sou · GRB388d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Fördelningen av befolkning 65 på grad av ohälsa enligt ULF-undersökningen , procent (Sammanslagning av ULF-undersökningarna 1996 2000) Fördelningen av befolkning på grad av ohälsa enligt ULF-undersökningen 1988/89, procent Förekomsten av ohälsa påverkas också av civilstånd – ensamstående har generellt sämre hälsa än gifta – och nationell härkomst – per- soner som bor i , men är födda utanför , har sämre hälsa än nordiskfödda svenskar. Andra faktorer som starkt på- verkar förekomsten av ohälsa är socioekonomisk bakgrund eller inkomst. Tabellerna 3a och b visar som exempel fördelningen på grad av ohälsa vid en indelning efter socioekonomiska grupper för gifta nordiskfödda kvinnor resp. män i åldersgruppen 75 . Ohälsofördelning beroende på socioekonomsk grupp i åldersgruppen 75 för gifta nordiskfödda personer i procent, kvinnor resp. män (ULF-undersökningen 1996 2000; utjämnad modell) Mellan/högre tjänstemän Mellan/högre tjänstemän Som framgår av tabellerna ovan finns betydande skillnader mellan de socioekonomiska grupperna när det gäller förekomsten av ohälsa. En jämförelse med motsvarande tabell i bilaga 2 avseende inkomstkvintilgrupper visar dock att hälsoskillnaderna här är ännu större. Sambanden går i samma riktning – socioekonomiska grupper med högre inkomster har mindre ohälsa. Antalet observationer i ULF-undersökningen är inte tillräckligt för att det skall vara möjligt att direkt uppskatta förekomsten av ohälsa bland de äldre i varje kommun i . Eftersom ohälsan är i så hög grad bestämd av faktorerna ålder, kön, civilstånd, härkomst och socioekonomisk grupp är det dock möjligt att på statistisk väg skatta ohälsofördelningen i resp. kommun givet dessa faktorer1. Detta är den metod som här använts. 1 Skattningen har skett genom s.k. proportional odds-metod, dels för de yngre äldre (65 ) baserat på ULF-undersökningarna 1996 2000, dels för de äldre äldre (85+) med hjälp av ULF-undersökningen 1988/89. I det senare fallet ingår inte härkomst bland bestäm- ningsfaktorerna. Som beskrivits ovan bygger metoden för beräkning av normkost- naderna på en koppling av vårdinsatserna till behoven hos den äldre befolkningen baserat på ett empiriskt underlag. Vid den ursprung- liga normkostnadsberäkningen var detta underlag hämtat från mätningar i och kommuner (SOU 1993:53). Då det fanns anledning att bredda detta underlag genomfördes en fältundersökning i nio kommuner. Undersökningen omfattade omkring 6 000 vårdtagare med hemhjälp eller på institution med heldygnsomsorg. Vid undersökningen noterades – förutom ålder, kön och sam/ensamboende – personernas vårdtyngd enligt Katz- skalan och/eller ÄSIM-skalan (jfr. nedan) samt för de med hem- hjälp insatsens omfattning uttryckt i timmar (SOU 1994:144; bilaga 7). som gått sedan fältundersökningen gjordes har äldreomsorgen genomgått stora förändringar. Snävare ekonomiska ramar har framtvingat en hårdare prioritering av insatserna sam- tidigt som antalet mycket gamla personer har ökat. Omvittnat är också att kortare vårdtider i den slutna sjukvården lett till ett ökat vårdansvar för den kommunala äldreomsorgen. Förändringarna har aktualiserat genomförandet av en ny fältundersökning i syfte att få ett aktuellt underlag för de reviderade normkostnaderna. För att få bästa möjliga jämförbarhet har undersökningen omfattat samma kommuner som vid den förra undersökningen – undantaget kommun, som avstod från att delta. Den nya undersökningen genomfördes och omfattade totalt 5 257 vårdtagare i de aktuella kommunerna. Av dessa erhöll 2 920 personer hemhjälp i ordinärt eller särskilt boende och 2 337 personer heldygnsomsorg. Vid undersökningen noterades som tidigare ålder och kön samt omsorgsinsats uttryckt i antal veckotimmar hemhjälp eller antal boende med heldygns- omsorg. En ändring jämfört med den förra undersökningen var att registreringen av ensam/samboende ersattes med civilstånd samt att notering gjordes av nordisk/utomnordisk härkomst. Graden av funktionsnedsättning registrerades uttryckt som be- roende eller oberoende för olika aktiviteter för dagligt liv (ADL)2 samt med avseende på förekomsten av inkontinens, rörelsehinder 2 Registreringen av ADL-aktiviteter omfattade oberoende, delvis beroende eller beroende vid de s.k. personliga ADL-aktiviteterna (PADL), dvs. bad och dusch, klädsel, förflyttning, toalettbesök, födointag. och kognitiv nedsättning (demenssjukdom). Genom att ange siffergrader för dessa variabler och därefter addera dem konstrueras ett index – SNAC PADL-index – som tagits fram inom SNAC- studien med hjälp av faktoranalys (jfr. Indexet går från 0 (ingen funktionsnedsättning) till 23 (maximal funktionsned- sättning). Utifrån detta index har sedan gjorts en indelning i s.k. PADL-grupper enligt nedanstående definition: Ingen eller lätt nedsättning De uppgifter som inhämtades vid fältundersökningen kan också användas för att konstruera det s.k. , som använ- des vid den förra undersökningen3. Detta gör att de nya upp- gifterna är helt jämförbara med dem som då samlades in. Skillnaden mellan och PADL-index är väsentligen den, att det senare också innefattar kognitiv nedsättning. Vid den förra undersökningen utnyttjades även det s.k. ÄSIM-index, som man erhåller genom att lägga samman variablerna funktions- förmåga, rörelsehinder, inkontinens, otrygghet och dement beteen- de. Även detta index kan konstrueras utifrån de nu insamlade uppgifterna (efter imputering av variabeln otrygghet). Förutom den ovan beskrivna fältundersökningen har beräkningen av normkostnaderna också kunnat stödjas på material som insam- lats i den s.k. the study on Ageing and Care. Denna studie, som dragits igång genom ett rege- ringsinitiativ och till hälften finansieras av staten, omfattar fem kommuner i (, , , och ), kommun i , stadsdel i kommun samt kommun i . 3 Ett undantag är kommun, där registreringen av vårdberoendet vid den förra under- sökningen endast omfattade ÄSIM-index. innefattar dels en longitudinell befolkningsundersökning, som syf- tar till att belysa åldrandet och uppkomsten av olika vård- och omsorgsbehov, dels en löpande registrering av alla varaktiga vård- och omsorgsinsatser för de äldre från kommun och landsting. Som utgångspunkt för den senare delen av genomfördes s.k. baslinjeundersökningar i de deltagande kommunerna. Dessa syftade till registrering av samtliga äldre vårdtagare och omfattade bland mycket annat också notering av graden av funk- tionsnedsättning samt omfattning och inriktning av varaktiga äldreomsorgsinsatser. Baslinjeundersökningarna inom SNAC:s vårdsystemdel ger därigenom tillgång till ett material av samma slag som den ovan beskrivna fältundersökningen. Till skillnad från fältundersökningen innefattar SNAC-mate- rialet identifierade individer. Insamlingen av uppgifterna har för- utsatt de registrerade personernas samtycke. Bland annat av detta skäl har registreringen inte varit fullständig. Det finns också ett ganska stort bortfall av uppgifter såväl när det gäller variabler som belyser graden av funktionsnedsättning som insatsernas omfatt- ning. En uppräkning har därför gjorts till det totala antalet vård- tagare med hemtjänst resp. i boende med heldygnsomsorg. Som beskrivits ovan bygger beräkningen av normkostnaderna på att man för varje delgrupp i den äldre befolkningen beskriver dels behoven av äldreomsorg, dels omfattning och kostnader av de erhållna omsorgsinsatserna. Behoven av äldreomsorg kan relateras till graden av ohälsa eller funktionsnedsättning. Genom ULF- materialet erhålls uppgift på förekomsten av ohälsa i befolkningen. Genom fältundersökningen och kan funktionsned- sättningen hos vårdtagarna kopplas samman med erhållna insatser. Ett problem i sammanhanget är att ULF-undersökningen mäter graden av ohälsa på ett annat sätt än som skett i fält- resp. SNAC- undersökningarna. ULF-undersökningen är inriktad på att beskriva ohälsan i hela befolkningen. Det ohälsoindex som utnyttjas är baserat på uppgifter som erhållits genom intervjuer. Uppgifterna är till en del subjektiva – de uttrycker individens egen uppfattning om graden av ohälsa och funktionshinder. De båda andra undersök- ningarna är enbart inriktade på att beskriva vårdtagarna och upp- gifterna bygger till skillnad från inte på dessas egen uppfatt- ning utan på hur den ansvariga personalen bedömer personernas grad av funktionsnedsättning och vårdberoende. För att kunna relatera de erhållna insatserna till hela befolkningen krävs därför en översättning från de mått som använts i fält- resp. SNAC- undersökningarna till måttet på ohälsa enligt ULF-undersök- ningen. I den beräkning av normkostnaderna, som gjordes (SOU 1994:144), baserades översättningen på ett antagande om fördelningen av ohälsan bland icke-vårdtagarna. Detta antagande var i sin tur grundat på olika skattningar. Utifrån antagandet kunde en översättare konstrueras, som gjorde det möjligt att för alla vårdtagare i fältundersökningen ange ett ULF-ohälsoindex-värde. På så sätt kunde omfattningen av insatserna inom resp. delgrupp (ålder, kön etc.) relateras till ULF-ohälsograder. Genom utnytt- jande av standardkostnader kunde sedan insatserna räknas om till kostnader per delgrupp och ohälsograd. Den nya beräkningen av normkostnaden bygger på ett säkrare underlag beroende på att det nu finns tillgång till ett material som innefattar såväl registrering av ULF-ohälsoindex och SNAC PADL-index. Detta material kommer ifrån befolkningsddel på och omfattar uppgifter om totalt 245 individer. Tabell 4 visar det empiriska sambandet mellan ohälsograden enligt och . Samband mellan ohälsograd enligt och enligt material från , befolk- ningsstudien SNAC PADL –index Som framgår av tabell 4 är sambandet mellan ULF-ohälsoindex och SNAC PADL-index inte entydigt. Indexen är dock starkt positivt korrelerade. Spridningen i ULF-värde givet SNAC PADL-index och omvänt sammanhänger med att indexen som beskrivits ovan delvis mäter olika saker. I ULF-ohälsoindex ingår som en be- tydande del självskattad ohälsa, som i och för sig inte behöver sammanhänga med ett behov av omsorg betingat av funktions- hinder. Omvänt kan personer med viss grad av funktionsned- sättning ändå uppleva sig vara vid god hälsa. Det empiriska sambandet mellan ULF-ohälsoindex och SNAC PADL-index enligt tabell 4 ovan har använts för att påföra (impu- tera) ohälsograd på alla observationer i fält- och SNAC- materialen. Härigenom har det blivit möjligt att för alla delgrupper (dvs per åldersgrupp, kön, civilstånd, härkomst) i fält- och SNAC- kommunerna fördela vårdtagarna på ULF-ohälsograd, med upp- delning på boende med beslut om hemhjälp och boende med heldygnsomsorg. För de förra får man ur undersökningarna också fram det totala antalet hemhjälpsveckotimmar. Kostnaderna per delgrupp och ohälsograd har sedan beräknats genom omräkning enligt nedanstående4: Plats i boende med Med hjälp av data från ULF-undersökningen har för varje delgrupp skattats antalet personer per ohälsograd i hela befolkningen – således även inklusive icke-vårdtagarna – i resp. kommun. På detta sätt har bestämts kostnaden per innevånare per delgrupp och ohälsograd i varje undersökt kommun. Utifrån dessa kostnader har sedan slutligen medelvärden beräknats över samtliga fältkommuner resp. SNAC-kommuner och totalt. Vid genomförandet av beräkningarna har det varit nödvändigt att göra vissa modifikationer. För de äldsta vårdtagarna är andelen som får någon form av hjälp mycket hög. Eftersom fördelningen på ULF-ohälsograder inte är direkt uppmätt kommun för kommun utan statistiskt skattad inträffar i några fall att antalet vårdtagare i en ohälsogrupp överstiger antalet personer i befolkningen i samma ohälsogrupp. En orsak till detta fenomen kan också vara att ULF- undersökningen underskattar förekomsten av ohälsa hos de äldsta. För att undvika detta har i åldersgrupperna antalet 4 Källa: , . Demenssjukdomarnas samhällskostnader. , Äldreuppdraget 2000:14. personer per ohälsograd stämts av så att andelen vårdtagare aldrig blir högre än . Detta har gjorts genom modifiering av översättaren från SNAC PADL-index till ULF-index. Förfarandet för med sig en viss utjämning av kostnaderna mellan ohälso- graderna, eftersom det innebär att vårdtagare, som annars skulle noterats som tillhörande gruppen svår ohälsa, nu i stället ingår i gruppen med måttlig ohälsa och på motsvarande sätt vårdtagare överförs från måttlig ohälsa till lätt ohälsa. En annan modifikation i beräkningsförfarandet har gjorts, eftersom det visat sig att personer med utomnordisk härkomst enligt såväl fält- som SNAC-undersökningen får mindre insatser givet graden av ohälsa än personer som är födda i . Då det är uppenbart orimligt att detta skulle leda till lägre normkostnader givet ohälsograden, har uppdelningen med avseende på härkomst tagits bort vid beräkningen av normkostnaderna per ohälsograd. Utomnordisk härkomst påverkar med denna inskränkning fort- farande ohälsofördelningen, men inte normkostnaden givet denna ohälsa. Som framgått ovan bygger skattningen av ohälsan bland de äldsta i befolkningen på en enda ULF-undersökning som genomfördes åren1988/89. Materialet har här inte varit tillräckligt stort för att särskilja personer med utomnordisk bakgrund från de övriga. Även civilståndsvariabeln är något osäker beroende på mycket få obser- vationer i vissa grupper – speciellt gifta kvinnor . För de äldsta har det också visat sig mindre meningsfullt att särskilja grupperna full hälsa och lätt ohälsa. För att skapa större enhet- lighet i beräkningsmetoden har denna uppdelning tagits bort för samtliga grupper. Detta har i praktiken ingen betydelse, eftersom den beräknade normkostnaden för dessa grupper är mycket låg. Tabell 5 visar antalet personer samt antalet vårdtagare med fördelning på hemtjänst resp. heldygnsomsorg i de deltagande kommunerna i fält- resp. SNAC-undersökningen. Beteckningen GÅS-kommunerna5 avser de Skåne-kommuner – , Hässle- holm, , och – som deltar i den skånska delen av . Som framgår av tabellen varierar andelen vård- tagare ganska starkt mellan kommunerna, liksom även andelen med 5 GÅS = Gott Åldrande i . heldygnsomsorg resp. hemhjälp i ordinärt boende eller särskilt boende. Tillsammans motsvarar dock de undersökta kommunerna mycket väl riksgenomsnittet. Sammanlagt innefattar de undersökta kommunerna av den svenska befolkningen . Antal invånare, vårdtagare, boende med heldygnsomsorg resp. mottagare av hemtjänst i de undersökta kommunerna 2002 Andel av vårdtagarna med Fördelning av de boende med heldygnsomsorg på PADL- grupper i procent Tabell 6 visar att knappt en femtedel av vårdtagarna med hel- dygnsomsorg tillhör den grupp som betecknas helt nedsatta, dvs. personer med mycket stort hjälpbehov. En mycket liten andel av de boende med heldygnsomsorg har ingen eller endast lätt funktions- nedsättning. Variationen är dock stor mellan kommunerna och det finns inget tydligt regionalt mönster. I är andelen helt nedsatta dubbelt så hög som i och så hög som i . Generellt verkar dock gälla att ju lägre andelen vårdtagare är som har heldygnsomsorg ju mer nedsatta är dessa som genomsnitt (dvs. har högst genomsnittligt PADL-index). Den motsvarande fördelningen på PADL-grupper av vårdtagarna med hemtjänst framgår av den följande tabellen 7. Fördelning av de boende med hemhjälp på PADL- grupper i procent Det framgår här klart att vårdtagarna med hemtjänst i ordinärt eller särskilt boende (s.k. serviceboende) som genomsnitt är betydligt mindre nedsatta än de med heldygnsomsorg. Huvuddelen har lätt eller måttlig funktionsnedsättning och endast en mycket liten andel kan betecknas som helt nedsatta. Även här finns dock en högst betydande variation mellan kommunerna. I tillhör som exempel de tre mest nedsatta grupperna, i . Detta rimmar väl med att har den lägsta andelen vårdtagare med heldygnsomsorg. Kvarboende- principen, dvs. att vårdtagarna skall kunna bo kvar i eget boende, har här fått ett betydligt högre genomslag. Delvis beror givetvis möjligheterna att fullt ut tillämpa kvarboende- principen i hög grad på kommunens bebyggelsestruktur, men man kan se att det även mellan glesbygdskommuner råder stora skill- nader. Möjligheterna till kvarboende beror givetvis också av hur stora insatser som ges till de boende. I den följande tabellen 8 visas det genomsnittliga antalet veckotimmar hemhjälp per PADL-grupp i resp. kommuner. Genom att på detta sätt dela upp efter graden av funktionsnedsättning är det möjligt att jämföra generositeten i biståndsgivningen. Inte överraskande visar det sig att det även här råder betydande skillnader mellan de undersökta kommunerna. Av tabell 8 framgår som exempel att man i och i stadsdelen i ger mer än dubbelt så mycket hjälp till vårdtagare med ingen eller endast lätt funktionsnedsättning som i och . Den generösa tilldelningen av hem- hjälp i gäller även vårdtagarna med högre grad av funk- tionsnedsättning. I gruppen mycket nedsatta får man här nästan dubbelt så många hjälptimmar som i eller . För gruppen helt nedsatta är det vanskligt att göra jämförelser, eftersom det rör sig om mycket få personer. Genomsnittligt antal veckotimmar hemhjälp per PADL- grupp Skillnader i medelvärdet av tilldelade insatser kan givetvis bero på skillnader i vårdtagarnas grad av funktionsnedsättning. En metod för att ta hänsyn till detta är att beräkna det s.k. standardiserade medelvärdet. Vid beräkningen av detta väger man samman den genomsnittliga insatsen per delgrupp (i detta fall PADL-grupp) med den totala fördelningen på delgrupper som vikter. Detta innebär att man beräknar vad medelvärdet för insatsen skulle ha varit, om alla kommuner haft samma fördelning när det gäller vårdtagarnas grad av funktionsnedsättning. Som man ser i tabell 8 är detta stan- dardiserade medelvärde mer än dubbelt så högt i som i . Man ser också att standardiseringen ökar skillnaderna mellan kommunerna. Dessa båda kommuner representerar extrem- värden. Övriga kommuner ligger relativt väl samlade kring medel- värdet hemtjänst . Genom att fältundersökningen 2002 genomförts med en mot- svarande metodik som den som användes vid undersökningen 1994 och i samma kommuner är det möjligt att direkt jämföra resultaten. Man kan därmed skapa en klar bild av de förändringar som skett inom äldreomsorgen när det gäller andelen vårdtagare, i vilken utsträckning behoven tillgodoses med hemhjälp eller med heldygnsomsorg, förändringarna i graden av funktions- nedsättning i resp. boendeform samt hemhjälpsinsatserna givet funktionsnedsättningen. Den jämförande redovisningen presen- teras i bilaga 1. Sammanfattningsvis visar denna jämförelse att andelen vård- tagare i den äldre befolkningen har sjunkit, att en högre andel av dessa än har heldygnsomsorg, att vårdtyngden i både heldygnsomsorg och bland vårdtagarna med hemhjälp har ökat samt att tilldelningen av hemtjänst givet funktionsnedsätt- ningen har sjunkit. Samtliga dessa observationer kan sägas stämma väl med den rådande uppfattningen, som varit grundad på mer subjektiva iakttagelser eller på lokala undersökningar. Bakgrunden till utvecklingen är ökad resursknapphet. Undersökningens bidrag är att ha gett en tydlig kvantitativ grund för en fortsatt diskussion av dessa frågor. 4 De beräknade normkostnaderna För varje kommun som deltagit i fältundersökningen samt för de kommuner, som bidragit med data som insamlats i , har uppskattats den årliga kostnaden för äldreomsorgen per person i befolkningen uppdelat på delgrupper med avseende på ålders- grupp (65 69, 70 74, 75 79, 80 84, 85 89 och 90+ år), kön och civilstånd (gifta resp. övriga) samt ohälsograd enligt (tre nivåer; fullhälsa och lätt ohälsa sammanslagna). Metoden för denna beräkning har redovisats ovan. Resultatet har därefter slagits samman till fältkommunerna resp. SNAC-kommunerna totalt och sedan till samtliga kommuner. Resultaten för resp. grupp av kommuner överensstämmer väl i stort men skiljer ibland när det gäller enskilda delgrupper och grader av ohälsa. I tabell 9 visas det sammanslagna resultatet i form av beräknad årlig normkostnad för äldreomsorgen per person givet ohälsograd, ålder, kön och civil- stånd. Normkostnader för äldreomsorgen per person per ohälsograd, ålder, kön och civilstånd Full hälsa eller lätt ohälsa Som man kan förvänta sig ökar kostnaden starkt med ohälso- graden. Gifta har lägre kostnader än övriga och äldre betydligt högre kostnader än yngre i alla ohälsograder. Skillnaden mellan gifta och övriga avspeglar skillnader i kommunernas prioritering och förmodligen också i efterfrågan på äldreomsorg. Makar har en bättre tillgång till informell omsorg från varandra – detta gäller givetvis speciellt män. Vid svår ohälsa utjämnas skillnaderna. När det gäller ensamstående ligger normkostnaden för kvinnor i de flesta fall under, men det är svårt att se några entydiga mönster – ibland är männens kostnad högre. Begränsningarna i underlagets omfattning visar sig i att siffrorna hoppar en del. Det är här givetvis möjligt att utjämna siffrorna med hjälp av någon statistisk metod. Det är dock svårt att undvika att en sådan utjämning förvrider resultatet i något avseende. Genom att det är så många olika delgrupper erhålls en naturlig utjämning. Det spelar då mindre roll om stegen mellan två grupper inte är lik- formiga. De höga normkostnaderna vid lätt och måttlig ohälsa för de äldsta sammanhänger till viss del med den ovan nämnda korri- geringen av översättningen från PADL-index till ohälsograd. En del av de personer, som här noterats som tillhörande dessa båda lägre ohälsogrupper, har i själva verket svår ohälsa och får stora hjälpinsatser. Den motsvarande kostnaden har följt med till den lägre ohälsogruppen vid kostnadsberäkningen. En annan orsak är att äldre, mer allmänt skröpliga personer behöver mer hjälp än yngre vid en given nedsättning av funktionsförmågan, som till exempel ett rörelsehinder. Resultatet av de reviderade normkost- nadsberäkningarna kan jämföras med de normkostnader för äldreomsorgen som tidigare tagits fram (Tabell 10). Kostnader per person per ohälsograd, ålder, kön och civilstånd, Jämförbarheten försvåras något av ändrade indelningsgrunder. Kostnadsläget har också förändrats. I huvudsak kan man dock se att mönstren går igen. Äldre hade även betydligt högre normkostnader än yngre och samboende lägre än ensamboende – med undantag för de äldsta kvinnorna med svår ohälsa. Skillna- derna mellan ensamstående män och kvinnor var emellertid då betydligt större – endast för äldre män med full hälsa var normkostnaden lägre än för motsvarande grupp av ensamstående kvinnor. Utgående från kostnaden per ohälsograd och fördelningen på hälsograder inom resp. delgrupp kan normkostnaden för del- gruppen beräknas. Skillnaden i normkostnad mellan socioekono- miska grupper samt beroende nordisk eller utomnordisk härkomst avspeglar då hälsoskillnaderna mellan dessa grupper, medan norm- kostnaden givet graden av ohälsa är densamma. I tabell 11 A D redovisas de beräknade normkostnaderna per person givet kön, civilstånd, socioekonomisk grupp, härkomst och åldersgrupp. Normkostnader för äldreomsorg per person givet ålder, kön, civilstånd, härkomst och socioekonomisk grupp Mellan/högre tjänstemän Mellan/högre tjänstemän Mellan/högre tjänstemän Mellan/högre tjänstemän Bilaga 8 SOU 2003:88 Mellan/högre tjänstemän Mellan/högre tjänstemän Mellan/högre tjänstemän Mellan/högre tjänstemän Normkostnaderna för de olika grupperna sammanhänger givetvis med ohälsofördelningen. Samma mönster som observerats i tabell 3 går igen också här. För facklärda resp. ej facklärda arbetare samt företagare/jordbrukare är normkostnaderna genomgående ganska lika, lägre tjänstemän ligger lägre och gruppen mellan /högre tjänstemän ytterligare under. Skill- naderna i normkostnad mellan de olika socioekonomiska grupper- na tenderar dock att minska med växande ålder. De är ungefär lika stora för män som för kvinnor och för gifta som för övriga. Det är värt att notera att någon differentiering beroende på härkomst inte görs för de som är .