sou · GRB3112d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Det gjorde att han omgående kunde använda de kunskaper har skaffat sig under utbildningen. fick han en tidsbegränsad anställning på heltid, nu som resurslärare och personlig assistent. När intervjun genomfördes var han mitt uppe i sin anställning. Hans framtidsplaner var att läsa upp sina gymnasiebetyg för att därefter antingen börja studera till lärare eller sjukgymnast. närde också planer på att bli domare på heltid. hade ingen aning om vad hon skulle göra efter avslutad utbildning på folkhögskolan. När hon samtalade med sin lärare kom det fram att utvecklat intresse för kost och träning. Läraren berättade då om en kvalificerad yrkesutbildning inom friskvårdsområdet. När intervjun genomfördes var hon inne på sin tredje termin i utbildningen. plan är att gå färdigt utbild- ningen och sedan ta jobb inom något företag, för att därefter kanske smygstarta upp någonting. Drömmen var att hon och hennes kille skall kunna starta någonting tillsammans. Från att inte haft några direkta framtidsutsikter var hon nu full av visioner. är ett exempel på hur man direkt kan omsätta de kunskaper man fått på en folkhögskolekurs. Han blev klar med sin utbildning till fritidsledare . Ungefär fick han ett vikariat på fritidsgården där han praktiserat och var timanställd. När inter- vjun genomfördes var han kvar på fritidsgården och hoppades på fortsatt anställning. Han och hans flickvän hade också börjat tala om att åka till och att jobba där ett tag. Gabbys praktiskt inriktade journalistutbildning inom folkhög- skolan ledde också till jobb inom det aktuella utbildningsområdet. Hon jobbade då hon intervjuades som radioreporter och program- ledare. fick också jobb efter sin montessorilärarutbildning. I hennes fall är studiecirkeldeltagandet det sätt varpå hon utvecklar kunskaper och färdigheter inom de många konst- och konsthantverks- former som hon intresserar sig för. första kontakt med studieförbundet ledde till anställ- ning som lärare i gitarr och därefter till ett gradvis allt mer omfatt- ande och varierande engagemang i förbundets verksamhet. Det är en aktivitet som gagnat såväl hans egen som andras utveckling som människa och musiker. I de berättelser som beskriver framtiden görs det ganska försiktigt och inte med alltför vidlyftiga planer. Visionerna finns men de kan komma att förändras, man vet aldrig vad som händer på vägen. funderar på att om hon får familj kan hon tänka sig en lugn plats, då bor hon inte längre kvar i storstaden, utan flyttar ut på landet. skall bli mamma men kan tänka sig att jobba med barn. Men först vill hon jobba ett tag, det har blivit mycket plugga . , som bor långt upp i norra delen av landet, och som redan bildat familj har planer på att starta ett eget företag, när hon gått klart sin utbildning. Man måste ju se framtiden för att klara sig häruppe. Det är inte lätt att bo här. Det finns inte så mycket jobb, så man får försöka att var driftig och hitta på nå´t annorlunda ting.254 pekar också på hur viktigt det är att utgå ifrån sig själv, om man inte gör det kan man varken se visionerna eller framtiden. Det är ju det att man måste utgå härifrån [lägger handen mitt på bröst- korgen] för har man inte härifrån, hos sig själv, då kan man ju inte heller se visionerna, se framtiden, komma på möjligheterna....255 , som befanns sig i ytterligare en kort postgymnasial utbildning, ville i första han få jobb och i andra hand skaffa sig en omfattande högskoleutbildning inom ekonomiområdet. Hon förutsåg också möjligheten att bilda en egen familj med man och barn. För Gabby var det först och främst ett förstahandkontrakt på lägenheten som hägrade. Det skulle, som hon såg det, ge henne den fasta punkt i tillvaron, utifrån vilken hon sedan kunde utgå. Hon räknade inte med att få tillsvidareanställning inom överskådlig framtid och verkade inte heller säker på om det skulle vara något att föredra. I hennes bransch är tidsbegränsade anställningar snar- are en regel än undantag. hade blivit förälskad och inlett en relation med sin flickvän. Han hade fått tag på och flyttat till en egen lägen- het. Han hoppades på att få förlängt sin tidsbegränsade anställning, 254Ibid, s. 32. men om inte, så skulle han och tjejen eventuellt resa till och jobba i ett tag. Osäkerheten är stor. Det gäller att ta vara på sina möjligheter och fatta kloka beslut. För den första generationen unga vuxna i kunskapssamhället verkar dessa först och främst handla om jobb, studier och fritidssysselsättningar som är utvecklande för dem. I den utsträckning som studierna lett till anställning, var den som regel tidsbegränsad. Detta verkar dock inte ha bekymrat dem något nämnvärt. Folkbildningens roll i de unga vuxnas liv När det gäller kopplingen till de intervjuades egna liv har vi försökt belysa detta genom de dekonstruktiva läsningarna. Av dessa framgår det att folkbildningen har skiftande betydelse. För någon är den ett steg på vägen mot en klart yrkesrelaterad målsättning, t.ex. för och . För några andra, däribland , är det en andra chans, en möjlighet att bättre på sin för- lorade kunskaper. För en tredje är det en vändpunkt. För blev det slutet på i hennes liv som präglats av att hon sökt sig till kollektiv av olika slag. Sammantaget understödjer folkbildningen den utveckling som de unga vuxna har valt på egen hand. Av intervjuerna framgår det inte att tiden på folkhögskola eller studieförbund skulle ha inne- burit någon helt avgörande vändning för det egna livet. Visserligen berättar några att de valt en annan inriktning och sökt sig en annan utbildning, men utan att beskriva det som särskilt dramatiskt. Folkbildning tycks inte utmana de unga vuxna i deras syn på sig själva eller på tillvaron. Däremot verkar den i stora drag att till- godose de unga vuxnas behov av bättre betyg, social samvaro, politisk handling och fortsatt utveckling. Skulle folkbildningen kunna se ut på något annat sätt ? Knappast, folkbildningen som institutionen har utvecklats under en modern tidsepok. har folkbildningen varit en skolform som varit legitimerad av politiker och beslutsfattare. är samhällssituationen en annan. förbund ingår som skolformer ibland andra. På grund av sina historiska rötter prioriterar dessa institutioner kollektiva uttryck, social samvaro, personlig utveckling och en praktisk kunskaps- tradition. Skillnad emot tidigare är att man inte är ensam om detta. är inte bara människor och språk i förändring, det är också samhällets institutioner. Tydligt är att folkbildningen i allt högre grad blivit en institution som fått stå för det gamla, det moderna. Både vad det gäller folk och bildning, poler i det moderna, som är under upplösning men som bevarats inom folkbildningen som ett historiskt minne, vilket också inneburit att folkbildning allt mer kommit att marginaliseras. är inte längre folkbildningens leg- itimitet lika given. Det har hamnat i statens skuggan och blivit en plats för de andra, de som inte klarar sig så bra, de som skall ges en andra chans. Om folkbildningen vill något annat än att vara det andra måste man starta med att upplösa de enheter som den egna verksamheten bygger på, dvs. folk och bildning. Genom porträtteringen av del- tagarna och dekonstruktionen av levnadsberättelserna och tolk- ningen av folkbildningens betydelse som medel för fortsatt utveck- ling har vi strävat efter att visa på hur en sådan förnyelse kan gå till. Syftet har varit att peka på dekonstruktion som funktion. Det är den rörelse, som uppstår när motsatsparen sätts i spel, som är det viktiga. Det är den de intervjuade strävar efter att gestalta i sina levnadsberättelser. En rörelse som medverkar till att den sen- moderna människan klarar av att hantera de dubbelheter och mot- sättningar, som hon ställs inför. Här skiljer sig unga vuxna från äldre generationer. De ser inte nation, klass eller familj som enheter inom vilka motsättningar kan växelverka. Däremot skapar de rörelse genom att upplösa motsats- par, vanligen nedmonteras den ena eller den andra polen. Detta sker med hjälp av förskjutningar och vändingar, såväl i texten som i det egna livet. I detta avslutande kapitel skall vi först diskutera folkbildningens betydelse såsom den framträtt i våra tolkningar av de unga vuxnas berättelser. Detta skall vi göra mot bakgrund av den i inlednings- kapitlen skisserade samhällsutvecklingen. Därefter kommer vi att diskutera resultatet av studien och tolkningarnas betydelser för fortsatt utformning av folkbildningsarbetet inom studieförbund och folkhögskolor. Avslutningsvis kommer vi att reflektera lite över de möjligheter till fortsatt forskning som skapats genom undersökningen. De unga vuxna, folkbildning och samhällsutvecklingen De unga vuxnas livsberättelser understryker att det är det egna livet som står i fokus. De är inte på samma sätt som tidigare gene- rationer bundna vid kollektiva gemenskaper som familjen, klassen, nationen, etc. Berättelserna pekar på att vi befinner oss i en sen- modern tid där det håller på att ske en andra frisättning av individen. I och med framväxten av industrisamhället frisätts individen från bindningar till kungen och kyrkan. Istället skapas det nya gemenskaper som nationen, klassen, det politiska partiet, könet och familjen. Alla kan de ses som ersättningar för en förlorad gemenskap.256 I det nya samhälle som håller på att bryta fram, är vi på väg mot en andra frisättning av individen. Individen frisätts inte från traditionella gemenskapers bindningar men från industri- samhällets ersättningsgemenskaper. Under individens andra frisättning är det som om allt det som berör människans grundvillkor åter kommer i fokus. Allt det som knyts till subjektet blir viktigt, däribland livslångt lärande och personlig växt. Innanför dessa områden framträder nya individuella 256 , Livet og litteratur i risikonsamfundet. läroprocesser, där identitet, mening och kunskap skapas på ett annat sätt . Denna individualiseringsprocess kommer till uttryck överallt i samhället. Inom arbetslivet talas det om att verksamheter blir allt mer komplexa med ökad decentralisering och spridning av arbetsuppgifter. I takt med en ökad individualisering har en ökad kritik riktats mot språkets möjlighet att avbilda en yttre verklighet och att ange den mening som språket traditionellt anses kommunicera. Vad innebär det för individen när hon inte längre har något fast och stabilt att utgå ifrån? En intressant frågeställning inom projektet har varit att studera om och hur detta tar sig uttryck hos dagens unga vuxna? De unga vuxna som medverkat i forskningsprojektet tillhör det senmoderna kunskapssamhällets första generation. Det är en grupp som började i . hade de flesta av dem också tillbringat i den redan då nära nog obligatoriska förskolan. Praktiskt taget utan undantag gick de ut och började gymnasieskolan . Det är en grupp, som direkt eller indirekt, berördes av de ganska genomgripande förändringar som genomfördes inom den offentliga sektorn i allmänhet och inom och gymna- sieskolan i synnerhet under 1990-talet.257 De samhällsförändringar som ägt rum, har skapat andra för- utsättningar för de ungas övergång till vuxenliv i allmänhet och arbetsliv i synnerhet, än de som tidigare gällde. De ungas över- gångar har som en följd av förändrade kvalifikationskrav i arbets- livet, högre levnadsstandard, längre utbildningstid, populär och ungdomskultur, krympande arbetsmarknad för icke-facklärda, ung- domsarbetslöshet, internationell migration, utvecklingen av alter- livsstilar, osv., blivit mer utdragna och komplexa förlopp.258 Det finns några lika tydliga standardbiografier som medel för individuell orientering och social integration som . De unga vuxna kännetecknas av att de utgör en generation av individualister. För att förstå de utmaningar som folkbildningen ställs inför, är det viktigt att se folkbildningens historiska utveckling. Skola för bildning: betänkande. : Allmänna förlaget. 258Walter, A., Moerch Hejl, G., , T. & Hayes, A., Youth transitions, youth policy and participation: State of the art report. : , February 2002. bildningen utvecklas med framväxten av industrisamhäll- et och det som vi kallat för individens första frisättning. Folk- bildningen medverkar till att skapa nya gemenskaper som nationen, klassen, det politiska partiet, könet och familjen, som en följd av den första vändningen. Länge sågs folkbildning som ett alternativ till det rådande samhällssystemet och spelade framför allt en viktig roll när det gällde demokratins utveckling. Den demokratisyn som praktiserats inom folkbildningen har präglats av en humanistisk mångfald som pekat på ett alternativ till mera mekaniska demo- kratimodeller. Denna ideologiska inriktning av folkbildningen fungerade så länge samhället kännetecknades av en kollektiv grund, som byggde på gemenskaper som familjen, klassen, nationen etc. Historiskt har alltså folkbildningen utvecklat kunskap som byggt på ett kollektivt perspektiv. Detsamma gäller folkbildnings- forskningen, som ofta gjort hänvisningar till kollektiva konsensus- tänkare som den tyske sociologen . Hela denna grundproblematik har utgått från en uppdelning mellan individ och kollektiv. En grundläggande tvetydighet som kännetecknat det moderna samhällets sätt att skapa identitet, mening och kunskap. går det inte längre att fasthålla nationen, folket och det kollektiva som en given utgångspunkt. Istället borde man fråga sig vad som händer när folket har myndiggjort sig själv? Faller folket då bort, upplöser sig självt? Vad kommer istället? Vad ersätter folkbildningen? är folkbildningen mera ett komplement till andra former av vuxenutbildning än ett alternativ i samhällsutvecklingen. Om folk- bildningen fortsatt vill vara ett alternativ i samhälls- och kunskaps- utvecklingen är det en uppenbar fara om man enbart ses som en skolform för dem som inte klarar sig i det normala skolsystemet. En plats för reservburkar, som av de intervjuade uttrycker det i sin livsberättelse. var vuxenutbildning i första hand riktad mot att komp- lettera brister i grundutbildningen och byggde på elementära kun- skaper, handlar det allt mer om att ge vuxna tillgång till högre utbildning. Ännu ett led i denna utveckling handlar om att bredda rekryteringen för är att överbrygga avståndet mellan gymnasieskola och universitet. För att tillgodose detta håller det på att skapas s.k. collegeutbildningar i samarbete mellan universitet och vuxenutbildning, däribland folkbildningen. Återigen ges folkbild- ningen en kompensatorisk uppgift i samhällsutvecklingen.259 Folkbildningens ideologiska kraft har avtagit i och med att individens första frisättning har avklarats och samhällsutvecklingen fått nya förtecken. Folkbildningen har hamnat i samhällets skugga. har allt mer kommit att präglas av marknads- ekonomiska och humankapialteoretiska inslag. Ekonomiska för- ändringar har tillsammans med politiska satsningar på bl.a. livslångt lärande påskyndat den strukturella individualiseringen. En sam- mankoppling har skett mellan utbildning, sysselsättning och eko- nomi, allt i syfte att skapa framtidens konkurrensfördelar.260 Mark- nadsekonomin har brett ut sig. Gränserna mellan offentligt, kommersiell, ideellt och informellt har suddats ut. Om inte folkbildningen helt och hållet skall ge upp sin alter- roll i samhällsutvecklingen måste man nog ta fasta på den strukturella individualiseringsprocess som kännetecknar det sen- moderna samhället. Då kan man utveckla en ny pedagogik och ett nytt innehåll, som i större utsträckning kan utmana nya unga generationer. En möjlighet ligger i att fullfölja individualiserings- processen och peka på det ofullständiga hos subjektet. Att iden- titet, mening och kunskap i grunden varken vilar på inre eller yttre enheter. Det handlar istället om att sätta motsättningar i spel, något som tycks vara det som efterfrågas av de unga vuxna. De samhälls- vetenskapliga och estetiska områdena verkar vara särskilt potenta i detta avseende. Tolkning av unga vuxnas berättelser Livberättelser eller, som det också kallas, narrativ är en lämplig metod för att belysa individens andra frisättning och den struk- turella individualiseringen i det senmoderna samhället. Det är en metod som blivit ett internationellt forsknings- perspektiv och som tilldragit sig allt större intresse. Den narrativa berättelsen visar hur subjektet och språket genomgår påtagliga förändringar inom senmodern kunskapsbildning. Den narrativa intervjun skiljer sig från andra kvalitativa intervju- er genom att intervjupersonen inte skall besvara frågor utan skapa 259Regeringens proposition, Den öppna högskolan, 2001/02:15. 260Mer av denna utveckling finns beskriven i kap 1 under avsnittet Från industri – till kunskapssamhälle. En livshistorisk intervju är en berättelse som sträcker sig från berättarens tidiga minnen, fram till nutid och själva berättartillfället. Vilka saker som lyfts fram och vilka som inte tas upp avgörs av berättaren själv. Berättaren komponerar fritt sin berättelse. Detsamma gäller den ordning som strukturerar händ- elser i berättelsen, den kan följa en tidsaxel men också skapas på andra sätt. Detta gör att den narrativa intervjun kan beskriva olika sätt att skapa kunskap och mening som inte blivit synlig inom kvalitativ forskning. I vår studie har vi valt att fokusera på folkbildningens betydelse för unga vuxnas liv och lärande. Det intressanta med denna grupp är att den kan ses som kunskapssamhällets första generation unga vuxna, som den grupp som på allvar kommit att beröras av den andra frisättningen. En generation av stratifierade individualister vars vägar till identitet, mening och kunskap skapas av deras val i ett allt mera komplext och osäkert samhällsbyggande. De forskningsperspektiv vi använt oss av har utgått från ett kritiskt förhållningssätt till såväl folk som bildning. Båda dess begrepp behöver dekonstrueras för att folkbildningen skall kunna vara ett alternativ i det senmoderna samhället. Folk därför att det inte längre handlar om ideologier eller andra stora kollektiva berätt- elser, bildning därför att det gäller att ta sig förbi en idealisering av individen. Sammantaget handlar det om att bearbeta den dualitet som uttrycks i begreppet folk-bildning, och som inte klarar av att ge ett svar på de utmaningar som folkbildningen står inför. I rapporten beskrivs en poststrukturell kunskapstradition. Med denna som grund tolkas livsberättelserna utifrån en dekonstruktiv metod. Den dekonstruktiva läsningen av livshistorierna kan beskri- vas i två steg, vilka vi valt att kalla för Berättelsernas motsatspar och Berättelsernas förskjutning. Båda stegen tar sin utgångs- punkt i en grundläggande åtskillnad som ständigt upprepas i språk- et. I varje livshistoria finns ett antal motsatspar där två begrepp på ett eller annat sätt förhåller sig till varandra. I ett inledande steg gäller det att få syn på dessa motsatspar, vilka är de? Hur gestaltas motsatsparen i livshistorien? Något förenklat skulle man kunna säga att dessa motsatspar bildar en struktur i berättelsen. Och på ett eller annat sätt måste motsatsparen sättas i rörelse, frågan är hur detta görs? I tolkningens andra steg gäller det att se hur motsatsparen sätts i rörelse? Hur skapas en rörelse mellan dem? Vad händer om man i berättelsen upplöser den ena polen i ett motsatspar? med deras ursprungliga prioritet och identitet? Går det att iaktta förskjutningar i texten som gör att termerna inte länge kan kännas igen i det system av motsättningar som tidigare konstituerade och definierande dem? Det gemensamma för detta andra steg i läs- ningen är att se hur det i texten skapas rörelse och spel med språk- ets skillnader.261 De motsatspar som är mest framträdande i de fem livsberättelser som ingår i den dekonstruktiva läsningen är: förnuft – känsla, kollektiv – individ, hem – bort, centrum – periferi, – . I sättet att hantera dessa motsättningar framkommer två olika strategier. Den ena hanterar motsatsparet genom att sätta den ena polen före den andra. är tydligast vad det gäller att sätta förnuft framför känsla. finns det i hans berättelse också en sträva efter att skapa något slag av växelverkan mellan de åtskilda polerna. livsberättelse är ett bra exempel på mod- ern kunskapsbildning och på det alternativ som bildningsbegreppet företrätt inom folkbildningen. De fyra andra livsberättelserna är mera senmoderna historier. upplöser den ena polen i motsatsparet kollektiv – individ och skapar på så sätt en förskjutning och en rörelse i berättelsen. Något liknande gör när hon dekonstruerar den arbetarfamilj och den by där hon vuxit upp. gör något liknande med periferin i den stad där han är uppväxt. Luisas livsberättelse upplöser som en enhet för hennes sätt att skapa mening. Det gemensamma för dem är att de söker ett språk för ett subjekt som befinner sig i förändring. Ett citat från livsberättelse belyser detta på ett bra sätt: har jag svårt att tänka sådär, vad som hänt mig på folkhög- skolan, så där eller vad som hänt mig, men det är klart jag är inte samma människa , som innan jag är inte samma människa nu innan jag började på eller vad som helst.262 De förskjutningar som görs i livsberättelserna pekar på att de unga vuxna söker en identitet som är i rörelse. Det är inte enbart frågan om speglingar av yttre fenomen eller om utvecklandet av en inre enhet. Det handlar mera om att utveckla en kompetens för ett liv i rörelse. En sådan gestaltas genom att man i berättelsen sätter mot- satsparen i spel. 261Pil Dahlerup, Dekonstruktion – 90´ernes litteraturteori och , Dekonstruktiv teologi. 262Sanna, s. 20. Hur inverkar då folkbildningen i de unga vuxnas liv? Ofta beskrivs folkbildningen som bekräftande för den väg som redan har valts. För understryker folkhögskolekursen att nu får det räcka med det kollektiva. känner sig hemma på folkhög- skolan. Här möter hon sådant som hon känner igen från sin upp- växt i en arbetarfamilj, här uppmuntras egna erfarenheter och praktiska färdigheter. Men vill vidare och söker sig en andra gång till . Genom exempel från livsberättelserna kan man se hur de unga vuxna är med om att dekonstruera såväl begreppet folk som bildning. Detta borde folkbildningen ta vara på och medverka till att peka på illusionen av enhet i båda dessa poler. Inte heller är det fruktbart att skapa en växelverkan mellan dem som två fasta mot- poler. Däremot verkar det som om dekonstruktionen är fruktbar om den ses som en funktion, en aktivitet som sätter motsättningar i rörelse. Ett viktigt moment i dekonstruktionen är att det alltid finns en ofullständig grund, både vad det gäller subjekt och språk. Om man själv förflyttar sig mellan olika språk kan man lättare få syn på denna ofullständiga struktur. Då upplöses språket som enhet. Där- för ligger det också en möjlighet att förflytta sig från ett lands kultur till en annan. Något som och visar i sina livs- berättelser. Sammantaget visar dekonstruktionen av hur unga vuxna söker identitet, mening och kunskap på ett annorlunda sätt än vad som var vanligt i det moderna samhället. Den aktuella generationen av stratifierade individualister strävar efter att sätta motsatsparen i spel. De strävar att röra sig från en plats till en annan, från en situation till en annan. Detta sätt att skapa identitet och mening visar sig i det språk med vilket de gestaltar sina biografier. Utöver dekonstruktionerna har vi gjort en tematisk tolkning av materialet som helhet. Här framkommer att de intervjuade är positiva till studierna i studieförbund och på folkhögskola. Folk- bildningen har bekräftat något i deras liv, de har fått bättre själv- förtroende, bättre betyg, förbättrat sina kunskaper, etc. Vägen till den första kontakten med folkbildning har varierat, det kan ha varit genom en kompis, en annons, en utbildningsmässa eller via en studievägledare. Flera är förvånade över hur okänd folk- bildningen trots allt är i samhället, särskilt i områden där det bor många invandrare. I livsberättelserna uttrycks det en tydlig skillnad mellan folkhög- skola och andra skolformer.