sou · GRB318d2 · 2004-01-01 00:00:00 — De är dock långt ifrån oförän- derliga. Ny information, som fångas upp av förvaltningens tjänste- män, kan komma att medföra att nya formativa moment inträder varvid bilden av problemet omprövas och, möjligtvis, rekonstrueras i en annan form. Det är dock intressant att notera att gjorde bilden av som försvunnen i bil mot okänd mot destination mer än nödvändigt tvingande genom att meddela (Vetrov) att tycks ha lämnat med bil och (strax före) med- dela (Harriman) att had left alone by automobile for an unknown destination and had disappeared. Det faktum att såväl inför sovjetiska som amerikanska företrädare förmedlade denna bild av ärendet försvårade naturligtvis en svensk revidering av densamma. 10 Varför dödsteorin? De formativa moment som följde mynnade ut i bilden av som död. Låt oss kort rekapitulera de versioner av öde som förelåg och därefter analysera varför de som gjorde gällande att försvunnit i bil mot okänd destination och därefter omkommit ansågs vara mer trovärdiga. De versioner som gav stöd åt bilden av i sovje- tiskt förvar (bild I) utgjordes av: a)Dekanozovs note av vari angavs att påträffats och åtnjöt de sovjetiska truppernas beskydd. b)Kollontajs budskap /mars till fru och , att befann sig i livet i Sovjetunio- nen. c)Sulners uppgift av att , enligt sovjetiska militärer aldrig nådde Malinovskijs högkvarter, utan hade arre- sterats någonstans. d)uppgift av att legationstjänstemännen (inklusive ) sannolikt var livet, häktade eller i arbetstjänst hos sovjetiska militära myndigheter. e)uppgift av att han hade anledning att för- moda, att hade anträtt hemresan till . f)uppgift av att stode i begrepp att bortföras med rysk auto, om som gäst eller fånge vore honom obekant. g)uppgift av att setts på flera håll i Pest tillsammans med sovjetiska officerare. Därtill kom uppgiften av att två andra diplomater från ett neutralt land, och , erbjudits att med rysk eskort besiktiga en viss beskickningslokal i [], varefter de aldrig återkommit (HP 1 Cs, 20/4-1945). De versioner som gav stöd åt bilderna försvun- nen i bil mot okänd destination (bild II) samt död (bild III) utgjordes av: a)det skriftligt återgivna brottstycket ur en intervju med som uppgavs ha sänts i Kossuth-radion , (som sannolikt avlyssnades av UD [enligt ], men avfärdades, för att därefter i skriftlig form på nytt överlämnas till UD av ), vari uppgavs att skulle mördats av Gestapo-agenter, b)uppgiften från av att förmodligen mördats, samt c)uppgiften ur brev till Reuterswärd av , att det var möjligt att råkat i händerna på för- klädda pilkorsare, i vilket fall man kan frukta det värsta om hans öde – en uppgift som därefter genom för- sorg troligtvis förmedlades till , som på oklara grunder, i telegrammet av , byggde på dödsteo- rin med uppgifterna att skulle ha omkommit genom en bilolycka eller rånmord. Givet att bilden av i sovjetiskt förvar byggde på uppgifter från den sovjetiske vice utrikeskommissarien , det sovjetiska sändebudet i Kollontaj, medarbetare , förste sekreteraren samt attachén vid svenska legationen i , ter det sig märkligt att UD lät sig desorienteras av den diffusa informationen från . Den påtagliga avsaknaden av reaktion och reflektion från utrikesledningens sida rörande öde antyder att man tycks ha accepterat att bilden av som död var den mest sannolika. En av dramats nyckelpersoner, chef , skrev t.ex. i ett brev till ungraren , (vars hus i skall ha lånat): Über Herrn wissen wir leider gar nichts. Es ist sehr leicht möglich, dass er am doch von deutschen SS-leuten oder Pfeilk- reuzlern erwischt und getötet worden ist (1/6-1945. Ur f.d. beskick- ningens i arkiv). Anger noterar i sin bok i (1985): Jag stack aldrig under stol med att jag var övertygad om att ryssarna, efter att ha tagit hand om , satt honom i läger eller fängelse. [] Vidare fick jag veta att min schweiziske kollega, legationssekrete- raren Feller, jämte ett par andra schweiziska diplomater bortförts och internerats av ryssarna. Det var alltså logiskt att anta att samma öde vederfarits . Jag mötte föga förståelse i UD för min teori och hade överhuvudtaget en känsla att ingen på hemmaplan, som inte varit ute i kriget, begrep vad jag talade om (Anger, 1985: 134-135). Varför vann inte bilden av som levande större tilltro hos utrikesförvaltningen och dess ledning? Orsaken till detta kan ha varit fyra olyckliga omständigheter: För det första hade UD:s ledning inte en lika komplett bild av skeendet som presenterats ovan. Informationen fanns visserligen inom den egna förvaltningen, men som visats förblev en hel del information som hade varit av största vikt för utredningen i ett tidigt skede (t.ex. breven från och , Sulners promemo- ria) liggande hos legationen i . Materialet vidarebefordra- des inte i sin helhet till , utan endast i form av brottstycken. Därtill tycks utrikesminister, trots att han innehade synnerligen viktig information från Kollontaj, ha underlåtit att delge vad han visste till UD:s tjänstemannaledning. Denna brist på relevant information i ett tidigt skede hade åtminstone delvis kunnat avhjälpas om UD anställt förhör med samtliga medlemmar ur den hemvändande beskickningspersonalen när dessa ankom till . Skadan var dock vid det här laget redan skedd. Legationspersonalen hade läst brev under vistelsen i , vari pilkorsteorin presenterades. Man kan också ha sammanträffat med exempelvis som förmo- dade att mördats. Detta, samt den omständighet att åtminstone tycks ha förmedlat pilkorsteorin till , tyder på att beskickningsmedlemmarna redan var satta under påverkan av ryktesspridning av oklart ursprung som tidigt fanns i omlopp rörande öde efter . Hade materialet som fanns i Bukarest-beskickningens arkiv kunnat leve- reras till hade utrikesledningen fått tillgång till vittnesuppgifter som var opåverkade av alla de rykten och obekräftade uppgifter rörande som sedermera kom i omlopp. För det andra fick med största sannolikhet uppgiften om att var död från . närmaste chef och hade direkta erfarenheter av hän- delserna i . Uppgiften kom således till del från en person med tämligen obestridlig auktoritet i frågan. Det går inte att utesluta att skulle givit mindre tilltro till uppgiften om han känt till dess egentliga ursprung. För det tredje hade ett sändebud i som så långt möjligt ville undvika att driva frågor rörande svenska intressen i de östeuropeiska stridszonerna. Démarcher i dessa ärenden upplevdes som utsiktslösa och kunde försämra de redan tämligen hårt an- strängda relationerna till värdlandet. hade först uppgivits stå under sovjetiskt militärt beskydd. Därefter hade han mördats av eller pilkorsare. Det var naturligtvis svårt att ta upp utan att indirekt anklaga sovjetiska myndigheter för slarv i sin ämbetsskötsel. För det fjärde: Givet att och , som tvivels- utan upprätthöll två av de viktigaste chefspositionerna av direkt relevans för bedrivandet av , höll det för mycket troligt () och sehr leicht möglich () att omkommit, förefaller det naturligtvis inte heller som särskilt oväntat att bilden av som död vann acceptans hemma i . För det femte: Som ytterligare orsak måste också framhållas att inte ens , som onekligen utgjorde det kanske viktigaste vittnet i ärendet, , kanske under påverkan av den information han fått i , inte längre var helt övertygad om att verkligen var i livet. Enligt envoyén (icke att förväxla med det ovan nämnda sändebudet i ), som var chef vid dennes nya utlandsplacering i , skall vid ankomsten dit spontant ha förklarat att Han hade givit sig ut på en väg som bombarderades så intensivt, att ingen kunde komma levande fram (P 2 EuI, 13/9- 1951). De fem olyckliga omständigheter som ovan anförts som bidra- gande orsaker till varför teorin om död vann tilltro inom utrikesförvaltningen räcker dock inte som förklaring. Också med hänsyn till alla dessa försvårande omständigheter före- faller det märkligt att man så förhållandevis lättvindigt frångick Dekanozovs note. Det synes rimligt att utrikesförvaltningens svårförståeliga mottaglighet för diffus information rörande öde var betingad av någon eller några ytterligare om- ständigheter. Vilka skulle i så fall dessa omständigheter vara? Vi har i det föregående analyserat den i flera avseenden originella rekryteringsprocessen av . hade inte bara valts ut för sitt uppdrag av den amerikanska myn- digheten . Han mottog också instruktioner för sitt uppdrag från den amerikanska utrikesministern. Posten som legationssekreterare vid var i allt väsentligt en täckmantel för att kunna utföra en verksamhet vars innehåll konstruerats av en annan stats utrikesförvaltning. Förutom denna exceptionella omständighet finns också ytterli- gare ett antal omständigheter kring person och verksamhet som kan ha bidragit till att göra bilden av honom som död till den minst osannolika. Först och främst skall framhållas att själva arresteringen av är, givet all diplomatisk sedvänja stater emellan, en osannolik händelse. En person med diplomatisk immu- nitet skall inte kunna bortföras och fängslas. Ett sådant förfarande står helt i strid med alla konventioner och regler stater emellan. Det kan inte uteslutas att det sovjetiska agerandet av dåtida svenska UD-tjänstemän kan ha uppfattats som så osannolikt att man und- vek att överhuvudtaget se det som ett tänkbart scenario. Att skulle ha omkommit i striderna kring föreföll möjligtvis helt enkelt rimligare. I synnerhet som , som var i allians med västmakterna, och följaktligen tillhörde den goda sidan, hade offrat miljon- tals människor i en heroisk kamp mot den onda sidan, det nazis- tiska . (och ) verksamhet, i synner- het efter pilkorsarnas maktövertagande , var i samtidens ögon både exceptionell och kontroversiell. Det är känt att medlemmar ur beskickningens personal hyste farhågor för sura efterräkningar å en del av och mera vidlyftiga åtgärder (, 1949, 1983: 18). telegraferade till att det var synnerligen komplicerat att få pilkorsarna att respektera Röda korsets lokaler och flyktingshem, genom svårigheten att kontrollera verksamhet, som tagit stor omfattning med ständigt växande antal lokaler och anställda för utfärdande av skyddspapper m.m. i Röda korsets namn, varom beskickningen i allmänhet ej i förväg orienterats (HP 1 Eu, 10/11-1944). En av de första åtgärder som vidtog efter att ha ankommit till var att telegrafera till att verksamhet borde ställas in (P 57, 5/4-1945, HP 1 Eu, 7/4-1945). Samma budskap framfördes också via försorg (HP 1 Eu, 14/4-1945). Angående verksamhet skrev i sin bok i , 1949 (Boken som försvann, 1983): gärning i var i sanning stor, och jag beundrar mer än någon annan människa. Därmed inte sagt, att jag i alltid gillade alla hans, för rent svenska intressen ibland kanske farliga, åtgärder. Ehuru personliga vänner, representerade vi vitt skilda åsikter, och inom beskickningen utkämpade vi flera hårda duster, ur vilka – jag måste tillstå – som den kraftigare och intelligentare alltid utgick med segern. ansåg, att han för att lösa sin humanitära uppgift, kunde gå till vilka ytterligheter som helst. Han hävdade, att då det gällde att rädda människors liv, kunde han utfärda hur många skyddspass som helst. När minister , som hade att underteckna desamma, försökte utöva en försiktigt hämmande inverkan, kringgick beskickningschefen genom att utfärda allehanda intyg om att skyddspass skulle komma att utfär- das för vederbörande osv. Otvivelaktigt uträttade därigenom oändligt mycket mer än vad en av allehanda hänsyn och fördomar bunden karriärdiplomat hade kunnat göra, men ledningen på en lega- tion måste ligga hos beskickningschefen (, 1949, 1983: 14). Per Anger antyder i sin bok i (1979) att verksamhet ibland kunde vara problematisk för den ordinarie legationens säkerhet och arbete: Jag tror att vi i första hand var oroliga för att Wallenbergaktionen skulle ta en sådan omfattning att den växte oss över huvudet och för- anledde nazisterna till motåtgärder, som kunde riskera beskickningens fortsatta verksamhet. Jag kommer ihåg att jag kom tillbaka från mitt Sverigebesök och fann att slagit upp sitt huvudkontor i själva beskickningshuset. Tusentals judar trängdes på gatan utanför, i trädgården och i lokalerna för anhållan om skyddspass. Den ordinarie beskickningspersonalen var förståeligt nog skakad av situationen (Anger, 1985: 150). Skrivbiträdet återger i sina memoarer Minnesanteckningar från krigsåren i 1943-1945 (1996) ett utdrag ur ett brev till som uppges vara skrivet . På hans () avdelning hade redan anställts 99 ungerska judar. Här köpes och säljes skyddspass och drives överhuvud ytterst skumma affärer Vi på legationen är förtvivlade och det är oss en stor gåta att inte ministern gör någonting för att förbättra det hela (, 1996: 28). I Bauers memoarer återfinns också ett brev skrivet av skrivbiträdet till : och jag äro hemskt ledsna att Du inte är här och hetsar upp Dig tillsammans med oss över vad som försiggår här just . När Du for hem var det rena rama barnleken mot vad det är . Köerna utanför grinden äro inte mindre och köpandet och säljandet pågår i mycket högre grad än förut. Där äro 120 judar anställda att sköta arbetet där och den korruption och protektion och svarthandel som där försiggår, det är inte att med ord beskrivaOch Din gode vän som verkar vara en bra man, har redan reagerat mycket för det hela och förstår inte hur sådana saker kan hända på en svensk legation. Om det nu hjälper på något sätt att sätta sig upp mot det hela. I varje fall har vår lilla trevliga koloni ökats till ett antal av 3 000 personer (, 1996: 29). I ett brev av skrev till : Mycket av pilkorsarnas hämnd mot oss berodde på vår judeaktion med all säkerhet. Det är en sak att ordna med en aktion för att rädda människoliv, judar eller andra, det är en annan sak hur det skerDet förfalskades papper till höger och vänster och såldes för flera tusen pengö [] (, 1996: 28). I sina memoarer, i stora världen (1996), återger inne- hållet ur Bauers brev, samt skriver att när jag pressade med frågor avslöjade han att handel med skyddspass hade ägt rum inne i humanitära avdelningens många lokaler, att skyddspass utfärdats för pilkorsare i utbyte mot att visst antal judar tillåtits åtnjuta be- skickningens beskydd etc. (, 1996: 182). talade också i ett brev av om de kritiska månaderna i då beskickningens hjälpaktion till förmån för de ungerska judarna svällde ut till oanade proportioner (HP 80 E, 9/10-1946) konstaterar i sin promemoria över verksamheten vid Budapestlegationens B-avdel- ning att läget snabbt försämrades del- vis på grund av beskickningens aggressiva judepolitik (F.d. be- skickningens i arkiv, odaterat). I ett brev till konstaterade även att allt tal om spioneri och gulaschaffärer vid beskickningen i är rena nonsens, i varje fall vad svenskarna beträffar. Vad Raouls hundra- tals anställda hade för sig, vet jag naturligtvis inte. Vi svenskar hade varken privatliv eller sidoaffärer. Hela vår arbetskraft var dag och natt inställd på kamp för sak och för Raouls – ehuru hans sak sna- rare skadade svenska intressen än tvärtom på grund av Raouls mot order ständigt mer vidlyftiga anställningar och skydds- pappersproduktion (arkiv, 1:5). underströk i sitt instruktionsbrev till Anger (av inför ankomst) att varje intermezzo med myndigheterna bör [] undvikas, och jag räknar med att Ni härvid lämnar erforderliga direktiv. Att man från UD:s sida uppenbarligen var lite tveksam inför verksamhet fram- går av Olsens ovan nämnda brev till chefen för av . skrev att han hade in- trycket att UD is somewhat uneasy about 's activities in , and perhaps feel that he has jumped in with too big a splash. UD skulle enligt ha föredragit att hantera frågan om skydd åt de ungerska judarna in the finest traditions of European diplomacy, which wouldn't help too much. Han konstaterade emellertid att there is much to be said for moving around quietly on this type of work. Som framgår av denna korta lägeskildring från var alltså inte heller helt oförstående inför den svenska utrikesförvaltningens skepsis gentemot verk- samhet, även om han konstaterade att ett traditionellt diplomatiskt förfarande knappast skulle ha varit till någon större nytta. Det är dock av vikt att notera att inte heller själv stod helt oförstående inför de problem som en inflation av svenska skyddshandlingar skulle kunna medföra. I sin rapport av resonerade kring vilka förhållningsregler som skulle gälla för utställande av provisoriska pass. Dessa borde endast ges till personer som stod i allra närmaste släktskapsför- hållande till i bosatta personer, samt till dessas maka, make, eller minderårigt barn, samt till personer som stå i ett verk- ligt viktigt, långvarigt affärsförhållande till : De fall då provisoriska pass tidigare utfärdats för hela släkter eller till- ställts personer, vilkas verksamhet icke varit av verklig betydelse för ha i fortsättningen visat sig vara ytterligt obehagliga prejudikat. Hundratals personer ha bestormat beskickningen med begäran om att komma i åtnjutande av samma förmån (HP 21 Eu, 16/8-1944). Det skulle således vara fel att hävda att förhöll sig helt oförstående inför de invändningar man kunde ha mot ett alltför omfattande utdelande av skyddspass. Det skall också understrykas att beskickningspersonalens ibland skeptiska hållning till verksamhet måste ses i ljuset av att dessa (med undantag för och ) sannolikt hölls ovetande om de mer kontroversiella aspekterna i upp- drag (t.ex. att han valts ut av , att han var available for any work might wish to assign to him och att han fortlöpande , via UD, erhöll instruktioner för sin verksamhet från utrikesminis- ter). Den övriga UD-personalens bild av verksamheten Hur såg den övriga UD-personalen på och utdelning av skyddsbrev etc. till judarna i ? Ett handbrev från Berlinlegationens chef till polchefen är härvid av intresse. ställde frågan till UD om inte systemet med skyddspass, som visat sig så effektivt i , också kunde utsträckas till . vidarebefordrade denna fråga till legationschefen i , , som svarade: Vad frågan om skyddspass beträffar vill jag framhålla den stora skill- naden mellan förhållandet i den tid började med dessa pass och förhållandena i . I – liksom i för övrigt – löpte ju en massa judar fritt omkring, och skyddspassen syftade att förhindra dessas likviderande. Här finnas numera praktiskt taget inga judar mer som äro fria; de som ännu är i livet torde så gott som alla vara i läger o. dyl. (HP 21 J, 29/1-1945). Såsom framgår av svar var alltså skälet till att man från Berlin-beskickningens sida avrådde från utfärdande av skyddspass till tyska judar inte att Budapest-legationen skulle ha åstadkommit en diplomatisk skandal genom sitt utfärdande av ett stort antal skyddspass, utan att det i helt enkelt inte fanns fria judar som kunde skyddas från förföljelse. Det fanns heller ingen antydan i brevet att skulle ha agerat i strid med utrikes- förvaltningens intressen genom sin verksamhet i . förefaller dock ha intagit en mer skeptisk attityd till utfärdandet av skyddsbrev. översände ett telegram till vari han skrev: [Dnr 372]. Nittonårig ungersk greve företer skyddsbrev utfärdat för honom av beskickningen å konsulatet . Tyske medbor- garen greve i begärt skyddsbrev under motivering sådana utfärdades i mängd i . Enligt uppgift har också depositioner mottagits av ungrare etc. Hemställer utredning (HP 80 Ea, 12/6- 1945). återkom till nödvändigheten att utreda det svenska agerandet i . I ett handbrev till skrev : Vad jag anfört i brev till angående Budapest- beskickningen, hann jag tyvärr icke diskutera så ingående, som jag önskat under mitt besök i . För att icke ärendet skall bliva en tröstlös härva, vill jag emellertid hemställa, att man söker, så gott sig göra låter, utreda, i vad utsträckning depositioner mottagits av per- soner, som ej tillhöra våra skyddsmaktsländer, samt vidare hur många sådana personer fått mottaga svenska skyddsdokument av ett eller annat slag. Vidare vore det av värde att få utrett det exakta innehållet av de instruktioner, som gälla för beskickningar och konsulat rörande mottagandet av depositioner av utlänningar. Slutligen vore jag tacksam att få en fingervisning om regeringens uppfattning rörande lämplighe- ten av det tillvägagångssätt, som tillämpats i i detta hän- seende (HP 80 Ea, 6/7-1945). ville således inte blott få till stånd en utredning av lega- tionens i utfärdande av skyddspapper och mottagande av depositioner, utan också få en fingervisning om regeringens upp- fattning rörande lämpligheten i detta agerande. Dessvärre har inte denna utredning kunnat finna om regeringen någonsin gav någon fingervisning rörande arbetet vid legationen i . En pro- memoria författad rörande mottagna deposi- tioner kan möjligtvis utgöra del av en utredning. Det är svårt att veta om inställning var representativ för tjänstemännen vid UD. Det har i samband med arkivgenom- gångar inte återfunnits dokument som ger en entydig vägledning till hur utrikesledningen såg på brev, eller på Budapest- legationens verksamhet. Däremot har, som ovan påvisats, påträffats strödda anmärkningar om och hans uppdrag. utkom med sin bok dagar i vari han redogjorde för Röda korsets och den svenska legationens verksamhet i under i synnerhet hös- ten 1944. I boken återkom till de problem som han upp- levde sig ha haft i relationerna till svenska legationen (som han också utvecklat i de ovan nämnda breven till Reuterswärd ). I synnerhet Röda kors-representanten (och legations- medlemmen) utsattes för kritik, liksom även minister . var dock inte utsatt för direkt kritik i boken. Verk och dagar i följdes av en viss medial uppmärksam- het med ordväxling mellan och /i (20/2-1946) (20/2, 21/2-1946) Svenska morgonbladet (20/2-1946) och (19/2-1946) rörande samarbetssvårigheterna i . I dess kölvatten hade även kontakt med den förre svenska ministern i , föregångare . hade skickat sin bok till honom och översände en kortare recension av boken. konstaterade inledningsvis att han hyste uppskattning för insatser för att lindra nöd och rädda människor från undergång [], fastän jag, som Du redan vet, har en annan inställ- ning till hela judeproblemet: Jag utgår från ståndpunkten, att ett neutralt land, hvilket dessutom som vårt saknar maktresurser, inte bör blanda sig i ett annat lands inre angelägenheter. Följer en beskickning inte denna regel, blir den förr eller senare en lekboll för parti-, ras-, eller personliga intressen i det främmande landet och tar risker, som till sin räckvidd aldrig på för- hand kunna överskådas. Man skapar exempelvis precedensfall, hvilka senare kunna tjäna som stöd för ovälkommet inskridande utifrån i det egna landets angelägenheter. Röda Korsets hjälpverksamhet har jag naturligtvis intet att invända emot, i den mån den till sin omfattning riktigt begränsas, men jag tror att om Du haft med mig och inte med D[anielsson] att göra, Du skulle funnit mig hålla betydligt strängare på vissa principer. Detta hade inte berott på bristande medkänsla för lidande människor utan på vetskap om hur lätt åtgärder, som icke stå i full överensstämmelse med folk- rättsliga regler, men synas relativt oskyldiga få konsekvenser af mycket allvarlig, kanske farlig beskaffenhet. Börjar jag exempelvis att utfärda svenska pass till utlänningar, som intet ha med att göra, är det svårt att sätta stopp. Bäst det är, utsättas dylika pass för inflation, och, hvad värre är, jag och därmed mitt land kunna anklagas för brott mot folkrätten och kanske rent af för bedrägligt förfarande – ty det rör sig faktiskt om ett sådant (: 12). konstaterade i sitt svarsbrev av att UD faktiskt översänt provisoriska passböcker (till det yttre mycket lika de ordinarie svarta passen) till legationerna både i och . Emellertid hade lådan med dessa passböcker, enligt , blivit liggande i attachéns rum, varför man istället lät utfärda hemgjorda s.k. Wallenbergpass.