sou · GRB3104d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Vidare ställs krav på att det avräkningssystem som kan behövas för att fördela kostnader och intäkter mellan transportörerna kan utformas på ett konkurrensneutralt sätt. Former för inflytande och finansiellt ansvar över dessa och eventuella andra gemensamma funktioner för att tillgodose kraven måste, för att kunna garantera konkurrens- neutraliteten på marknaden, kunna styras och kontrolleras av sam- hället. Jag föreslår mot denna bakgrund att Rikstrafiken får i upp- drag att initiera utvecklingen av kommunicerande och kompatibla biljett- och bokningssystem. Samtrafiken är med sitt kunnande och sin erfarenhet en viktig samarbetspartner i detta arbete. I Rikstrafi- kens ansvar ska också ingå att formulera principer för prissättning och övriga villkor för att kunna använda systemet eller funk- tionerna. Rikstrafiken bör också ha möjlighet att, som delvis redan nu sker, bidra med finansieringen till grundläggande utvecklings- behov. Kostnaderna bör i övrigt fördelas på anslutna företag. Det blir alltså i slutänden de kunder som utnyttjar servicen som får betala för den. 18 Ägt av , , , , Express, Destination och samtliga länstrafikföretag. 2.7.8Krav om resenärsservice reglerade i avtal Utöver de här beskrivna obligatoriska kraven har Rikstrafiken och trafikhuvudmännen möjlighet att ställa särskilda krav anpassade till den trafik som myndigheterna upphandlar. Kraven bör ligga i linje med de intentioner och önskemål på trafiken som beskrivits i de långsiktiga strategiska trafikförsörjningsprogrammen. Kraven bör formuleras i samband med upphandling och regleras i entreprenad- kontrakt med den utvalde transportören. Avsikten med denna typ av krav och styrningen av den av sam- hället upphandlade trafiken är de ska kunna anpassas utifrån det enskilda fallet. Sådana krav kan både variera och ändras från tid till annan, beroende dels på den transportpolitiska inriktningen, dels på hur trafiken och marknaden utvecklas. För att göra det kollektiva resandet till ett både tillgängligt och attraktivt alternativ måste terminalerna och samarbetet kring dem utformas så att olika transportmedel och trafikutövare kan samverka. Arbetet i , en beställarfunktion för trafik- organisatörer, bör fördjupas. Representanter för resenärerna bör erbjudas möjlighet att delta. bör som sammankallande tillsammans med ges i uppdrag att koordinera arbetet med stationers och resecentras utveckling. Berörda kommuner, fastighets- ägare, övriga berörda myndigheter samt företrädare för resenärer bör inbjudas att delta i arbetet. Resenärerna bör beredas möjlighet att på ett enkelt sätt kontakta berörda parter och framföra synpunkter på stationernas skötsel, serviceutbud och utveckling. I den rapport jag lämnade till regeringen med anledning av det tilläggsdirektiv (Dir 2002:128) regeringen beslutade om , föreslog jag dels vissa kon- kreta åtgärder och dels förde jag en diskussion kring stationens funktion sett med resenärens ögon. Den senare utmynnade i vissa överväganden och ett förslag till ansats för mitt fortsatta arbete i frågan vilket jag redovisar nedan. De konkreta åtgärder jag föreslog framgår av rapporten19 som återfinns som appendix 4 i bilagedelen. 2.8.1Stationerna – en mötespunkt mellan olika intressenter Persontrafikterminaler eller stationer har stor betydelse som mötespunkt mellan olika intressenter. De fungerar som portaler till kollektivtrafiken och de orter de betjänar. Det är enligt min mening väsentligt att resenärerna ges ett infly- tande över hur innehåll och kvalitet i stationshållningen utformas. I detta sammanhang ska de funktionshindrades behov särskilt beak- tas. Trafikutövarna, vare sig det är fråga om järnvägsföretag, trafikhuvudmän, busstrafikföretag eller andra, agerar i de flesta fall som ombud för sina resenärer i dessa frågor. De har ett intresse av att kunna påverka serviceutbudet så att deras produkter blir attraktiva. Dessutom har de behov av utrymmen och funktioner som behövs för driften av deras verksamhet. Kommunerna behöver på motsvarande sätt ha ett stort infly- tande över stationen sett ur sitt perspektiv att värna ortens intres- sen. Stationerna sedda ur resenärens synvinkel För att en station ska fungera bra ur resenärens synvinkel måste tillgängligheten till stationen vara god. Det innebär att lokalise- ringen är viktig samt att kopplingen mellan olika färdmedel funge- rar väl. Väderskyddade väntutrymmen och gångvägar, god orienterbar- het och relevant information är minimikrav som resenären ställer, men det är ofta inte tillräckligt. Det är framför allt viktigt att någon klart och tydligt pekas ut som ansvarig för de funktioner och den service som tillhandahålls på stationen. 19 Förvaltningen av järnvägens fastigheter Det är lätt hänt att ett trafikföretag släpper ansvaret när väl rese- närerna har stigit av, eller inte är beredda att ta det, innan resenä- rerna klivit ombord på tåget eller annat färdmedel. I en sådan situ- ation finns det stor risk att stationen blir en dålig skarv snarare än en bra koppling. Det krävs ett ansvar för att stationen ska fungera som en attraktiv länk i en resekedja. Detta ansvar måste vara tydligt utpekat så att resenären i händelse av problem vet vem han kan vända sig till för att få problemet löst. Resenären måste således stå i centrum när man diskuterar statio- nen och dess funktioner. Olika slags service till resenären behövs för att få till den goda kopplingen, men den måste ges på resenä- rens villkor. För att inte minska effektiviteten i stationens främsta uppgift går det inte att bygga om en station till varuhus där resenä- ren måste kryssa fram mellan olika stånd för att kunna nå sitt färdmedel. Ovanstående generella bild av hur en station bör vara utformad bekräftas av en doktorsavhandling framlagd av , 199820 vars huvudslutsats är att bilden är både klar och likartad i alla resenärsgrupper. Det betyder att alla tågresenärer har samma generella preferenser rörande stationer. Konventionellt serviceutbud på stationerna får högre värderingar än okonventio- nella serviceelement. Så är t.ex. biljettförsäljning och toaletter betydligt viktigare än faxapparater och livsmedelsbutiker. Resenärerna har enligt avhandlingen en tydlig bild om statio- nerna. De ska vara centralt belägna, erbjuda konventionell service av hög kvalitet och vara öppna för alla. Utan attraktiva stationer kan efterfrågan på tågtrafik minska. Alla informationselement bedöms av resenärerna vara mycket viktiga. Resenärerna anser att det är mycket viktigare att det finns en traditionell biljettförsäljning, än att det finns biljett- automater. Service och information på stationer I min rapport till regeringen konstaterade jag bl.a. att det är nöd- vändigt att formulera ett mer tydligt uppdrag till Jernhusen som innefattar behovet att beakta ett antal samhällsuppgifter. 20 Prather , : The railway station and the interregional traveller. Bulletin 157, (Doctoral Thesis 1015) 1998, husens roll ska entydigt vara en stödfunktion till den persontrafik som nyttjar stationerna. I utbudet av resenärsservice ska enligt min mening beaktas: Samhällets krav såsom tillgänglighetskrav – t.ex. möjlighet att enkelt att nå stationen och tågen, handikappanpassning, säker- hetskrav, lokaliseringskrav, koppling till andra transportslag – busshållplatser, parkeringar, taxi uppställning, m.m. Allmänna komfortkrav som funktioner för väntan, information, biljettköp, toaletter, överblickbarhet dvs. klarhet i transport- vägar, personlig service, m.m. Kommersiell service som kiosker, butiker, caféer – utgående från de behov som resenärerna har. och bör i sina sektorsfunktioner tillsammans med Rikstrafiken ges i uppdrag att genom kontinuerliga kund- undersökningar och genom att stimulera forskning på området, skaffa alla aktörer en god bild av vilka egentliga behov resenärerna har vad beträffar stationernas funktion och de tjänster som utbjuds där. Ett flertal av de tjänster som trafikföretag och trafikorganisatö- rer erbjuder på terminalerna är av sådant slag att bara de själva kan avgöra utbudet utifrån den efterfrågan som finns. Det finns emel- lertid andra tjänster som måste anses ligga inom ramen för det bas- utbud som måste finnas på varje terminal oavsett dess storlek. Dit hör grundläggande tidtabellsinformation, störningsinformation och annan relevant information som behövs för att kunna genomföra resan. Enligt min uppfattning är skyltning och annan information som dels talar om stationens namn, dels hänvisar till olika funktioner m.m. alldeles nödvändig för orienterbarheten och tillgängligheten i den aktuella terminalen. Den är också viktig ur ett säkerhets- perspektiv. Denna basala information ansvarar numera för. Underhåll och skötsel av den tekniska utrustningen är särskilt viktig så att den i alla lägen fungerar oklanderligt. Av historiska skäl är detta ett eftersatt område där mycket behö- ver göras. Ofta är informationen otillfredsställande. Högtalarutro- pen är för få, akustik och ljudstyrka är dåligt anpassade. Informa- tionens innehåll är ofta frustrerande inte minst genom att tågs aviserade ankomst/avgångstider ofta flyttas fram i 15-minuterssteg vid timslånga förseningar istället för att man från början annonserar en ny korrekt ankomst/avgångstid. Vad gäller de delar av trafikantinformationen som ansvarar för behöver stora reinvesteringar göras i tekniska anlägg- ningar av olika slag då dessa i alltför många fall är gamla och inte fungerar. klibbar, högtalare är tysta eller ljudet otyd- ligt, monitorer fungerar inte. har också påbörjat ett pro- gram med bl.a. ny typ av enhetlig skyltning och nya kundmonito- rer. Möjligheterna att visa meningsfull textinformation är enligt min mening alltför tekniskt begränsade. Framför allt trafikstör- ningar ställer mycket stora krav på trafikantinformationen. Att trafikstörningar förekommer är i viss mån accepterat av kunden, men det är oacceptabelt att inte få veta vad som händer, varför det händer och framför allt vad som planeras hända. är det ofta så att informationen fungerar bäst där och när den inte behövs, det vill säga på stora stationer när trafiken i stort sett går enligt tidtabell. Vid stora störningar räcker inte kapaciteten till och informationen blir lidande, både vad gäller kvalitet och mängd. I samband med arbete med att ta fram ett åtgärds- program med anledning av de stora störningar som uppstod i persontrafiken i framför allt Bergslagen och mellan jul- och trettondagshelgen /2002, konstate- rade att det finns kvalitets- och ambitionsskillnader i järnvägsföretagens arbete med kund- information. Det gäller deras faktiska närvaro på stationer, direkta information till kunderna och deras förmåga att visa empati med kundernas situation. Det har också förekommit att ombordpersonal och lokförare som väntat på försenade tåg inte har vetat så mycket mer om situationen än kunderna själva. Informationen till den åkande personalen är ibland dålig. Avlösande personal har i vissa fall inte vetat mera än väntande resenärer och av den anledningen inte kunnat lämna besked till kunderna under pågående förseningar. Detta innebär att informationen inte sällan är sämst i de lägen då den behöver vara som bäst. Av olika anledningar var ingen part beredd att i tillräckligt stor utsträckning ta ansvar för vare sig stationer eller bussterminaler . Stationernas underhåll eftersattes och de blev allt mer otrygga och oattraktiva för resenärerna. SJ formulerade programkrav för upprustning av stationerna där en bärande punkt var ett nära samarbete med kommunerna. Dessa nya stationer valde man att kalla resecentra. trafikpolitiska beslut ingick att järnvägsstationerna skulle omvandlas till trafikcentra. Det var därför först efter del- ningen av SJ och skapandet av fastighetsdivisionen inom SJ som förutsättningar skapades för att realisera planerna. Målet med arbetet var att göra det enkelt att välja kollektiva färdmedel och enkelt att kombinera tåg och buss. Detta skulle alla vinna på, SJ skulle få fler tågresenärer, trafikhuvudmännen skulle få fler resenärer i sin kollektivtrafik och kommunen skulle stärka sin attraktivitet. En viktig del av strategin var att så långt möjligt samlokalisera tåg och buss i en gemensam anläggning. En annan del var att tyd- liggöra olika resenärsservicenivåer i förhållande till stationens stor- lek och antalet resenärer. En tredje viktig fråga var att ta tillvara försummade arkitektoniska värden i stationerna så att den dels skulle bli attraktiv för resenärerna och dels åter bli ortens stolthet. Det fattades ett antal viktiga beslut, dels inom SJ och dels externa beslut, som starkt bidrog till upprustningen av stationerna i resecentrumprogrammet verkligen blev av. De kanske viktigaste var följande: 1988-års trafikpolitiska beslut vilken bl.a. innebar ett mer uttalat ansvar för kommunerna att medverka till det som i prop. 1987/88:50 kallades för trafik- centrum. En mer affärsmässig syn från SJ:s sida att inte betrakta stationerna som ett kostnadsställe utan som en potentiell intäktskälla. Beslutet att skapa en fastighetsdivision inom SJ. Nytt biljettsystem innebar ändå krav på ombyggnad av biljettkontoren. Beslut från SJ att prioritera upprustning av stationer. SJ:s närmanden till kommunerna. Upprustningen av stationerna som sedermera påbörjades kan in- delas i tre nivåer: 1.Stationsupprustning (ytskiktsrenovering m.m.) 2.Stationsutveckling (ombyggnader med bussterminal, parkering m.m.) 3.Stationsexploatering (helt nya funktioner genom tillkommande byggnader m.m.) De flesta av de påbörjade projekten övergick från stationsupprust- ningsskedet till stationsutvecklingsskedet. över 100 stationer upprustades i enlighet med någon av dessa nivåer. De stationer som hade störst betydelse för resenärernas upplevda kvalitet i resan prioriterades liksom de stationer som trafikerades med det då nya . Ytterligare en viktig faktor var att syftet med SJ:s fastighetsdivi- sion uttalat var att betjäna persontrafikdivisionen med de stations- anläggningar den specificerade. Först i andra hand skulle fastighets- divisionen göra egna fastighetsaffärer som kanske innebar en stationsexploatering. Att vidmakthålla kvaliteten på resecentrumen samt klargöra ansvarsfördelningen mellan olika parter är enligt min uppfattning en viktig fråga för framtiden. Detta accentueras av de mindre genomtänkta åtgärderna som vidtogs i samband med SJ:s bolagisering och för vilka jag redogjort i min ovan nämnda rapport samt lämnat vissa åtgärdsförslag. Sedan jag lämnade min rapport till regeringen har arbete påbörjats inom i syfte att bereda mina förslag. Regeringen har börjat göra förändringar i ledningen av Swedcarrier och Jernhusen. Åtgärderna syftar bl.a. till att betona att Jernhusen i första hand har ett transportpolitiskt betingat uppdrag. , vars uppgift var att samla ihop trafikföretagens, trafikhuvudmännens m.fl. önskemål om stations- hållningen och förmedla dessa till Jernhusen, har börjat avvecklas och dess arbetsuppgifter successivt överförts till den nybildade stationskommittén. Ägarna av Samtrafiken i (Samtrafiken) bildade /03, i syfte att formalisera samarbetet dem emellan i dessa frågor, en stationskommitté. Ett kansli bildades placerat hos Samtrafiken. Syftet med är att upprätta en samlad beställarroll för stationshållningsfrågor. Uppdraget är att undersöka förutsättningarna för Samtrafiken att bli den juridiska avtalspart som samlat för de primära aktörernas räkning beställer stationshållningstjänster. Samtrafiken får därmed en utökad uppgift jämfört med tidigare. Kommittén konstaterar att stationerna ligger i skärningspunkten mellan många intressen. En särskilt samverkansgrupp har bildats i syfte att säkerställa att deras synpunkter kan tas tillvara. I denna deltar , , Rikstrafiken, Jernhusen, samt och . Inte minst kommunerna är viktiga intressenter i detta arbete. Deras intressen företräds på varje ort av respektive kommun. På riksnivå sker samråd istället med . Likaså är en intressent och samverkans- part i arbete liksom Jernhusen i sin roll som enskilt största förvaltare av stationsbyggnader i landet. arbetar med att inventera behoven av service på stationerna utifrån dagens situation. Varje trafikföretag ges möjlighet att redovisa sina bedömda behov, oav- sett vilka äldre anläggningar som finns på platsen. Med hjälp av denna inventering kommer sedan förslag till en samlad beställning av stationstjänster att upprättas. I detta arbete kommer inte minst de övriga intressenterna att spela en viktig roll. Arbetet inriktas på att det ska vara klart till . En viktig fråga är fördelningen av kostnaderna för stationshåll- ningen. I avtalen ska klargöras vilka fysiska prestationer som ska utföras och av vem, och vilka serviceinsatser som ska göras och i avtalet regleras också hur kostnaderna ska fördelas på de inblan- dade parterna. Samverkansgruppen har påbörjat diskussioner om en långsiktig plan för investeringar i stationerna. som värdefullt att gemensamt kunna diskutera frågor kring prioriteringar och investeringsåtaganden Som det framgår i min rapport föreslog jag i denna bl.a. vissa prin- ciper för hur transportsektorns tillgång till stationer ska säkras. I det sammanhanget är det enligt min mening glädjande att de primära aktörerna nu gått samman för att arbeta vidare med framför allt praktiska frågor i detta sammanhang. Genom initiativet med kommer den tidigare splittrade efterfrågesidan vad gäller stationstjänster m.m. att kunna visa upp en mycket tydligare bild av vilka tjänster trafikföretag, trafikhuvudmän m.fl. egentligen efterfrågar å sina kunders vägnar. Detta är bra. Det ska noteras att jag i mina samtal med nämnda intressenter erfarit att skälet till att Jernhusen en gång bildade dotterbolaget helt enkelt var att man inte hade en samlad motpart att diskutera frågorna med. I min rapport till regeringen konstaterade jag att de primära aktörerna inte hade något förtro- ende för SRAB och att det förefaller mer naturligt att de som fak- tiskt efterfrågar vissa tjänster sluter sig samman och efterfrågar detta gemensamt. En fråga som emellertid fortfarande inte fått ett konkret svar är vem eller vilka som faktiskt ska leverera de tjänster som efterfrågas. Genom initiativet med anser jag dock att det nu finns förutsättningar att föra denna fråga vidare på ett tillfreds- ställande sätt. Jag tar för givet att det vidare arbetet resulterar i att dessa tjänster upphandlas på ett konkurrensneutralt vis av externa leverantörer. Det finns enligt min mening ingen anledning att erinra något emot att specificerar vilka sådana tjänster som ska upphandlas. Ytterligare en fråga som det finns anledning att uppmärksamma är det faktum att samlar de aktuella trafikföretagen och trafikhuvudmännen. Frågan är då om det ska föreligga ett tvång för nytillkomna aktörer att ansluta sig till eller om de ska ges möjlighet att själva etablera ett förhållande till stationsförvaltaren? Jag konstaterar att på frivillighetens grund samlar de aktuella trafik- företagen och trafikhuvudmännen. Det finns enligt min mening ingen anledning att frångå denna princip. Jag förordar därmed till- kommande aktörers möjlighet att själva etablera ett förhållande till den aktuella stationsförvaltaren. Järnvägsstyrelsen har i detta en övervakande roll. En slutsats jag drog i min rapport var att för att stationerna och terminalerna ska utvecklas till väl fungerande knutpunkter för olika typer av trafik, måste det komma till stånd ett aktivt och uthålligt samarbete mellan alla berörda parter under hela processen från pla- nering till genomförande och drift av stationen. Också samhällets mer allmänna intressen av stationers och rese- centrums utveckling måste tas tillvara. Det är i detta sammanhang positivt att knutit till sig den tidigare nämnda Samverkansgruppen bestående av bl.a. , , Rikstrafiken samt kommunerna. Formellt är detta dock bara ett organ som på frivillighetens väg kan ge syn- punkter i dessa frågor. Jag föreslår därför att (som sam- mankallande) och i sina roller som sektorsmyndigheter ges i uppdrag att koordinera arbetet med stationers och resecentras utveckling och att i detta inkludera också berörda kommuner, fastighetsägare samt övriga berörda myndigheter och intressenter. I praktiken betyder detta att den koordineringsroll som SJ hade i utvecklingen av resecentra skulle övertas av och Väg- verket med som sammankallande. För att ta tillvarata resenärernas synpunkter på stationernas till- stånd och funktion föreslår jag att vid varje enskild station inrättas ett system där resenärerna på ett enkelt sätt löpande kan komma i kontakt med ansvariga för att delge sina synpunkter. Ett sådant system kan omfatta en enkel brevlåda, ett särskilt telefonnummer eller särskilda webbplatser. Resenärerna ska också lätt kunna erhålla information om hur man kan kontakta eller . ska i samverkan med andra berörda myndig- heter systematisera de synpunkter som förs fram och bör också redogöra för vilka åtgärder som vidtagits. Representanter för resenärerna bör också beredas möjlighet att delta i Stations- kommitténs arbete. Alla utvecklingsprojekt bör av samma anledning bli föremål för en samrådsprocess där resenärer och allmänhet ges möjlighet att framföra sina synpunkter.