sou · GRB342d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Detta är givetvis inte tillfredsställande. förordar att bidragsskyldiga föräld- rar skall få behålla ett schablonbelopp för egna levnads- kostnader innan återbetalningsskyldighet inträder (se avsnitt 12). Med en sådan ordning får många bidragsskyldiga med svag eko- nomi en lättnad i sin återbetalningsskyldighet. Detta bör kunna inverka positivt på umgänget. I följande avsnitt diskuteras de ytterligare åtgärder som kan vid- tas för att inom ramen för underhållsstödet ta hänsyn till och underlätta barnets umgänge med en särlevande förälder. Det är dock knappast möjligt att i detta sammanhang göra annat än mar- ginella förbättringar för de ekonomiskt sämst ställda bidragsskyl- diga. Det faktum att många bidragsskyldiga – på grund av t.ex. ar- betslöshet, låg utbildning eller låg lön inom yrket – har en an- strängd ekonomisk situation kan inte lösas genom underhållsstödet utan kräver åtgärder på andra områden. En redogörelse för undersökningar av hur ofta barn och särlevande föräldrar umgås och hur långt ifrån varandra de bor finns i bilaga 2. I bilaga 13 lämnas en kort redo- görelse för vissa andra undersökningar om umgänge mellan barnet och en särlevande förälder. I bilaga 14 lämnas en kort redogörelse för de norska reglerna om umgängesavdrag. En förälder som inte bor tillsammans med sitt barn bidrar som regel – förutom genom att betala underhållsbidrag eller återbetala underhållsstöd – också mera direkt till barnets försörjning genom att ha barnet hos sig under kortare eller . När barnet vistas hos en bidragsskyldig förälder har den för- äldern vissa kostnader för barnet utöver det underhållsbidrag eller det återbetalningsbelopp som han eller hon kan vara skyldig att betala. har boföräldern minskade kostnader för barnet. Har den bidragsskyldiga föräldern haft barnet hos sig av minst fem hela dygn eller under en kalen- dermånad haft barnet hos sig i minst sex hela dygn, får föräldern när han eller hon fullgör sin bidragsskyldighet tillgodoräkna sig ett avdrag. Avdraget uppgår till 1/40 av det månatliga underhållsbi- draget för varje helt dygn av barnets vistelse (7 kap. 4 § första stycket FB). Med avses tiden mellan kl. 0 och (prop. 1978/79:12 s. 161 och prop. 1997/98:7 s. 67). Avdragsnivån är be- stämd med hänsyn till att boföräldern har vissa fasta kostnader för barnet som inte minskar därför att barnet tillfälligt vistas hos den andra föräldern (prop. 1978/79:12 s. 111 och 164). Bostadskostnad, årsavgifter för olika fritidsaktiviteter och avgift för barnomsorg är exempel på kostnader som är eller kan vara fasta. Om det föreligger särskilda skäl kan domstol förordna om andra villkor för avdragsrätten (7 kap. 4 § andra stycket FB). Domstol kan t.ex. föreskriva att avdrag skall ske med en annan kvotdel än 1/40 av det månatliga underhållsbidraget eller att avdrag får tillgodoräknas även vid kortare vistelser än fem respektive . Särskilda skäl att bestämma avdraget till en högre andel än 1/40 kan enligt förarbetena finnas bl.a. om underhållsbidraget är bestämt till ett lågt belopp därför att den andra föräldern har mycket god ekonomi; det får då anses förutsatt att de fasta kostnaderna för barnet bärs av denna förälder ensam. Ett annat särskilt skäl som nämns är att den bidragsskyldiga föräldern har del i vårdnaden och att han eller hon har barnet hos sig i nästan samma utsträckning som den andra föräldern och därigenom tar på sig en större del av de fasta kostnaderna för barnet än som annars är fallet. Särskilda skäl att bestämma att avdraget får tillgodoräknas vid kortare vistelser kan enligt förarbetena föreligga om barnet vistas hos den bidragsskyldige i mycket stor utsträckning eller bor så långt från denne att en stor del av den tid som barnet har på sig att besöka föräldern går åt enbart till resor (se prop. 1978/79:12 s. 164). Föräldrarna kan naturligtvis också själva komma överens om andra villkor för avdragsrätten. Rätten till avdrag uppkommer först i och med att barnet vistas hos den bidragsskyldige. Eftersom underhållsbidrag i allmänhet betalas förskottsvis för kalendermånad, kan umgängesavdrag alltså normalt göras först på underhållsbidrag för en följande period. Av- drag får dock enligt FB inte göras på underhållsbidrag som avser senare tid än från utgången av den kalendermånad då vistelsen upphörde. Att umgängesavdraget får tillgodoräknas endast vid fullgörandet av bidragsskyldigheten innebär att det inte skapas någon självstän- dig fordringsrätt som den bidragsskyldige kan kvitta mot andra skulder till barnet. Har bidragsskyldigheten fullgjorts helt och hållet såväl för förfluten tid som för framtiden när barnet vistas hos honom eller henne, kan den bidragsskyldige alltså inte utnyttja av- draget. Att den bidragsskyldiga föräldern delvis fullgör sin underhålls- skyldighet genom att ha barnet hos sig kan beaktas också redan när underhållsbidraget fastställs (NJA 1993 s. 401 och 1998 s. 267. Se även , P., JT 1993–94 s. 346 f.). Bidraget bestäms då till ett lägre belopp än vad som annars skulle ha varit fallet (nettoberäk- ning). Metoden kan enligt förarbetena vara lämplig när föräldrarna i förväg med ganska stor säkerhet kan avgöra i vilken utsträckning som barnet kommer att vistas hos den bidragsskyldiga föräldern (prop. 1978/79:12 s. 109). Har underhållsbidraget fastställts med beaktande av att den bi- dragsskyldiga föräldern i väsentlig mån fullgör sin underhållsskyl- dighet genom att ha barnet hos sig föreligger inte någon rätt till umgängesavdrag (7 kap. 4 § tredje stycket FB). Den bidragsskyldiga föräldern kan göra gällande sin rätt till um- gängesavdrag även när han eller hon fullgör sin återbetalningsskyl- dighet enligt USL (se 23 § andra stycket USL). Umgängesavdraget bestäms då enligt vad som föreskrivs i 7 kap. 4 § första stycket FB. Det innebär att det inom underhållsstödssystemet saknas möjlighet att avvika från de villkor för avdragsrätten som följer av huvud- regeln i FB. Det innebär också att det i princip saknas möjlighet att vid fastställandet av återbetalningsskyldigheten beakta att föräldern fullgör sin betalningsskyldighet genom att ha barnet hos sig (jfr dock 4 § 3 USL). Orsaken till denna begränsning är önskemålet att undvika alltför stora administrativa besvär för försäkringskassorna (prop. 1978/79:12 s. 112 och 204). När umgängesavdrag beaktas inom underhållsstödssystemet innebär det att den bidragsskyldiges skuld till för utbetalat underhållsstöd minskar med avdragsbeloppet. För boför- älderns del innebär det att kommande underhållsstöd reduceras med motsvarande belopp (10 § tredje stycket USL). Försäkringskassorna behandlade ungefär 28 000 umgängesavdrag. Avdragens belopp uppgick sammanlagt till nästan , vilket innebär att umgängesavdragen för de bidragsskyldiga som tillgodoräknades avdrag uppgick till i genomsnitt (se bilaga 2). Utmätning av lön m.m. Även vid utmätning av lön m.m. för fordran på underhållsbidrag enligt FB eller återbetalning enligt USL kan rätten till umgängesav- drag göras gällande. Begäran om avdrag jämställs härvid med en invändning om att betalningsskyldigheten till viss del fullgjorts (prop. 1978/79:12 s. 163). Resekostnader i samband med umgänge finns uttryckliga bestämmelser om för- delningen av de resekostnader som kan uppstå i samband med att barnet umgås med en förälder som bor på en annan ort än barnet. Regeln utgår från att det primära ansvaret för resekostnaderna ligger på den förälder som inte bor tillsammans med barnet. Boför- äldern skall ta del i resekostnaderna efter vad som är skäligt med hänsyn till föräldrarnas ekonomiska förmåga och omständigheterna i övrigt (6 kap. 15 b § FB). Resekostnader i samband med umgänge kan berättiga till bistånd enligt socialtjänstlagen (2001:453), SoL; äldre rätt se RÅ 84 ref. 2:6, RÅ 1987 ref. 109 och RÅ 1994 ref. 81). Beslutet om bistånd kan överklagas genom förvaltningsbesvär. (SOU 1983:51) övervägde om de bidrags- skyldiga i stället för umgängesavdrag skulle ges ett så generöst för- behållsbelopp att detta gav utrymme för umgängeskostnaderna. En sådan lösning avvisades emellertid eftersom den skulle leda till ökade kostnader för bidragsförskottssystemet och ge en lindring i underhållsskyldigheten även för sådana föräldrar som inte umgås med sina barn. Kommittén ansåg i stället att umgängeskostnaderna skulle beaktas antingen som ett avdrag på underhållsbidraget eller, i de fall då möjlighet till avdrag inte förelåg, som ett bidrag inom bidragsförskottssystemet. Kompensation skulle alltså utgå även då underhållsbidraget var fastställt till noll kr eller inte fastställt alls. I de fall där underhållsbidraget understeg bidragsförskottets belopp föreslog kommittén att avdraget/bidraget skulle knytas till bi- dragsförskottets belopp. Motsvarande belopp skulle sedan dras av vid utbetalningen av bidragsförskottet. förslag ledde inte till lagstiftning. underhållsbidragskommitté tog upp frågan om um- gängesavdrag i en enkät till ett antal tingsrätter, socialför- valtningar, försäkringskassor och advokatbyråer (se SOU 1990:48). Flertalet tingsrätter och advokatbyråer ansåg att umgängesavdraget borde behållas. Uppfattningen om avdragets betydelse skiftade mellan socialförvaltningarna. En majoritet av försäkringskassorna ansåg att handläggningen av dessa ärenden var svårhanterlig – ofta förekom helt olika uppgifter från föräldrarna – och att avdrags- rätten medförde fler problem än den var avsedd att lösa. Kommittén lade inte fram något förslag om kostnader för um- gänge. Frågor om umgängesavdrag togs härefter upp av Underhålls- bidrags- och bidragsförskottsutredningen -93, UBU -93 (SOU 1995:26). Utredningen föreslog att kravet på en sammanhängande vistelse i fem hela dygn i följd skulle ersättas av ett krav på att den bidragsskyldige skulle ha haft barnet hos sig under minst sex hela dygn under en kalendermånad. Utredningen framhöll vidare att det skulle innebära fördelar om man knöt umgängesavdraget till bidragsförskottsnivån i stället för till underhållsbidragets belopp i de fall där underhållsbidraget är bestämt till ett belopp som ligger under bidragsförskottsnivån. Härmed skulle kompensationen till bidragsskyldiga med svag eko- nomi öka. Utredningen menade att en sådan ordning helst skulle kombineras med en rätt för bidragsskyldiga som inte har förmåga att betala något underhållsbidrag alls eller endast ett mycket litet underhållsbidrag, att få beloppet utbetalat till sig. Kompensationen för umgängeskostnader i form av avdrag eller bidrag skulle då i normalfallet uppgå till 1/40 av bidrags- förskottets belopp. Motsvarande belopp skulle dras av vid utbetal- ningen av bidragsförskottet till barnet. Utredningen underlät dock att lägga fram något förslag i denna riktning. De huvudsakliga skälen till detta var dels att bidragsskyl- diga föräldrar alltid först får behålla medel till den egna försörj- ningen medan boföräldrar kan vara utan täckning även för dessa, dels att boföräldrar generellt sett har det sämre ekonomiskt än bi- dragsskyldiga föräldrar. Utredningens förslag låg till grund för den ändring som gjordes i reglerna om umgängesavdrag genom vårdnadsreform (prop. 1997/98:7, bet. 1997/98:LU12). Ändringarna, som trädde i kraft , innebär att den tidigare gällande fem- dygnsregeln nu gäller parallellt med den mer flexibla sexdygns- regeln. (SOU 2001:24) anser att bidragsskyldiga föräldrar skall kunna få del av underhållsstödet och inte endast en nedsättning av återbetalningsbeloppet. Detta kan enligt utred- ningen ske genom att umgängesavdraget enligt USL knyts till underhållsstödets belopp och alltså som regel utgöra 1/40 av per helt dygn av barnets vistelse, dvs. De föräldrar som har låga återbetalningsbelopp eller inte är återbetalningsskyldiga alls och alltså inte kan tillgodogöra sig beloppet genom avdrag på återbetalningsbeloppet föreslås kunna få mellanskillnaden utbetald till sig. Underhållsstödet minskas sedan med motsvarade belopp. Betänkandet har remissbehandlats. Flera remissinstanser, bl.a. Hovrätten för och Kammarrätten i , anser att det är angeläget att reglerna om umgängesavdrag utformas så att de underlättar ett umgänge. () anser att förslag inte är ekonomiskt försvarbart och menar att denna typ av utbetalningar av småbelopp riskerar att uppfattas närmast som ett hån mot bidragsmottagaren. Även avvisar förslaget. Förbundet påpekar att det skulle orsaka administrativt merarbete som inte står i propor- tion till den eventuella nyttan och ifrågasätter om utbetalning av så små belopp som det handlar om verkligen skulle underlätta um- gänget. anser att förslaget är ett steg i rätt rikt- ning. tillstyrker förslaget och anser att det bör föranleda omedelbar lagstiftning. Utredningens bedömning: Kommunerna bör vara skyldiga att sörja för att föräldrar kan erbjudas samarbetssamtal också i fråga om barns försörjning. Kommunerna bör vidare vara skyldiga att sörja för att föräldrar får hjälp att träffa avtal om underhåll. Som har betonats är det av stor betydelse att barnet har nära och goda relationer till båda sina föräldrar, även om föräld- rarna inte lever tillsammans. Skälet till att ett barn inte får möjlig- het att umgås med en särlevande förälder i den omfattning som vore önskvärd kan ha flera orsaker. En sådan orsak kan vara kon- flikter mellan föräldrarna. Den utvärdering som Vårdnadstvistut- redningen redovisar i sitt betänkande (SOU 1995:79) visar att sam- arbetssamtal är ett bra instrument för att lösa konflikter. samtalen kommer till stånd, desto lättare har föräldrarna att komma överens. För barnets skull är det viktigt att föräldrarna får vetskap om den möjlighet att få hjälp genom samarbetssamtal som kommunerna erbjuder. Såsom varande det samhällsorgan som för- äldrar som separerat, eller står i begrepp att separera, först tar kontakt med har försäkringskassorna en betydelsefull roll som informationsspridare. Det är också viktigt att försäkringskassorna informerar föräld- rarna om de möjligheter som finns att ta hänsyn till umgänge enligt USL. Det finns omständigheter som tyder på att informationen kan behöva förbättras (bilaga 13). De reformer som har genomförts har varit in- riktade på att underlätta för föräldrar att nå samförståndslösningar när det gäller vårdnad, boende och umgänge. Det är angeläget att föräldrar får hjälp att i samförstånd lösa även frågor om barns för- sörjning och kostnadsfördelningen i samband med umgänge. Frågor om vårdnad, boende och umgänge skall givetvis lösas på det sätt som är bäst för barnet och inte utifrån ekonomiska övervägan- den. Frågorna om barnets försörjning hänger dock intimt samman med de andra frågorna och det vore en fördel om de kunde lösas i ett sammanhang. Frågan om kommunerna bör vara skyldiga att er- bjuda samarbetssamtal även beträffande barnets försörjning och om de bör vara skyldiga att hjälpa föräldrar att träffa avtal om underhåll övervägs av vårdnadskommitté (dir. 2002:89). Även om dessa frågor ligger utanför Underhållsstödsut- redningens uppdrag vill utredningen med hänsyn till det anförda förorda att en sådan skyldighet införs. En utvidgning av kommunernas ansvar ställer givetvis krav på utbildning av personal. Att vissa utbildningsinsatser kommer att bli nödvändiga är dock inte något som bör hindra en reform. Utredningen återkommer till frågan om samförståndslösningar i avsnitt 22 och till frågan om information i avsnitt 24. Även om alltså anser att det är an- geläget att föräldrar uppmuntras att själva lösa kostnadsfördel- ningen i samband med att barnet umgås med den särlevande för- äldern är det viktigt att det i USL finns bestämmelser för hur um- gänge skall beaktas. Sådana regler behövs dels som hjälp för de för- äldrar som själva vill sköta sina mellanhavanden, dels för de för- äldrar som inte kan enas. Hur reglerna bör vara utformade disku- teras i avsnitt 16.6 och 16.7. 16.6Utvidgad rätt till umgängesavdrag förordar vissa ändringar i reglerna om återbetalningsskyldighet (se avsnitt 12). Som redan sagts bör detta kunna inverka positivt på umgänget. En möjlighet att ytterligare underlätta umgänge är att beakta umgängeskostnader inom ramen för det förbehållsbelopp som så- lunda förordas för bidragsskyldiga föräldrar. En bidragsskyldig för- älder skulle med en sådan ordning få förbehålla sig ett så generöst belopp innan han eller hon bli återbetalningsskyldig att det ger ut- rymme för umgängeskostnader. Något umgängesavdrag skulle då inte längre behövas. För att en sådan ordning inte skall bli alltför administrativt kostsam och krånglig torde dock krävas att kostnaden schabloniseras. Umgängesmönstren kan skilja sig avsevärt från fall till fall. Det är därför svårt att hitta ett lämpligt schablonbelopp. En nackdel med ett schablonbelopp för umgängeskostnader är också att det – som det innebär en kraftig ökning av det allmännas kost- nader för underhållsstödet – slår blint, dvs. kommer även bidrags- skyldiga föräldrar som inte umgås med sina barn till del. En lösning som innebär att umgängeskostnader skall beaktas när återbetalningsbeloppet bestäms har dessutom den bristen att den inte medför någon lättnad, eller endast en mycket liten lättnad, för bidragsskyldiga föräldrar som på grund av svag ekonomi inte är återbetalningsskyldiga eller har endast ett lågt återbetalningsbe- lopp. Utredningen har mot denna bakgrund stannat för att inte föreslå att umgänge beaktas särskilt inom ramen för förbehållsbeloppet. Detta ligger också i linje med vad som gäller när underhållsbidrag fastställs enligt FB. Utredningen övergår härefter till att diskutera rätten till um- gängesavdrag. 16.6.2Rätten till umgängesavdrag bör vara kvar Utredningens bedömning: Rätten till umgängesavdrag bör vara kvar. Umgängesavdragen uppgår inte till några större belopp och kan i vissa fall orsaka konflikter mellan föräldrarna. till- godoräknades endast drygt 9 000 återbetalningsskyldiga föräldrar umgängesavdrag. En första fråga är därför om rätten till avdrag i USL bör vara kvar eller inte. Med hänsyn till vikten av att barnet har nära och goda kontakter även med den förälder som barnet inte bor tillsammans med fram- står ett borttagande av rätten till kompensation som ett steg i fel riktning. Ser man på situationen för den förälder som barnet bor tillsammans med är det inte heller rättvist eller rimligt att under- hållsstöd lämnas med samma belopp när barnet vistas hos den bi- dragsskyldige . Även om de förslag som kommer att läggas fram i det följande (avsnitt 16.7) innebär att en annan form av kompensation vid umgänge införs och i många fall ersätter dagens umgängesavdrag kommer avdragen inte helt att förlora be- tydelse. Umgängesavdrag behövs som komplement till de andra reglerna. anser därför att rätten till umgängesavdrag bör vara kvar. Utredningens förslag: Vid dygnsberäkningen skall det dygn då barnets vistelse påbörjas och det dygn då barnets vistelse avslutas tillsammans räknas som . Motsvarande regel skall gälla för rätten till umgängesavdrag enligt . Rätten till umgängesavdrag vidgades då den ovannämnda sexdygnsregeln infördes. Syftet med lagändringen är att uppmuntra ett vardagsumgänge. Mot bakgrund av att rätten till umgängesavdrag kan vålla konflikter och minska samarbetsviljan hos föräldrarna ansågs det att avdragsrätten borde ta sikte på de fall där den bidragsskyldige har störst behov av avdrag, nämligen när barnet vistas hos honom eller henne i stor omfattning. kunde kravet på vistelsens omfattning inte ställas så högt att det blev fråga om ett s.k. växelvis boende. I den situationen är normalt ingen av föräldrarna skyldig att betala underhållsbidrag till barnet, inte heller kan någon återbetalningsskyldighet fastställas enligt reglerna i USL, och något umgängesavdrag kan således inte göras. Mot den bakgrunden bedömdes det rimligt att avdrag får göras när barnets vistelse uppgått till minst fem hela dygn i följd eller sex hela dygn under en kalendermånad. Det är då normalt inte fråga om ett växelvis boende. är behovet av kompensation stort. räknas avdrag endast för fullbordade kalenderdygn (dvs. Det dygn barnet överlämnas från den ena föräldern till den andra ger alltså inte någon rätt till umgängesavdrag. Kalen- derdygnsberäkningen har den fördelen att det sällan får betydelse som barnet skall anses ha överläm- nats från den ena föräldern till den andra (se prop. 1978/79:12 s. 162). Få barn överlämnas ju . Att frångå kalender- dygnsberäkningen skulle kunna ge upphov till konflikter mellan föräldrarna angående vistelsens längd. Det har bl.a. därför ansetts att dygnsberäkningen inte bör frångås (prop. 1997/98:7 s. 67). Ett sätt att göra avdragsrätten något mera rättvis utan att samti- digt riskera att skapa onödiga konflikter mellan föräldrarna om tid- punkten för hämtning och lämning skulle kunna vara att räkna med antingen det dygn då barnet överlämnas från boföräldern till den bidragsskyldige eller det dygn då barnet återlämnas till boföräldern. Överlämnandedygnet och återlämnandedygnet skulle med andra ord räknas som . Ett umgänge till torsdag skulle då räknas som i stället för som noll dygn och ett umgänge till söndag skulle räknas som i stället för som . En sådan ordning medför inte några nämnvärt ökade administrationskostnader för försäkringskassorna. föreslår att rätten till umgängesav- drag enligt USL vidgas i enlighet med vad nu sagts. Bestämmelser om umgängesavdrag finns inte endast i USL, utan som redan nämnts, även i FB. Det ingår visserligen inte i utredningens upp- drag att föreslå ändringar i FB. Det vore emellertid olyckligt om reglerna om umgängesavdrag i USL vore mer förmånliga än reg- lerna i FB. Detta skulle också verka förvirrande för de enskilda. För att samstämmigheten mellan reglerna i USL och i FB skall bevaras föreslår utredningen därför att bestämmelserna i ändras i enlig- het med vad som föreslås beträffande USL. Underhållsstödsut- redningen har i denna fråga samrått med vårdnadskom- mitté. Avdrag får göras med 1/40 av återbetalningsbeloppet av barnets vistelse. Den valda kvotdelen har kritiserats i olika sam- manhang och från några håll har föreslagits att avdraget borde höjas till 1/30. Ett vanligt argument i det sammanhanget är att även um- gängesföräldern har vissa fasta kostnader för barnet, t.ex. kostnader för barnets boende. Bakgrunden till den valda kvotdelen är, som redan framgått, att boföräldern har vissa fasta kostnader för barnet som inte minskar därför att barnet tillfälligt vistas hos den andra föräldern. Med hän- syn till att villkoren för avdragsrätten är föremål för överväganden av vårdnadskommitté och med beaktande av vikten av en- hetliga regler i FB och USL har valt att inte lägga fram något förslag eller göra någon bedömning av om nivån på avdraget ligger på en lämplig nivå. Frågan återkom- mer dock ofta i debatten. Utredningen vill därför något beröra valet av kvotdel. Inledningsvis kan konstateras att syftet med de nuvarande reglerna om umgängesavdrag i FB och USL inte är helt klart. Avdragsrätten bygger på tanken att den bidragsskyldige bör få en viss lättnad i sin bidragsskyldighet på grund av de utgifter för barnet som han eller hon har under vistelsen som dessa utgifter innebär en besparing för boföräldern. I så måtto kan syftet sägas innebära att hänsynstagande till båda föräldrarnas situation. Rätten till umgängesavdrag har sin grund i reglerna om underhåll i FB. Reglerna där bygger på att en förälder som inte bor tillsammans med sitt barn skall bidra till barnets försörjning genom att betala underhållsbidrag. Förekommer inget umgänge skall fullt bidrag betalas. Förekommer umgänge av viss omfattning har det ansetts vara ett rättvisekrav att den bidragsskyldige får en lättnad i sin bidragsskyldighet. Och vid ett växelvis boende faller skyldig- heten att betala underhållsbidrag i princip bort. Även om olika hänsyn kan sägas ligga bakom avdragsrätten talar detta för att störst vikt bör läggas vid den omständigheten att den bidragsskyldiges betalningsskyldighet genom umgängesavdraget anpassas till att boföräldern får minskade kostnader under um- gänget.