sou · GRB3125 · 2004-01-01 00:00:00 — Så gott som samtliga aktörer uttrycker en stor oro för ekonomin i fram- tiden. Bristen på ekonomiska resurser får konsekvenser både direkt på kulturutbudet men också indirekt genom att eldsjälarna tvingas arbeta med annat än kulturarbete. En sämre ekonomi minskar möj- ligheten att köpa in tjänster och det går åt mer arbete för att finan- siera verksamheten. Ytterligare en aspekt på ekonomin är pro- blemet att planera på än . Det är svårt att bygga upp en långsiktig verksamhet om man inte vet om man får något anslag . Återväxten är ett annat hot. Medelåldern bland de aktiva blir allt högre och det är svårt att rekrytera unga som brinner för folk- bildningstanken. Detta resulterar i att antalet eldsjälar minskar och de som är kvar blir mer och mer tyngda av uppgifter och krav. Utvecklingen är givetvis tydligast i de kommuner som har stor utflyttning av ungdomar men tendensen finns överallt. Unga människor är också mindre benägna att arbeta mot ingen eller låg ersättning. Samma problem gäller även dem som deltar i kulturevene- . Unga människor är mindre benägna att delta i fören- ingsverksamhet. En annan stor grupp som också är svår att nå är invandrare som ofta saknar föreningstradition. Finns förmåga till förnyelse? En fråga som osökt dyker upp är om studieförbunden, förening- arna och folkhögskolorna verkligen förmår att förnya verksam- heten i den takt och i den omfattning som krävs för att attrahera andra grupper än de som redan är med? Kartläggningen visar att många anser sig ha problem med att nå ut med sitt budskap och drar ibland slutsatsen att det är ett marknadsföringsproblem. Det är antagligen i någon mån rätt eftersom konkurrensen om uppmärk- samheten är hård. Troligt är att det också beror på erbjudandet i sig. Hur attraktivt är det man erbjuder både till innehåll och till form? Det är säkert rätt att unga människor vill utöva och avnjuta musik, som är centralt i många ungdomssatsningar, men hur skall det ske för att vara attraktivt? Det är inte säkert att studiecirkeln eller musikcaféet är rätt form. Vill man över huvud taget ha med ett studieförbund att göra vars ideologiska överbyggnad man inte delar? Studieförbunden har under förmått att förnya sig i den takt som krävts för att fylla sin roll i samhället. Frågan är hur det ser ut med å ena sidan mycket snabba förändringar i samhället och å andra sidan studieförbund med allt sämre ekonomi, färre eldsjälar och högre medelålder? Åtminstone två av studie- förbunden har minskat det centrala förbundets inflytande över nysatsningarna och i stället infört en process för ökad för- ankring bland lokalkontoren. Det är naturligt att behovet av för- ankring ökar när anslagen krymper men en baksida kan vara att processen tar och att riskvilligheten minskar. Det är svårt att entydigt svara på frågan om folkbildningsaktörerna hänger med eller inte. Vi har studerat ett fall och det är levande rollspel eller lajv om man så vill. Levande rollspel uppstod i bland ungdomar, företrädesvis i åldern 14–. Influenserna kom främst från och . man med att det finns 10 000 aktiva utövare och ett 50-tal fören- ingar som bara sysslar med levande rollspel. organiseras över 50 större öppna evenemang och många fler mindre. Fören- ingarna är normalt anslutna till samarbetsorganisationen (). Enligt , som är utvecklingschef på , förstod folkbildningsaktörerna snabbt att levande rollspel är ett bra sätt att nå ungdomar som annars är svårrekryterade. Studieförbun- den kunde anpassa sina erbjudanden så att de blev attraktiva för utövarna av levande rollspel. Det kan exempelvis röra sig om gammaldags hantverk. Handlingen i ett levande rollspel är ofta för- lagd till historisk tid och det är viktigt att miljöer, kläder, språk och redskap är tidstypiska. sker mycket av förberedelsearbetet i studiecirkelform och själva rollspelet är ofta ett kulturarrangemang. Även förvalt- ningar, institutioner och skolor har insett värdet av det levande rollspelet. Kommunerna ser det som ett sätt att engagera ung- domar. Lajv är mera känt bland kommunens tjänstemän än bland allmänheten, som utrycker det. Skolorna har insett det pedagogiska värdet med rollspelet och samarbetar ibland med Lajv-föreningar. Finns det något bättre sätt att lära sig om medel- tiden? Museer har insett värdet att kunna erbjuda en levande presentation av sitt område. Andra föreningar som hantverks- föreningar tar också chansen till samarbete. Rollspelandet har ökat intresset för teaterutbildning och här kommer studieförbunden och folkhögskolorna återigen in i bilden. Slutsatsen av exemplet Levande rollspel är att folkbildningens aktörer i detta fall reagerat snabbt och gjort en populär ungdoms- trend till en del av den traditionella folkbildningen. Är ökat samarbete lösningen? Nästan alla aktörer framhåller ett sätt att möta hoten: genom ett ökat samarbete mellan varandra och även med andra verksamheter som idrott, sjukvård, skolor, socialtjänst, kyrkan etc. Det är sanno- likt bara genom att samarbeta som det är möjligt att möta den allt hårdare konkurrensen från den kommersiella kulturen. Flera har framfört tankar på kulturhus där många olika aktörer kan samsas och stötta varandra. Tanken att ett ökat samarbete skall leda till större effektivitet är säkert riktig. De aktörer som har erfarenhet av samarbete har genomgående positiva erfarenheter. Samarbete kan leda till att var och en gör det den är bra på i stället för att alla gör allt. Samarbete ger också tillgång till varandras deltagare/publik som sannolikt är ganska lätta att rekrytera. Även inom administra- tionen finns det möjliga vinster på att samarbeta. Ett område som är problematiskt för många aktörer är marknadsföringen. Här finns antagligen mycket att vinna på ett samarbete. Graden av samarbete är synnerligen varierande från aktörer som agerar helt på egen hand till andra som samarbetar med många. En aspekt på samarbete är kommunikationen mellan olika aktörer och även inom exempelvis ett studieförbund och dess medlemsorga- nisationer. I påfallande många fall verkar kommunikationen vara dålig, åtminstone beträffande övergripande planer och styrdoku- ment. Det är exempelvis få föreningar och studieförbund som känner till innehållet i sin kommuns styrdokument för kulturverk- samheten. Det är också få lokalavdelningar som känner till det egna förbundets styrdokument. Utgående från kommunerna i undersökningen verkar det finnas ett klart samband mellan kommunens attityd och kulturklimatet i stort i kommunen. Det mest positiva exemplet är där kommunen driver en omfattande egen kulturverksamhet genom sina institutioner och har ett bra samarbete med studie- förbund, kulturföreningar och folkhögskolor. har exem- pelvis avtal med alla som får bidrag och ställer krav på uppföljning av verksamheterna. går kulturnämnden in och fördjupar sig i vissa verksamheter. En mindre kommun med ett positivt kulturklimat är . Här satsar man på kulturen för att göra kommunen attraktivare för inflyttare. Kommunen har ett intensivt samarbete med studieför- bunden, kulturföreningarna och länets institutioner. Ett mindre positivt exempel finns där kontakterna mellan kom- munen och övriga aktörer verkar kyliga. Varken kommunen eller övriga aktörer tycker att samarbetsklimatet är bra. Kommunen anser att studieförbunden borde ha en blåslampa i häcken. Studieförbunden å sin sida upplever inte att de har stöd från centralt håll, relationen till kommunen något haltande, relationen upplevs som något ansträngd, motivet för kommu- nen är bara ekonomi etc. Förutom attityder spelar givetvis kommunernas ekonomi en stor roll. Dåligt med pengar kan tolkas som en negativ attityd. Av ovanstående exempel kan man dra slutsatsen att tillgången på amatörkultur varierar stort mellan olika kommuner. Detta är ett demokratiskt dilemma då amatörkulturen är en viktig kraft för att skapa självständiga individer. En annan slutsats är att det är kommunens kulturförvaltning som bör ta en ledande roll i arbetet att utveckla kulturverksam- heten i regionen. Det är dock viktigt att kommunens roll gentemot övriga aktörer bara blir att skapa förutsättningar och inte att äventyra målet om kulturen som en dynamisk, utmanande och obunden kraft. Idealiskt skulle kulturförvaltningen kunna ge stöd exempelvis inom administration och marknadsföring, knyta kontakter, inspirera genom föreläsningar, konferenser och idéer, skapa förutsättningar för kulturhusverksamhet, stödja och upp- muntra funktionärer etc. Utväxlingen på en sådan insats är antag- ligen enorm då en relativt billig insats skulle släppa lös mycket ideellt arbete. Utgående från kartläggningen är det troligt att amatörkulturen i hög grad bidrar till att uppfylla följande kulturpolitiska mål: verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande, bevara och bruka kulturarvet, främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verkningar, Amatörkulturen bidrar i någon mån också till övriga kulturpolit- iska mål: värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den, ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället, främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. Amatörkulturverksamhet, som organiseras av studieförbund, folk- högskolor och kulturföreningar, fyller en viktig roll i samhället och bidrar till att de kulturpolitiska målen uppfylls. Aktörerna upplever att förutsättningarna för verksamheten har försämrats. Det är främst svagare ekonomi och problem med återväxten som är de stora hoten. Ett sätt att möta hoten är genom en ökad samverkan mellan de olika aktörerna och med andra organisationer i samhället (institu- tioner, skolor, idrottsrörelsen, kyrkan, sjukvården, fritidsförvalt- ningarna etc.). För att snabba på processen mot en ökad samverkan behövs en eller flera starka initiativtagare. Kommunernas kultur- förvaltningar skulle här kunna spela en mer aktiv roll. Tillgången till amatörkultur är olika för olika individer beroende på att förutsättningarna för amatörkulturen varierar mellan olika kommuner. Detta är i grunden ett demokratiskt problem. , , , Sensus, och , Studiefrämjandet, S , , , , , , , , NBV , , , , , ABF, , , , ABF , TBV, och , NBV, , , , ABF, , , , ABF, , Bilda, och , Studiefrämjandet, , ABF, , , , NBV, , Studiefrämjandet, , ABF, , , , Bilda, och , NBV, och , NBV, , Studiefrämjandet, , ABF, , TBV, och , Sensus, , , Bo Kindgren, , , Studiefrämjandet, , Studiefrämjandet, S , , , , , , ABF, , Studiefrämjandet, S , , TBV, och , , och , , , , , , , , och , ABF, , Bilda, och , TBV, och , TBV, och , , , , , , och , Studiefrämjandet, S , , Sensus, och , Sensus, , NBV, , , , , , , , , , , , , , Vattugalarna, , , , My , Sagagruppen, , , , 2, , , , Jazz och Blues, Per , Nivren folkdansgille, , Folkmusik i , , , , Folkdanslaget Oxelö gille, , Akademiska kören, , Pipeline-Sundsvalls musikforum, , stadsmusikkår, , manskör, , Pitebygdens Folkdanslag , , , Folkungagillet, , , , Jazz, Perra , Kvartersteatern, , , , , , Lunnevads folkhögskola, De sju nationella kulturpolitiska målen syftar till att: värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den, verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande, främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verkningar, ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället, bevara och bruka kulturarvet, främja bildningssträvanden, samt främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. Amatörkulturens samrådsgrupp, Ax Ax, som bildades , är ett samarbetsorgan för i verk- samma, rikstäckande amatörkulturella organisationer. Rådet skall verka som ett samrådsorgan mellan dessa organisatio- ner och företräda svensk amatörkulturverksamhet i frågor som är av gemensamt intresse för medlemmarna gentemot myndigheter, institutioner och organisationer. Rådet skall även verka med syfte att öka kontakterna mellan amatörkulturens olika genrer, stimulera kunskapsutveckling mellan praktiker och forskare, på olika sätt verka för amatörkulturens utveckling både vad gäller kvalitet, omfattning och dess relationer till samhällets kulturorgan. Ax medlemsorganisationer är: Svenska Ungdomsringen för Bygdekultur (Källa: Ax hemsida ) Vem styr i folkbildningen? –en kartläggning av styrelser och personal inom studieförbund och folkhögskolor I inledningen till direktiven för Statens utvärdering av folkbild- ningen 2004, SUFO 2, sägs att utvärderingen ska belysa sina resultat ur ett jämställdhets- och könsperspektiv. I direktiven frågas vidare om folkbildningsarbetet attraherar ungdomsgenera- tioner och vilken betydelse det har för integrationsarbetet, för nationella minoriteter och för personer med funktionshinder. Kunskap saknas om hur styrelser och ledningsgrupper inom studieförbund och folkhögskolor är sammansatta ifråga om kön och ålder. Detsamma gäller förekomsten inom de ledande grupp- erna av personer med utländsk bakgrund eller med funktions- hinder. Detta har föranlett utvärderingen att göra en egen under- sökning av dessa förhållanden. Undersökningen har planerats och genomförts inom utvärde- ringens sekretariat under medverkan av konsulten , som svarat för sammanställning av enkätsvar och databas. I denna rapport presenteras helt nya uppgifter om sammansätt- ningen av de styrelser som ytterst ansvarar för folkbildningens verksamhet och dess ledande funktionärer. För sammanställningen av rapporten svarar utredningens sekretariat. Hur många berörs?............................................................................ Det konkreta ansvaret för utformningen av verksamheten inom folkhögskolor och studieförbund vilar på ett stort antal styrelser och anställda ledare inom organisationerna. Det statliga stödet är förenat med vissa krav på verksamheten och har avgörande betyd- else för dess resurser. hantering av bidrags- fördelning och uppföljning påverkar verksamhetens utformning. Statens styrning sker på en övergripande nivå genom att ange vad stödet till folkbildningen syftar till. Bidraget ska främja verksamhet som gör det möjligt för kvinnor och män att påverka sin livs- situation och som skapar engagemang för att delta i samhälls- utvecklingen. Verksamheten ska stärka och utveckla demokratin, bredda kulturintresset i samhället samt öka delaktigheten i kultur- livet och det egna skapandet. Verksamhet som syftar till att utjämna utbildningsklyftor och höja utbildningsnivån i samhället skall prioriteras liksom verksam- het som riktar sig till utbildningsmässigt, socialt och kulturellt missgynnade personer. Personer med utländsk bakgrund, deltagare med funktionshinder och arbetslösa utgör särskilt viktiga mål- grupper för statens stöd. styrning är mer påtaglig bl.a. genom att rådet beslutar om hur tillgängliga medel ska fördelas till folk- högskolorna och studieförbunden. Hur verksamheten i sista hand utformas och hur resurserna används avgörs av en lång rad beslutsfattare på olika nivåer. Dessa formar sina beslut om verksamhetens inriktning utifrån syftena med statsbidraget och FBR:s bidragsmodell, kommunens syften med sitt bidrag, prioriteringar inom den egna organisationen, lokala önskemål och behov etc. Det är folkhögskolornas styrelser och styrelserna inom studieförbunden centralt och lokalt som har det yttersta ansvaret för vilken verksamhet som ska erbjudas och hur den ska utformas. Men också innehavare av chefstjänster på olika nivåer har ett avgörande inflytande på verksamhetens innehåll och inriktning. Deras beslut har betydelse inte minst ur ett jämställd- Vem "styr" i folkbildningen? hetsperspektiv men också ifråga om vilka som attraheras av verk- samheten eller hur integration i olika avseenden kan få genomslag. Frågor om jämställdhet har fått en central position i det politiska livet. Inom statlig verksamhet ställs krav på att i alla sammanhang göra synligt ett könsperspektiv. I linje med detta sägs redan i inledningen till direktiven för Statens utvärdering av folkbildningen 2004, SUFO 2, att den ska belysa sina resultat ur ett jämställd- hets- och könsperspektiv. I direktiven frågas vidare om folkbild- ningsarbetet attraherar ungdomsgenerationer och vilken betydelse det har för integrationsarbetet, för nationella minoriteter och för personer med funktionshinder. För deltagarna i folkbildningen finns, genom såväl löpande stati- stik som gjorda undersökningar, en ganska god kunskap om bland annat köns- och åldersfördelning. Motsvarande kunskap saknas i stort sett helt för dem som i skilda uppgifter leder och ansvarar för verksamheten. De försök som tidigare gjorts att belysa detta skedde inom dåvarande . SUFO 2 har därför valt att genom en egen undersökning ta fram uppgifter och sammanställa denna rapport. I rapporten presenteras helt nya uppgifter om sammansättningen av de styrelser som ytterst ansvarar för folkbildningens verksamhet och dess ledande funktionärer. Inledningsvis tecknas bakgrunden i form av uppgifter om kön och åldersfördelning hos folkbildningens deltagare. I rapportens centrala del beskrivs vår egen undersökning om hur styrelser och ledande funktionärer inom folkbildningen fördelar sig på kön och åldrar. Genom att fråga om förekomsten av personer med annan etnisk bakgrund än svensk och personer med funk- tionshinder för vi också in ett integrationsperspektiv. påpekar i en artikel om kön och makt i folk- bildningen att den organiserade folkbildningen enga- gerat många kvinnor. utgör kvinnor de facto majoriteten av deltagarna, både i studiecirkelverksamheten och i folkhögskolornas kurser (2002 s. 36). Några data från aktuell statistik kan belysa hur det förhåller sig nu i början av 2000- talet. Vem "styr" i folkbildningen? Uppgifter om könsfördelning på folkhögskolornas kurser finns på . Enligt denna utgjorde, våren , andelen kvinnor i folkhögskolans långa kurser . Andelen var densamma . På de korta kurserna var andelen kvinnor lägre, , . Även i utbildningar finansierade på annat sätt än via folkbildningsanslaget var andelen kvinnor lägre än i de långa kurserna. För studieförbundens del är förhållandet likartat även om andelen kvinnor totalt i cirkelverksamheten är lägre än i folk- högskolans långa kurser. var av deltagarna i studiecirklar kvinnor (). Det finns tydliga skillnader såväl mellan olika ämnesområden som mellan olika studieförbund. Inom ämnesområdet medicin, hälso- och sjuk- vård var av deltagarna kvinnor medan i ämnesområdet teknik av deltagarna var kvinnor. Båda dessa områden är små. I det stora området estetiska ämnen, som svarar för ungefär hälften av verksamheten, utgjorde av del- tagarna kvinnor. Mellan studieförbunden skiftar andelen kvinnor från i Sensus till i . Deltagarnas åldersfördelning i folkhögskolan Vid sidan av könsfördelning tar undersökningen också upp ett par andra frågor. Här lyfts därför också fram några uppgifter om deltagarnas fördelning på åldrar . För folkhögskolans del finns sådana uppgifter om deltagare i de långa kurserna tillgängliga i den statistik som publiceras . Senast tillgängliga uppgifter avser . Fördelningen, i procent, på åldersgrupper för de långa kurserna framgår av tabell 1. Vem "styr" i folkbildningen? Åldersfördelning folkhögskolans långa kurser 18–24 år 25–29 år 30–45 år 45–60 år Källa: SCB, UF 22 . Även om det är yngre åldrar som dominerar på folkhögskolornas långa kurser så finns en grupp studerande som är i pensionsåldern. Bilden är likartad för de olika kurstyperna utom de särskilda utbildningsinsatser för vilka skolorna fick särskilda medel. Där var inslaget av deltagare i åldersgrupperna 30–44 och 45–högre och motsvarande lägre i de yngre åldersgrupperna. För studieförbundens del ser denna bild väsentligt annorlunda ut. En deltagarundersökning genomförd på dem som deltog i studiecirklar ger en bra bild deltagarnas fördelning på åldersgruppen. Tabell 2 visar åldersfördelningen för män respektive kvinnor. Vem "styr" i folkbildningen? Deltagare 2000 fördelning på åldrar och kön i procent 15–24 år 25–34 år 35–44 år 45–54 år 55–64 år 65–74 år 75–84 år Källa: ?, . I cirkelverksamheten återfinns människor i alla åldrar från ungdom i skolåldern till de allra äldsta. En jämförelse med befolkningens åldersfördelning visar att det för kvinnor finns en kraftig övervikt för deltagare i pensionsåldern. av den kvinnliga befolk- ningen är eller äldre medan av de kvinnliga cirkeldeltagarna tillhör samma åldersgrupper. Män i samma ålder är inte på samma sätt överrepresenterade bland cirkel- deltagarna. Personer utgör en lika stor andel av de manliga cirkeldeltagarna som de utgör av den manliga befolkningen. Däremot finns, jämfört med befolkningen, en övervikt av cirkeldeltagare bland män i åldern 15–. Av den manliga befolk- ningen är i åldern 15–medan av de manliga cirkeldeltagarna är i samma ålder (2002). Uppgifterna visar också på ett könsmönster i deltagandet i studiecirklar. Unga män är flitiga deltagare och då, visar undersök- ningen, framför allt i vissa typer av musikcirklar. Bland kvinnorna ökar deltagandet i åldersgrupperna pensions- åldern. Det tycks vara både så att fler deltar och att de som deltar oftare är med i mer än en cirkel. Studiecirkeln synes vara en studieform som passar alla åldrar. Även personer som uppnått pensionsåldern och saknar andra studiemöjlighet kan inte endast fortsätta utan även återuppta studier inom studieförbundens verksamhet. Vem "styr" i folkbildningen? skolorna återfinns, som framgick ovan, denna grupp av deltagare men i väsentligt mindre omfattning. Även om folkhögskolan är tillgänglig för alla åldrar är den framför allt en ungdomens skola. I studieförbunden finns ytterligare en grupp som kan tas upp i detta sammanhang, nämligen cirkelledarna. I en studie av cirkel- ledarskapet som genomförts vid för Folk- bildningsrådets räkning återfinns några grundläggande data om cirkelledarna. Bland ledarna av studiecirklar är könsfördelningen jämnare än bland deltagarna, av cirkelledarna är kvinnor mot bland deltagarna. Samma skillnad ifråga om ämnen som bland deltagarna i finns också bland ledarna. av cirkelledarna inom området medicin, hälso- sjukvård är kvinnor, i språk något färre, . I ämnen som företagsekonomi och teknik är av ledarna manliga. Inom det estetiska ämnes- området är könsfördelningen bland ledarna relativt jämn (2000). Liksom bland deltagarna är spridningen i ålder stor bland cirkel- ledarna. Den yngsta var född och när enkäten genom- fördes medan den äldsta fyllt . Av de som besvarade enkäten var under , och eller äldre. De som leder och organiserar verksamheten Det finns möjlighet att med hjälp av statistik och genomförda studier ge en ganska bra bild av folkbildningens deltagare. I folk- högskolornas statistik och för studieförbundens del i deltagar- undersökningar finns också uppgifter om de studerandes utbild- ning och bakgrund i olika avseenden. Ifråga om de som organiserar och genomför verksamheten finns egentligen inga motsvarande uppgifter. När det gäller personer som ingår i styrelserna, de förtroende- valda, kan en jämförelse göras med de resultat som SCB redovisar i sin rapport i (SCB, 2003). Skillnaderna mellan mäns och kvinnors deltagande i föreningslivet är små. Vem "styr" i folkbildningen? Obetydligt fler män är medlemmar i någon organisation, men när män deltar så gör de det oftare på en högre nivå. Män deltar oftare aktivt i föreningens verksamhet, de har oftare förtroendeuppdrag och fler män talar på möten och påverkar beslut. Män i övre medelåldern (45–och även däröver) har en särskilt stark över- representation just när det gäller förtroendeuppdrag, aktivt del- tagande och personligt agerande i föreningslivet. Utvecklingen visar dock att männens deltagande har minskat mer än kvinnornas och att det särskilt gäller deltagande på högre nivå.