sou · GRB3108d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Ett konkret exempel på samverkan mellan folkhögskolan och en kommun när det gäller deltagare som slutat på folkhögskolan är kursen Lära mera på jobbet. På en folkhögskola tyckte man sig inte veta vad som hände efter skolans kurs för deltagare med lindrig utvecklingsstörning. Man hade en känsla av att deltagarna gick till- baka till sitt arbete på daglig verksamhet inom LSS och utan att det hände så mycket mer. Via projektmedel från Folkbild- ningsrådet kunde skolan utveckla en kurs som äger rum på dag- center en gång och där personal från både folkhögskolan och dagcenter deltar. Kursen bygger på att deltagarna skall lära sig mer om sitt jobb, vilket kan resultera i en ökad yrkesstolthet och att arbetet känns mer stimulerande. Genom att deltagarna försöker ta reda på sam- manhanget för uppdragen de får och dokumentera arbetet som ut- förs, tillförs värden på flera nivåer. Deltagarna får stöd i att upprätthålla sin läs- och skrivförmåga. De skaffar sig en bild över betydelsen av sitt eget arbete som en del i en process (gruppen monterar exempelvis små delar till den lampa som till slut säljs på ). De blir också delaktiga i ett större socialt sammanhang i och med att de möter kollegor som arbetar på en annan plats i prod- uktionen av den gemensamma produkten. Verksamheten har fort- satt efter projekttiden och förhoppningen är att personal från den dagliga verksamheten, som deltar i kursen, kan anamma metoder och utveckla arbetet i samma riktning för andra grupper. Genom de nya regler om sjuk- och aktivitetsersättning, som började gälla , (Lagen [1962:381] om allmän för- säkring, kap. 16) har ett nytt instrument inrättats för att stimulera unga med funktionshinder till aktivitet. har sjukbidrag eller förtidspension kunnat beviljas . Med de för- ändrade ersättningsformerna kan ersättning vid långvarig nedsätt- ning av arbetsförmågan på grund av sjukdom eller annan ned- sättning av den fysiska eller psykiska förmågan först beviljas det år personen fyller . Sjuk- och aktivitets- ersättning ersätter nu sjukbidrag och förtidspension och sjukersätt- ning kan tidigast beviljas när en person fyller , prövas rätten till aktivitetsersättning. Personer i åldrarna som har beviljad aktiv- itetsersättning får en särskild möjlighet till stöd i val och planering av aktiviteter som ska kunna ge varje enskild individ möjligheter att utveckla sina färdigheter och att öka sina förutsättningar för arbete. får därigenom en ny roll i att bistå den som har aktivitetsersättning med planering av aktiviteter och att samordna dessa. kan också bevilja särskild ersättning för vissa kostnader en person har för sina aktiviteter. Att vara med i utveckling av handlingsplaner för aktiviteter är en rättighet som är avsedd att stimulera den enskilde. Det finns dock inga krav på att någon måste delta i planeringssamtal. Genom den särskilda ersättningen ges möjlighet att delta i aktiviteter som kanske inte varit möjliga att tidigare få bekostade för personen på annat sätt. En särskild regel har införts för unga som på grund av sitt funktionshinder inte har slutfört studier på grundskole- och gymnasienivå. Denna grupp får aktivitetsersättning de behöver för att avsluta sina studier, utan att en prövning av arbetsförmågan sker. I vilken mån aktivitetsersättningen kommer att påverka för- utsättningarna för folkhögskolestudier är det ännu för tidigt att uttala sig om. De nya reglerna förändrar inte möjligheterna till sådana studier. Det är möjligt att studera på folkhögskola med bibehållen aktivitetsersättning så länge en person inte bedöms ha fått en varaktig förbättring av arbetsförmågan. De konkreta för- ändringarna består i möjligheten att få ett särskilt bidrag för vissa personliga kostnader för studierna samt att har fått ett samordningsansvar för aktiviteter vilket eventuellt kan stimulera fler än tidigare till att börja studera. Enligt Riks- försäkringsverket har, sedan förändringen trädde i kraft, den sär- skilda ersättningen beviljats till personer som studerar på folkhög- skola, men någon praxis har ännu inte hunnit utvecklats. För- utsättningarna för att bevilja den särskilda ersättningen är att den skall täcka kostnader som inte ligger inom andra huvudmäns om- råde, exempelvis kan kursavgift, studiematerial, anmälningsavgift, arbetsmaterial och resor mellan hemmet och aktiviteten ingå. Genom samordnaransvar för aktiviteter kom- mer sannolikt folkhögskolornas samverkan med att öka i takt med att aktivitetsersättningen blir genomförd för alla . Ambitionen med aktivitetsersättningen är att motverka de tyd- liga tendenser till utanförskap, som förtidspensioner ofta innebar för många personer med funktionshinder. Att skapa förutsätt- ningar för att delta i yrkeslivet innebär ofta att beträda utbildnings- vägar, som ligger utanför de traditionella. Studie- förbundens och folkhögskolornas verksamhet kom därför att bli av särskilt intresse. I har i samarbete med och , och Rehabiliteringsforskning, och med medverkan av Riksförsäkrings- verket påbörjat ett särskilt metodutvecklingsprojekt med anknyt- ning till aktivitetsersättningen som ett nytt stimulansinstrument. I projektets initiala fas har det framstått som tydligt, att samverkan mellan olika aktörer som arbetar med unga personer med funk- tionshinder (varav folkbildningen är en av de viktigare) är av central betydelse. Empowermentbegreppet, funktionshindrade och arbetsmarknaden Mot bakgrund av empowermentbegreppets vidd och dess många skilda användningsområden är det inte en alldeles enkel uppgift att göra klart för sig, på vilket sätt som det knyter an till funktions- hindrade människors sysselsättningsmöjligheter: Skall vi till exem- pel se erhållandet av ett arbete som ett led i en empowerment- process? Eller skall vi se empowerment som ett slagord i debatten för funktionshindrade människors rätt till arbete? Är empower- ment ett mål om full sysselsättning också för funktionshindrade eller anger begreppet tonen för de metoder genom vilka vi ska för- söka komma dit? Är det överhuvudtaget möjligt att tala om någon annan människas empowermentprocess, då denna startar och gror inuti individen själv? Trots att dessa och många andra frågor måste resas i anslutning till ett begrepp som empowerment, kan vi kanske bäst tänka oss att dess förtjänst består i att ringa in ett lika viktigt som självklart problemområde: funktionshindrade människors rättighet att delta i samhället och att här leva ett fullvärdigt och självständigt liv. Vad gäller gruppens relation till arbetsmarknaden reses kanske framförallt frågor som övergripande handlar om vilka faktorer som befrämjar och hindrar gruppens integration respektive exkludering från arbetslivet. Detta sätter självklart fokus på en mängd områden och omständigheter, vilket kan illustreras genom att knyta an till och (1998), som delat upp empower- mentbegreppet i tre analysnivåer; en individuell, en organisatorisk och en samhällelig. På den individuella nivån är det människans upplevelser och känslor som står i fokus. Härmed blir frågor som berör den enskildas eget liv centrala, till exempel hur hon upplever sin livssituation, sin sysselsättningssituation och sin syn på möjlig- heter och hinder i relation till att få ett arbete. På en organisatorisk nivå riktas blicken mot de olika verksamheter som arbetar för att bereda funktionshindrade människor sysselsättning. I anslutning till dessa blir frågor om deras arbetssätt och policy centrala, till exempel på vilket sätt som de tar tillvara de funktions- hindrades kunskaper, hur de lyckas möta deras behov och hur de funktionshindrade själva blir involverade i besluten i de processer som är tänkta att leda till ett arbete. Det är också på den organ- isatoriska nivån som empowerment har sin tydligaste koppling till praktiken. Vad gäller den samhälleliga analysnivån av empower- ment riktas intresset mot i vad mån olika institutioner och regel- verk av övergripande natur, till exempel antidiskriminerings- och rättighetslagstiftning, underlättar för funktionshindrade att delta på olika kurser på någorlunda jämställda villkor. Personer med funktionshinder i arbetsmarknadsutbildning uppgick antalet arbetslösa i genomsnitt till 176 000 per- soner över året (arbetsmarknadsverket: . fanns 195 471 personer registrerade som arbetslösa, varav 16 362 som arbetshandikappade. 83 383 personer deltog i olika prog- ram för arbetshandikappade som exempelvis lönebidrag, skyddat arbete hos offentlig arbetsgivare, arbetspraktik eller arbetsmark- nadsutbildning. Totalt deltog 5 770 arbetshandi- kappade i arbetsmarknadsutbildning (AMS, 2003) inklusive för- beredande utbildning. Genom kontakter med den lokala arbetsförmedlingen kan funk- tionshindrade arbetssökande få kontakt med specialister från Rehabilitering, vilka kan utgöra ett stöd i planeringen av ett arbete eller en utbildning. Det finns ett varierat utbud av kurser som är riktade till målgruppen. Två utbildningsföretag har här varit ledande på området; Svenska Enter rehabilitering AB och . Från första har de bägge bolagen samma ägare under namnet . I bolagets utbud ingår kurser riktade till särskilda funktionshindergrupper; exempelvis förbered- ande utbildning för döva och program som vänder sig till funk- tionshindrade med olika bakgrund för sysselsättning. Exempel på det senare är utbildning av tillgänglighetskonsulter. Det finns fram- tagna utbildningsmoduler, det finns anpassningar och stöd, som kan integreras i ordinarie utbildning för de funktionshindrade som inte behöver särskilt stöd under utbildningen. Arbetssättet beskrivs på sätt som lika gärna kunde ha varit en folkhögskolas metoder: Våra utbildningar anpassas individuellt till deltagare som på grund av funktionsnedsättningar inte kan delta i ordinarie kurser hos utbild- ningsanordnare av traditionell karaktär. Vi tar hänsyn till det bland annat genom att arbeta i små grupper, var- iera arbetstempot och anpassa studiematerialet (Svenska Enter: . Fakta om ). Arbetsförmedlingens specialfunktion Arbete åt unga handikapp- ade finns i samlokaliserat tillsammans med . Enheten arbetar med vägledning åt skolungdomar med funktionshinder från och med åttonde klass och med elever från särskolan från och med årskurs tre på gymnasiet. I arbetet ingår att kontakta vägledare på alla gymnasieskolor i med en inbjudan där elever med funktionshinder erbjuds kontakt med en samordnare från Unga Handikappade. Cirka 100 avgångselever ut- nyttjar möjligheten och eleven arbetar tillsammans med samordnaren för Unga Handikappade, vägledaren på gymnasiet, föräldrar och eventuellt andra viktiga kontakter i det personliga nätverket fram en handlingsplan för vad som skall hända efter gym- nasiet. När handlingsplanen är upprättad och gymnasiestudierna är slut träffar eleven och samordnaren för Unga Handikappade ordi- narie arbetsförmedlare på hemorten, som då tar över ansvaret. Enligt en samordnare från Unga Handikappade föreslås ofta de elever, som inte söker annan utbildning, att söka till en folkhög- skola. Den hårdnande arbetsmarknaden kräver mer utbildning och samordnarens erfarenhet är att tiden på folkhögskolan innebär stora förändringar för ungdomarna med funktionshinder. som han uttrycker det. Ungdomarna växer kunskaps- mässigt, men utvecklas också mycket i sina förutsättningar att gå vidare till arbete, enligt samordnaren. För många av de ungdomar samordnarna möter handlar studier på folkhögskolan om att delta i en kurs som är riktad till deltagare med funktionshinder och uppfattningen är att det oftast sker mycket positivt i de kurserna. För den elev som gått i klasser där han eller hon varit ensam om att ha ett funktionshinder, blir det något speciellt att få komma till en grupp utan att vara annorlunda. Att komma till en skola, som inte bara är anpassad fysiskt utan där det också finns en särskild förståelse för den särskilda problematik som eleven har, brukar innebära mycket för självförtroendet. Eleverna blir, enligt samordnaren, stolta när de märker att de fakt- iskt kan något och inte alltid måste jämföra sig med andra elever som har annorlunda förutsättningar. Samverkan mellan folkhögskolan och andra utbildningsanordnare I vår studie visas flera olika exempel på samverkan mellan folk- högskolorna sinsemellan och mellan folkhögskolor och andra ut- bildningsanordnare. Exempel på folkhögskolans samverkan med andra utbildningsanordnare är det lokala kompetensrådet i en kommun, där studieförbund, folkhögskolor, komvux och privata utbildningsanordnare möts i ett forum i vilket även högskola, försäkringskassa, arbetsförmedling och näringsliv är representera- de. I gruppen diskuteras utbildning och förutsättningar för att människor, med eller utan funktionshinder, ska kunna ta plats i arbetslivet. I en annan kommun träffas en rekryteringsgrupp där rektorer och vägledare från komvux och folkhögskolor deltar. Flera folkhögskolor har mötesplatser med högskolan i olika former. Ett exempel är två folkhögskolor som tillsammans med tre högskolor genomfört en distanskurs på högskolan. Kursen är en fortbildning som vänder sig till personal verksamma i arbete med människor som i vuxen ålder drabbats av hjärnskador. Samverkan med högskolan sker på en annan folkhögskola i syfte att förbereda deltagarna för högskolestudier, där ett inslag i arbetet består av att folkhögskolan får besök av högskolan då information ges om vilken beredskap som finns på högskolan för att ta emot studenter som exempelvis har läs- och skrivsvårigheter. På en folkhögskola finns en fortbildningsgrupp som har knutit till sig en resursgrupp med representanter från organisationer som skolan samarbetar med; exempelvis deltar personer från habili- teringsverksamhet och högskola. Nyttan av den mötesplatsen är ömsesidig. Från folkhögskolan upplever man sig bidra med kun- skaper om funktionshinder till högskolan som möter allt fler sök- ande med exempelvis neuropsykiatriska funktionshinder. Folkhögskolan i relation till andra utbildningar En viktig faktor jämfört med andra utbildningsformer är att folk- högskolan utgörs av små enheter vilka ger möjlighet till en närhet som av både deltagare och företrädare ofta tas upp i positiva ord- alag. En rektor jämför sina förutsättningar att skapa kontakt med möjligheterna på en vanlig gymnasieskola: Sen är det ju så att till och med största folkhögskola har mindre än 400 deltagare och jämför man det med en ordinär gymnasieskola som har över 2 000 elever så är det ju klart att det är skillnad. På en folkhögskola säger alla hej och har någon relation till rektorn. På en stor gymnasieskola har eleverna kanske sett rektorn på bild medan jag som rektor på en folkhögskola står i dörren och säger god morgon. Det skapar en trygghet. Valet av folkhögskolan som studieform ger intryck av att vara det enda tänkbara för nästan alla i våra intervjuer och uppsatser som uttalar sig i den frågan, oavsett om de går på skolan för att få behörighet för fortsatt utbildning eller har valt andra typer av kurser. En deltagare har övervägt att börja på komvux, men ville göra något annorlunda och valde därför en skola med internat. Bland deltagarna med läs- och skrivsvårigheter tar en av deltagarna speciellt upp sina tidigare försök att studera på komvux. Vid fyra tillfällen har hon påbörjat studier, men slutat eftersom hon inte hängde med och själv trodde att hon inte var mogen för studier. När det gäller deltagarnas bakgrund har vi från 22 av dem som ingår i vårt material fått uppgift om tidigare studier. Av dessa del- tagare går 16 i en kurs som är riktad till deltagare med funktions- hinder. Fem av deltagarna har som enda studieerfarenhet grund- skola och fem har fullföljt gymnasiet, varav en har gått på riks- gymnasium för rörelsehindrade. Gymnasiet har utgjort stötestenen för sex av deltagarna som har påbörjat, men inte avslutat, en gym- nasieutbildning. Fem deltagare har tidigare gått på folkhögskola och fyra av dem har gått kurser riktade till deltagare med funk- tionshinder. En deltagare har gått i särskolan. Flera deltagare be- skriver sin tidigare skolgång i termer av misslyckanden eller kaos i större eller mindre grad. Följande beskrivning verkar vara karaktär- istisk för ungdomar med Aspergers syndrom enligt beskrivningar från både deltagare och företrädare. Denna kvinna började i en kurs som riktade sig till deltagare med diagnosen och har sedan gått vidare till en vanlig kurs. Innan jag började på folkhögskolan gick jag grundskola och gym- nasium. Egentligen var hela min skoltid kaotisk. Jag förstod jätteofta inte vad lärarna sa och så jag ifrågasätter alltid varför uppgifter ska göras. Om läraren då bara säger att du ska göra den! då blir jag bara mer obstinat. Sen har jag läs- och skrivsvårigheter också som gjorde det ändå svårare. På gymnasiet gick jag inte klart; först gick jag och sen så gick jag delvis till. fick jag diagnosen Aspergers syndrom. Då blev det väldigt krångligt både från lärarnas och min egen sida, jag visste inte riktigt hur jag själv skulle hantera det och lärarna visste inte hur det skulle hanteras, så det blev kaos. Men det fungerade inte bra innan heller. Andra året på gymnasiet var det så att istället för att vara med i klassen så satt jag hos en speciallärare. Hon var jättebra i och för sig, men det blev inte så jätte- mycket av det. Enligt företrädare för folkhögskolorna uppfattas det som en viktig utmaning att kunna erbjuda de deltagare som så önskar en behörig- hetsgivande utbildning. Även om deltagaren inte går i en kurs som ger behörighet kan det finnas en möjlighet att han eller hon får arbeta på en annan nivå än övriga deltagare i kursen för att skaffa den behörighet som är aktuell. Alternativt kan man delta i andra kurser för att arbeta på önskad nivå inom olika ämnen. En av företrädarna tar särskilt upp en företeelse som skolan möter med jämna mellanrum när det kommer deltagare som vill komplettera sin behörighet för vidare studier. Det kan handla om deltagare som kommer till folkhögskolan med vad företrädaren kallar hyggliga betyg utan att betygen har motsvarighet i reella kunskaper hos deltagaren. En persons kunskaper måste ju mätas som andras och ingen får tänka på att någon är duktig – för att vara en som sitter i rullstol. Företrädaren menar att alla deltagare som har ambitionen att skaffa högskolebehörighet måste svara upp mot givna krav. För en del kan det ta lite att nå sina mål medan andra kanske inte når fram till det de tänkt. Det är därför nödvändigt att på folkhög- skolan kontinuerligt ta diskussioner om styrkor och begränsningar för att inte bidra till misslyckanden . En företrädare berättar om överlappningen till högskolan för en deltagare och hur önskan att förbereda så väl som möjligt för fortsatta studier kan slå fel: hade vi mycket förberedande kontakter med högskolan men det ledde tyvärr till att vi faktiskt skrämde upp dem lite grann och de blev oroade över om de skulle kunna klara att ta emot vår deltagare. Det blev nästan lite fel och det fanns saker förberedda när hon började som inte alls fungerade särskilt bra. När det väl var bortrensat och hon själv hade talat om vad hon behövde och inte, då fungerade det bättre. Denna erfarenhet kan ses som ett exempel på den goda vilja som ofta finns på folkhögskolan och som i alla sedelärande berättelser finns det här en läxa att lära; deltagaren själv är den som har bäst kunskap om sina behov och måste själv få vara huvudpersonen i all planering för sitt fortsatta liv. Likabehandling av deltagare i vuxenutbildning finns en lag om likabehandling av studenter i högskolan (SFS 2001:1286). Lagen ska motverka diskriminering på grund av könstillhörighet, etnisk och religiös tillhörighet, sexuell läggning eller funktionshinder och främja lika rättigheter för studenter och sökande. Något motsvarande skydd mot dis- kriminering finns inte inom vuxenutbildningen. På före- kommen anledning har emellertid agerat för att motverka att personer med funktionshinder blir utsatta för diskriminering i sina kontakter med folkhögskolorna. Efter att konstaterat att en sökande till en folk- högskolekurs missgynnats på grund av sitt funktionshinder, utfärd- ade en PM angående antagning av studerande med funktionshinder. I promemorian ger rådet syn- punkter som vägledning till folkhögskolorna inför framtida antag- ningar av deltagare med funktionshinder. En ny lag om förbud mot diskriminering trädde i kraft och omfattar enligt propositionen (2002/03:65) den diskriminering som kan ske inom områden som: arbetsförmedlingen, restaurang- branschen eller bostadsmarknaden. Diskriminering inom skolväsendet och andra utbildningsformer än högskoleutbildning omfattas emellertid inte av den här lagen utan kommer att utredas särskilt och, som det heter, skyndsamt. Studenter med funktionshinder på högskolan Bland de deltagare med funktionshinder på folkhögskolor som vi intervjuat, har vi mött några med ambitionen att söka sig vidare till högskolestudier efter avslutad kurs på folkhögskolan. studera statistik över representationen av studenter med funktions- hinder kan man konstatera att gruppen är mycket begränsad på högskolor/universitet. fanns det totalt 272 863 helårs- studenter registrerade i riket. uppgick antalet registrerade studenter totalt i högskoleutbildning till 340 774. (: ) fick 2 047 studenter i landet kompensatoriskt stöd i någon form för att kunna delta i en högskoleutbildning. Ytterligare 918 studenter har haft kontakt med samordnare för sin studieplanering. (Studentbyrån, : ) Vid så gott som alla högskolor finns en samordnare för studenter med funktionshinder. Samordnarens uppgift är att tillse att stu- denter med behov av kompensatoriskt pedagogiskt stöd får tillgång till detta. Den statistik som finns om studenter med funktions- hinder bygger på de kontakter samordnarna har med studenterna, dels i fråga om stödinsatser, dels när det gäller studieplanering. Studenter med funktionshinder, som genomgår högskoleutbildning utan stödinsatser eller särskild planering i samråd med samordnare, ingår således inte i underlaget för statistiken. Möjligheten för studenter att få stöd i studiesituationen finans- ieras genom att varje högskola förutsätts avsätta av grundutbildningsanslaget för att finansiera merkostnader för stud- enter med funktionshinder. Genom ett särskilt uppdrag ansvarar för att fördela ett extra nationellt anslag i fall då de interna medlen inte varit tillräckliga för att utbildnings- anordnaren skulle kunna vidta nödvändiga åtgärder. presenterade 2001 en inventering av situationen för studenter med funktionshinder samt hur högskolorna levde upp till för att tillförsäkra människor med funktionsnedsättning delaktighet och jämlikhet. (, 2000) Resultatet av utredningen visade att de flesta högskolor tar ansvar för studenter med funktionshinder, men att det fanns myck- et att arbeta vidare med för att nå målen full delaktighet och jäm- likhet. Ett påpekande gällde de använda definitionerna av begrepp- en handikapp och funktionshinder, vilka vid det laget omfattade personer med somatiska funktionsnedsättningar och personer med dokumenterade läs- och skrivsvårigheter. Genom Lagen om lika- berättigande av studenter i högskolan har en ny definition med automatik ersatt de tidigare använda. I lagtexten görs ett antal defi- nitioner av begrepp som används, exempelvis högskola, student, sökande, etc. Definitionen som används är således: Funktionshinder: varaktiga fysiska, psykiska eller begåvningsmässiga begränsningar av funktionsförmågan som till följd av en skada eller en sjukdom fanns vid födelsen, har uppstått därefter eller kan förväntas uppstå (Lag [2001:1286] om likabehandling av studenter i högskolan 2 §). Samordnare på universitet och högskolor initierade 2001 en studie om förutsättningarna för studenter med psykiska funktionsned- sättningar. Följande år presenterades rapporten (Holmlid 2002).