrag och arbetsplatser, rekommendationer om flytvästar till barn men också bättre kunskapsnivå och andra väl- färdsfaktorer som gett en generell minskning av alla olycksfalls- skador. (S , under publicering) Antalet pojkar och flickor som drunknar i är förhållandevis lågt, vilket naturligtvis inte innebär att tillståndet är tillfredställande. De nedan redovisade siffrorna visar en viss ökning av antalet drunkningsolyckorna . Det är dock för tidigt att säga något om trendbrott eller liknande. Även i ett internationellt perspektiv är talen låga. Källa: EpC, 1997-2001, SLS 2002 Av de –2002 inträffade drunkningsolyckorna är i åldern 0–, därav i åldersgruppen 0– . av barnen är . Merparten av drunknings- olyckorna inträffar således i en ålder då barnen ofta är eller borde vara under någon vuxens uppsikt. Det är huvudsakligen pojkar som drunknar, . Denna siffra gäller såväl i totalmaterialet för åren 1997–2002 som vid uppdelning i åldersgrupperna 0–3, 4–6, 7–12 och 13–. Svenska () simkunnighetsundersökning är inte könsuppdelad, varför det inte går att relatera siffrorna till flickors respektive pojkars simkunnighet. Överhuvudtaget finns det få studier har undersökt förhållandet mellan simkunnighet och risken för att drunkna. Det finns inga klara bevis för att drunkningsolyckor är vanligare hos dem som simmar dåligt, om man bortser från båtolyckor. Anledningen är sannolikt att de som simmar bra också utsätter sig för mer risker. (S , under publicering) När vi har tittat på europeiska siffror kan vi konstatera att även inom EU-länderna är drunkning efter trafik den vanligaste döds- orsaken. av barnen, som omkommer genom drunkning, är mellan ett och . I WHO: s redovisning av åldersstandardiserade dödstal för barn per 100.000 invånare (1–) kommer på fjärde plats bland EU-länderna med 0.50 barn. På första respektive andra plats kommer 0.00 barn och 0.32 barn. (WHO 1994-1995) Under vilka omständigheter drunknar barn – några exempel Från SLS statistik för åren 2000–2002 kan konstateras att mer- parten av drunkningsolyckorna sker och då i sam- band med utomhusbad. Endast någon enstaka olycka har skett i simhall eller i badkar. När det gäller de riktigt små barnen, 0–, har olyckor också inträffat under sådana omständigheter att man kan anta att barnet gett sig av på egen hand; exempelvis drunknat i fågelbad eller i sankt träskområde. I åldersgrupperna 4–6 och 7–12 dominerar badolyckor som orsak drunkningarna. I den äldsta åldersgruppen, 13–, kan vi återfinna olyckor som exempelvis skoterfärd på is, biljakt som slutade i vattnet eller fall från kaj. Här finns också badolyckor. Ur statistiken kan dock inte utläsas om de har skett vid obevakade eller bevakade bad. I statistik från såväl som framkommer att barn och unga förhållandevis ofta drunknar i privata pooler. Att så inte är faller i kan dels bero på att vi i ännu inte har så många sådana, dels att det finns reglerat i byggregler att bassänger ska utformas med ett tillfredsställande skydd mot barn- olycksfall. (BFS 1993:57, 2002:19) Så kallad tillbudsstatistik ger ofta värdefull information för bland annat förebyggande insatser. Den kan vara svår att samla in och tydliga kriterier måste finnas för vad som ska samlas in. Men talen blir något större och kan ge möjlighet till att identifiera exempelvis risk i miljön. I SLS årsbok bad redovisas 1 227 tillbud från 148 simanläggningar över hela landet. Detta är en frivillig rapportering. Alla tillbud män/kvinnor fördelning på ålder Källa: Det trygga badet 2003, SLS Här framkommer att av dem som råkar ut för tillbud är . av tillbuden inträffar i åldersgruppen 0–. Rimligtvis kommer dessa barn till simhallen i någon vuxens sällskap. Merparten av tillbuden () inträffade i själva simhallen och av dessa sker i eller kring den djupa bassängen (> 0.9 m). Övriga tillbud utgörs till hög grad av halktillbud. När det gäller direkta drunkningstillbud inträffar dessa huvud- sakligen bland besökare under , nio av tio är . Den största andelen drunkningstillbud är dock i åldersgruppen 0–. Drunkningstillbud män/kvinnor fördelning på ålder Källa: Det trygga badet 2003, SLS Att vara simkunnig innebär inte att man kan simma under alla omständigheter och i alla situationer. Simkunnighet i vid bemärkelse omfattar mer än att kunna simma en viss sträcka. Här inbegrips också kunskap om risker som är förknippade med vistelse vid och i vatten eller på isar, exempelvis nedkylning, panik eller strömmar. För att hantera sådana fenomen som påverkar simförmågan krävs annan kunskap utöver enbart simkunnighet. (Terjestam 2003) Följande definition av simkunnighet slogs fast vid den nordiska livräddningskonferensen i Åbo . Definitionen grundar sig kunnande om simkunnighet och vattensäkerhet och borde vara en rimlig miniminivå för definitionen av simkunnighet i kursplanen för . Simkunnig är den som kan falla i på djupt vatten, få huvudet under och efter att åter ha tagit sig upp till ytan kan simma 200 m i en följd, varav 50 m ryggsim. Ur både statistiken över drunkningsolyckor och drunkningstillbud framkommer att barn och unga också drunknar på grunda vatten både sommar och vinter. Som exempel kan nämnas bäckar, vatten- pölar, hinkar, fågelbad och liknande. Vana vid vatten kan vara liv- räddande i sådana situationer. Man grips inte lika lätt av rädsla eller panik. Vana vid vatten ökar också möjligheten för vuxna och barn att agera livräddande. Det finns många friluftsaktiviteter, både och , som äger rum i eller på vatten och som inte alltid sker som en organiserad föreningsaktivitet. Här kan nämnas paddling, dykning, forsränning, isjakt, långfärdsskridsko. Här är vattensäker- het samt sim- och livräddningskunskap mycket viktiga. Eftersom säkerhet och vana vid vatten är en viktig baskunskap för alla, inte minst för barn och unga, menar vi att sådan kunskap borde barnen få ganska tidigt i livet. Delegationen anser därför ge barnen vattensäkerhet borde vara ett uppdrag för både förskolan, förskoleklassen och skolan. (Se 11.1.5 Skolan och simundervisningen) Simundervisning i ett historiskt perspektiv begärde hos centrala, regionala och lokala myndigheter att de skulle medverka till organiserad sim- undervisning i alla skolor. Resultatet blev att torrsimning infördes i alla folkskolor där gymnastik fanns på schemat. skrevs en framställning till Kungl. Maj: till och med att årliga simkunnighetsprov med anteckningar om detta på termins- betygen borde införas i folkskolan. –50 gick Skolöver- styrelsen ut med en rekommendationen om att godkända simkunnig- hetsprov skulle föras in i eleverna betyg. Betygsanteckningarna blev inte obligatoriska utan det krävdes också lokal skolbeslut för detta. 1935 utfärdade Metodiska anvisningar till undervisningsplaner vid rikets allmänna läroverk. I dessa fanns bestäm- melser om simning och livräddning. I kursplan för ämnet Idrott och hälsa står under rubriken sträva mot att skolan ska i sin undervisning i idrott och hälsa sträva efter att eleven utvecklar kunskaper om handlande i nöd- och katastrofsituationer. Vidare står det att eleverna, i slutet av femte skolåret, ska kunna simma och hantera nödsituationer vid vatten. I slutet av det nionde skolåret ska eleven ha kunskaper i livräddande första hjälp. I kursplanen finns inte preciserat vad simkunnighet innebär. Det är den enskilda kommunen som konkretiserar målen samt avgör hur målen ska nås. Kommunerna och den enskilda skolan ges på så sätt stor frihet att själv bestämma hur barnen ska uppnå det allmänt formulerade målet. Följden av detta blir att man gör lokala tolkningar vilket leder till lokala avvikelser i simkunnighet. (SLS 2003) Detta är naturligtvis högst otillfredsställande ur såväl ett säkerhets- som barnrättsperspektiv. Många kommuner tar sitt ansvar fullt ut, men tyvärr inte alla. Som sagt är det kommunerna som är ansvariga för att de nationella målen om simkunnighet och att kunna hantera nöd- situationer förverkligas. Ett led i att förverkliga målen för kom- munen är att erbjuda barn och unga simundervisning. SLS redovisar i sammanställningen av sina årliga simkunnighets- undersökningar att (2003) av landets skolor erbjuder simundervisning för sina elever. Detta är förhållandevis bra, men vi kan konstatera att är det tre av tio skolor som inte gör det. har siffran varierat mellan 60–. (SLS hem- sida) I kontakt med har framkommit att verket planerar tillsyn av kommunernas och de fristående skolornas simunder- visning . Vidare redovisar SLS att simkunnigheten i årskurs 4–6 är , vilket betyder att två av tio elever inte kan simma. Med simkunnighet menas här den officiella definitionen av simkunnig- het antagen av de nordiska livräddningsorganisationerna. Kunskapen om vattensäkerhet är låg. Bland barnen i årskurserna 1–3 är det endast varannan elev som vet hur man vid livräddning kan bistå med förlängda armen. Bland eleverna i årskurserna 4–6 är det knappt var tredje elev () som behärskar mun-till-mun andning (SLS). Enligt kursplanen ska man vid utgången av årskurs fem förutom simkunnighet också behärska nödsituationer. I förskolans uppdrag som det beskrivs i läroplanen (Lpfö 98) finns inget sagt om vattenvana eller vattensäkerhet. (Lpfö 98) Regeringen föreslås införa i läroplanen för förskolan (Lpfö 98) att barnen ska ges kunskaper om vattensäkerhet. Vi menar att det finns alla skäl att redan på detta tidiga stadium i barns liv ge barnen vattenvana. Det finns roliga och intresse- väckande material från både och . SLS har , efter internationell förebild, framgångsrikt bedrivit simundervisning för tvååriga barn. Regeringen föreslås att införa ett förtydligande av begreppet kunna simma i kursplanen för ämnet Idrott och hälsa. Vi menar att det behövs ett tydliggörande av skolans mål för simundervisningen. Uttrycket kunna simma och hantera nödsitua- tioner vid vatten behöver specificeras. Delegationen anser att den officiella definitionen av simkunnighet (kap. 12.1.2) borde föras in i kursplanens målskrivning samt att begrepp hantera nödsituationer vid vatten borde ersättas av begreppet vattensäkerhet. I kontakt med skolmyndigheterna har framkommit att definiera kunna simma med den officiella definitionen av simkunnighet skulle leda till för hög grad av detaljstyrning. Vi menar därför att om det inte är möjligt att påverka skrivningen av målen bör ett förtydligande av begreppet kunna simma föras in i kommentarerna till kursplanen istället. Vi menar att kunna simma skulle jämställas med den officiella definitionen av simkunnighet. Om både läroplanen för förskolan och kursplan ska tillföras begreppet vattensäkerhet som ett uppdrag respektive ett mål bör detta påverka innehållet i berörda lärarutbildningar. Vi kan konstatera att lärarhögskolornas läroplaner för utbildning av lärare i saknar till stora delar inslag om simkunnighet, vattensäkerhet eller livräddning. Även om denna kategori lärare inte direkt har som uppdrag att undervisa i dessa ämnen, är det dock så att man vid friluftsdagar, idrottsdagar eller liknande evenemang har ansvar för barn och unga som rör sig i och vid vatten både sommar och vinter. I idrottshögskolornas läroplaner för utbildning av lärare i ämnet idrott och hälsa finns simning och livräddning med i kursplanen. Här krävs redan vid antagningen till utbildningen att man är sim- kunnig enligt de nordiska livräddningsorganisationernas definition. (kap. 12.1.2) Vid kontakt med idrottshögskolorna har det däremot inte varit så lätt att få information om vad undervisningen innehåller och hur många timmar som avsätts för denna undervisning. Varje idrotts- högskola utformar sin egen kursplan. Det är enbart de övergripande målen för utbildningen som är nationella. Därför ser undervis- ningen och kraven på kunskap inom det aktuella området olika ut vid olika högskolor. Delegationen föreslår i detta betänkande som sektorsansvarig myndighet för frågor om drunkning. Ett sektors- ansvar innebär bland annat ansvar för kunskapsutveckling och opinionsbildning. Att arbeta med frågor om drunkning innehåller arbete med bland annat simkunnighet, vattensäkerhet och liv- räddning. Vi menar därför att , i det framtida arbetet, bör aktivt följa hur lärarutbildningen inkluderar berörda frågor i sina kursplaner och genom konferensverksamhet eller liknande driva opinionsbildning i frågorna för att öka insikten om vikten av undervisning inom områdena simkunnighet, vattensäker- het och livräddning. 12.1.5Samarbete skola, simhall och frivilligorganisation menar att ett sätt att öka simkunnigheten och vanan vid vatten är att på lokalnivå öka samarbetet mellan skolan, simhallen och simförbundets lokalförening. Detta ställer naturligtvis krav på att skolan och simhallens personal har ett nära samarbete samt att simförbundets lokalförening kan erbjuda utbildade simlärare. Även annan organisation med fokus på simning och vattensäkerhet kan vara aktuell. kommun håller på att utveckla en modell med ett regelbundet samarbete mellan dessa tre parter. Kommunen beslutar att i en viss årskurs (t.ex. årskurs 3) ska följas upp hur många som kan simma. Detta görs av simhallens personal. De elever som inte kan simma erbjuds undervisning i simhallen av simförbundets (eller annan organisations) simlärare. En löpande sådan rutin skulle underlätta för både skolan och kommunen att utvärdera målet om simkunnighet som finns i kursplanen. 12.1.6Kommunens ansvar för obevakade och bevakade friluftsbad på egen risk – sådana anslag ser man ibland framför allt vid utomhusbad. Vad innebär det egentligen? Vem har det juridiska ansvaret om en olycka händer? Vi menar att det är angeläget att bad såväl inom- som utomhus kvalitetssäkras. Detta är av stor betydelse för både den enskilde besökaren och ägaren eller annan ansvarig för badanläggningen. Det bör göras riskanalyser för varje bad – var sker och hur ser olyckorna och tillbuden ut. Sådana riskanalyser bör sedan kopplas till handlingsplaner för förebyggande insatser, utbildningsplaner och andra åtgärder. Vi vill särskilt understryka att ett kvalitets- säkringsarbete också bör omfatta utomhusbaden. Som inspiration och förebild för ett sådant arbete kan aktiviteten Ett tryggt bad tjäna. Aktiviteten startade och är ett samarbete mellan och Svenska Badmästarför- bundet. Inledningsvis utgick ett ekonomiskt stöd från Räddnings- verket. Ett tryggt bad syftar till att visa på nyttan av förebyggande arbete samt ge en bild av de tillbud som inträffar i landets simhallar. Med denna kunskap som underlag kan sedan handlingsplaner utformas. En sådan plan skulle kunna vara en del av den mer övergripande kommunala handlingsplanen som den nya lagen om skydd mot olyckor ger kommunerna ansvar för att upprätta. Lagen träder i kraft . Regeringen föreslås ge i uppdrag att ut- färda ett allmänt råd angående hur kommunala inom- och utom- husbad kan kvalitetssäkras ur säkerhetssynpunkt. Det skulle underlätta för kommunerna och troligen öka säkerheten för besökarna om det fanns ett allmänt råd som stöd för arbetet med att kvalitetssäkra badanläggningar. I kontakt med olika kommuner kan konstateras att det råder en viss osäkerhet om vilket ansvar en kommun har för en utomhus- badplats. Hur den ska vara utrustad, skyltad och liknande. Men även ansvaret i simhallar diskuteras – hur stor personaltäthet behövs i simhallen, kan övervakningskameror användas istället för badvakter eller enbart som komplettering? I en pågående rättsprocess, där en ung person skadats allvarligt, framkommer att om en kommun har lagt ut bryggor bör man också sätta upp skyltar för att varna för dykning, när så är fallet. Domen är överklagad. I kontakt med konstateras att det inte finns något entydigt svar på vad som är kommunens ansvar för utomhusbaden. har gett ut handböcker med riktlinjer och stöd för kommunernas arbete med exempelvis idrottsanläggningar, simhallar och liknande. kom skriften Strandbad i vilken frågor om bryggor, mark, omklädningshyttor och dylikt behandlades. behöver förnyas och ses över. Det är för mångas glädje angeläget att stödja kommunerna i deras arbete med att hålla så många naturbad som möjligt tillgängliga för badande. Vi menar därför att en uppdatering av skriften Strandbad kompletterat med information om rättsläget för kommunernas ansvar för säkerheten på allmänna badplatser skulle stödja kommunerna i deras fortsatta arbete. Men en allmän badplats menar vi ett naturbad där kommunen har exempelvis lagt ut en brygga eller har sophämtning Regeringen föreslås ge i samråd med i uppdrag att uppdatera och förnyar skriften Strandbad samt komplettera den med information om rättsläget kring kommunernas ansvar för allmänna bad. 12.1.7Många drunkningsolyckor går att förebygga Vi menar att drunkningsolyckor till stor del kan förebyggas genom ökad simkunnighet och vattensäkerhet, utbildning om livräddning, ökad säkerhetsinformation, bra utrustning samt ökad medvetenhet hos vuxna om barns och ungas drunkningsrisker. Genom att utbilda simlärare, propagera för och initiera sim- skolor skapas förutsättningar för att fler ska få möjlighet att lära sig simma. Genom utbildning av badbevakare och livräddare skapas också en säkrare miljö för dem som vistas i och i närheten av vatten. Även de som arbetar med bevakning av simhallar och badstränder ska ha en utbildning som är anpassad till de krav allmänheten och myndig- heter har rätt att ställa. Genom undervisning och information, främst till barn, om hur man på ett säkert sätt kan hjälpa någon som råkat i nöd förstärks också det personliga säkerhetsmedvetandet. Här kan man få information . Skyddsnätet (), en webbsida som vänder sig till allmänheten och informerar om hur man kan skydda sig mot olyckor samt hur man bör agera när olyckor inträffar. Här finns en särskild del som behandlar barnsäkerhet. Bakom Skyddsnätet står svenska myndigheter och organisationer som arbetar med att öka den enskilda människans förmåga att agera på rätt sätt vid olyckor, katastrofer och störningar i viktiga infrastruktursystem. 12.1.8Föräldrars tilltro till barns simkunnighet Få föräldrar ansåg i en intervjuundersökning ställd till föräldrar med barn i årskurserna 2, 5 och 8 att vatten utgjorde någon stor fara för deras barn. Majoriteten av föräldrarna till barnen i åk 2 ansåg att vatten utgjorde en liten risk medan föräldrarna till de äldsta barnen ansåg att vatten inte utgjorde någon fara alls. Stor överensstämmelse fanns mellan barnens och föräldrarnas svar. (Terjestam 2003) Tilliten till barnens förmåga att själv ta ansvar var stor och ökade med barnens ålder. Föräldrarna kände sig överlag trygga när barnen kunde simma. (Terjestam 2003) Men barn kan överskatta sin egen förmåga att hantera risker liksom att föräldrar kan överskatta sina barns förmåga att göra det. Mot bakgrund av åldersfördelningen av såväl drunkningsolyckorna som tillbuden menar vi att det är särskilt viktigt att uppmärksamma föräldrar till mindre barn om vikten av simkunnighet och vatten- vana i och vid vatten. Föräldrar och andra vuxna bör också informeras om hur man bör agera vid olika typer av vatten- relaterade tillbud. Barnhälsovården, förskolan och skolan är viktiga kanaler för att nå ut med ett sådant budskap. Här är också frivilligorganisationer som Svenska livräddnings- sällskapet, och viktiga aktörer och kan på många sätt komplettera de berörda myndig- heternas informationsaktiviteter. Det finns ett väldigt stort utbud av olika sorters badutrust- ning, vilket naturligtvis ställer stora krav på köparen av sådan utrustning. Saker som används i vattnet har olika säkerhet. Vissa är räddningsutrustning, andra är vattenleksaker och då endast till för att leka med i vattnet. En del av den badutrustning som tillverkas och säljs kan således innebära risk för både tillbud och olyckor. Flytleksaker kan inge falsk trygghet. Simhjälpmedel som sitter fast på kroppen och flytvästar är personlig skyddsutrustning och sorterar under EU- direktivet om personlig skyddsutrustning. Detta innebär bland annat att produkterna ska vara CE-märkta. CE-märket är tillverkarens intyg på att såväl tekniska som materialkrav är uppfyllda. Vattenleksaker omfattas av direktivet om leksakers säkerhet. De ska också vara CE-märkta. När det exempelvis gäller vattenleksaker ska det finnas varnings- text om att leksaken endast får användas på grunt vatten och under uppsikt. Men dessa vattenleksaker har ofta så stor flytkraft att de kan bära ett barns vikt och kan se ut nästan hur som helst. Ofta väldigt lockande och roliga. Det finns ett flertal olika räddningsvästar och flytplagg. Alla är inte lämpliga för barn och några kräver också simkunnighet för att kunna användas. Denna information ska finnas på produkten. har tillsynsansvar för de ovannämnda EU- direktiven, vilket betyder att verket genom stickprovskontroller i affärer, ser om saluförda produkter, där det finns krav på CE- märkning, uppfyller EU-direktiven. Det är angeläget med kontinuerlig information till föräldrar och andra vuxna om simredskaps och vattenleksakers säkerhet och användningsområde. Här har bland annat barnavårdscentraler, konsumentvägledare, personal i förskolan och förskoleklassen viktiga uppgifter. 12.1.10Sektorsansvarig huvudman för frågorna om simkunnighet och vattensäkerhet Barnsäkerhetsdelegationen har gjorts uppmärksam på att frågor om drunkning och livräddning saknar en nationell huvudman. är det huvudsakligen (), en frivillig- organisation, som arbetar med frågan på nationell nivå. Att arbeta med att förebygga drunkning innebär bland annat också att arbeta för ökad simkunnighet. Här är också en mycket aktiv aktör. Vi menar att är den myndighet som är bäst lämpad att vara huvudman för frågor om drunkning och livrädd- ning. Myndigheten ska enligt sitt uppdrag bland annat genom förebyggande åtgärder arbeta för att minska antalet olyckor och skapa ett säkrare samhälle. Enligt förslaget till ny lag för räddnings- tjänsten Lagen om skydd mot olyckor ska kommunerna utforma lokala handlingsprogram för skydd mot olyckor vilka kräver räddnings- tjänstinsatser. Här bör frågor om drunkning vara ett naturligt insats- område. (Se kap. 3.6.3) 12.2Plats för lek är plats för lärande och utveckling Ett barns uppväxtmiljö består av många olika delar såväl socialt som rumsligt, varav lekplatsen är en.