sou · GRB382d2 · 2004-01-01 00:00:00 — 1.Sådan information som medlemsstaternas myndigheter eller kommissionen förfogar över, och som rör de risker som produkten medför för konsumenternas hälsa och säkerhet, skall i allmänhet ställas till allmänhetens förfogande i enlighet med kraven på öppenhet, utan att detta påverkar de begränsningar som krävs för kontroll- och utredningsverksamhet. Allmänheten skall särskilt ha tillgång till information om produktidentifikation, riskens art och de åtgärder som vidtagits. Medlemsstaterna och kommissionen skall dock vidta nödvändiga åtgärder för att säkerställa att deras tjänstemän och andra anställda inte sprider upplysningar som inhämtats till följd av detta direktiv och som på grund av sin natur, och i vederbörligen motiverade fall, omfattas av tystnadsplikt, med undantag för sådana upplysningar om produkters säkerhetsegenskaper som måste offentliggöras om omständigheterna kräver det för att skydda konsumenternas hälsa och säkerhet. 2.Skyddet av tystnadsplikten får inte hindra att relevant information sprids till de behöriga myndigheterna för att säkerställa kontrollens och marknadsövervakningens effektivitet. Myndigheter som mottar information som omfattas av tystnads- plikt skall se till att informationen skyddas. Detta direktiv skall inte påverka tillämpningen av direktiv /374/EEG. Varje beslut som fattas enligt detta direktiv och som begränsar utsläppandet av en produkt på marknaden, eller som kräver att produkten skall dras tillbaka eller återkallas, skall motiveras på ett tillfredsställande sätt. Beslutet skall möjligt delges den berörda parten med angivande av de möjligheter att överklaga som står till buds enligt gällande lagstiftning i den berörda medlems- staten samt inom vilken tid överklagandet skall ske. De berörda parterna skall då så är möjligt ges möjlighet att lämna sina synpunkter innan åtgärden vidtas. Om så inte har skett på grund av åtgärdernas brådskande art, skall denna möjlighet ges efter det att åtgärden har vidtagits. Vid åtgärder som innebär krav på att en produkt skall dras tillbaka eller återkallas, skall behovet att uppmuntra distributörer, användare och konsumenter att bidra till genomförandet av sådana åtgärder beaktas. 2.Medlemsstaterna skall säkerställa att varje åtgärd som de behöriga myndigheterna vidtar och som begränsar utsläppandet av en produkt på marknaden eller som kräver att den skall dras tillbaka eller återkallas, kan prövas vid behörig domstol. 3.Beslut som fattats med stöd av detta direktiv och som begränsar utsläppandet av en produkt på marknaden eller som kräver att produkten skall dras tillbaka eller återkallas, skall inte påverka bedömningen av den berörda partens ansvar enligt de bestämmelser i nationell straffrättslig lagstiftning som är tillämpliga i det aktuella fallet. 1.Kommissionen får hänskjuta varje fråga som rör tillämpningen av detta direktiv, särskilt sådana som rör kontroll och marknads- övervakning, till den kommitté som avses i artikel 15. 2.Kommissionen skall efter överlämna en rapport om direktivets tillämpning till Europa- parlamentet och rådet. Rapporten skall särskilt omfatta information om säkerhet i fråga om konsumtionsvaror, bland annat om förbättring av produkternas spårbarhet, om hur marknadsövervakningen fungerar, om standardiseringsarbetet, om hur RAPEX fungerar samt om de gemenskapsåtgärder som vidtagits med stöd av artikel 13. I detta syfte skall kommissionen göra lämpliga utvärderingar, i synnerhet av de metoder, system och förfaranden som införts i medlems- staterna, mot bakgrund av kraven i detta direktiv och annan gemenskapslagstiftning om produktsäkerhet. Medlemsstaterna skall ge kommissionen all den hjälp och information som krävs för att göra utvärderingarna och utarbeta rapporterna. Kommissionen skall identifiera behov, möjligheter och priori- teringar för gemenskapsåtgärder i fråga om tjänsters säkerhet och överlämna en rapport till och rådet före tillsammans med lämpliga förslag på området. 1.Medlemsstaterna skall sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa detta direktiv med verkan . De skall genast underrätta kommissionen om detta. När en medlemsstat antar dessa bestämmelser skall de innehålla en hänvisning till detta direktiv eller åtföljas av en sådan hänvisning när de offentliggörs. Närmare föreskrifter om hur hänvisningen skall göras skall varje medlemsstat själv utfärda. 2.Medlemsstaterna skall till kommissionen överlämna texterna till de bestämmelser i nationell lagstiftning som de antar inom det område som omfattas av detta direktiv. Direktiv /59/EEG skall upphöra att gälla utan att det påverkar medlemsstaternas skyldigheter när det gäller tidsfristen för det direktivets överföring och tillämpning enligt bilaga III till nämnda direktiv. Hänvisningar till direktiv /59/EEG skall förstås som hänvis- ningar till det här direktivet och läsas enligt jämförelsetabellen i bilaga IV. Detta direktiv träder i kraft som det offentliggörs i Europeiska gemenskapernas officiella tidning. Detta direktiv riktar sig till medlemsstaterna. Krav på den information som tillverkare och distributörer skall lämna till de behöriga myndigheterna om produkter som inte överensstämmer med det allmänna säkerhetskravet 1.Uppgifter i enlighet med artikel 5.3 i detta direktiv eller, i förekommande fall, i enlighet med särskilda föreskrifter om produkten i fråga i gemenskapslagstiftningen, skall lämnas till de behöriga myndigheter som utsetts i detta syfte i de medlemsstater där de aktuella produkterna släpps ut eller har släppts ut på marknaden eller på annat sätt tillhandahållits konsumenterna. 2.Kommissionen skall med bistånd av den kommitté som avses i artikel 15 fastställa innehåll och utforma standardformulär för de underrättelser som avses i denna bilaga, som de säkerställer att systemet blir effektivt och fungerar bra. Den skall särskilt, eventuellt i form av en handbok, föreslå enkla och tydliga kriterier för fastställande av särskilda villkor, t.ex. för enstaka produkter eller förhållanden, där underrättelse saknar relevans för syftet med denna bilaga. 3.Vid en allvarlig risk skall informationen åtminstone omfatta a)uppgifter som gör det möjligt att exakt identifiera produkten eller partiet i fråga, b)en fullständig beskrivning av den risk som är förknippad med de aktuella produkterna, c)alla tillgängliga uppgifter som kan behövas för att produkten skall kunna spåras, d)en beskrivning av de åtgärder som vidtagits för att förebygga risker för konsumenter. FÖRFARANDEN FÖR TILLÄMPNING AV RAPEX SAMT 1.RAPEX omfattar produkter enligt definitionen i artikel 2 a, vilka medför en allvarlig risk för konsumenternas hälsa och säkerhet. Farmaceutiska produkter, som omfattas av direktiven /319/EEG8och 81/851/EEG9, är undantagna från tillämpningen av RAPEX. 2.RAPEX syftar i huvudsak till att möjliggöra snabbt informationsutbyte i händelse av en allvarlig risk. I de riktlinjer som avses i punkt 8 fastställs särskilda kriterier för att identifiera sådana allvarliga risker. 3.Medlemsstater som lämnar en underrättelse enligt artikel 12 skall lämna all tillgänglig information. Underrättelsen skall särskilt innehålla de upplysningar som anges i riktlinjerna enligt punkt 8, åtminstone a)information för att identifiera produkten, 8EGT L 147, , s. 13. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv /38/EG (EGT L 139, 10.6.2000, s. 28). 9 EGT L 317, 6.11.1981, s. 1. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv /37/EG (EGT L 139, 10.6.2000, s. 25). b)en beskrivning av den aktuella risken, inklusive en sammanfattning av resultaten av eventuella provningar eller analyser och de slutsatser från dessa som är relevanta för bedömningen av risknivån, c)arten av och varaktigheten hos vidtagna åtgärder eller påbörjade insatser eller beslutade åtgärder i förekommande fall, d)information om saluföringsleden och om distribution av produkten, särskilt om mottagarländerna. Dessa upplysningar måste sändas in med hjälp av standardformuläret för sådana underrättelser eller på de sätt som anges i riktlinjerna enligt punkt 8. Om en åtgärd som meddelas enligt artikel 11 eller 12 syftar till att begränsa saluföring eller användning av ett kemiskt ämne eller preparat, skall medlemsstaterna tillhandahålla antingen en sammanfattning av eller hänvisningar till relevanta uppgifter om det berörda ämnet eller preparatet samt kända och tillgängliga ersättningsprodukter, när sådana uppgifter finns tillgängliga. De skall också meddela åtgärdens förväntade effekter på konsumenternas hälsa och säkerhet tillsammans med en riskbedömning som genomförts enligt de allmänna principer för bedömning av kemiska ämnens risker som avses i artikel 10.4 i förordning (EEG) nr 793/9310, om det är ett befintligt ämne, eller i artikel 3.2 i direktiv /548/EEG11, om det är ett nytt ämne. De riktlinjer som avses i punkt 8 skall ange närmare uppgifter och förfaranden för den information som begärs i detta avseende. 4.Om en medlemsstat har informerat kommissionen om en allvarlig risk i enlighet med artikel 12.1 tredje stycket innan den vidtar åtgärder, måste den inom en tidsfrist informera kommissionen om huruvida den bekräftar eller ändrar dessa uppgifter. 5.Kommissionen skall möjligt kontrollera om de uppgifter som erhållits enligt RAPEX är förenliga med bestämmelserna i direktivet. Om kommissionen anser att så krävs kan den för att bedöma produktens säkerhet på eget initiativ genomföra en egen 10EGT L 84, , s. 1. 11EGT L 196, , s. 1/67. Direktivet senast ändrat genom kommissionens direktiv /33/EG (EGT L 136, , s. 90). I detta fall skall medlemsstaten efter bästa förmåga lämna kommissionen de begärda uppgifterna. Om medlemsstaterna erhåller en underrättelse i enlighet med artikel 12, skall de senast inom den tidsperiod som anges i de riktlinjer som avses i punkt 8 informera kommissionen om a)huruvida produkten har saluförts inom deras eget territorium, b)vilka åtgärder de eventuellt vidtar i fråga om den aktuella produkten med hänsyn till sin egen situation, med en motivering av skälen, inklusive en avvikande bedömning av risken eller andra särskilda omständigheter som motiverar deras beslut, särskilt frånvaron av beslut eller uppföljning, c)all relevant kompletterande information som de har erhållit om den aktuella faran, inklusive resultaten av provningar eller analyser. De riktlinjer som avses i punkt 8 skall innehålla tydliga kriterier för underrättelser om åtgärder som endast omfattar det nationella territoriet och för behandlingen av underrättelser om risker som medlemsstaten anser inte överskrider dess eget territorium. 7.Medlemsstaterna skall informera kommissionen om varje ändring eller upphävande av de aktuella åtgärderna. 8.Kommissionen skall i enlighet med artikel 15.3 utarbeta och regelbundet uppdatera riktlinjer för hur kommissionen och medlemsstaterna skall förvalta RAPEX. 9.Kommissionen kan informera nationella kontaktpunkter om produkter som medför allvarliga risker, vilka importeras till eller exporteras från gemenskapen och Europeiska ekonomiska samarbetsområdet. 10.Den underrättande medlemsstaten ansvarar för de lämnade uppgifterna. 11.Kommissionen skall säkerställa att systemet fungerar väl, särskilt genom att klassificera och indexera underrättelserna efter hur brådskande de är. De närmare föreskrifterna skall fastställas genom de riktlinjer som avses i punkt 8. TIDSFRISTER FÖR ÖVERFÖRING OCH TILLÄMPNING AV DET UPPHÄVDA DIREKTIVET (ENLIGT ARTIKEL 22 FÖRSTA STYCKET) 92/59/EEG (ENLIGT ARTIKEL 22 ANDRA STYCKET) Direktiv /95/EEG SOU 2003:82 Bilaga 2 Direktiv /95/EEG 2001/95/EG bestämmelse i den föreslagna produkt- säkerhetslagen (PSL), förordningen (PSF) eller annan författning 1 § första stycket PSL 2–4 §§ PSL 3, 5, 8 och 9 §§ PSL Artikel 3.2 st. 1 Artikel 3.2 st. 2 § PSL och 6 § PSF 27 § andra stycket PSL Riktar sig inte till medlemsstaterna § PSL, 12 § PSF och föreskrifter som Artikel 5.1 st. 3–5 14–17 och 20 §§ PSL samt 4 § PSF 7, 21 och 22 §§ PSL samt 5 § PSF § PSL och 10 § PSF 24 och 25 §§ PSL samt 3 § PSF 31 och 38–45 §§ PSL, 11 § PSF samt ändringar i lagen (1992:1328) om farliga livsmedelsimitationer, lagen (1994:847) om tekniska egenskapskrav på byggnadsverk, m.m. och lagen (1996:18) om vissa säkerhets- och miljökrav på fritidsbåtar Artikel 8.1 b, c, e § första stycket och 34 § PSL Bilaga 3 SOU 2003:82 2001/95/EG bestämmelse i den föreslagna produkt- säkerhetslagen (PSL), förordningen (PSF) eller annan författning Artikel 8.2 st. 1 Artikel 8.2 st. 2 Artikel 8.2 st. 3 16, 17, 27, 30 § tredje stycket och 34 §§ PSL 27 och 28 §§ samt 46 § tredje stycket PSL 30 § första stycket PSL 24 § PSL och 7 § PSF Riktar sig inte till medlemsstaterna Gäller redan enligt 4 § förordningen (1994:2035) om vissa skyldigheter för myndigheter vid ett medlemskap i Riktar sig inte till medlemsstaterna Ändringar i 1–6 §§ och ny 8 § i förordningen (1993:1322) om informationsutbyte inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i fråga om farliga konsumentvaror Artikel 12.2–12.4 Riktar sig inte till medlemsstaterna Artikel 13.1–13.3 Riktar sig inte till medlemsstaterna 27, 29 och 37 §§ PSL samt 13 § PSF Artikel 14 och 15 Riktar sig inte till medlemsstaterna 36 § PSL jämte ändringar i 8 kap. 6 § och ny 8 kap. 30 § sekretesslagen (1980:100) Följer redan av 1 kap. 3 §, 14 kap. 3 § och 15 kap. 5 § sekretesslagen Följer redan av allmänna rättsgrundsatser Följer redan av olika bestämmelser i st. 1 och 2 förvaltningslagen (1986:223), särskilt 16, 17, 20 och 21 §§ Artikel 18.1 st. 3 17 § andra stycket PSL 46 § första stycket PSL Följer av allmänna straffrättsliga grundsatser Artikel 19 och 20 Riktar sig inte till medlemsstaterna Artikel 21.1 st. 2 1 § andra stycket PSL och 1 § PSF SOU 2003:82 Bilaga 3 2001/95/EG bestämmelse i den föreslagna produkt- säkerhetslagen (PSL), förordningen (PSF) eller annan författning Artikel 22 och 23 Riktar sig inte till medlemsstaterna Ändringar i 1–6 §§ och ny 8 § i förordningen (1993:1322) om informationsutbyte inom Europeiska ekonomiska samarbetsområdet i fråga om farliga konsumentvaror Hur lagstiftningen om allmän produktsäkerhet kompletterar speciallagstiftningen om produktsäkerhet Följande sammanställning syftar till att åskådliggöra hur bestämmelserna i den föreslagna produktsäkerhetslagen (PSL) och produktsäkerhetsförordningen (PSF) blir tillämpliga på varor som omfattas av annan lagstiftning om produktsäkerhet av gemenskaps- rättsligt ursprung. Som exempel har valts lagstiftningen om elektrisk materiel. Här avses ellagen (1997:857), förordningen (1993:1068) om elektrisk materiel (nedan elmaterielförordningen) och föreskrifter om viss elektrisk materiel samt allmänna råd om dessa föreskrifters tillämpning (ELSÄK-FS 2000:1). Försiktighets- och proportionalitetsprinciperna (6 § PSL) Dessa principer är inte uttryckligen omnämnda i lagstiftningen om elsäkerhet. Bedömning: Försiktighets- och proportionalitetsprinciperna är allmänna gemenskapsrättsliga principer och gäller oavsett bestämmelsen i 6 § lagen. Särskilda säkerhetskrav för varor och skyldighet att bara tillhandahålla säkra varor (7–12 §§ PSL) Ett allmänt säkerhetskrav gäller enligt 3, 4, 6, 7 och 9 §§ elmateriel- förordningen beträffande alla risker hos elektrisk materiel. Även distributörer omfattas, till skillnad från vad som gäller enligt det bakomliggande lågspänningsdirektivet. Elmaterielförordningen går längre än lagen i och med att krav även ställs på tillverkning, import, installation och ibruktagande. I elmaterielförordningen anges vilka säkerhetskrav som måste vara uppfyllda, och i 8 § finns bestämmelser om presumtion för uppfyllelse av kraven. Ytterligare bestämmelser om säkerhetskrav finns i ELSÄK-FS 2000:1. Bedömning: Bestämmelserna i 7–12 §§ PSL är inte tillämpliga på elektrisk materiel, eftersom lagstiftningen om elsäkerhet anger särskilda säkerhetskrav beträffande samtliga risker hos elektrisk materiel. Säkerhetsinformation (13 § PSL, 12 § PSF och föreskrifter som meddelas av myndigheter) Bestämmelser om säkerhetsinformation finns i 5 § första stycket elmaterielförordningen och i 3 § andra stycket ELSÄK-FS 2000:1. Bedömning: Bestämmelserna i den allmänna produktsäkerhets- lagstiftningen om säkerhetsinformation är inte tillämpliga på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Tillbakadragande (14 § PSL) Lagstiftningen om elsäkerhet föreskriver inte en skyldighet för tillverkaren att på eget initiativ dra tillbaka farliga varor från marknaden. Bedömning: Bestämmelsen i 14 § PSL är tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte saknas i lagstiftningen om elsäkerhet. Varningsinformation (15 § PSL) Lagstiftningen om elsäkerhet föreskriver inte en skyldighet för tillverkaren att på eget initiativ lämna varningsinformation. Bedömning: Bestämmelsen i 15 § PSL är tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte saknas i lagstiftningen om elsäkerhet. Återkallelse och destruktion (16 och 18 §§ PSL) Lagstiftningen om elsäkerhet föreskriver inte en skyldighet för tillverkaren att på eget initiativ återkalla och förstöra eller på annat sätt oskadliggöra varor. Bedömning: Bestämmelserna i 16 och 18 §§ PSL är tillämpliga på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelser med samma syfte saknas i lagstiftningen om elsäkerhet. Förebyggande åtgärder (20 § första stycket PSL) Lagstiftningen om elsäkerhet föreskriver inte en allmän skyldighet för tillverkaren att vidta aktiva åtgärder för att få information om skaderisker och kunna vidta nödvändiga åtgärder. Bedömning: Bestämmelsen i 20 § första stycket PSL är tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte saknas i lagstiftningen om elsäkerhet. Märkning i syfte att identifiera tillverkaren (4 § första stycket 1 PSF) I 5 § andra stycket elmaterielförordningen anges att tillverkarens eller fabrikatets namn eller varumärke samt typbeteckning skall finnas klart och tydligt angivna på materielen eller, om detta inte är möjligt, på förpackningen. Bedömning: Bestämmelsen i 4 § första stycket 1 PSF såvitt avser identifiering av tillverkaren är inte tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Märkning i syfte att identifiera varan (4 § första stycket § PSF) Lagstiftningen om elsäkerhet innehåller inte något krav på att elektriskt materiel skall vara märkt med en referens till varan eller det varuparti som den tillhör. Bedömning: Bestämmelsen i 4 § första stycket 1 PSF såvitt avser identifiering av varan är tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte inte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Stickprovskontroller, klagomålshantering och information till distributörer (4 § första stycket 2 och 3 samt andra stycket PSF) Elmaterielförordningen saknar också bestämmelser om skyldighet för tillverkare att utföra stickprovskontroller av tillhandahållna varor, granska och föra register över inkomna klagomål samt informera distributörer om det förebyggande säkerhetsarbetet. Bedömning: Bestämmelserna i 4 § första stycket 2 och 3 samt andra stycket PSF är tillämpliga på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte inte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Distributörers medverkan i säkerhetsarbetet (21 § PSL och 5 § PSF) De skyldigheter som följer av elmaterielförordningen gäller enligt 3 § samma förordning även distributörer. Skyldigheterna för distributörer enligt elmaterielförordningen är således mer omfattande än enligt PSL. Lagstiftningen om elsäkerhet saknar dock bestämmelser om bevarande av sådan dokumentation som gör det möjligt att spåra varornas ursprung. Bedömning: Bestämmelsen i 21 § första stycket PSL är i huvudsak inte tillämplig på elektrisk materiel, eftersom en mer långtgående reglering finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Bestämmelsen i 5 § PSF om bevarande av sådan dokumentation som gör det möjligt att spåra varornas ursprung gäller dock för elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte saknas i lagstiftningen om elsäkerhet. Information och samarbete (22 § PSL) Lagstiftningen om elsäkerhet saknar en allmän bestämmelse om skyldighet för näringsidkare att informera och samarbeta med varandra och med tillsynsmyndigheten för att undanröja risker. Bedömning: Bestämmelsen i 22 § PSL är tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte inte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Underrättelseskyldighet vid kännedom om risker (23 § PSL och 10 § PSF) Lagstiftningen om elsäkerhet saknar bestämmelser om skyldighet för näringsidkare att underrätta tillsynsmyndigheten när de får kännedom om att en vara de tillhandahåller eller har tillhandahållit är farlig. Bedömning: Bestämmelserna i 23 § PSL och 10 § PSF om underrättelseskyldighet är tillämpliga på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte inte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Effektiv tillsyn (24 § PSL) Lagstiftningen om elsäkerhet saknar uttryckliga bestämmelser om skyldighet för tillsynsmyndigheten att bedriva en effektiv tillsyn. Bedömning: Bestämmelsen i 24 § PSL är tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte inte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Befogenheter i samband med tillsynen m.m. (26 § PSL) Bestämmelser om befogenheter för tillsynsmyndigheten i samband med tillsynen och biträde av polismyndighet finns i 12 kap. 2 och 5 §§ ellagen. Befogenheterna överensstämmer med vad som följer av 26 § PSL. Bedömning: Bestämmelsen i 26 § PSL är inte tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Förelägganden och förbud (27 § första stycket PSL) Av 12 kap. 3 och 4 §§ ellagen följer att tillsynsmyndigheten har rätt att meddela de förelägganden och förebud som behövs för att trygga efterlevnaden av de föreskrifter och villkor som omfattas av tillsynen. Bedömning: Bestämmelsen i 27 § första stycket PSL är inte tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Skyddsklausul (27 § andra stycket PSL) Av 8 § elmaterielförordningen följer att åtgärder kan vidtas mot elektrisk materiel som är farlig, även om denna enligt vissa bestämmelser skall presumeras uppfylla säkerhetskraven. Bedömning: Bestämmelsen i 27 § andra stycket PSL är inte tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Tillfälliga förbud (28 § PSL) Lagstiftningen om elsäkerhet ger inte tillsynsmyndigheten befogenhet att i avvaktan på kontroller och provning meddela ett tillfälligt förbud mot att en vara tillhandahålls eller ställs ut, om varan kan antas vara farlig. Bedömning: Bestämmelsen i 28 § PSL är tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte inte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Export- och utförselförbud (29 § PSL) Lagstiftningen om elsäkerhet saknar bestämmelser om export- och utförselförbud. Bedömning: Bestämmelsen i 29 § PSL är tillämplig på elektrisk materiel, eftersom motsvarande bestämmelse med samma syfte inte finns i lagstiftningen om elsäkerhet. Adressater för förelägganden m.m. (30 § PSL) Några inskränkningar i tillsynsmyndighetens möjlighet att adressera förelägganden och förbud innehåller lagstiftningen om elsäkerhet inte. Någon uttrycklig bestämmelse om vad som skall beaktas vid begränsning av ett föreläggande eller förbud till att avse någon eller några näringsidkare finns inte i denna lagstiftning. Bedömning: Bestämmelsen i 30 § PSL är inte tillämplig på elektrisk materiel, eftersom samma principer får anses gälla enligt lagstiftningen om elsäkerhet. Vite (31 § PSL) Bestämmelser om vite finns i 12 kap. 3 och 4 §§ ellagen. Bedömning: Bestämmelsen i 31 § PSL är inte tillämplig på