sou · GRB359d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Bestämmelsen ger de maktbefogenheter som tillsynsmyndigheten behöver för att kunna bedriva en effektiv tillsynsverksamhet. Den har behandlats i allmänmotiveringen under avsnitt 9.6.2. Enligt första stycket ges tillsynsmyndigheten rätt att genom före- läggande kräva åtgärder för att administratören av den nationella toppdomänen skall uppfylla de mål, krav och skyldigheter som följer av lagen eller föreskrifter meddelade med stöd av lagen. Av andra stycket framgår att ett föreläggande enligt första stycket får förenas med vite. Avregistrering och överföring av domännamn i särskilda fall Administratören får efter ansökan av annan avregistrera ett domän- namn, om det är uppenbart att innehavaren i ond tro registrerat eller använt domännamnet och denne inte har någon rätt till eller saknar berättigat intresse av den benämning som utgör domännamnet. I stället för avregistrering får domännamnet på särskild begäran överföras på annan innehavare. För behandling av en ansökan enligt första stycket får administra- tören ta ut skälig avgift. Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndig- heten får meddela närmare föreskrifter om hur prövningen enligt första stycket skall ske. Bestämmelsens första stycke överensstämmer i sak med artikel 9.1.6 i GAC:s principer och har behandlats närmare i avsnitt 9.5.3. I andra stycket anges att administratören av den nationella topp- domänen för får ta ut avgifter i samband med avregistre- rings- och överföringsförfarandet. Enligt 10 § i lagförslaget har tillsynsmyndigheten att övervaka utvecklingen av nivån för sådana avgifter. Eftersom det regelverk för namntilldelning som trädde i kraft tillåter både juridiska och fysiska personer att registrera domännamn under toppdomänen bör de avgifter som tas ut i samband med avregistrerings- och överföringsförfarandet differentieras. Detta för att det skall vara ekonomiskt möjligt för samtliga som kan registrera domännamn under domänen att använda sig av det förfarande som erbjuds. En rimlig kostnad är enligt utredningen för en tvist som inleds av en juridisk person , medan en tvist som inleds av en fysisk person bör föranleda en avgift om . Regeringen eller, efter regeringens bemyndigande, tillsynsmyndigheten får föreskriva om skyldighet för administratören att betala avgift för tillsynsmyndighetens verksamhet enligt denna lag. Uttaget av tillsynsavgift har berörts i avsnitt 9.6.2. Det skall täcka de kostnader som är direkt relaterade till kontrollen av lagens efter- levnad. Det kan också finnas skäl att låta kostnader som på annat sätt är relaterade till tillsynsverksamheten täckas helt eller till del av nu aktuell avgift. Någon förändring i förhållande till vad som gäller beträffande anslagsfinansierad verksamhet är dock inte avsedd. har rätt att få verkställighet hos kronofogde- myndigheten av beslut som avser åtgärder enligt denna lag. Därvid gäller bestämmelserna i utsökningsbalken om sådan verkställighet som avses i 16 kap. 10 § den balken. Bestämmelsen har behandlats i den allmänna motiveringen, se avsnitt 9.6.2. Den ger tillsynsmyndigheten möjlighet att få verk- ställighet av beslut som avser åtgärder enligt lagen. De bestämmel- ser i utsökningsbalken som därvid skall tillämpas avser frågor om verkställighet av förpliktelser som inte avser betalningsskyldighet samt frågor om verkställighet av beslut om kvarstad eller andra säkerhetsåtgärder. Verksamhet i krig och kris Är i krig eller krigsfara eller råder det sådana utomordentliga förhållanden som är föranledda av att det är krig utanför gränser eller av att har varit i krig eller krigsfara, får regeringen meddela de föreskrifter om administrationen av en nationella toppdomän som behövs med hänsyn till landets försvar eller säkerhet i övrigt. Regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer får meddela föreskrifter om den fredstida planeringen för totalförsvarets behov av adressering med användande av domännamnssystemet under sådana förhållanden som anges i första stycket. Paragrafen gör det möjligt för regeringen att enligt 13 kap. 6 § regeringsformen under krig och vissa därmed likartade för- hållanden samt i fredstid meddela föreskrifter enligt vad som fram- går av lagtexten och som annars skulle meddelas i lag. beslut enligt denna lag eller enligt föreskrifter som meddelats med stöd av lagen får överklagas hos allmän förvaltningsdomstol. Prövningstillstånd krävs vid överklagande till kammarrätten. I paragrafen regleras rätten att överklaga beslut som tillsynsmyn- digheten har meddelat enligt lagen och enligt föreskrifter som med- delats med stöd av lagen. Internet har utvecklats till en mycket betydelsefull men ännu inte samhällskritisk resurs. Det framgår inte minst av de rapporter från som anges i betänkandet. Trendmässigt finns ett ökat offentligt intresse för administra- tionen av landstoppdomänerna. har exempelvis uppmanat medlemsstaterna att genomföra GAC:s principer på ett lämpligt sätt i den mån de avser regeringars förhållande till ICANN och sina . Domännamnssystemet är som en helhet en kritisk resurs för hela den globala Internetanvändningen. Däremot är inte toppdomänen se i sig en kritisk resurs på samma sätt. Det finns ett stort antal toppdomäner att tillgå. Sålunda är det min bedömning att denna "marknad" inte är i behov av någon särskild tillsyn från staten, utöver vad som kan sägas gälla . har PTS att bevaka hanteringen av den svenska toppdomänen se. Samverkan mellan PTS och för att åstadkomma ett robust Internet i – inbegripet hanteringen av domännamnssystemet – tycks utveckla sig i en konstruktiv riktning, se bl.a. PTS senaste rapport om robusthet. Detta arbete täcker i sig in en del av vad som ryms under begreppet administra- tion såsom det avgränsats av utredningen. Enligt min uppfattning fungerar dagens system för administra- tion av den svenska toppdomänen se. Några anledningar – såsom tycks ha förelegat i och – för att förändra detta anser jag inte föreligger. Ny lagstiftning och myndighetsorganisation inom området för elektronisk kommunikation Beslut vid regeringssammanträde . En särskild utredare skall se över de politiska målen inom området för elektronisk kommunikation. Arbetet skall bedrivas mot bakgrund av såväl den tekniska och marknadsmässiga utveckling som skett inomområdet som de rättsakter som kommer att antas inom Europeiska unionen. Utredaren skall analysera lagstiftningen inom området och föreslå sådan ny lagstiftning som behövs, med inriktning på en horisontell och samordnad reglering av elektronisk kommunika- tionsinfrastruktur och elektroniska kommunikationstjänster. Upp- draget omfattar inte förslag till grundlagsändringar. Utredaren skall också överväga och ge förslag på den myndig- hetsstruktur som är lämplig med anledning av de förslag till lag- stiftning som utredaren lägger fram, erfarenheterna av nuvarande organisation och den tekniska utveckling som har skett och kan förutses samt föreslå den författningsreglering som behövs för ändamålet. Uppdraget omfattar följande frågor: Utredaren skall genomföra en fullständig översyn av telelagen (1993:597) och lagen (1993:599) om radio- kommunikation samt de nu gällande politiska målen för dessa. Utgångspunkten är i huvudsak de EG-direktiv och det EG-beslut som kommer att antas inom detta område, som en följd av kommunikationsöversyn. I den mån radio- och TV-lagen (1996:844) påverkas av dessa skall även denna bli föremål för översyn i detta avseende. Utredaren skall lämna förslag till hur EG-rättsakterna skall genomföras i svensk lagstiftning. Utredaren skall utöver nämnda lagar kartlägga och analysera övrig lagstiftning inom området för elektronisk kommuni- kation och överväga om det finns behov av en samordning samt föreslå erforderliga förändringar med inriktning på en samlad lagstiftning. Utredaren skall beskriva nuvarande myndighetsstruktur på området och de samarbetsformer som finns mellan myndig- heterna samt föreslå de förändringar i organisationen som är påkallade. Utredaren skall lämna de författningsförslag som anses nöd- vändiga för att möjliggöra statlig tillsyn av de principer för administration av nationella toppdomäner för adressering på Internet som utarbetats av den mellanstatliga rådgivande kommittén (GAC). Uppdraget skall redovisas . De elektroniska kommunikationernas betydelse i samhället Väl fungerande elektroniska kommunikationer är en fundamental förutsättning för det moderna samhället. I och med att informa- tionsutbytet och internationaliseringen har ökat och i takt med informationsteknikens utbredning inom flera samhällssektorer, har elektronisk kommunikation blivit allt viktigare för ekonomins tillväxt, näringslivets utveckling och viktiga samhällsfunktioner. är ett av världens ledande länder när det gäller använd- ningen av informationsteknik och telekommunikationer. Det är angeläget att vi kan behålla och vidareutveckla denna framskjutna position. En förutsättning för detta är ett regelverk och en ända- målsenlig myndighetsstruktur som kan ta tillvara den utvecklings- kraft som finns inom sektorn för elektroniska kommunikationer. Det finns ett behov av att se över lagstiftningen, de politiska målen och myndighetsstrukturen med anledning av den tekniska och marknadsmässiga utvecklingen samt nya EG-direktiv och EG- beslut som kommer att antas under det närmaste året. Elektronisk kommunikation behandlas i första hand inom politikområdena telepolitik, IT-politik och mediepolitik. Nuvarande telepolitiska mål har sin grund telepolitiska beslut (prop. 1987/88:118, bet. 1987/88:TU28, rskr. 1987/88:402) och reviderades (prop. 1996/97:61, bet. 1996/97:TU5, rskr.1996/97:201). Det övergripande målet är att enskilda och myndigheter skall ha tillgång till effektiva telekommunikationer till lägsta möjliga samhällsekonomiska kostnad. har ett IT-politiskt mål fastställts av (prop.1999/2000:86, bet. 1999/2000:TU9, rskr. 1999/2000:256). Målet är att som första land skall vara ett informations- samhälle för alla. Målet för mediepolitiken fastställdes av (prop. 2000/01:1, bet. 2000/01:KrU:1, rskr. 2000/01:59). Målet är att stödja yttrandefrihet, mångfald, mass- mediernas oberoende och tillgänglighet samt att motverka skadliga inslag i massmedierna. Nuvarande lagstiftning på området för elektronisk kommunikation Telelagen och lagen om radiokommunikation Telelagen och lagen om radiokommunikation trädde i kraft . Telelagen innehåller bestämmelser om televerksamhet. Lagen anger förutsättningar för bl.a. tillståndsplikt, tillstånds- prövning, tillståndsvillkor, taxor, samtrafik, nummerplanering och tillsyn. Lagen om radiokommunikation syftar till att främja ett effektivt nyttjande av möjligheterna till radiokommunikationer och andra användningar av radiovågor. Lagen innehåller huvudsakligen regler om rätten att använda radiosändare. En översyn av telelagen genomfördes . Lagen om radiokommunikation har inte varit föremål för någon översyn. Radio- och TV-lagen innehåller föreskrifter om sändningar av ljudradio- och TV-program som är riktade till allmänheten och avsedda att tas emot med tekniska hjälpmedel. distributionen av vissa sådana sändningar ger lagen regeringen rätt att ange villkor i fråga om bl.a. sändningarnas geografiska räckvidd och att tillståndshavare skall samarbeta i tekniska frågor. I lagen finns även föreskrifter om vidaresändningar i kabelnät av vissa TV- program. Marknadsmässig och teknisk utveckling Marknaden för elektroniska kommunikationstjänster är mycket dynamisk. Konkurrensen mellan aktörerna och den tekniska utvecklingen driver fram nya och bättre tjänster och varor. Fler aktörer på marknaden sätter också en press på priserna och tvingar fram nytänkande. Den traditionella telefonin har vidareutvecklats och sättet att kommunicera sker genom allt mer avancerade former av informationsteknik. Drivkrafterna i denna utveckling är särskilt användningen av Internet samt konvergensen. Med konvergens avses huvudsakligen att den tekniska utvecklingen, framför allt den digitala tekniken, minskar skillnaderna mellan området för privat kommunikation och massmedieområdet. Text, ljud, bild och data kan hanteras och förmedlas genom flera former av distributionssystem. Detta leder till ett närmande mellan olika nät(t.ex. nät för telefoni, data och television), tjänster (kommuni- kationstjänster och innehållstjänster) och apparater (t.ex. telefoner och TV-mottagare). Det är i denna miljö som nya användnings- områden och tillämpningar av informationsteknik växer fram i snabb takt. Lagstiftningen och de politiska målen inom området för elektronisk kommunikation måste nu ses över i ljuset av denna utveckling för att inte riskera att bli föråldrade. Telekommunikation ansågs länge vara en statlig uppgift. I de flesta medlemsstater inom Europeiska unionen var tillhandahållandet av infrastruktur och teletjänster förbehållet en statlig myndighet eller ett statligt ägt bolag. antogs emellertid en rad direktiv och beslut som successivt liberaliserade och harmoniserade telemarknaden inom Europeiska gemenskapen. regelverket på området består av ett tjugotal direktiv och beslut. Dessa rättsakter är i huvudsak genomförda i telelagen och föreskrifter meddelade med stöd av lagen. inledde en översyn av regel- verket och antog ett förslag till nytt regelverk för elektroniska kommunikationer bestående av följande direktiv: Förslag till och rådets direktiv om ett gemensamt regelverk för elektroniska kommunikations- nät och kommunikationstjänster, KOM (2000) 393 slutlig (ramdirektivet), auktorisation för elektroniska kommunikationsnät och kommunikationstjänster, KOM (2000) 386 slutlig (auktorisationsdirektivet), tillträde till och samtrafik mellan elektroniska kommunika- tionsnät och tillhörande utrustning, KOM (2000) 384 slutlig (tillträdesdirektivet), samhällsomfattande tjänster och användares rättigheter avseende elektroniska kommunikationsnät och kommunika- tionstjänster, KOM (2000) 392 slutlig (USO-direktivet), behandling av personuppgifter och skydd för privatlivet inom sektorn för elektronisk kommunikation, KOM (2000) 385 slutlig (komdataskyddsdirektivet). antog kommissionen också ett förslag till Europa- parlamentets och rådets beslut om ett regelverk för radiospektrum- politiken inom Europeiska unionen (KOM (2000) 407 slutlig). Regelverket antas enligt det s.k. medbestämmandeförfarandet (artikel 251 i ). Behandlingen av rättsakterna, som enligt kommissionens förslag föreslås träda i kraft , pågår i och rådet. Kommissionen avser dessutom att ersätta det nu gällande direk- tivet om konkurrens på marknaderna för teletjänster (90/388/EG, senast ändrat genom direktiv /64/EG), med ett nytt direktiv om konkurrens på marknaderna för elektroniska kommunikations- tjänster. Rättsakterna inrättar ett harmoniserat regelverk för alla former av elektroniska kommunikationsnät, inklusive Internet (IP- baserade globala datanät), rundradionät och kabel-TV-nät, samt av elektroniska kommunikationstjänster. I det senare begreppet ingår dock inte tillhandahållande av innehåll eller utövande av redaktionellt ansvar över innehåll som överförs med hjälp av elektroniska kommunikationsnät eller elektroniska kommunika- tionstjänster. Regelverket påverkar inte nationella åtgärder som motiveras av allmänintresse, särskilt vad avser innehållsreglering och mediepolitik, under förutsättning att sådana åtgärder är i enlighet med EG-rätten. Mediepolitiska mål och innehållsreglering i allmänhet kan således utformas av medlemsstaterna. När respektive medlemsstat skall uppnå de mediepolitiska målen får det dock inte uppstå konflikter med när det gäller infrastrukturen för elektronisk kommunikation. Vissa utredningar av intresse I konvergensutredningens betänkande Konvergens och förändring (SOU 1999:55) konstateras att konvergensutvecklingen med sammansmältning av olika medieformer och framväxten av helt nya tjänster medför olika gränsdragnings- och tolkningsproblem vid tillämpningen av gällande rätt. Dessa problem kan, enligt utredningen, framför allt hänföras till de begrepp, definitioner och avgränsningar som präglar utformningen av yttrandefrihets- grundlagen (YGL), radio- och TV-lagen samt telelagen. Detta kan i sin tur medföra oönskade konsekvenser för såväl utvecklingen av nya tjänster, produkter och infrastrukturella lösningar som möjligheten att uppfylla tele- och mediepolitiska målsättningar. Utredningen anser därför att det finns ett behov av samordning av den aktuella lagstiftningen, vilket framför allt avser relationen mellan å ena sidan telelagen och å andra sidan YGL och radio- och TV-lagen. Hänsyn måste enligt utredningen tas till de begräns- ningar i möjligheten att lagstifta som i olika avseenden följer av överordnade regler och internationella förpliktelser. Det handlar främst om de begränsningar som följer av YGL och om förpliktelser enligt EG-rätten samt, i fråga om användningen av radiofrekvenser, den internationella telekonventionen och radioreglementet. överlämnade betänkan- det Yttrandefrihetsgrundlagen och Internet (SOU 2001:28). I be- tänkandet analyserar utredningen behovet av och förutsättningarna för en mer teknikneutral grundlagsreglering av yttrandefriheten. Utredningen föreslår att den nuvarande s.k. databasregeln i 1 kap. 9 § YGL utvidgas så att den omfattar också andra än massmedie- företag. För dessa andra införs en möjlighet att genom utgivnings- bevis få ett frivilligt grundlagsskydd. Databasregeln föreslås om- fatta även direktsändning på begäran. Nuvarande undantagsregel från etableringsfriheten i 3 kap. 1 § YGL utvidgas så att det inte finns hinder för regler som innebär dels en skyldighet för nätinnehavare att upplåta utrymme i nätet för andra överföringar än sådana som omfattas av grundlagen i den utsträckning det behövs med hänsyn till intresset av konkurrens för sådana tjänster i nätet, dels en skyldighet för nätinnehavare att tillförsäkra mottagar- kretsen inflytande över programvalet. Utredningen om översyn av radio- och TV-lagen m.m. Utredningen om översyn av radio- och TV-lagen m.m. har i uppdrag att analysera och överväga behovet av ändringar i framför allt radio- och TV-lagen och lagen (1989:41) om TV-avgift. Utred- ningsuppdraget omfattar frågor om bl.a. jurisdiktion, tillämplighet av tillståndsvillkor på vissa sändningar samt skydd av barn mot olämpligt programinnehåll. Den del av uppdraget som gäller skydd av barn mot olämpligt programinnehåll skall redovisas före utgången av medan uppdraget i övrigt skall vara slut- fört före utgången av . En särskild utredare skall utreda behovet av lagstiftning inom området för elektronisk kommunikation. Detta begrepp används ofta – bl.a. i kommissionens meddelande som föregick de ovan redovisade förslagen till EG-direktiv (KOM (1999) 539) – som en samlande benämning på den verksamhet som bedrivs inom det nya område som växer fram mot bakgrund bl.a. av konvergens- utvecklingen och Internet. Utredaren skall beskriva detta område och den tekniska och ekonomiska utveckling som skett . Gränsdragningen mellan å ena sidan sektorsspecifik lagstiftning inom berörda områden och å andra sidan de generella konkurrens- reglerna skall belysas. Utredaren skall vid uppdragets genomförande särskilt uppmärk- samma och beakta att det föreslagna EG-rättsliga regelverket är tillämpligt även på IP-baserad elektronisk kommunikation. Översyn av vissa politiska mål Utredaren skall analysera de telepolitiska målen och de syften som ligger till grund för lagen om radiokommunikation. Utredaren skall även bedöma om dessa mål och syften är ändamålsenliga mot bakgrund av den marknadsmässiga och tekniska utvecklingen och den lagstiftning som utredaren föreslår samt föreslå de ändringar som behövs. I detta ingår även att analysera hur de mediepolitiska målen kan uppnås med beaktande av det nya EG-rättsliga regel- verket. Någon översyn av de mediepolitiska målen skall däremot inte göras. Utgångspunkten skall vara att en samordning skall ske mellan de telepolitiska målen och det IT-politiska målet. Utredaren skall också ange hur dessa politiska mål kan uppnås och särskilt beskriva statens roll i förhållande till marknaden i detta sammanhang. Ny lagstiftning inom området för elektronisk kommunikation Utredaren skall utifrån en redovisning och utvärdering av de erfarenheter som vunnits av tillämpningen genomföra en full- ständig översyn av telelagen och lagen om radiokommunikation. En utgångspunkt är de förändringar som utredaren föreslår av de politiska målen inom området för elektronisk kommunikation. En annan viktig utgångspunkt i detta arbete är de nya EG-direktiv och EG-beslut som kommer att antas. Utredaren skall därvid följa behandlingen i rådet och av kommissionens förslag på området. Ett EG-direktiv är bindande endast i fråga om det resultat som skall uppnås. Medlemsstaterna får själva välja form och metod för detta. Utredaren skall med beaktande av svensk lagstiftnings- tradition föreslå den lagstiftning som är nödvändig för att genom- föra de nya direktiven och beslutet om radiospektrumpolitiken. I den mån radio- och TV-lagen påverkas av de nya EG-direktivens regler om infrastruktur för elektronisk kommunikation skall även denna bli föremål för översyn i detta avseende. Samordning av lagstiftning inom området för elektronisk kommunikation Utredaren skall utöver en översyn av telelagen och lagen om radiokommunikation också kartlägga övrig lagstiftning som avser elektronisk kommunikation, bl.a. radio- och TV-lagen, lagen (2000:832) om kvalificerade elektroniska signaturer, lagen (2000:121) om radio- och teleterminalutrustning samt lagstiftning som genomför och rådets direktiv /31/EG om vissa rättsliga aspekter på informationssamhällets tjänster, särskilt elektronisk handel, på den inre marknaden (EGT L 178, 17.7 2000, s. 1, Celex 32001L0031). Departementsprome- (Ds 2001:13) innehåller förslag till sådan lagstiftning. Utredaren skall överväga om nuvarande författningsstruktur på området är ändamålsenlig och i vilken utsträckning en systematisk samordning bör ske. I sitt arbete skall utredaren bl.a. vägledas av de slutsatser om behovet av samordning av lagstiftningen till följd av konvergensutvecklingen som redovisas i betänkande. Detta innebär att utredningsarbetet skall inriktas mot en horisontell och samordnad reglering av elektronisk kommunika- tionsinfrastruktur och elektroniska kommunikationstjänster. En sådan inriktning ligger också väl i linje med de föreslagna EG- direktiven. Utredaren skall föreslå de förändringar av författnings- strukturen på området som övervägandena föranleder med inriktning på en samlad lagstiftning inom området. Syftet är att skapa en modern, teknikneutral och framtidsanpassad lagstiftning. Flera myndigheter har uppgifter inom området för elektronisk kommunikation, främst och Radio- och , men även bl.a. , , och (K 1998:04). Utredaren skall beskriva den nuvarande myndighetsstrukturen och samarbets- formerna mellan myndigheterna. Därvid skall även erfarenheterna av den nuvarande organisationen redovisas och utvärderas. Utredaren skall överväga om nuvarande organisation är lämplig mot bakgrund av dessa erfarenheter, den tekniska utvecklingen, de överväganden som gjorts om statens uppgifter och den lagstiftning som utredaren föreslår. Utredaren skall föreslå de förändringar i myndighetsstrukturen och samarbetsformerna som är nödvändiga med anledning av dessa överväganden samt sådana förslag till författningsändringar som skulle bli nödvändiga för att åstad- komma en förändrad myndighetsstruktur. Förslagens ekonomiska konsekvenser skall analyseras och redovisas. Administrationen av toppdomänen punkt-se En närliggande fråga är administrationen av domännamn under den nationella toppdomänen punkt-se. Vissa aspekter av Internet täcks in av de föreslagna EG-direktiven. De berör dock inte frågan om administration av domännamnssystemet.