sou · GRB321 · 2004-01-01 00:00:00 — När det gäller frågan vad som ska utgöra framträdande artisters tjänsteställe, är det värt att påpeka att det finns en annan yrkes- grupp med likartade arbetsmarknadsvillkor – nämligen för bygg- nadsarbetare – för vilka bostaden enligt 12 kap. 8 § inkomstskatte- lagen anses som tjänsteställe. Deras inställelseresor blir därmed att betrakta som tjänsteresor. De kostnader för resor och trakta- menten som byggföretag betalar för projektanställda från annan ort beläggs därmed inte med arbetsgivaravgifter. 7.6Skattesystemets regelverk för konstnärer med inkomst av näringsverksamhet Författaren inreder ett rum eller hyr en lokal i en annan del av stan. Bildkonstnären behöver en ateljé. Sångaren eller musikern tvingas ljudisolera en del av huset eller lägenheten för att kunna öva. Bedriver man sitt arbete i anslutning till hemmet gäller i princip bara vissa schablonavdrag för lokalkostnaden, såvitt inte lokalen ifråga är skild från bostaden och i princip omöjlig att använda som bostad. Det betyder t.ex. att den ligger på avstånd från bostaden, har separat ingång och/eller är inrättad på ett sätt som gör lokalen omöjlig att använda för bostadsändamål. Om inte dessa villkor är uppfyllda får konstnären i bästa fall göra schablonavdrag för arbetslokal. Detta schablonavdrag fastställdes till för arbetslokal i anslutning till lägenhet; och till i anslutning till eget hus. Dessa belopp har frusits i absoluta tal , penningvärdet i stort sett halverats och bostadskostnaderna ökat. Om dessa avdrag realvärdesäkrats skulle de nu ha uppgått till respektive . Vad krävs av en konstnärs arbetsplats? En målande eller skulpte- rande bildkonstnärs ateljé är obrukbar för varje annan verksamhet. En musiker, sångare eller skådespelare som inte har tillgång till institutionslokaler måste ha tillgång till ljudisolerad eller geogra- fiskt isolerad arbetslokal. En författare bör ha rätt till en arbetslokal som uppfyller de krav som ställs av t.ex. utredare i regeringskansli, organisationer eller näringsliv. Avskildhet, utrymme, möjlighet att lagra skrymmande volymer material etc. är nödvändigt liksom kontorsmöbler som fyller moderna krav. Då måste det också vara möjligt att dra av kostnader för dessa. Med det fokus som är på arbetsmiljöarbete, krav på ergonomi, mot stress och förslitning är detta rimligt och tidsenligt. 7.6.2Kvittning av underskott i näringsverksamhet mot inkomst av tjänst Huvudregeln är att underskottet får dras av i näringsverksamheten efterföljande år. Om underskott därvid uppstår får detta tas med till efterföljande år s.k. rullande underskott. I lagstiftningen finns också vissa möjligheter att utnyttja under- skott som allmänt avdrag. Här är reglerna betydligt generösare för konstnärliga och litterära verksamheter. Bakgrunden till detta är behovet av att lösa problemen kring den ibland nästan slump- mässiga fördelningen av intäkter på tjänst respektive näring. Ett tydligt exempel är en konstnär som får ett periodiskt stipen- dium som beskattas i tjänst men där kostnaderna och därmed ofta ett underskott hamnar i näringsverksamhet. Om kvittning inte medges här blir beskattningen för hög i förhållande till konstnärens verkliga resultat i den totala verksamheten. Kvittning mot tjänst eller annan näringsverksamhet får bara ske om man haft inte obetydliga intäkter under inkomståret och de tre föregående åren. Som intäkt får anställningsinkomst räknas med om den avser kulturarbete (RSV:s begrepp). Annan anställnings- inkomst får inte räknas med. Här skall åter erinras om att bra vägledning avseende begreppet uteslutande eller så gott som uteslutande konstnärlig verksamhet saknas. Viktigt är att man vid bedömningen av intäktsnivån i verksamheten hänvisar till att även tjänsteintäkter av konstnärlig natur får tas med. Ackumulerad inkomst kallas sådan inkomst som man ska deklarera i sin helhet , men som man tjänat in under två eller . För sådan inkomst finns en möjlighet till lindring av den statliga inkomstskatten genom särskild skatteberäkning. Fria kulturarbetare (RSV:s begrepp) kan få särskild skatteberäkning för ackumulerad inkomst. För fria kulturarbetare (RSV:s begrepp)är inkomsterna ofta mycket varierande och det kan gå mellan utgift och inkomst. Genom insättning på ett särskilt bankkonto upphovsmannakonto – kan en upphovsman jämna ut resultatet av näringsverksamheten mellan olika år. Inkomster som satts in på ett upphovsmannakonto inkomstbeskattas inte förrän det år de tas ut. Det insatta beloppet dras av som kostnad i näringsverksamhet. Ett antal regler åtföljer detta. Rätten till uppskov omfattar bara inkomster i näringsverksamhet. Vissa beloppsgränser finns som innebär att det i realiteten handlar om mycket ojämna inkomster. Pengarna får inte stå kvar på kontot längre än . 7.7Undantag i skattereglerna för arbetsgivare som anställer musiker Bestämmelserna om kostnadsavdrag finns i 8 kap. 22 § skattebetal- ningslagen och innebär att arbetsgivaren i vissa fall får ta hänsyn till arbetstagarens kostnader i arbetet. RSV fastställer schabloner som anger storleken av kost- nadsavdraget för vissa yrkesgrupper, däribland musiker och sång- artister, att tillämpas vid beräkning av underlag för skatteavdrag och arbetsgivaravgifter. Enligt dessa föreskrifter får arbetsgivare göra kostnadsavdrag från utgiven bruttolön till musiker och sång- artister . Musikern eller sångaren har att i vanlig ordning yrka avdrag för sina verkliga kostnader i sin deklaration. 7.8Beskattning av konstnärer i några europeiska länder Det är ingen enkel sak att jämföra skattesystemen i olika länder. Några iakttagelser är emellertid möjliga att göra när det gäller reglerna för avdrag i beskattningen för kostnader för konstnärligt arbete i olika associationsformer. Liksom har ett flertal länder genomfört förändringar i skattesystemen enligt principen om en breddning av skattebasen och en viss sänkning av skattenivån. Ett led i detta har varit att ta bort undantag och speciella hänsyn till grupper med atypiska vill- kor. Trots detta har ett flertal länder inom EU bibehållit särskilda hänsyn till konstnärer inom skattelagstiftningen. I de flesta länder inom EU görs skillnad i skattehänseende mellan konstnärer med inkomst av tjänst respektive inkomst av näringsverksamhet även om gränsen mellan dessa dras lite olika. I har även en konstnär med inkomst av tjänst möjlig- het att skatta för den genomsnittliga inkomsten de senaste tre eller fem åren. Han eller hon har även rätt till avdrag för sina kostnader antingen enligt en schablon (flat-rate) eller för styrkta utgifter. Både i belgisk och finsk skattelagstiftning anges att hänsyn ska tas till de ofta dryga kostnader som konstnärlig verksamhet kräver även för konstnärer med inkomst av tjänst. Samma regler tillämpas för dem som för egenföretagande konstnärer. I medges ett större schablonavdrag för konstnärer med inkomst av tjänst än för övriga löntagare. Egenföretagare konst- närer har möjlighet till mer heltäckande kostnadsavdrag. Artister och musiker (dvs. utövande konstnärer) i betraktas i skattehänseende som egenföretagare – med undantag för t.ex. fastanställda symfonimusiker. De kan därigenom dra av sina kostnader. Dessa frilansare med inkomst av tjänst betraktas som egenföretagare i skattesystemet men som anställda i social- försäkringssystemet. På råder under vissa betingelser skattebefrielse för upp- hovsmän. För många inhemska konstnärer gör detta liten skillnad eftersom flertalet av dem hamnar under gränsen för beskattnings- bar inkomst. (Källa: Report of Regimes of Employment and Social Protection of the Cultural Workers in the EU, 26 oct. 7.9Problem vid tillämpningen av skattereglerna det administrativa underskottet i konstnärernas verksamhet Beskrivningen av skattesystemet, dess tillämpning och inte minst de problem som konstnärkollektivet upplever aktualiserar tydligt frågan om de enskilda konstnärernas bristande resurser när det gäller att hantera sina egna skatteärenden. Deras verksamhet är ofta både kvalificerad och kostsam, inte minst därför att skattesystemet är komplicerat. För de konstnärer som inte har resurser nog för professionell hjälp återstår de konstnärliga organisationernas skatterådgivning. kan troligen endast 5 av landets aktiva konstnärer anlita extern professionell hjälp för sin bokföring och deklaration. Detta är naturligtvis ett resultat både av inkomstnivåer och synen på sin roll som företagare. Övriga konstnärer hänvisas till sina organisationer, och till skatte- myndigheten. På tjugotalet existerande konstnärorganisationerna finns högt räknat lika många jurister som har möjlighet att som en del av sin verksamhet svara på frågor om skatt och avgifter. Detta är natur- ligtvis en viktig del i organisationernas dagliga verksamhet men samtliga rapporterar brist på resurser. Kurser och samarbetsavtal med externa jurister och revisorer prövas för att förbättra situa- tionen men ändå är det helt klart att organisationerna inte kan ersätta den revisorer eller skattejurist som medlemmar egentligen har behov av. Inte heller kan man tillfredställa det stora behov av utbildning på skatteområdet som finns bland medlemmarna. Organisationerna får ofta koncentrera sitt arbete på att samla in och försöka hitta lösningar på akuta frågor som dyker upp i den dagliga rådgivningen. Inom KLYS finns en skattegrupp som försöker följa utredningar och praxisförändringar. Om konstnären kontaktar skattemyndigheten för att t.ex. få en bedömning i en momsfråga är detta en så speciell kunskap att den inte enkelt kan få ett svar. I en taxeringssituation kan man sällan räkna med att skatte- handläggaren hinner förklara varför vissa frågor ställs och vilket underlag som avses. Konstnären kanske inte förstår att det är viktigt att beskriva verksamheten i vissa termer och man har inte en fullgod bokföring vilket är en klar brist. skatteutredningar har försökt att genom lagregler för- ändra skattesystemet för konstnärer. Dessa förändringar har ofta inte genomförts med hänsyn till behovet av generella regler i vår lagstiftning vilket gör att det är viktigt att se om det finns andra åtgärder som kan vidtas för att ge konstnärerna förbättrade villkor. Om regelförändringar ofta är svåra att få till stånd och dessutom lätt kan bli verkningslösa genom att ny praxis eller ny generell lagstiftning införs måste man börja fundera över om bristerna i de administrativa rutinerna kan avhjälpas. En genomgång av insatser riktade till småföretagare visar att samhället här både regionalt och centralt byggt upp olika slags stöd i form av information, utbildning, nättjänster m.m. Dessa är dock anpassade till traditionella tillverknings- och serviceföretag och ger därför inget tillräckligt stöd till konstnärerna. 7.10Skattemyndigheten problem vid tillämpningen av skatte och avgiftslagstiftningen Den genomgång som gjorts visar på bristen på en enhetlig bedömning av konstnärernas deklarationer. Ovana vid att hantera dessa gäller såväl enskilda skattehandläggare som enskilda konst- närer. Många konstnärer har svårt att sätta sig in i de snåriga skatte- reglerna för deras verksamhet. För båda parter vore det en fördel med en särskild hantering av det slag man haft och planerar att återinföra i med en särskild enhet för hantering av konstnärernas deklarationer. Specialkompetens hos skattemyndig- heten främjar rättssäkerheten, stärker förtroendet från konstnärer- nas sida och effektiviteten ökar i myndighetens perspektiv. har genom denna särskilda åtgärd erkänt behovet av en mer sakkunnig behandling av konstnärernas deklara- tioner. Orimligt vore emellertid om denna ordning enbart kom att gälla konstnärer i . Denna särskilda åtgärd bör rimligen gälla alla konstnärer oavsett bostadsort. Ett betydande antal konstnärer bedriver konstnärligt arbete trots mycket låga inkomster. Under utredningens gång har jag uppmärk- sammats på flera fall där deklarationerna underkänts enbart på den grund att de redovisat mycket låga nettointäkter. Detta har lett till skönstaxering. Mycket talar för att detta inte skulle ske om dekla- rationerna bedömts av en specialenhet för konstnärer inom Skatte- myndigheten. vars beslut inte sällan är avgöran- de för människors ekonomi måste ha en rimlig kunskap om de villkor som gäller för de yrkesgrupper vilkas deklarationer de be- handlar. Pensionsreformen som genomfördes under föregående år fick kon- sekvenser som förefaller mindre lämpliga för konstnärer inom bl.a. dans- och musikområdena på grund av dessa yrkens speciella karaktär. (Budgetpropositionen , 1999/2000:1, bilaga 13, utgifts- område 17, kap. De nya beräkningsgrunderna för inkomstpension missgynnar i många fall konstnärligt yrkesverksamma i förhållande till ATP- systemet. De flesta konstnärer hör till förlorarna i det nya pensionssystemet. Konstnärernas möjligheter att kompensera försämringen via tilläggspension är begränsade. Bristen på avtals/tilläggspen- sioner gäller stora grupper av frilansande konstnärer; liksom i hög grad konstnärliga näringsidkare. Dessa grupper har därmed svårt att nå upp till de pensionsnivåer som gäller flertalet övriga grupper på arbetsmarknaden. Ett specialproblem har uppstått i den s.k. PISA-förordningen för de grupper som av kulturpolitiska skäl har en lägre pensionsålder. De förändringar som gjorts i det allmänna pen- sionssystemet medför att de riskerar sänkta pensioner efter som den tidigare avgångsskyldigheten slopas. Ett nytt ålderspensionssystem som kallas inkomstpension infördes . De nya reglerna gäller från årskiftet 2002 2003. Nya begrepp har införts och förändringar i beskattning och beräkning av pensionsgrundande inkomst har gjorts. Den tidigare folkpensionen liksom pensionstillskott har om- vandlats till garantipension vilket är ett grundskydd för de som haft låg eller ingen inkomst. Garantipensionen beskattas fullt ut men har höjts som kompensation. Garantipension kan tidigast betalas ut till personer födda eller . Full garanti- pension uppgår till 2,13 prisbasbelopp för ensamstående och 1,90 för gifta. (Prisbasbeloppet för uppgår till .) Förutsättningen är att man bott i , i annat fall minskas garantipensionen. Garantipensionen kan kompletteras med bostadstillägg. Det tidigare ATP omvandlas till tilläggspension . I tilläggspensionen ingår även en del av folkpensionen. Om man har fullt antal år med ATP-poäng kommer hela den hittills- varande folkpensionen att heta tilläggspension. För de som är födda och tidigare är beräkningen av tilläggspensionen den- samma som gällt i det tidigare ATP-systemet. För full ATP krävdes tidigare minst 30 yrkesverksamma år, varvid de 15 bästa inkomst- åren lades till grund för pensionens storlek. De som är födda omfattas i större eller mindre utsträckning av det nya systemet. För dessa åldersgrupper sker en successiv avtrappning av beräkningen enligt ATP och en infasning i ett nytt beräkningssystem för tilläggspensionen. För de som är födda och senare – dvs. de som går 2019 – gäller de nya beräkningsgrunder- na fullt ut. I motsats till ATP-systemet kommer pensionernas storlek nu att grundas på hela livsinkomsten . Livsinkomstprin- cipen innebär att värdet av alla inbetalda pensionsavgifter motsvarar vad man får ut i pension. Den pensionsgrundande inkomsten är inkomster av anställning och inkomster av näringsverksamhet, samt ersättningar från socialförsäkringssystemet, t.ex. sjuk- och föräldrapenning och arbetslöshetsförsäkringen samt t.ex. stipendier som enligt inkomstskattelagen skall beskattas som inkomst av tjänst. Den försäkrade betalar allmän pensionsavgift om av sin lön plus eventuella ersättningar från socialförsäkrings- systemet och arbetslöshetsförsäkringen till pensionssystemet. Denna avgift betalas för inkomster upp till 8,07 inkomstbasbelopp. (Inkomstbasbeloppet för uppgår till .) är alltså den högsta inkomst som allmän pension tillgodoräknas för. Av denna används 16 procent- enheter till fördelningssystemet, dvs. för att betala samma års ut- gående pensioner. Resterande del av avgiften, , sätts in och ger ränta på ett individuellt premiepensionskonto. Arbetsgivaren betalar en ålderspensionsavgift om av lönen till pensionssystemet för anställda. Avgiften betalas för hela lönen. Det innebär att den delen som överstiger taket på 8,07 inkomstbasbelopp är en skatt som går till statskassan och inte till pensionssystemet. För företagare gäller att utöver de 7 pro- centen betalar de även ålderspensionsavgift av avgiftsunderlaget. Pensionssystemet är till största delen ett fördelningssystem, dvs. ett försäkringssystem där de inbetalda avgifterna betalar samma års utbetalningar. Systemet omfördelar med andra ord inkomsterna från den yrkesverksamma till den pensionerade generationen. Där- vidlag gäller samma princip som i ATP-systemet. Pensionen från fördelningssystemet – inkomstpensionen – regist- reras som en pensionsrätt motsvarande debiterade avgifter. Pensionsrätterna räknas upp (eller ned) med den allmänna inkomstutvecklingen. Behållningen på kontot i fördelningssyste- met motsvaras inte av några sparade pengar men registreras på individen. Resterande del av avgiften, , sätts in på ett individuellt premiepensionskonto. Till skillnad från inkomstpen- sion motsvaras den individuella premiepensionen alltid av faktiskt sparade pengar. Tillväxten av dessa är helt beroende av vilka fonder pensionsspararen valt och vilken avkastning fonderna ger. Pen- sionen från premiepensionssystemet kallas premiepension. Till- godohavandet på premiepensionskontot beräknas i likhet med privata pensionsförsäkringar på försäkringsmässiga grunder. Pensionsåldern blir rörlig från och obegränsad uppåt. Ju senare pensionen tas ut desto högre blir den. Nytt är att föräldraledighet är pen- sionsgrundande liksom bidragsdelen i studiemedelssystemet. Som pensionsgrundande inkomst räknas också sjukpenning och rehabi- literingspenning, dagpenning från arbetslöshetskassa m.m., dvs. bidrag som kompenserar inkomstbortfall. Socialbidrag är däremot inte pensionsgrundande. 8.1.1Vinnare och förlorare i det nya pensionssystemet ATP-systemet har varit en av de centrala uttrycken för inkomst- bortfallsprincipen i det svenska socialförsäkringssystemet. De 15 inkomstmässigt bästa åren antogs naturligt nog komma i den senare delen av yrkeskarriären. Det innebar att inkomstbortfallet blev måttligt vid uppnådd pensionsålder. Man skulle därmed kunna upprätthålla en rimlig materiell standard som pensionär. Visserligen bortföll inkomster, men detta kompenserades i viss mån av att livet blev en aning enklare och billigare när man inte längre var yrkes- verksam. Den nya inkomstpensionen beslutades i bred enighet i och har därmed en hög demokratisk legitimitet. Men som alltid när radikala förändringar genomförs i de sociala trygghetssystemen finns det vinnare och förlorare. Till förlorarna i det nya ålderspensionssystemet i jämförelse med det gamla ATP-systemet hör de yrkesgrupper som har en lång högskoleutbildning, relativt korta yrkeskarriärer och mycket ojämna och varierande inkomster. Men också de med långa, återkommande arbetslöshetsperioder hör till förlorarna. För dem blir intjänade pensioner lägre eller mycket lägre jämfört med ATP. Detta gäller åtskilliga yrkesgrupper på arbetsmarknaden. De som har en lång högre utbildning och en yrkeskarriär avbruten av vidareutbildning, längre barnledighet men, av bl.a. dessa skäl, goda inkomster under senare delen av yrkeslivet kom- mer att få försämringar i det nya systemet. I ATP-systemet kunde de tillgodoräkna sig 15 goda inkomstår. Dessa goda år kommer att ha mer begränsad effekt i det nya systemet. I det nya ålderspensionssystemet gynnas däremot de som yrkes- arbetat från tidiga år och utan avbrott . Dessa grupper missgynnas inte längre av att de inte kan uppvisa 15 mycket goda inkomstår. Vilket av pensionssystemen är mest rättvist? Svaret beror på vilka allmänna principer som man anser ska vara vägledande i socialförsäkringssystemet. ATP-systemet är ett tydligt exempel på inkomstbortfallsprincipen. Det nya ålderspensionssystemet är en förändring i riktning mot vad som brukar kallas för grundtrygg- hetsprincipen. Det gynnar de som haft ett långt yrkesliv med relativt måttliga inkomster och utan avsevärd löneutveckling. Inkomstbortfallsprincipen är nedtonad i den nya inkomstpen- sionen. Inkomstbortfallet när man övergår från yrkesarbete till pension kan bli högst varierande. Inkomstpensionens storlek har mycket liten koppling till de inkomster man haft åren före pen- sioneringen. 8.1.2Konstnärerna och den nya tilläggspensionen För konstnärsgrupperna generellt innebär det nya ålderspensions- systemet en betydande försämring jämfört med ATP-systemet. Flertalet konstnärligt yrkesverksamma har en lång utbildning på högskolenivå. Det tar för många att etablera sig i yrket, att få stadigvarande eller regelbundna anställningar eller uppdrag. Många har återkommande perioder av arbetslöshet. Konstnärers inkomstförhållanden och yrkeskarriärer (se tidigare kapitel) uppvisar emellertid stora olikheter, så också när det gäller pensionsvillkor. Det är därför svårt att generalisera. I stort sett innebar dock ATP-systemet hyggliga pensioner för relativt stora delar av konstnärskollektivet. Många av dessa konstnärer kommer tveklöst att få betydande försämringar i det nya tilläggspensions- systemet. För merparten av konstnärerna kommer sannolikt skillnaderna mellan det gamla och det nya pensionssystemet att bli mindre av det enkla skälet att deras pensionsgrundande inkomst i båda systemen är låg. För dessa blir garantipensionen en ersättning för folkpensionen. 8.1.3Beräkningar av effekter av det nya pensionssystemet gjorde tillsammans med beräk- ningar av konsekvenserna för dansare, sångare och skådespelare i det nya ålderspensionssystemet. Enligt dessa beräkningar får nämnda grupper väsentligt sänkta pensioner i förhållande till ATP- systemet. Det beror bl.a. på att dansare och sångare har en lägre pensionsålder. Det beror också på det stora antalet frilansare med ojämna inkomster mellan olika år inom dessa konstnärsgrupper. Enligt beräkningar utifrån ett antal typfall blir kon- sekvenserna i det nya pensionssystemet i förhållande till ATP- systemet följande: Operasångare vid statsunderstödd teater förlorar i pension i förhållande till ATP Operasångare, frilans, förlorar Dansare vid statsunderstödd teater förlorar Dansare, frilans, förlorar Skådespelare vid statsunderstödd teater förlorar Skådespelare, frilans, förlorar Trubadur, frilans, förlorar . På liknande sätt har låtit utreda effekterna av det nya pensionssystemet för sina medlemmar. Man utgick från ett antal författare med typiska inkomstför- hållanden och jämförde pensionsutfallet för dem enligt gamla och nya systemet. För dessa beräknades utfallet i det nya systemet bli mellan sämre än i det gamla systemet. Angivna undersökningar har utförts av på uppdrag av respektive . De ger givetvis inget slutligt svar på frågan om det nya pensionssystemets effekter. Denna utredning tar inte ställning till allmängiltigheten i dessa räkneexempel. Tendensen är emellertid enligt min bedömning klar, dvs. försämringar för de allra flesta konstnärer. Tjänstepension/avtalspension omfattar relativt få yrkesverksamma konstnärer. Avtalspension gäller huvudsakligen fast anställd per- sonal vid statsunderstödda scener. Denna pension styrs av en stat- lig förordning (1991:1427) om tjänstepension och tjänstegrupp- livförsäkring för vissa arbetstagare med icke-statlig anställning (den s.k. PISA-förordningen) och inte av kollektivavtal, vilket är det vanliga på den övriga arbetsmarknaden. SPV (Statens pensions- verk) är den myndighet som administrerar denna tjänstepension. har dock en grupp frilansande konstnärer kommit att omfattas av ett system för kompletterande avtals- pensioner. har slutit avtal om detta med SRAO (för SVT/SR/UR), med Medie- och Informationsarbetsgivarna för film och kommersiell TV, med för privat- teatrar och med Teatercentrum och för fria teater – och dansgrupper. Här finns dock flera begränsningar.