sou · GRB332d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Några närmare riktlinjer eller klara ut- talanden om vilka förutsättningar som skall vara uppfyllda för att Försvaret skall få lämna stöd till polisen eller i övrigt till civil verksamhet finns däremot inte. Försvaret torde ha befogenhet att ingripa vid vissa terrorist- attacker i de fall krisstyrningsgruppens beslut inte kan avvaktas. Detta följer av regleringen i Kongelig anordning af 6 marts 1952 om forholdsordre for det militære forsvar ved angreb på landet og under krig5. I händelse av angrepp på danskt territorium eller på dansk militär enhet utanför danskt territorium skall de angripna styrkorna själv uppta kampen, utan att avvakta order därom. När föreskriften tillkom synes utgångspunkten ha varit att angreppet härrörde från en främmande stat. Såvitt upplysts har man i dock gjort en extensiv tolkning av regleringen som 4 Bemærkninger til lovforslaget. 5 Ændret ved kongeligt anordning af . innebär att den även kan tillämpas vid angrepp från icke-statliga aktörer. Vidare biträder och stödjer Försvaret i största möjliga utsträck- ning polisen till sjöss och i luften. Enligt nämnda lag och för- arbetena till denna får de väpnade styrkorna utöva polisiära befo- genheter till sjöss och i luften. I lagens 15 § anges att försvars- ministern efter samråd med justitieministern får utfärda närmare bestämmelser om Försvarets utövande av polisiära befogenheter till sjöss och i luften. I allmänhet har styrkorna kompetens att stoppa, eftersöka, ingripa eller eventuellt omhänderta fartyg och flygplan. En gemensam utgångspunkt i , och är att det i första hand ankommer på polisen att hantera terroristattentat, eftersom det är fråga om brottliga handlingar. I och finns särskilda föreskrifter om försvars- maktens/Försvarets stöd till polisen. – under närmare angivna förutsättningar - i en situation där polisen inte har tillräckliga resurser att exempelvis hantera omfattande terroristattacker. I båda fallen är det polisen som leder och ansvarar för verksamheten. Vid genomförandet av ett uppdrag har eller kan den militära personalen få samma befogenheter som en polisman. Däremot torde varken regleringen i eller medge användning av militära maktmedel. Förutsättningarna för Försvarets stöd till polisen i är inte närmare reglerade i författning. Sådant bistånd kan dock lämnas efter särskild begäran och beslut med stöd av en allmän bestämmelse i den lag som reglerar Försvarets uppgifter. Av bestäm- melsen framgår att Försvaret även kan lösa andra uppgifter än de som särskilt angetts i lagen. När det gäller ett väpnat angrepp från icke-statliga aktörer, t.ex. en internationell terroristorganisation, som är av så omfattande slag att angreppet utlöser en rätt till självförsvar enligt artikel 51 i FN- stadgan är rättsläget i berörda länder mer svårbedömt. Nyss nämnda författningar i och om försvarsmaktens/- Försvarets stöd till polisen blir knappast tillämpliga i dessa fall, eftersom ett sådant angrepp som regel måste mötas med militära maktmedel. Det kan diskuteras om den finska lagstiftningen, mot bakgrund av nu gällande folkrätt, ger utrymme för en tolkning som innebär att det ankommer på försvarsmakt att möta väpnade angrepp även om angreppet inte härrör från främmande stat. Försvars- maktens befogenhet att möta överraskande anfall med vapenmakt utan att avvakta beslut synes dock förutsätta att anfallet kommer från en annan stat. Frågan om försvarsmaktens roll vid bekämpande av terrorism kommer enligt Försvarsministe- riet i att utredas. I torde det inte finnas något formellt hinder mot att den norska regeringen beslutar att sätta in Försvaret för att möta ett väpnat angrepp från en internationell terroristorganisation. För att militära styrkor skall få användas mot norska invånare krävs särskilt stöd i lag. Det är tveksamt om Försvaret har befogenhet att ingripa i en situation då regeringens beslut inte kan avvaktas. De föreskrifter som finns på området reglerar endast frågan när angreppet kommer från en annan stat. Även i synes regeringen kunna bestämma att Försvaret skall sättas in för att möta väpnade angrepp från icke-statliga aktörer. Detta kan ske som ett led i Försvarets stöd till polisen, men det torde inte heller finnas något formellt hinder mot att regeringen beslutar att det skall vara en uppgift för Försvaret att möta angreppet. De bestämmelser som reglerar Försvarets befo- genhet att ingripa vid väpnade angrepp synes visser- ligen utgå från att angreppet kommer från en annan stat, men bestämmelsen har, såvitt upplysts, ansetts kunna ges en extensiv tolkning.