sou · GRB343d1 · 2004-01-01 00:00:00 — De senare årens utveckling har inneburit successivt ökande krav på officerares förmåga att verka internationellt. I grunden handlar det om att tidigt kunna tjänstgöra i internationell verksamhet inom eget förband. i karriären kan det bli aktuellt med tjänstgöring som stabsmedlem i internationella staber eller vid svensk inter- nationell representation. Tjänst som observatör eller som chef för ett internationellt sammansatt förband kan även komma ifråga. Med kraven på ökad interoperabilitet följer en anpassning till NATO-standard avseende doktriner, reglementen, arbetsformer mm i utbildningen. Det specifikt svenska suddas successivt ut, och den internationella anpassningen införs i ökande grad i den ordina- rie utbildningen. En ökad allmän kunskap om den Europeiska Unionen kompletteras med specifik utbildning inför olika missioner. Den internationella anpassningen gör att alla officerare måste kunna kommunicera med andra nationers officerare och ta och ge order på främmande språk. Engelska är i dessa sammanhang det helt dominerande språket och det som alla officerare, i varierande men i allt högre utsträckning, måste behärska. Ökande kontakter med länder i vårt närområde, främst inom EU, gör att studier av även ett andra utländskt språk bör uppmuntras för delar av officers- kollektivet. 3.3.5Kunskap om samhället, säkerhetspolitik och folkrätt För att officeren skall kunna verka i dagens samhälle behövs kun- skap om samhällets olika funktioner och vana att samarbeta med personal från andra sektorer, t.ex. i den internationella krishante- ringen eller när stöd i olika former lämnas till det svenska samhället. Försvarsmakten är en väsentlig del av svensk säkerhetspolitik. En officer måste veta hur den nationella beslutsprocessen rörande säker- hetspolitiska frågor fungerar samt vilka uppgifter som kan ges För- svarsmakten. Kraven på djup och bredd i kunskaperna kan variera i avsevärd omfattning beroende på befattning och grad. Enligt bindande internationella avtal utbildas våra värnpliktiga i soldatregler där folkrättens regler omsatts i enkla och begripligare former. Försvarsmaktens officerare utbildas för att kunna verka och ta ansvar i de mest mångfacetterade miljöer. Detta ställer krav på den rättsliga förankringen av förväntade och vidtagna åtgärder i ett internationellt såväl som nationellt perspektiv. De nya hotbilderna, en folkrätt som utmanas av det internationella samfundet och komplexa internationella operationer, kräver därför en kompetens- utveckling av militära chefer vilken tydliggör de rättsliga samman- hangen i extrema och varierande framtida scenarier. Nödvändiga kunskaper för förståelsen av de rättsliga aspekterna vid tvångs- och våldsinsatser torde bara kunna erbjudas i nära anslutning till relevant folkrättsforskning och genom en med andra ämnen integrerad ut- bildning. 3.3.6Insikt om vikten av moral, etik, värderingar, jämställd- het, etnisk och religiös mångfald och könsrelaterade förhållanden m.m. I takt med att samhället utvecklas och förändras ökar också kraven på medvetenhet och kunskap om moral, etik, jämställdhet och religiös mångfald m.m. Statsmakterna kräver att Försvarsmakten, i dessa avseenden, utvecklas i takt med samhället i övrigt och den etniska mångfalden inom Försvarsmakten har, som ett exempel, påtagligt förändrats . Detta ställer ökade krav på officerens ledarskap, främst avseende moraliskt förhållningssätt, kritiskt tänkande, öppenhet och omtanke. Denna insikt uppnås främst genom den utbildning som syftar till chefsutveckling och ökad självinsikt samt genom arbete som med- lem i en grupp eller ett arbetslag. 3.3.7Kunskap om militärteknik och informationsteknologi Det svenska försvaret har hög teknologisk nivå med stora inslag av moderna vapensystem med hög teknisk komplexitet. Alla officerare måste ha sådan grundläggande kunskap, på eget förbands nivå, att förståelse för teknikens påverkan på stridsteknik och taktik kan omsättas i praktiskt handlande i olika situationer. Detta innebär att kunna utnyttja systemen på bästa sätt i olika stridssituationer utan att därför behöva behärska detaljer i den tekniska uppbyggnaden. Det handlar också om att kunna utnyttja det egna förbandets styrkor och motståndarens svagheter. Utvecklingen mot ett nätverksbaserat försvar kommer att ställa nya krav på teknisk och taktisk förståelse. Se vidare punkt 3.5.5. 3.3.8Förhållningssätt baserat på beprövad erfarenhet och vetenskaplig grund En officer måste på ett kreativt sätt kunna tillämpa den kunskap som förvärvats genom utbildning och ackumulerad erfarenhet. På högre nivåer krävs förmåga att i samverkan med andra bidra till att skapa ny kunskap och att utveckla den egna och organisationens förmågor. Målet för utbildning och övning är att ge förmåga att agera i kris och krig, d.v.s. i okända miljöer och situationer. Officeren lever i en dynamisk miljö med snabb teknisk utveckling, ökande inter- nationellt samarbete m.m. Det kräver en öppen attityd, vilja och ambition att ta till sig nya idéer och utveckla dessa vidare. En akademisk skolning tränar denna förmåga. Inom ramen för insatsorganisationen finns bedömandemallar ut- vecklade, som strukturerar problemlösningen. Det är dock viktigt att även ha kunskap om andra metoder att lösa uppgifter. Därför är det nödvändigt att officeren parallellt utvecklar sin förmåga till fritt tänkande och okonventionell problemlösning. dömet att välja den metod som säkrast når till målet med tanke på omständigheterna. Även detta innebär krav på ett öppet förhållnings- sätt till vunna erfarenheter och en vetenskaplig skolning i utbild- ningen. 3.3.9Förtrogenhet med specifika verksamhetsmiljöer; mark, sjö och luft De generella kompetenserna är till stora delar gemensamma för alla officerare, men kommer att anpassas till de miljöer där de kommer till användning. Exempelvis ter sig ledarskapet annorlunda vid ett förband utspritt i terrängen jämfört med det som utövas för en be- sättning som hålls samman inom fartygets skrov. Genom främst praktisk tjänstgöring vid förband inom grund- och insatsorganisationen ges officeren förtrogenhet med den miljö där förbandet verkar och där officeren löser sin uppgift. Här kan teoretiska kunskaper anpassas till verkligheten och nödvändig miljö- träning ges. Vissa kompetenser knyter an till verksamhetsmiljön och blir gemensamma för en stor grupp officerare. Den identitet som byggs inom respektive försvarsgren grundar sig till stora delar på dessa specifika kompetenser eller färdigheter. 3.3.10Övriga baskunskaper, nödvändiga främst i övnings- och utbildningsverksamheten De kompetenser som här avses, återspeglar de dubbla roller som officeren har. De har sitt berättigande främst i roller inom grund- organisationens ram, som utbildare och chef på olika nivåer vid för- band, och rör bland annat verksamhetsledning, säkerhet och miljö- medvetande. Management och ekonomi följer en officer genom hela karriären. Det blir allt viktigare att varje resurs utnyttjas på bästa sätt för att nå uppsatta mål. Officerare måste ha en grundläggande förståelse för hur verksamhetsledning genomförs på aktuell nivå och vad som förväntas av den enskilde. Det rör även frågor som medinflytande, disciplinlagstiftning och arbetsmiljö. För att ge officerare förmåga att leda väpnad strid krävs att realis- tiska övningar genomförs. Det innebär att moment i utbildningen genomförs med skarp ammunition, skarpladdade vapen/vapensystem och sprängmedel. måste alla åtgärder vidtas för att mini- mera riskerna, och god kunskap om gällande regelverk och säker- hetsinstruktioner är nödvändig redan från grunden i officerens karriär. Det finns även andra verksamheter inom ramen för de dagliga rutinerna som kräver särskilda kunskaper t.ex. vapenförvaring, framförande av fordon och kunskaper om konsekvenser av miss- bruk av droger och alkohol. Sammantaget ställer detta höga krav på samtliga officerare. Övning av verksamheten skall vara så effektiv och realistisk som möjligt, men får aldrig bedrivas så att säkerheten eftersätts. Officeren måste i sin tjänst ta ansvar för att andra inte kommer till skada. Officerare måste ha kunskaper inom miljöområdet. Genom att vara förtänksam, undvika onödiga risker och ta vederbörlig hänsyn kan officeren i sitt arbete minimera skadorna på miljön. Befattningsrelaterade kompetenser utgör en stor del av de nöd- vändiga kompetenser som behövs för att officeren skall kunna verka i sin befattning. De är direkt kopplade till den tjänst officeren gör i insats- eller grundorganisationen. De utgör ett komplement till de generella kompetenserna, men varierar mycket mellan indivi- der beroende på bl.a. försvarsgren, trupp- och vapenslag. En officer som fördjupar sig inom ett fackområde och tjänstgör , på olika befattningar inom fackområdet, kan med tiden bli fackman/specialist. På motsvarande sätt kan en fackman/ specialist bredda sig och med tiden bli generalist. Följande figur visar förenklat skillnaden mellan kompetenserna hos en generalist och en fackman/specialist. (inom ett visst område) De befattningsrelaterade kompetenserna karaktäriseras av att de är relaterade till det dagliga arbetet i en speciell befattning. snabbt förändras med bl.a. införande av nya system för såväl grund- som insatsorganisationens behov, teknik- och omvärldsutveckling samt förändringar i organisationen. Kompetensbehoven för fram- tiden är därför svåra att förutsäga. En stor del av kompetensutvecklingen inom området bygger också på den erfarenhet som officerare efterhand tillägnar sig genom praktisk tjänstgöring. För den enskilde innebär ett byte av befattning ofta helt nya kompetenskrav. Detta medför behov av fortlöpande utbildning i den takt som officeren byter tjänstgöring. Vid längre tjänstgöring inom samma område finns behov av för- djupning. De befattningsrelaterade kompetenserna kan räknas i hundratal. Det är inte möjligt att inom utredningens ram avhandla alla dessa. Nedan följer därför en gruppering av de befattningsrelaterade kom- petenser som relaterar till var eller hur i organisationen de ut- nyttjas. 1.Praktisk tjänstgöring i befattning i grundorganisationen vid förband, skola eller stab. 2.Tjänstgöring i befattning i insatsorganisationen. 3.Deltagande i internationella insatser. 5.Fördjupning inom kompetensområde, fackmanna/specialistrollen. 3.4.1Praktisk tjänstgöring i befattning i grundorganisationen vid förband, skola eller stab främsta uppgift är att tillgodose insatsorga- nisationens behov. består av förband, skolor och staber. Antalet befattningar inom grundorganisationen är många. Möjligheterna att redovisa alla de kompetenser som behövs låter sig inte göras här, då omfattningen av verksamheten och variationen är alltför stor. En kompetensinventering pågår inom Försvarsmakten. Vid tjänstgöringen innehar officeren ofta befattningar som ut- bildare, lärare eller medlem i en stab. I sin tjänst utnyttjar officeren de generella kompetenser som inhämtats under olika skolsteg. Ut- över detta tillkommer kompetenser som är specifika för befatt- ningen. Sådan utbildning ges vid återkommande kurser vid militära skolor, främst fack- och funktionsskolor, vid särskilt anordnade kurser och i vissa fall vid civila skolor. Dessa utbildningar syftar till att ge individen den kompetens som behövs för att kunna tillträda sin befattning. Tjänstgöring i grundorganisationen utvecklar kompetensen för officerare på samma sätt som den skolbundna utbildningen. Den erfarenhet som finns hos äldre kollegor ute i organisationen ger handfasta erfarenheter. Rotationen mellan skolutbildning och prak- tik, som kännetecknar officerens karriär främst i de yngre åren, ger goda möjligheter att utveckla kompetensen. Huvuddelen av de kompetenser som krävs i grundorganisationen behövs även i insatsorganisationen. Det finns självfallet även kom- petenser i grundorganisationen som inte krävs i insatsorganisationen. Sådana har främst med fredstida administration att göra. 3.4.2Tjänstgöring i befattning i insatsorganisationen består av de operativa insatsförbanden och de nationella skyddsstyrkorna. skall kunna lösa Försvarsmaktens fyra huvuduppgifter med de beredskapskrav som är beslutade. är det internationella uppgifter och territoriell integritet som främst ställer kraven på insatsorganisa- tionen. Eftersom endast en mycket ringa del av insatsorganisationen genomfört fortsättningsutbildning (tidigare kallat repetitionsutbildning) blir övningsverksamheten allt mer väsentlig för den enskilde officerens kompetensutveckling. Antalet befatt- ningar i den årliga övningsserien är dock begränsad, varför alla officerare inte kan beredas möjlighet för tjänstgöring i aktuell be- fattning. För reservofficerarna är möjligheterna till fortsättningsutbild- ning ännu mer begränsade än för yrkesofficerarna. Det är nödvändigt att varje officer regelbundet ges möjlighet att öva i aktuell befattning i insatsorganisationen. 3.4.3Deltagande i internationella insatser Statsmakternas inriktning är att alla operativa insatsförband skall utvecklas så att de är möjliga att utnyttja internationellt. Detta innebär att antalet tjänstgöringstillfällen kan bli många. Det är också beslutat att internationella insatser skall vara en naturlig del av Många officerare har fri- villigt gjort internationell tjänst. kan det förväntas att en officer under sin karriär genomför flera internationella insatser. Inför insatser krävs befattningsrelaterad utbildning. Denna kan utgöras av utbildning för att höja den allmänna internationella kompetensen samt av specifik utbildning inför en operation. Ställs det krav att snabbt vara på plats behöver den förra utbildningen genomföras innan beslut om insats fattats. Under internationella övningar kan den teoretiska utbildningen praktiseras under mer realistiska förhållanden, vilket ger väsentliga tillskott till kompe- . Behörighetsutbildningar är sådana utbildningar som, genom krav från civila samhället, måste genomföras av Försvarsmaktens per- sonal. Flertalet av dessa har en begränsad omfattning i tiden. Några utbildningar är dock av sådan omfattning och längd att de påverkar nuvarande programbundna utbildningar. Exempel på sådana är: Den av IMO () utfärdade (International Convention on Standards of Training, Certification and Watchkeeping for Seafarers) fast- ställer minimikrav vad gäller utbildning och förmåga att full- göra de uppgifter som ligger i tjänsten/befattningen för sjöfolk. har ratificerat konventionen och därmed förbundit sig att följa regelverket. Behörighetsutbildning som avses här är nautisk-, teknisk- och räddningstjänstutbildning. Krav motsvarande de ovan angivna för sjöfolk finns inom bl.a. tekniskt flygunderhåll (Regler för Militär Luftfart) och området skyddstjänst. 3.4.5Fördjupning inom kompetensområde, fackmanna-/ specialistrollen Behovet av fackmän och specialister är stort och kommer att öka, inte minst inom det tekniska området. Basen för de kompe- tenser som krävs inom försvaret är teoretiska och praktiska kun- skaper som ges genom skolutbildning. För officerare som skall arbeta praktiskt, t.ex. med drift eller underhåll av tekniska system, kan det gälla kortare, praktiska yrkesutbildningar. Sådana ges till stor del inom Försvarsmakten. Även vissa längre utbildningar, där civila alternativ saknas eller där ett stort utbildningsbehov finns, kan ges helt eller delvis internt. För officerare i ledande funktionsbefattningar är det ibland fråga om hela eller delar av civila akademiska utbildningar. fylls delar av dessa kompetensbehov av civilt anställd per- sonal. Det är en aktuell fråga att utreda var gränssnittet skall ligga mellan civil och militär personals bidrag till Försvarsmaktens kom- petensbehov. Likaså är det aktuellt att överväga hur rekrytering skall ske till de olika kompetensområdena och vilken rollen är för anpassad officersutbildning i sammanhanget. har Försvarsmakten identifierat över 50 olika specialområ- den (kompetensområden och delar av dessa) där behov av fördjup- ning finns. Från myndigheter utanför Försvarsmakten finns önske- mål om att officerare ges fackmanna- eller specialistutbildningar för att kunna tjänstgöra vid myndigheten. Här fordras den militära generella kompetensen som grund vid en växeltjänstgöring vid myndigheten. 3.5Utvecklingstendenser och framtida kompetens- behov Den skolbundna tiden för utbildning till officer bör enligt regerin- gens direktiv inte öka. En konsekvens av att tillföra nya inslag i utbildningen är att andra sannolikt måste strykas, eller att en ökad differentiering av officerarnas utbildning görs. Dessa frågor torde vara av central betydelse för Försvarsmakten att ta ställning till. Balansen mellan den teoretiska och den tillämpade utbildningen är väsentlig. Om tillgången på övningstillfällen i den praktiska tjänstgöringen minskar, ökar betydelsen av tillämpningsmoment inom ramen för den skolbundna utbildningen. Det måste finnas en flexibilitet att anpassa balansen mellan teori och tillämpning när så erfordras. Nedan ges exempel på framtida förändringar som, förutom för- svarsbeslut, kan innebära nya kompetensbehov och behov av ett alltmer flexibelt kompetensförsörjningssystem. Förändringar kan väntas inom nedanstående områden som, i de flesta fall, behandlats i Försvarsmaktens årsrapport från perspektivplaneringen 2001-02, rapport 6. 1.Framtida hot och konflikter som påverkar insatsorganisationen. 2.Ökat internationellt samarbete och beroende. 3.Teknik-, materiel- och taktikutveckling. 4.Flexibilitet och anpassning. 5.Utveckling mot nätverksbaserat försvar (NBF). 3.5.1Framtida hot och konflikter som påverkar insats- organisationen Nya hot och risker i anslutning till den breddade hotbilden har under senare års diskuterats i och internationellt. Man har bl.a. pekat på sårbarheter i de västliga samhällenas infrastruktur som skulle kunna utnyttjas av olika statliga eller icke-statliga aktörer. Den breddade hotbilden innefattar även olika aktörers an- vändning av våldsamma metoder och medel. Gränsen mellan civila och militära instrument i försvarspolitiken blir därmed mindre tydlig. Den tekniska utvecklingen öppnar nya militära möjligheter. Underrättelse- och ledningssystem, sensorer, vapen och plattformar får successivt högre prestanda. Förutsättningar för snabbare och rörligare stridsförlopp skapas. Autonoma precisionsvapen med lång räckvidd ökar i betydelse. Ballistiska missiler är inte nya men spridningen av missilteknologi skapar särskilda problem. Icke- statliga aktörers (terroristgruppers) försök att komma över NBC- ämnen och relaterad teknologi inger oro. Militära hot kvarstår sålunda , om än av annan karaktär än under det . Risk för storkonflikt på den europeiska kontinenten anses inte föreligga. Därmed finns tills vidare inget invasionshot mot , förutsatt att vi har en grund- läggande försvarsförmåga. Vi möter nu och en hotbild som till stor del är gemensam för de europeiska staterna. Vårt geografiska läge ställer därutöver vissa särskilda krav på vår militära förmåga. Konflikter i randområden eller annorstädes kan uppstå, vilka av säkerhetspolitiska eller humanitära skäl kräver militära in- satser i internationell samverkan. Fortsatt svenskt deltagande i så- dana internationella insatser kan förutses. De kan också komma att omfatta fredsframtvingande operationer. Asymmetriska lågnivåhot har uppmärksammats bl.a. i anslutning till terrorattackerna i 2001 och den efterföljande militära in- Denna typ av hot – angrepp med våldsmedel som ej utgör existenshot – ges ökad vikt i europeisk försvarspolitik. Svensk medverkan i aktioner för att eliminera terrorgrupper från vilka t.ex. hot med NBC-vapen utgår kan inte uteslutas. Även om risk för storkrig i inte föreligger kan okontrol- lerbara utvecklingsförlopp i eller dess närområde som berör oss bli aktuella. Också i det medellånga perspektivet krävs därför att vi har förmåga att möta begränsade militära insatser mot oss, ut- över de krav på förmåga som territoriell integritet innebär. Lång- siktigt kan man inte utesluta alltmer skärpta säkerhetspolitiska motsättningar i vår del av världen som berör även . Tendenser och framtida krav som påverkar Försvarsmaktens in- satsorganisation, dess förmåga och personalens kompetens kan sam- manfattas på följande sätt: Ökad samverkan och synkronisering mellan Försvarsmakten och civila organ med ansvar inom civilt samhällsskydd. Ökade krav vad avser medverkan i internationella insatser – också innefattande mer komplexa operationer – i samverkan med andra länder. Motparten kan bestå av etniska eller religiösa grupper eller stater involverade i inre eller regionala konflikter. Terroristgrupper inriktade på storskalig terrorism är både ett polisiärt och militärt problem. Förberedelser och planering för att möta dessa hot liksom harmonisering och arbetsfördelning samt övningsverksamhet kommer att öka i omfattning, t.ex. inom ramen för EU (ESDP). Förmåga att kunna möta begränsade attacker t.ex. med kryss- ningsrobotar eller smärre (special-)förband. Beredskap att möta oväntade utvecklingsförlopp som påverkar svensk nationell säkerhet. Gränsen mellan Försvarsmaktens fyra huvuduppgifter kommer konceptuellt och planeringsmässigt att minska i betydelse. För- svarsmakten kommer att ges ökad flexibilitet, d.v.s. förbanden kommer i ökad grad att kunna tilldelas uppdrag inom alla huvuduppgifterna. Adaptionsförmågan, d.v.s. Försvarsmaktens förmåga att smidigt kunna utvecklas i takt med förändrade långsiktiga krav, kommer att betonas. Den fortsatta tekniska utvecklingen kommer att ställa krav på specialistkompetens, bl.a. inom IT-området. 3.5.2Ökat internationellt samarbete och beroende Internationella operationer och internationellt samarbete inom ramen för EU och NATO kommer med stor säkerhet att fortsatt utvecklas. samarbete inom det Europeiska säkerhets- och försvarspolitiska samarbetet, ESDP, och inom Partnerskap för Fred, PfF, fördjupas och kräver en fortsatt anpassning till övriga europeiska länders försvarsmakter. Det försvarsindustriella sam- arbetet i , bl.a. sexnationers-samarbetet (), kommer successivt att öka och ge ett stort beroende av omgivande länders försvarsindustrier. Detta ger möjligheter att finna kostnadseffek- tiva lösningar vid materielanskaffning och underhåll samt för utbild- ning. har ambitiösa mål för att nå en ökad interoperabilitet både avseende materiel, personal och arbetssätt, så att våra insatsförband skall kunna samarbeta med andra länders stridskrafter. En anpass- ning i stort till vad andra länder utvecklar bör ligga till grund även för svensk utveckling för mer nationella behov. På utbildningssidan bedöms utbytet öka och en successiv anpassning kan förväntas även inom detta område. 3.5.3Teknik-, materiel- och taktikutveckling Ny teknik genererar alltid nya möjligheter avseende såväl materiel- system som utveckling av taktik och stridsteknik. Utöver en grund- läggande teknisk förståelse, som är att betrakta som ett generellt kompetenskrav för alla officerare (se punkt 3.3.7), kommer fram- tiden att generera nya krav. Utvecklingen av det nätverksbaserade försvaret kommer att kräva nya kompetenser inom informations- teknologi, ledningskrigföring och metoder för beslutsfattande. Den allmänna teknikutvecklingen innebär ibland stora genom- brott på militärteknikens område. Det kan gälla materialutveckling, optronik m.m. som snabbt ger radikalt nya möjligheter jämfört med tidigare. Det innebär att uppföljning och samarbete med andra länder i dessa avseenden är av stor betydelse. För den egna kompetensutvecklingen är det viktigt att officerare och civila ges möjlighet att både som studerande, lärare och använ- dare medverka i forsknings- och teknikutvecklingsprojekt (FoT). Det bör emellertid framhållas att det för en officer i allmänhet är viktigare att kunna utnyttja ett system taktiskt än att veta hur systemet fungerar tekniskt.