sou · GRB318d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Efter hade samtalat med Dekanozov och Vetrov, samt överlämnat tre noter till sovjetiska myndigheter rörande och Budapest-beskickningen. Vi har ovan presenterat två tänkbara tolkningar av orsakerna till att begärde instruktioner till : a) som en signal till sovjetmyndigheterna om att faktiskt var diplomat, b) som ett sätt att avlägsna Wallenberg- ärendet från Moskva-legationens agenda (och därigenom indirekt få till stånd förbättrade svensk-sovjetiska relationer genom ett snabbt svenskt erkännande av Debrecen-regeringen). Om man, såsom och , väljer att framför allt tolka telegrammet som ett uttryck för oro från sida över diplomatiska status, framstår det givetvis som ett intressant sammanträffande att just , från sovjetiska förhörsledares sida, inte tycks ha uppfattats som diplomat utan en rik svensk som hjälpt judar i . Det finns dock inga dokumentära belägg för att någon sovjetisk diplomat skulle ha gjort antydningar inför i denna riktning. En sådan öppenhjärtighet från sovjetisk sida förefaller också, mot bakgrund av de samtalsuppteckningar som denna utredning har tagit del av från den aktuella perioden, som ytterst osannolik. Att skulle ha undvikit att rapportera den typen av antydningar om till UD förefaller likaledes ytterst osannolikt. Det är således mindre troligt att telegrammet skulle ha haft något annat syfte än att befria Moskva-beskickningen från Wallenberg-ärendet och erhålla sovjetisk goodwill för den svenska positiva inställningen till Debrecen-regeringen. mellan och hade UD:s ledning, från sin egen förvaltning, mottagit inalles fem meddelanden rörande . Av paraffer och anteck- ningar att döma tycks man ha satt stor tilltro till Dekanozovs note. Det är anmärkningsvärt att UD:s ledning, trots att man rimligtvis måste ha varit väl medveten om riskerna med uppdrag inte vidtog några åtgärder för att försäkra sig om att fick en korrekt behandling. Det första meddelandet till från UD avsändes inte från förrän , alltså efter mottagandet av SOU 2003:18 Bild 1: i sovjetiskt beskydd Denna påtagliga brist på intresse och engagemang för vistelseort och säkerhet förefaller svår att förstå. Varför fick inte instruktioner? Det kan inte med säkerhet fastställas huruvida verkligen var fullt införstådd med det faktum att innehade en sär- skild status inom utrikesförvaltningen. antyder inte i något telegram, officiell skrivelse eller handbrev till , under hela sin tid som sändebud i , att skulle ha varit känsligt mot bakgrund av amerikanska uppdragsgivare. Det är inte en orimlig tanke att UD borde orienterat om den potentiellt politiskt känsliga situation som uppkommit genom det faktum att en svensk diplomat med amerikanskt upp- drag satts under sovjetiskt militärt beskydd. Någon sådan orien- tering har dock ej återfunnits vid arkivgenomgångarna; tystnaden från är fullständig. De mer exakta orsakerna till denna tystnad har inte gått att fast- ställa. Vi kan endast utifrån annan tillgänglig information presen- tera ett antal möjliga förklaringar. För det första kan ha orienterats om uppdrag under vistelsen i . UD-ledningen kan ha ansett att ytterligare instruktioner följaktligen var överflödiga. Av flera skäl är dock detta långt ifrån självklart. var tillfälligt anställd som legationssekreterare vid . kunde man naturligtvis inte förutse att skulle bli föremål för sovjetiskt intresse. Man kunde heller inte veta att gärning skulle komma att få så stor uppmärksamhet som sedermera blev fallet. Det är fullt möjligt att orienterades om legationens verksamhet i stort. Att just skulle ha stått i fokus vid en sådan orientering förefaller dock mindre troligt. För det andra går det aldrig att utesluta att man helt enkelt glömde bort att ge instruktioner för det fortsatta för- farandet i ärendet. Mot detta talar emellertid att UD-tjänste- männen efter mottagandet av Dekanozovs note infor- merade inte bara anhöriga utan också de brittiska och amerikanska legationerna i . Bild 1: i sovjetiskt beskydd tänker sig att UD skulle stått helt likgiltig inför person är det svårt att förklara denna omedelbara kontakt med dessa legationer. En tredje förklaring skulle kunna vara att omständigheterna kring rekrytering och utformningen av uppdraget (där ju UD mot löfte om diskretion ställt material till amerikanska myndigheters förfogande) var så känsliga att utrikesledningen med- vetet ville hålla så ovetande som möjligt. ovan anförda omdömen om låter visa att åtminstone biträdande chefen för politiska avdelningen hade lågt förtroende för omdöme. Ett sådant scenario skulle dock ha haft en större grad av tro- värdighet om vi kunnat finna några indikationer på att utrikes- ledningen därefter också agerade i enlighet med en sådan linje (t.ex. i form av direktkontakt med sovjetiska representanter i för att handlägga ärendet utan inblandning av Moskva-sändebudet). Några sådana tecken finns dock inte. Att utrikesledningen skulle ha bestämt sig för att inte blanda in på grund av ärendets känsliga karaktär, för att därefter förhålla sig helt passiv förefaller mindre troligt. Det förtjänar därtill att anmärkas att det inte finns några entydiga belägg för att bild av , åtminstone , var representativ för övriga högre tjänstemän inom utrikesför- valtningen. var endast biträdande polchef och kan knappast ha utövat ett avgörande inflytande över utrikesledningen. En fjärde förklaring är att man från UD:s sida helt enkelt inte såg något större problem med att en svensk legationssekreterare med diplomatisk immunitet, med uppdrag från det amerikanska , togs i beskydd av som ju faktiskt befann sig i allians med mot . Dekanozovs meddelande var, ur detta perspektiv, ett lugnande besked. För denna förklaring talar att man vid mottagandet av noten kontaktade de allierades (brittiska och amerikanska) legationer i , att man bad vidarebefordra informationen rörande skyddet åt de spanska judarna via sovjetiska myndigheter till , att man meddelade Wien-konsulatet in Sicherheit seit einem Monat samt att man översände hälsningar till från familjen. hade utfört ett uppdrag som tillkommit på initiativ av en av de allierade staterna och när han nu tagits i beskydd av allierade militärmyndigheter var problemet ur världen. Bild 1: i sovjetiskt beskydd rättelser om den övriga legationspersonalen saknades emellertid alltjämt och UD hade således större anledning att hysa oro för dem. Det är ett obestridligt faktum att det under denna utrednings arbete inte påträffats någon dokumentation som indikerar att ut- rikesledningen på eget initiativ aktiverade utrikesförvaltningens inre nervbanor (t.ex. i form av instruktioner till ) i Wallenberg-ärendet under den första kritiska fasen från . Det finns emellertid klara dokumentära belägg för att de externa kommunikationskanalerna till de amerikanska och brittiska legationerna aktiverades med an- ledning av Dekanozovs note. Om vi antar att man faktiskt såg på som främst en angelägenhet för de allierade, kan vi knappast heller förvänta oss att finna något dokument där denna position entydigt formuleras. Som Boheman noterade i sina memoarer var utbyte av skriftliga med- delanden oss [UD-tjänstemän] emellan aldrig [...] erforderliga (Boheman, 1964: 27). Om vi därtill antar att denna uppfattning an- sågs som självklar finns det naturligtvis än färre skäl att förvänta sig att tjänstemännen skulle ha formulerat detta på papper. Även om utrikesledningen ansåg att främst var att betrakta som en allierad angelägenhet, framstår det alltjämt som märkligt att man inte ens svarade på telegram av . Det finns dock invändningar också mot denna, som det kan tyckas, mest rimliga förklaring till UD:s inaktivitet. Man kan onekligen fråga sig varför tystnaden och inaktiviteten var lika total från UD:s sida i samband med meddelandet från av att hat sich unter den der deutschen Truppen gestellt (P 2 Eu, 29/12-1944). Om man såg på Dekanozovs note som ett lugnande besked borde meddelandet om att omhändertagits av den tyska armén ha föranlett åtminstone någon aktivitet från UD:s sida, i synnerhet som blott uttalat döds- hot mot . Emellertid går det naturligtvis inte att heller utesluta att man ansåg besked vara alltför vagt för att för- anleda åtgärd. En annan invändning består i det faktum att tendenser till mot- sättningar mellan och å ena sidan och å den andra började bli tydliga –45. Tjänstemän inom UD var inte ovetande om detta. Bild 1: i sovjetiskt beskydd trädande kabinettssekreteraren mottog, som ovan på- visats, ett handbrev från förste sekreteraren vid Moskva-beskickningen vari denne uppgav att de unga amerikanska och brittiska diplomaterna i utan undantag blivit mer och mer skeptiska, ja pessimistiska beträffande de praktiska möjligheterna till samarbete med detta landet och be- träffande därmed sammanhängande framtidsutsikter (HP 1 Er, 5/12-1944). Att slitningar börjat uppkomma i det amerikansk- brittisk-sovjetiska alliansen var således känt och följaktligen be- höver inte UD ha sett det sovjetiska omhändertagandet av som helt okomplicerat. Biträdande chefen för visade i sin dagbok också prov på stor insikt vad beträffade Kremls syn på . var medveten om de sovjetiska misstankarna om svenskt spioneri för tysk räkning, och han skrev i dagboken (alltså blott efter Dekano- zovs note), att han och ansåg, att ryssarna samla på hög av våra synder för att vid tillfälle utnyttja dessa mot oss (, 1989, 629–630). Det synes i efterhand rimligt, i ljuset av dessa skildringar, att åtminstone utfärda någon form av be- kräftelse från UD:s ledning på mottagandet av Dekanozovs note, kombinerat med instruktioner åt och . Något helt entydigt svar på frågan varför utrikesledningen inte utfärdade instruktioner åt Moskva-sändebudet kan inte ges. Av- saknaden av instruktioner ursäktar dock inte inakti- vitet i ärendet. Det är anmärkningsvärt att , vare sig vid samtalen med Dekanozov och Vetrov eller i skrivelsen till utrikesminister , inte med ett ord berörde praktiska frågor kring hur skulle behandlas av de sovjetiska militärmyndigheterna, var egentligen vistades, hur länge väntades stå under sovjetiskt beskydd, huruvida han skulle evakueras ur etc. obenägenhet att i sina samtal med de sovjetiska företrädarna beröra de praktiska frågorna kring kan möjligtvis förstås mot bakgrund av hans negativa erfarenheter från mötena med Vetrov och Dekanozov . Hans oro inför nya nedgörande samtal, med efterföljande depressions- symptom, kan möjligtvis ha fått honom att vilja hålla mötena så korta som möjligt just för att undvika att samtalet tog en obehaglig vändning. 8Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination Legationen i meddelar att är försvunnen Det finns skäl att hävda att vi träder in i ett nytt formativt moment, både vad gäller bilden av och uppfattningen var borde handläggas. Under denna fas inkom ny information som ledde till att bilden av , i och andra UD-tjänstemäns världsbild, ytterst succes- sivt, reviderades från ställd under sovjetiska militära myndigheters beskydd till försvunnen under en bilfärd mot okänd destination. Därtill skapades uppfattningen att ärendet främst var en angelägen- het för beskickningen i . Upptakten till den förändrade synen på utgörs av två telegram från Reuterswärd av samt . Som nämnts hade Reuterswärd i telegrammet av uppgivit att , som varit anställd vid svenska legationens i B-avdelning, sett i Pest (P 2 Eu, 23/2-1945). I telegrammet av (som ankom till UD ) meddelade Reuterswärd att , som hade anlänt till från via Debrecen, uppgivit att den svenska Budapest-legationen, med undantag för , befann sig på nuntiaturen i . (I ett separat telegram av till meddelade Reuterswärd att ovan nämnde Szeben var representant dela croix rouge Suedoise [P 57, 2/3-1945]). Szeben skulle också ha uppgivit att 17 a pest avait intention partir en automobile desti- nation non mentionne (P 2 Eu, 2/3-1945). Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination skulle alltså, enligt Szeben, ha befunnit sig i Pest och haft för avsikt att avresa med bil till en icke angiven destinationsort. (P 2 Eu, 28/2-1945). I telegram till legationen i meddelade UD kort därefter att Reuterswärd erfarit alla medlemmarna Budapest-legationen utom som tidigare anträffats befinna sig nuntiaturen välbe- hållna (P 2 Eu, 2/3-1945). Ett likalydande telegram (med undantag för att inte nämns) avsändes också till lega- tionen i (P 2 Eu, 2/3-1945). Ett pressmeddelande utfärdades härvid vari uppgavs att UD mottagit besked från legationen i att samtliga medlemmar av legationen i [be- finna sig] väl (P 2 Eu, 2/3-1945). Det är intressant att notera att vistelse hos sovjetiska militära myndigheter inte nämndes. UD vidarebefordrar inte uppgiften om till Nyheten om Budapest-personalens återfinnande utsändes i radio . , som uppenbarligen lyssnat på radio , telegraferade : bekräfta fredagskvällens radionyhet Budapest-beskickningen återfun- nen (HP 80 Ea, 3/3-1945). UD bekräftade uppgifterna , samt översände ett tele- gram varigenom uppgifterna från Szeben, som inrapporterats av Reuterswärd till UD, nu vidarebefordrades till legationen i : Reuterswärd erfarit alla medlemmarna Budapest-legationen utom som tidigare anträffats befinna sig i nuntiaturen välbe- hållna []. Ungerska regeringen låtit framföra uppriktig tacksamhet svenska hjälpverksamheten och stora beundran hjältemo- diga uppträdande (P 2 Eu, 3/3-1945). UD valde att inte vidarebefordra uppgiften från Szeben att skulle ha avrest med bil mot okänd destinationsort. Man konstaterade i stället att tidigare anträffats. Orsaken till att inte vidarebefordrade upp- giften från Szeben till är oklar. Å ena sidan kan tjänste- männen vid UD ha funnit det märkligt att Szeben uppgivit att den 17, alltså dagen efter det sovjetiska omhänder- tagandet (enligt Dekanozovs note), hade för avsikt att fara i bil Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination mot okänd destination. De som handlagt ärendet kan ha velat erhålla bekräftelse på denna uppgift innan den vidarebefordrades till . Å andra sidan kan tjänstemännen ha ansett att Szebens uppgift om avresa ett visst datum var mindre viktig, att det inte behövde föreligga någon motsägelse mellan Szebens och Dekanozovs uppgifter, och att man därför valde att bortse från detta i telegrammet till . Att den första tolkningen kan vara riktig antyds emellertid av att UD, i ett telegram till beskickningen i av konstaterade att inconnu Croix Rouge (P 57, 12/3- 1945). Man tycks alltså ha velat få bekräftelse från Röda Korset om vem Szeben egentligen var. instruerade också att genom ryska vederbörande [framföra] till vår glädje över att han och hans medarbetare räddats samt vårt tack för värdefull insats. Meddela honom vidare att vi utgå från att han kvar- stannar för tillvaratagande av svenska intressen samt hemställa om uppgift huruvida en del av beskickningens personal kan hemresa. Fråga om han har några önskemål (HP 80 Ea, 3/3-1945). Från svensk sida tog man alltså mer eller mindre för givet att och sannolikt Anger skulle förbli i . Att hela legationspersonalen, såsom sedermera skulle bli fallet, måste evakueras via till tycks inte ha föresvävat någon vid UD. verkställde denna instruktion . inkom ytterligare ett telegram till UD från Reuter- swärd. Häri redogjorde Reuterswärd för innehållet i ett brev från som skrivits den 11 februari 1945.1 Enligt 1 Reuterswärd, liksom (i noten till Vetrov), uppgav att brev var skrivet . En genomgång av Bukarest-legationens arkiv ger dock vid handen att något brev från till Reuterswärd av icke finns. Däremot finns inalles två brev skrivna från till Reuterswärd, det ena är daterat (och har en bifogad rapport om läget i till ), och det andra är daterat . Den bifogade rapporten av handlade om pilkorsöverfallet på Budapestlegationen, hur ett antal ur beskickningspersonalen arresterades, hur två anställda, och , fördes till det judiska ghettot, varifrån de kunde befrias genom det internationella Röda korsets försorg samt att jämte hustru tagits i beskydd av det ryska gendarmeriet NKVD (P 57, 11/2-1945). Det är alltså med all sannolikhet detta brev som låg till grund för Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination uppgifter i brevet från skulle den svenska legationen i , hade utsatts för plundring av pil- korsarna som tagit alla värdesaker, alla kläder, all bensin och samt- liga bilar. Beskickningschefen skulle enligt ha räddat sig genom ett fönster och därefter sökt skydd i en kyrka. Två per- soner ur beskickningspersonalen, och , hade tagits till fånga av pilkorsarna och förts till ghettot, varefter de befriades av Röda korset. hade senast haft kon- takt med beskickningspersonalen . Han meddelade också att det ryska gendarmeriet NKVD hade givit gott skydd åt honom och hans familj (57, 2/3-1945). Telegram- met har paraffer av , och . Reuterswärds telegram med återgivandet av brev vida- rebefordrades till via in extenso. Det anlände till och har följande ordalydelse: 39 Reuterswärd telegraferar brev vari meddelat Pil- korsare inträngde svenska finska beskickningarna Buda- pest stulit allt av värde. Några tjänstemän häktades men flydde seder- mera lyckades undkomma genom fönstret. Två kvinnliga tjänstemän fördes ghettot där de dock befriades förmedling IRK- delegat. Beskickningsmedlemmarna starkt behov kläder. rapporterar NKVDs gendarmeri lämnat gott skydd honom själv hans familj och som under svenska beskickningens skydd (HP 80 Ea, 4/3- 1945). verkställde UD:s instruktion av (rörande meddelande till ) , . Huruvida Vetrov och hade något samtal är okänt. Utredningen har begärt att få ta del av den samtalsuppteckning som eventuellt upprättades vid detta möte. Det ryska utrikesmini- steriet har emellertid meddelat att någon sådan inte existerar. det telegram som Reuterswärd skickade till , och som av UD vidarebefordrades till . Förklaringen till varför Reuterswärd uppgav att brevet skulle ha varit skrivet torde vara enkel. Brevet med rapporten har en oklart skriven datering. En snabb blick på datumet kan medföra att läsaren tolkar brevets datum till snarare än . Enligt diariet för Bukarest-legationen har det inkommit två brev (dnr 11 och 12) som har givits datum trots att dessa är skrivna den 11 respektive . Man har alltså helt enkelt sett fel. Det finns inget brev från av . Man kan också konstatera att i brevet av uttryckte förhoppning om att mitt tidigare brev till beskickningen ordentligt framkommit. refererar således den 14 endast till ett brev, sannolikt alltså det brev som skrevs . Bägge breven har enligt stämplar inkommit till beskickningen i . Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination Under alla förhållanden överlämnade härvid tre dokument till Vetrov. I det första dokumentet framförde underrättelsen att Budapest-beskickningen, enligt uppgifter från befann sig i trygghet på nuntiaturen med undantag för , om vilken vi redan för länge sedan erhållit information genom Utrikeskommissariatets försorg. sände alltså en tydlig signal till de sovjetiska myndigheterna, helt i enlighet med den ännu rådande svenska uppfattningen, att Dekanozovs budskap av alltjämt var giltigt. I det andra dokumentet framfördes en hälsning från till för vidarebefordran genom sovjetiska myndigheter. Det tredje dokumentet var ett brev vari underhand informerade Vetrov om den korta redogörelse angående Buda- pest-beskickningens öden av som fått sig till- sänd UD och som alltså emanerade från Bukarest-beskickningen. Detta brev återgav delar av berättelse om pilkorsarna plundring av beskickningshuset i , hur dessa tog beskickningspersonalen till fånga, hur två av kanslisterna fördes till ghettot och därefter befriades av Röda korset, samt att sovjetiska militära myndigheter [] hade givit skydd åt [] och hans familj). redogörelse är (enligt ) skriven (P 2 Eu, 5/3-1945). I en skrivelse till orienterade om sitt besök hos Vetrov, varvid han rapporterade att han överlämnat de tre ovan angivna dokumenten. Utrikesministern, och har sett denna skrivelse (P 2 Eu, 5/3- 1945). söker direktkontakt med legationen i Både UD i och legationen i höll alltså alltjämt fast vid bilden av som satt under sovjetiska trup- pers beskydd. Den märkliga uppgiften från Szeben, att skulle ha befunnit sig i Pest och haft för avsikt att åka mot en icke angiven destinationsort, fanns visserligen inom utrikesförvaltningen (hos Reuterswärd och UD), men hade ännu inte börjat påverkat den etablerade bilden av . Detta skulle dock snart ske. Efter mötet med Vetrov , sände följande telegram till Reuterswärd i : Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination Veuillez telegraphier si vous pouvez communiquer avec par telegraphe ou autrement. Sont tous membres legation toujours reunis a la nonciature y inclus = (P 57, 5/3-1945) frågade således om alla beskickningsmedlemmar , inklusive , hade återförenats på nuntiaturen. Det är något oklart varför , i noten till Vetrov explicit höll fast vid den version som angivits i Dekanozovs note (att stod under den sovjetiska arméns beskydd), för att fråga Reuterswärd huruvida nu befann sig på nuntiaturen tillsammans med den övriga beskickningspersonalen. Hur skulle , om han stod under sovjetmaktens beskydd och kontroll, överhuvudtaget ha kunnat ansluta sig till utan att sovjetiska myndigheter hade vetat om detta? Varför hade i så fall inte t.ex. Vetrov underrättat ? Återigen ges intrycket att upplevde att de sovjetiska myndigheterna inte höll honom helt underrättad om , alternativt att de underhand sände motsägelsefulla signaler. Det telegram som sände till Reuterswärd med förfrå- gan huruvida anslutit sig till legationspersonalen är för- sett med en stämpel från Voiennaia tsenzura SSSR. Det har granskats av den sovjetiska militärcensuren. kände härefter till att , trots Dekanozovs entydiga note, börjat söka efter alternativa informationskanaler rörande . sände Reuterswärd följande svar till Söder- blom: [] tous membres legation ala nonciature le 17 fevrier excepte qui disparut depuis 17 quand il declara intention partir par automobile [] (P 57, 7/3-1945). Reuterswärd vidarebefordrade härmed uppgiften om som försvunnen i bil mot icke angiven destination till . Detta är alltså den uppgift som , i tele- grammet av , valde att utelämna (möjligtvis p.g.a. att Szebens identitet ej kunde bekräftas). Inget tyder på att skulle ha fått denna uppgift från någon tjänsteman inom den svenska utrikesförvaltningen . Det kan tyckas märkligt att Reuterswärd utan vidare valde att vidarebefordra uppgiften om för- svinnande. En möjlig förklaring till detta kan vara att inte längre var den ende som förmedlat denna uppgift. Bild II: försvunnen i bil mot okänd destination Reuterswärds uppgift i telegrammet till tycks snarare främst bygga på uppgifter från Röda kors-representanten brev av , vars innehåll till vissa delar skicka- des av Reuterswärd till UD , och som därefter av UD vidarebefordrades till (), som i sin tur åberopade detta i sin note till Vetrov (). Brevet innehåller emellertid vissa uppgifter som inte fanns med i Reuterswärds telegram till UD av . Dessa uppgifter rörde försvinnande. brev omfattade två maskinskrivna sidor. Emellertid har det följande kryptiska handskrivna avslutning: Just nu slocknade det elektriska ljuset och jag kan ej fortsätta [] Vill endast tillfoga att torde legationssekreteraren . ha befunnit sig, liksom jag, på Pestsidan men utan all kontakt med mig. Enligt uppgift av hans byråpersonal sågs han då han förklarade sig skola avresa med bil, dock utan att ange resmålet (P 57, 28/2-1945). Szebens uppgift av om hade härmed bekräftats och kan ha varit avgörande för att Reuterswärd skulle vidarebefordra uppgiften om som försvunnen i bil mot okänd destination till . 8.2Ärendet hänvisas till Bukarest- legationen I hade media börjat ägna Budapest-beskick- ningens och i synnerhet verksamhet i stort intresse. hade en kortare artikel an- gående pilkorsarnas plundring av legationen och , , hade tidningen en stort uppslagen artikel, Svensk bragd i , vari utförligt redogjordes för och ansträngningar att rädda judar. I synnerhet gärningar belystes: Ingenting var omöjligt för .