sou · GRB379 · 2004-01-01 00:00:00 — Mer information om förekomsten och former av kamrattrakasserier finns i kapitel 7. Den utlösta effekten av kamrat trakasserier i skolan På vilket sätt mäts om en vis faktor kan utlösa skador? Det mest effektiva sättet att göra en kontrollerad studie av tänk- bara utlösande faktorer (s.k. trigger) är att använda en case- crossover-design (1998; 2003). Med en sådan studiedesign används varje fall (s.k. case) som sin egen kontroll. I föreliggande studie utgör varje skadat barn som intervjuats både ett fall och sin egen kontroll. Två typer av uppgifter bör samlas in för vart enskilt fall i syfte att besvara två centrala frågor: 1.Förekomsten tiden före skadan. Har barnet varit utsatt för den studerade faktorn före skadan? Före skadan är en referens- period av varierande längd (den s.k. induktionstiden), beroende på hur faktorn i fråga förväntas verka. I denna studie varade kamrattrakasseriers induktionstid . Hur ofta brukar barnet vanligtvis utsättas för den studerade faktorn under en bestämd kontrollperiod? I denna studie var kontrollperioden . Med dessa två typer av uppgifter insamlade för samtliga skadade barn kan exponeringen för en utlösande faktor jämföras med exponeringen . Den relativa risken att skadas beräknas utifrån sannolikheten att en skada ska förekomma under en viss referensperiod efter att ett barn utsatts (exponerats) jämfört med en period utan exponering (utan episoder med trakasserier eller av upplevd dålig skolprestation). I och med att effekten av en utlösande faktor kan komma antigen relativt omgående eller i vissa fall dröja i är det, för de flesta trigger, angeläget att hänsyn tas till skador som inträffar i olika levnadsmiljöer (till exempel trafik-, fritids- och hemskador). Analysen bygger på intervjuer genomförda efter pilotstudien. 575 intervjuer utgör underlag för studien. Den utlösta effekten av kamrat trakasserier i skolan 6.2Den utlösta effekten av kamrattrakasserier För analysen av trakasseriers utlösta effekt medtogs inte de skador som orsakades av mobbare under en episod med kamrattrakasserier (dvs. våldsskador), vilket eliminerar andra människors avsikt att skada som en tänkbar mekanism (dessa skador beskriv närmare i kapitel 5). Av de kvarstående 575 intervjuade barnen hade utsatts själva skadedagen varav 14 (2,) före skadan och 7 (1,) före. Barnens vanliga exponeringsfrekvens fastställdes genom att de tillfrågades om hur ofta de trakasserats. Den relativa risken att skadas från det att ett barn varit utsatt för trakasserier redovisas här utifrån de 7 barn som skadades efter en episod då de trakasserats (2003). Relativa risker presenteras nedan per kön och åldersgrupp och visar hur mycket större risken är att ett barn blir skadat efter att ha blivit utsatt än efter en period då det inte utsatts för trakasserier. Relativ risk: Den relativa skaderisken beräknas utifrån sannolikheten att en skada ska upp- träda efter det att ett barn varit utsatt för trakasserier jämfört med en period utan trakasserier. Den utlösta effekten av kamrat trakasserier i skolan Risken att skadas är hög för både pojkar och flickor (4,02 respektive 7,52) och för såväl 10–12-åringar som 13–15- åringar (6,45 respektive 4,01). Det finns ingen signifikant skillnad vare sig mellan könen (fyra flickor och tre pojkar) eller mellan åldersgrupperna (fem barn mellan 10 och 12, och två i 13–15- årsgruppen). (Se även m.fl. Hur gick det till? De beskrivningar av processen och omständigheterna runt skadan som de barn ger, vilka utsattes för trakasserier före skadan, pekar framför allt på att de tappat balansen (i fem fall) – till exempel därför att de snubblat, ramlat eller trampat fel – och på svårigheter att klara av vägtrafikmiljön. Bådadera kan sannolikt tillskrivas brister i perifert seende, vilket troligen försvårar möjligheten att göra riskbedömningar och att handskas med risker. Exempel på sådana relationer har setts i studier som utförts bland idrottsmän vid olika colleges och fritidsidrottare (se till exempel m.fl. 1991; 1997). Där har man observerat att individer med höga negativa poäng rörande emotionellt viktiga händelser (före skadan) upplevde en större krympning av sitt perifera seende och hade längre reaktionstider för centralt seende under stress än dem vars värden var låga. Liknande observationer har också gjorts för barn vars exekutiva funktioner inte var fullt utvecklade (Patel m.fl. 2002). Ingen av skadorna har uppkommit som ett resultat av en direkt handling som offret utfört för att undvika trakasserier. 7 En inblick i skollivet I detta kapitel presenteras den bild av barnens skolliv som man får utifrån deras berättelser och föräldrarnas enkätsvar. De aspekter som berörs närmare är barnens trivsel i skolan under lektionstid och raster samt föräldrarnas uppfattning om hur barnen har det i skolan och i klassen rent allmänt. Även frågor kring trakasserier från skolkamrater har analyserats närmare för att belysa hur de trakasserade barnen egentligen blir trakasserade och om formen varierar beroende på hur ofta barn utsatts. 7.1Barns trivsel i skolan Barnen ombads skatta hur bra de trivdes med raster respektive lektionstid i skolan på en skala från 0 till 10, där 0 var den sämsta tänkbara skattningen och 10 den bästa. Relativt få barn angav att de inte trivs under lektionstid, och en stor andel barn skattade sin tillfredsställelse till mellan 7 och 10. Medel- värdet för samtliga barn ligger på 6,97. En inblick i skollivet Flickornas svarsprofil är ganska lik pojkarnas, förutom att flera av dem väljer högsta möjliga svarsalternativ. I genomsnitt är de något nöjdare än pojkar (medelvärde: 7,17 jämfört med 6,85 för pojkar) men skillnaden i dessa genomsnittliga skattningar är inte statistiskt signifikant. Å andra sidan är skillnaden mellan 10–12-åringarnas genomsnittliga skattning och 13–15-åringarnas (medelvärde: 7,27 respektive 6,66) signifikant. Många flera 10–12-åringar än äldre barn uppger en skatt- ning på 9 eller 10. En inblick i skollivet Jämfört med trivsel under lektion uppgav ännu färre barn att de inte trivdes under rasterna; av barnen uppger högsta möjliga värde, dvs. 10, och ligger mellan 8 och 10. Medel- värdet för samtliga barn ligger på 7,75. På samma sätt som för trivsel under lektionstid är skillnaderna mellan flickors och pojkars skattningar väldigt små när det gäller tillfreds- ställelse med rasterna. Flickor är i genomsnitt något nöjdare än pojkar (medelvärde: 7,83 för flickor och 7,71 för pojkar) men könsskill- naderna i det avseendet är inte signifikanta. Skillnaden mellan åldersgrupperna är ännu högre när det gäller raster än lektioner (8,0 respektive 7,5 för de yngsta och äldre barnen). Skillnaden är signifikant. En inblick i skollivet Föräldrarna till de skadade barnen fick besvara frågor kring hur bra de ansåg att deras barn trivdes i skolan, totalt sett samt i sin klass. Eftersom dessa frågor ställdes något senare under datainsamlingen besvarades de av något färre föräldrar. 67 föräldrar av de 497 som fick frågorna besvarade dem inte. De flesta av de 430 föräldrar som besvarade frågorna ansåg att deras barn trivdes i skolan, mycket bra eller ganska bra. Föräldrar till flickor och till yngre barn uttalade sig något mera positivt än föräldrar till pojkar respektive äldre barn. En inblick i skollivet Föräldrarna trodde oftast att deras barn trivdes i sin klass, mycket bra eller ganska bra. Än en gång var föräldrar till flickor och till yngre barn något mer mycket positiva än föräldrar till pojkar respektive äldre barn. En inblick i skollivet Därutöver ombads föräldrarna att ange vilket eller vilka av följande alternativ som passade bäst på deras barns skola: lugn, stökig, stressig, trygg, personlig, opersonlig. De fick ange flera alternativ. Många av de föräldrar som besvarade frågan (85,av de 497 tillfrågade) ansåg att skolan var lugn eller trygg eller både och (55,) medan beskrev den som stökig och som stressig. En inblick i skollivet En del föräldrar hade delade meningar och tyckte att skolan kunde beskrivas exempelvis som både lugn och stökig (17 föräldrar) eller trygg och stökig (22 föräldrar) och även lugn och stressig (25 föräldrar). För övrigt ansåg en tredjedel av de föräldrar som besvarade frågan att skolan var personlig och enbart att den inte var det. 7.3Vad berättade de trakasserade barnen? Som nämnts i ett tidigare kapitel angav tre av fyra barn att de aldrig utsatts för trakasserier från skolkamrater (referensperiod: den senaste terminen). I detta avsnitt kompletteras den bild av kamrattrakasserier i skolan som tidigare presenterats genom svaren på två huvudfrågeställningar som närmare berör de trakasserade barnen: Vilka är de vanligaste formerna av trakasserier från skol- kamrater? Varierar formerna om hänsyn tas till skillnaden mellan barn som utsätts ofta respektive de som utsätts vid enstaka tillfällen? 7.3.1Hur blir barn trakasserade? De barn som uppgav att de trakasserats delades upp i olika grupper utifrån hur ofta de trakasserades och på vilket sätt. gällde huruvida barn som trakasserades sällan blivit trakasserade på samma sätt som barn som ofta utsatts för trakasserier. Pojkar och flickor jämfördes var för sig samt unga och äldre barn var för sig. En inblick i skollivet Det sätt på vilket barnet blev – eller hade blivit – trakasserat av sina kamrater bestämdes utifrån den beskrivning barnet gav av hur hon/han behandlades eller hade blivit behandlat: trakasserat fysiskt, verbalt eller enbart indirekt (närmare förklarat i kapitel 2). För pojkar och flickor sammantagna är verbala trakasserier vanligare än fysiska och indirekta. Verbala trakasserier är mindre vanliga än fysiska bland pojkar som utsätts ofta, medan de är mycket vanligare bland flickor som trakasseras ofta. Indirekta trakasserier är vanligast bland de flickor som utsätts sällan, och skillnaden i proportion (42,jämfört ) är statistiskt signifikant. Också när man tittar på skillnader inom åldersgrupper konstaterar man, att det finns betydande skillnader mellan dem som trakasseras sällan och dem som utsätts ofta. Bland de yngre offren är skillnaden mellan dem som utsätts för fysiska trakasserier sällan och ofta signifikant (9,jämfört ), och det gäller också skillnaden när det gäller verbala trakasserier (63,jämfört ). En inblick i skollivet Verbala trakasserier är vanligare än fysiska bland dem som utsätts ofta i den äldre gruppen. Fysiska trakasserier är lika vanliga som verbala i den äldre gruppen av dem som utsatts tillfälligt. 8Vad har vi lärt oss av barnens berättelser? Rapporten visar som väntat att skador är vanligare bland pojkar än bland flickor; cirka två av tre av de drabbade är pojkar, och en av tre är en flicka. Andelen skador ökar med ålder för att sedan hålla sig relativt . Skadorna uppträder oftare utanför skoltid, dvs. före och efter skolan samt under lediga dagar. Skolrelaterade skador uppträder framför allt under lektionstid (särskilt under gymnastiktimmarna). De flesta av skadorna uppkom till följd av fall på samma nivå eller fall från höjd (lite drygt 40 respektive ). Knappt en tredjedel av skadorna orsakades av kollision/slag/sammanstötning med en annan person eller ett föremål (). Fall från höjd förekom något oftare bland flickor och bland yngre barn och kollision/slag/sammanstötning bland pojkar och äldre barn. För övrigt finns det inga anmärkningsvärda skillnader mellan pojkar och flickor eller mellan 10–12-åringar och 13–15-åringar med avseende på bland annat skadans yttre faktor, skadad kroppsdel eller typ av skada. Däremot finns det skillnader när det gäller det slags aktivitet, under vilken skador inträffar. Detta är påtagligt vad gäller skador som inträffar under lek och idrott, där fem typiska skademönster har framträtt: ridningsolyckor; fotbolls- och övriga lag- och kontaktsportsolyckor; gymnastikolyckor; olyckor under utövandet av bräd- och hastighetssport; övriga skador under lek. Medan av ridningsolyckor drabbade flickor, var pojkarna överrepresenterade i de flesta andra skademönster förut- om gymnastikolyckor, där könsfördelningen var jämnare. För övrigt var ridningsolyckor och olyckor som inträffar under lag- och kontaktsport vanligare bland äldre barn och de tre andra mönstren bland de yngsta barnen. Vad har vi lärt oss av barnens berättelser? 8.1.2Den utlösta effekten av kamrattrakasserier Studien visar att kamrattrakasserier i skolan inte bara är ett vanligt inslag i många skadade 10–15-åriga barns skolmiljö, men att det också är en faktor som påverkar deras säkerhet, både direkt och indirekt. De fungerar direkt som en orsakande mekanism bakom avsiktlig fysisk skada (se nedan) och indirekt som en utlösande faktor vid skadehändelser, av vilka de flesta är oavsiktliga. I det sistnämnda fallet visar resultaten att den utlösta effekten är kort- varig, dvs. efter att barnet utsatts, med en risk för fysisk skada som är mer än fyra och en halv gång högre (relativ risk = 4,6) efter att barnet utsatts än utan utsatthet. Denna ökade risk varierar inte signifikant med barnets kön eller ålder. Det är också viktigt att notera, att när trakasserier utlöser en skada är det ofta via fysisk aggression. Det var faktiskt så att i fyra av de sju fall, där trakasserier utlöst en skada, hade de bestått i fysiskt våld (elever som knuffats eller blivit slagna). Tänkbar mekanism: Som förklarats på annat håll är en tänkbar mekanism bakom relationen mellan utsatthet för stressande händelser och fysisk skada brister i det perifera seendet och responsförändringar som orsakas av stressande situationer. Exempel på sådana förhållande har setts i studier som har utförts bland idrottsmän vid olika colleges och fritidsidrottare, där de som hade höga negativa poäng rörande emotionellt viktiga händelser (s.k. life event scores) visade sig uppleva ett krympt perifert seende och hade längre reaktionstid för centralt seende under stress (m.fl. 1991; 1997). Detsamma har visat sig gälla för barn (Patel m.fl. 2002). I sådana fall spelar säkert offrens låga ålder och deras åldersrelaterade utvecklingsstadium – med en ofullständigt utvecklad exekutiv funktion – en roll när det gällde att utlösa skador. Det faktum att den utlösta effekten är kortvarig (dvs. inte ) efter kamrattrakasserier är inte lätt att förklara. Den snabba återhämtningen efter att barnet störts i sin koncentration och uppmärksamhet kan i sig eventuellt förklaras med hjälp av individuella fysiologiska eller psykologiska faktorer, som möjliggör detta – men den kan även bero på psykologiska fenomen i skol- miljön, till exempel socialt stöd från andra kamrater eller minskad eller avbruten risk för skada. Ur ett mera generellt perspektiv representerar denna studie ett försök att förstå de individuella mekanismer som ligger bakom Vad har vi lärt oss av barnens berättelser? förekomsten av skador i barndomen, ett forskningsområde som inte är särskilt väl undersökt. har kommit långt när det gäller att bygga in säkerhet i barnets miljö (s.k. passiv prevention). Men vi behöver lära oss mera om hur barn upplever sin tillvaro, vad som påverkar deras aktiviteter och kan störa deras uppmärksamhet och på vilket sätt sådana händelser kan påverka deras säkerhet. Studien av utlösande faktorer bakom skador är ett steg i den riktningen. 8.1.3Rubbade gränser i relationen mellan individer Drygt en tredjedel av skadorna har registrerats som interaktions- skador, dvs. ytterligare en (eller flera) person var direkt involverad. inträffade de under lek eller sport med kamrater, något som barn av naturliga skäl ägnar sig åt. Det är under alla omständigheter intressant att lägga märke till att en del skador inträffade i situationer där de(n) andra inblandade person(en)erna inte hade för avsikt att orsaka någon allvarlig skada men definitivt hade möjlighet att göra det (t.ex. genom att barnet fick en ishockeyklubba över armen eller blev sparkad och trampad på armen efter att man krockat med en annan spelare). Det finns även skador som inträffat under vad barnen själva kallade skojbråk. De höll på att leka med en kompis, och under skojbråket hände något som gjorde att barnet skadade sig (exempelvis tappade balansen eller slog sig). Sist men inte minst orsakades 24 skador av våldsamma handlingar, där det fanns en klar avsikt att skada offret. Ytterligare en viktig upptäckt från studien i det sammanhanget är att barn som kommer till sjukhus efter en avsiktlig skada sannolikt känner sin(a) förövare. I dessa fall är förövarna inte sällan från samma skola, och det är sannolikt att de barn som trakasserats har varit utsatta för trakasserier från dessa förövare på olika sätt före den episod som ledde till sjukhusvård. Dessa offer är nästan ute- slutande pojkar, liksom förövarna; de sistnämnda är ofta äldre. Könsskillnader: Det finns inga anmärkningsvärda skillnader mellan pojkar och flickor med avseende på bland annat skadans yttre faktor, skadad kroppsdel eller typ av skada. Däremot finns det som Vad har vi lärt oss av barnens berättelser? nämnts ovan könsskillnader när det gäller det slags aktivitet, under vilken skador inträffar. Dessutom är våld som en direkt orsak till skada också klart genus- specifikt; alla utom fyra av de 24 våldoffren var pojkar. Inte oväntat är även fysiska trakasserier i skolan vanligare bland pojkar, medan verbala trakasserier är vanligare bland flickor. Indirekta trakasserier är vanligare bland flickor, särskilt bland dem som sällan utsätts för trakasserier. Åldersskillnader: Medan skillnaderna mellan de jämförda yngre och äldre barnen är få med avseende på vissa enskilda skadekarakteristika, finns det åldersskillnader när det gäller typ av aktivitet, under vilken skador inträffar. Utöver detta observerades åldersskillnader när det gäller hur de tillfälligt utsatta offren trakasserades; verbala trakasserier är vanligare bland de yngre eleverna och fysiska trakasserier bland de äldre. Det är nästan uteslutande bland de tillfälliga, unga offren som fysiska trakasserier uppträder mycket sällan. 8.2Mobbning i skolan – några reflexioner Mobbning i skolan ses som ett stort och spritt problem, både i (se till exempel m.fl. 2002; 2002; Stiftelsen 2002) och i andra länder. Relativt lite är känt om de mekanismer som gör att en del elever blir lång- varigt trakasserade eller om varför mobbning fortlever inom skolan (2002). I är elevernas liv i skolan både en folkhälso- och en arbets- miljöfråga. Det är en folkhälsofråga eftersom skolan är den miljö utanför hemmet där barnen tillbringar större delen av sin tid. Frågan är också aktuell för skolans arbetsmiljöarbete eftersom svensk arbetslagstiftning säger att alla skolelever och uppåt ska täckas av bestämmelserna i arbetsmiljölagen (på precis samma sätt som vuxna arbetstagare). Det slags skolmiljö som en del av de intervjuade barnen beskrev under intervjuerna väcker på sitt sätt frågan om barns trygghet och säkerhet i sitt skol- och arbetsliv och vilka konsekvenser detta får i andra levnadsmiljöer. Det insamlade materialet avslöjar inte huruvida kamrattrakasseriers uppträdande och ihärdighet beror på egenskaper i skolan, något som inte stod i fokus för studien. Vad har vi lärt oss av barnens berättelser? understrykas, på grundval av tidigare studier genomförda av vår forskargrupp, att egenskaper i den fysiska och psykosociala skol- miljön kan bidra. Man har observerat att, där psykosociala miljö- problem existerar, kan de höja skaderisken, framför allt när det gäller våldsrelaterade skador (och 1998; m.fl. 1998; 1999). Intressant nog var möjliga riskfaktorer som identifierades av rektorer vid problemskolor enskilda elevers attityd/aggressiva beteenden och förekomsten av fysiskt våld mellan eleverna. Skolor som hade såväl psykosociala som fysiska miljöproblem nämnde egenskaper som en trist och tråkig skolgård, alldeles för få avskilda områden, bänkar och gömställen (under rasterna), och för små eller inga alls områden för inomhusaktiviteter. Andra möjliga bidragande riskfaktorer i problemskolor har påvisats i en videostudie (Coppen och Krehel Gentry 1991), som visade att lärares närvaro på skolgården hängde samman med lägre skaderiskbeteenden hos eleverna. För övrigt är det värt att understryka att denna studie har fokuserat på kamrattrakasseriers kortvariga effekter på barns säkerhet. Det fanns redan en omfattande forskning som visade att kamrattrakasserier och mobbning också har en långvarigt skadlig effekt på barns hälsa och välmående. 8.3Studiens styrkor och begränsningar Undersökningens huvudsyfte hat varit att öka kunskapen om den utlösta effekt vissa upplevelser i skolan har för barns skaderisk, nämligen trakasserier från skolkamrater och besvikelse över den egna skolprestationen. Med över 600 intervjuade barn i åldrarna , och med en utförlig beskrivning av hur varje skada inträffade samt av hur barnen har det i skolan får vi en inblick i de intervjuade barnens skademönster, skadeomständigheter och deras skolliv. Det bör framhållas att det insamlade materialet bygger på barnens eget frivilliga berättande. För att säkra resultatens pålitlighet har intervjuerna genomförts efter att skadan inträffat, vilket innebär att vissa barn var ganska medtagna vid intervjutillfället. Trots sitt hälsotillstånd har barnen accepterat att bli intervjuade och att fundera över några aspekter av sitt skolliv tillsammans med sin intervjuare. Det gynnar många, som får ta del av deras erfarenheter och reflektera över Vad har vi lärt oss av barnens berättelser? det skadepreventiva arbete som riktas mot barn – och kanske även över barns arbetsklimat i skolan. En första uppsättning begränsningar rör resultaten när det gäller skadeomständigheter och konsekvenser. Till att börja med är de data som föreligger tidsmässigt påverkade. Datainsamlingen fokuserade perioder då barnen var i skolan, och därför är skador som inträffade inte täckta. Dessutom är kanske de skador som inträffade under- representerade, eftersom det tog lite tid i början av datainsamlingen att få projektet att fungera effektivt. Vidare täcker data inte helt alla de skador som ledde till sjukhus- vård och som inträffade i . (), där fallen valdes ut, har ett upptagningsområde som täcker hela , och så många som av alla barn mellan som togs in vid länets sjukhus behandlades där . Men det saknas också en del fall från , eftersom sjukhuspersonalen inte kunde tillfråga alla föräldrar och barn som sökte sig till sjukhuset på grund av skada. Deltagandet i studien var frivilligt och en del barn var för allvarligt skadade för att kunna delta över huvud taget. De fall som saknas på grund av att sjukhuspersonal inte bad dem delta eller därför att förälder och/eller barn inte ville delta förmodas emellertid inte förändra resultaten (m.fl. 2003; 2003). På grund av bortfallet uppstår det emellertid två problem: en icke negligerbar underuppskattning av de skador som ledde till sjukhusvård, och en brist på känslighet rörande den relativa betydelsen av orsaker till skadan. Som en konsekvens av det kom all insamling av data rörande skadeförekomsten bland barn att underskatta riskerna, generellt sett. Men också proportionellt sett kom storleken hos de kategorier som inkluderas i skadebeskrivningarna i fråga att bli osäker, när det gäller till exempel variabler av typen skada, skade- mekanism, yttre faktor mm. När det gäller de speciella fall då skador orsakats av våld kan man påpeka att detta är en diagnos som kroniskt lider av underrapportering – antingen från sjukhuspersonalens sida eller från offren själva. För våra data undvek vi underrapportering från sjukhuspersonalen genom Vad har vi lärt oss av barnens berättelser? att inte blanda in den när vi diagnostiserade för våra ändamål. Men underrapportering från de skadade barnens sida var helt klart en möjlighet. Vi blev klara över ett par sådana fall medan vi samlade in data, när barnen inte ville bli intervjuade. Det var emellertid inte sannolikt att barn som behandlades illa och avsiktligen skadades i hemmiljön skulle fångas upp via vår strategi för fallrekrytering, eftersom vi utgick från föräldrarnas godkännande.