sou · GRB389d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Barnfamiljer ges i någon mån förtur. Utredningen har vid kontakt med Törnrosens vårdcentral i i inhämtat att vårdcentralen får personuppgifter för nyanlända asylsökande översända från varpå de asylsökande kallas till hälsoundersökning genom vårdcentralens försorg. Vid behov skickas ytterligare en kallelse ut innan person- uppgiften skickas tillbaka till såsom en ej genom- förd undersökning. av de asylsökande kommer till undersökningen. Undersökningen görs av sjuksköterska och samma provtagningar görs på alla asylsökande. Den görs efter samråd och nära kontakt med biträdande smittskyddsläkare i länet. I tycks det finnas en relativt allmänt spridd upp- fattning bland företrädare för att den andel inom verkets västra region (, , och ) som genomgår hälsoundersökningar är . En förklaring till att andelen inte är större antas vara att de asyl- sökande ofta flyttar här i landet och att det hinner gå innan de första gången kallas till vård- centralen. Vårdcentralerna har ofta långa väntetider för hälsounder- sökningar. Det tar ofta – i enstaka delar av regionen även – innan för undersökning finns och en kallelse skickas ut. I , där det finns en särskild enhet vid vård- central som tar hand om de asylsökande, uppskattar personalen att nio av tio asylsökande genomgår hälsoundersökning.13 Provtagning 12Uppgiftslämnare vid flyktingmottagning var 13Förläggningschefen vid i anser, och stöder sig här på kostnads- räkningar från samt den dokumentation som görs av hälsoundersökningarna, att bortfallet endast är några procent. med avseende på HIV och hepatit B tas i på samtliga under- sökta asylsökande. Personer som bor på andra håll i landet hänvisas endast till närmaste vårdcentral och de får då själva söka sig dit. Något under- lag skickas inte alltid till vårdcentralen. Rutinerna förefaller till stor del vara beroende på geografiska avstånd och i vilken mån Migrations- verkets personal känner till det område eller den vårdcentral som är aktuell för den asylsökande. Landstingen får dock numera alltid listor med adressuppgifter på de asylsökande som bor i respektive landsting så att de kan nå dem med erbjudande om eller kallelse till hälsoundersökning. Det förefaller således skett vissa förändringar när det gäller rutinerna för hälsoundersökningarna och andelen asylsökande som genomgår hälsoundersökning. De resultat från undersökningar som redovisats i det föregående och som gjordes måste enligt myndighetens före- trädare i utredningens expertgrupp till stor del betraktas som missvisande. Andelen asylsökande som genomgår hälsounder- sökningar i är större som de som genomgår hälsoundersökning i är färre. En förklaring till detta kan vara att en stor inströmning av asylsökande ofta medfört stor belastning på mindre orter och vårdcentraler i landsdelar som . En anledning till att de asylsökande inte nås av kallelser till hälsoundersökning är att de inte bor på den adress de har uppgivit. Asylsökande flyttar ofta och det finns även uppgifter om att en felaktig adress lämnas för att undvika att den de bor hos skall förlora vissa bidrag. Utredningens förslag och bedömning: En bestämmelse om att hälsoundersökning skall erbjudas bl.a. asylsökande införs i lag. Det saknas emellertid tillräckliga skäl att nu införa obligatoriska hälsoundersökningar av asylsökande. 9.4.1Bör obligatoriska hälsoundersökningar av asylsökande införas? En viktig utgångspunkt för utredningens överväganden är att det för införande av obligatoriska hälsoundersökningar måste krävas att ett det finns ett mycket starkt behov av sådana. En sådan ordning skulle nämligen utgöra ett påtagligt intrång i enskildas integritet. En lagstiftning av nu avsett slag bör därför endast komma i fråga om det finns så starka skäl av allmänt intresse att de tydligt väger över den enskildes integritetsintresse. Här bör noteras att endast det inledande hälsosamtalet, såsom det beskrivs i t.ex. Allmänna råd, förvisso inte innefattar samma påtagliga intrång i den enskildes integritet. Att undersökningen i praktiken stannar vid det har visat sig vara täm- ligen ovanligt. Ett införande av obligatorium endast i samtalsdelen ter sig inte heller särskilt meningsfullt. Skyddet för den enskilde En förutsättning för att hälsoundersökning kommer till stånd är naturligtvis att den asylsökande får ett reellt erbjudande om att genomgå en sådan eller i vart fall verklig kännedom om möjlig- heten. Utredningen har besökt ett antal förläggningar och vissa vårdgivare och kunnat konstatera att asylsökande regelmässigt informeras om erbjudandet av ett hälsosamtal då han/hon kommer i kontakt med en handläggare vid något av kontor. Även om kvaliteten på den lämnade informationen kan variera förefaller en upplysning om möjligheten att genomgå hälso- undersökning/hälsosamtal alltid lämnas. I vilken mån de asylsökande sedan utnyttjar erbjudandet har undersökts närmare i ett antal studier. De ger inget entydigt besked om i vilken utsträckning hälsoundersökningarna eller hälsosam- talen kommer till stånd. Det är uppenbart att omfattningen varierar över landet och över tiden. I där de asylsökande bor i samlat förläggningsboende blev vid tiden för studier alla asylsökande hälsoundersökta minst en gång. Mycket talar dock för att resultaten i försämrats när inströmningen av asylsökande till ökat kraftigt. Vid de fåtal förläggningar där landstingen har vård- centraler som särskilt inriktat sig på flyktinghälsovård är andelen som hälsoundersöks genomgående hög. Den register- och journal- studie från Stockholmsundersökning som endast kunde bekräfta hälsoundersökning i 9 av 100 fall inger betänklig- heter. Troligen har rutinerna förbättrats sedan denna undersökning genomfördes. Utredningens egna kontakter med vård- centraler i tyder nämligen på att det stora flertalet hälsoundersöks. Motsvarande storstadsundersökning i visade även att en stor andel genomgår hälsoundersökning. Kart- läggningen från uppmärksammade även att de asylsökande ofta flyttar och att de kan ha genomgått hälsoundersökning på annan mottagning. Mycket talar över huvud taget för att de asylsökandes olika flyttningar i landet inte är beaktade i gjorda undersökningar och att den andel som totalt sett genomgått undersökning mycket väl kan vara högre än flertalet resultat visar. Utredningen konstaterar alltså att erbjudande om hälsoundersökning ges i så gott som samtliga fall och att många hälsoundersökningar genomförs – hur många är dock svårt att avgöra. Där goda rutiner finns för utlämnandet av personuppgifter om de asylsökande till vårdcentralerna och där kallelse till undersökning eller samtal kan ske utan betydande dröjsmål är även antalet genomförda hälso- undersökningar stort. Inget tyder i vart fall på att rådande ordning med frivillig hälsoundersökning skulle vara något avgörande problem för den enskilde asylsökanden. Utredningen anser därför inte att det finns så starka behov som bör krävas för att införa obligatoriska hälsoundersökningar till skydd för den enskilde. Till kommer asylsökande från länder där man vet att samhällsfarliga sjukdomar finns. Det är förvisso ett skäl som talar för större försiktighet och för obligatoriska hälsoundersökningar och provtagningar. Smittspridningen är dock av allt att döma mycket låg i . Landstingen har ingen statistik som gäller asylsökande men även från den vidare grupp utlänningar som saknar svenskt personnummer är spridningen mycket låg. Antalet fall i absoluta tal är av företagna utredningar att döma fortfarande lågt. Utredningen vill även erinra om att de asylsökande inte ens utgör hälften av de utlänningar som avses i denna grupp och att det därför är svårt att dra några slutsatser om vilka som står för spridningen, de asyl- sökande eller de anhöriginvandrade, kvotflyktingar, gäststuderande m.fl. Den enskildes integritet måste beaktas även när det gäller ett införande av obligatoriska hälsoundersökningar ur samhällsskyddssyn- punkt. Behovet av en obligatorisk hälsoundersökning måste alltså vara klart och omfattande innan ett sådant intrång kan anses nöd- vändigt. Vid sidan av denna principiella utgångspunkt finns även andra principiella, generella samt praktiska skäl mot obligatoriska hälsoundersökningar. Det ter sig numera alltmer orimligt att införa obligatoriska hälsoundersökningar enbart för asylsökande. Det allmänna resandet har ökat och samma potentiella smittrisker kan finnas hos hemvändande turister, utländska turister, affärsresenärer, biståndsarbetare och inte minst anknytningsfall från fjärran länder. Att peka ut just de asylsökande i denna stora och mångskiftande grupp resenärer är knappast ändamålsenligt. Det är självfallet viktigt att en hälsoundersökning görs i ett tidigt skede av mottagandet. I allmänhet kan dock sägas att det alltid är osäkert huruvida en asylsökande skall få stanna i landet. Under den allra i landet är denna osäkerhet större. Migrations- verket får enligt 8 kap. 8 § UtlL (omedelbar verkställighet) förordna om att dess beslut om avvisning får verkställas även om det inte har vunnit laga kraft. Många av de obligatoriska hälsoundersökningar som skulle göras i ett mycket tidigt skede skulle alltså komma att utföras på människor som knappt hinner komma i kontakt med några här bosatta personer innan de lämnar landet. Därtill kommer frågor om hur ett obligatorium i praktiken skulle kunna upprätthållas. Olika slag av förelägganden, sanktioner och tvångsåtgärder skulle förmodligen i vissa fall behöva vidtas, vilket – förutom den integritetskränkning de innebär – även skulle medföra administrativa problem och kostnader. En generell synpunkt är slutligen att landstingen har bristande resurser och viss läkarbrist. Det händer redan nu – såsom redo- visats i det föregående – att de asylsökande får vänta på att få tid för en hälsoundersökning. Landstingen måste vidare enligt 2 § HSL prioritera personer som har det största behovet av hälso- och sjukvård. Resurserna skall i första hand läggas på vad som är medicinsk motiverat och behovet av hälsoundersökningar av personer som stannar i landet under en liksom undersökningar av friska människor måste således vägas mot de andra angelägna behov som den svenska sjukvården har att uppfylla. Utredningen gör mot nu angiven bakgrund bedömningen att obligatoriska hälsoundersökningar av asylsökande inte nu bör införas. Ur individsynpunkt får det anses tillräckligt att frivillig hälsounder- sökning erbjuds. Intresset av skydd för det omgivande samhället bör, liksom , kunna tillgodoses genom en effektiv tillämpning av smittskyddslagstiftningen. Den omständigheten att det inte kan anses påkallat att nu införa obligatoriska hälsoundersökningar inne- bär självfallet ingalunda att det är utan betydelse i vilken utsträck- ning hälsoundersökningar på frivillig grund av denna grupp genom- förs. Att sådana undersökningar kommer till stånd i betydligt större omfattning än är angeläget, inte minst i de landsting, som enligt senaste undersökning inte genomfört några eller mycket få hälsoundersökningar, dels för att de enskilda individerna om möjligt skall kunna erbjudas behandling, dels efter- som de asylsökande trots allt utgör en av flera riskgrupper. Sammanfattningsvis gör utredningen således den bedömningen att det, innan ytterligare ansträngningar har gjorts för att på frivillig väg få till stånd hälsoundersökningar i fler fall än , saknas tillräckligt starka skäl att föreslå att hälsoundersökningarna görs obligatoriska. Det är uppenbart att goda rutiner i utbytet av information mellan och landstingen är en nödvändig förutsättning för att hälsoundersökningar skall komma till stånd i önskvärd utsträckning. Med införande av samordningsnummer och med den föreslagna författningsreglerade skyldigheten för att lämna ut uppgifter till landsting om utlänningar som är registrerade enligt LMA vid en förläggning liksom med större kunskap lokalt bland vårdgivarna bör det finnas förutsättningar för att antalet genomf- örda hälsoundersökningar/hälsosamtal skall kunna öka väsentligt. Den kodifiering i lag som utredningen föreslår beträffande lands- tingens skyldighet att erbjuda asylsökande hälso- och sjukvård bör också kunna öka medvetenheten om de asylsökandes ställning som grupp inom sjukvården. Det är emellertid inte givet att en sådan föreskrift om vård vid mera akuta besvär i någon mera avgörande utsträckning också medför att behovet av sådan förebyggande vård som hälsoundersökningar utgör uppmärksammas bättre. Utredningen föreslår därför att även skyldigheten att erbjuda hälsoundersökningar – som endast indirekt framgår av reglerna i förordningen om statlig ersättning för hälso- och sjukvård till asylsökande – kodifieras i lag. Den föreslagna bestämmelsen i 1 § lagen om hälso- och sjukvård samt tandvård för asylsökande m.fl. bör kompletteras med ett stycke av följande lydelse. skall även erbjuda sådana utlänningar som avses i första stycket att genomgå en hälsoundersökning efter det att de registrerats vid en förläggning. Informationsutbytet mellan och landstingen har delvis redan förbättrats och det finns av allt att döma även andra orsaker till att hälsoundersökningar inte genomförs i önskvärd utsträckning. Det är givet att t.ex. vårdcentraler kan få svårt att hinna med hälsoundersökningar i regioner som får ta emot stora grupper asylsökande, särskilt när befolkningsunderlaget annars är lågt och vårdcentralernas bemanning är dimensionerad därefter. En möjlig lösning på det problemet kunde vara att, som förordat, låta ansvaret för att genomföra hälsoundersökningar vila på vissa särskilt utvalda enheter. Vid sådana enheter skulle då särskilda kunskaper samlas om den särskilda problematik som är förenad med hälsoundersökningar av asylsökande. En sådan ordning kunde också bidra till en mera enhetlig praxis när det gäller de närmare formerna för hälsoundersökningar, t.ex. i fråga om vilka prover som bör tas generellt och vilka som bör tas endast utifrån vissa givna indikationer. Det står klart att en sådan lösning kan medföra vissa administrativa komplikationer och ökade kostnader, om inte annat för de asylsökandes resor till och från undersökningarna. Frågan om en sådan ordning bör införas, och de avvägningar som ett ställningstagande fordrar, framstår emellertid närmast som en fråga för de enskilda landstingen, och möjligen , att diskutera inom ramen för verksamhetens planering.