sou · GRB3123d2 · 2004-01-01 00:00:00 — att hållbar tillväxt är en förutsättning för hållbar välfärd och att det finns anledning att i kommitténs fortsatta arbete ytterligare belysa sambanden, att regionernas betydelse för tillväxt och utveckling bör belysas ytterligare, att utvecklingsansvaret överförs till politiskt valda organ för att ge tillväxtfrågorna den demokratiska förankring som framförallt kommuner, landsting och deras organisationer anser sig tidigare ha saknat. Även andra politikområdens betydelse för hållbar välfärd och tillväxt lyfts fram. Exempel på sådana är miljö, boende, kultur, skola och omsorg. pekar på vikten av att ta till vara och nyttiggöra forskningsresultat för utveckling av långsiktigt hållbar välfärd. Utredningen bör, enligt myndigheten, överväga hur samhällsforskningsresultat kan bidra bättre till förändringsförmåga och utvecklingskraft och vilken roll staten bör ha i detta sammanhang. anser att en arbetsmarknad som tillvaratar allas kompetens och delaktighet bidrar till en stabil sysselsättningsökning och säkerställer välfärdsstatens inkomster. Integration av utlandsfödda utgör en tillväxtfaktor. anser att kommittén bör ta fasta på Johannesburgsmötets politiska deklaration om hållbar utveckling och välfärd. Högskolan menar att transport- och energisektorn därför måste ges större tyngd i arbetet. Man anser också att begreppet livsstil har en stark koppling till hållbar utveckling och har betydelse för välfärdsbegreppet. Med utgångspunkt från tillväxtperspektivet tas också integrationspolitiken och kunskapssamhällets organisation och inriktning upp. lyfter fram den ekologiska dimensionen av hållbar utveckling och miljöfrågornas betydelse för begreppet välfärd som något som bör bli tydligare i det fortsatta arbetet. anser att välfärdsaspekten i för hög grad kommit att dominera i kommitténs redovisningar. Verket menar att tillväxtförutsättningarna måste beredas betydligt större utrymme i det fortsatta arbetet. Enligt bör kommittén i sina fortsatta överväganden bl.a. beakta hur de regionala tillväxtprogrammen i ökad utsträckning kan bli konkreta arenor för tillväxtdiskussioner på regional nivå. i menar att länsstyrelserna bör ges ett huvudansvar för statlig sektorssamordning av hållbar utveckling. i län m.fl. ser som en nyckelaktör för en nationell tillväxtpolitik. För att uppnå detta krävs antingen att länsstyrelsernas samordningsroll utvecklas, eller att länsstyrelserna tillförs uppgifter som ligger inom sektorsmyndigheterna som tillförs andra av de centrala myndigheternas uppgifter. i anser att hållbarhetsbegreppet har fått en för snäv tolkning i delbetänkandet. menar att centrala delar av utredningen rör hållbar utveckling eftersom det i grunden handlar om en utveckling som tillfredsställer både dagens och morgondagens generationer. tar också upp samarbetet i kring bl.a. bostadsfrågor och transportinfrastruktur. Man saknar i delbetänkandet ett resonemang om tillväxtens drivkrafter och den offentliga sektorns roll för produktivitetsutveckling i privat sektor. Hur samspelar de bäst för att öka tillväxten? i stödjer kommitténs förslag om behovet av en nationell strategi för utvecklingskraft inom statens område och ser också en utvecklings- och tillväxtpolitik på statlig regional nivå som en del av en sådan strategi. saknar i kommitténs diskussion om utvecklingskraft en analys av samarbetsformer i form av nätverk mellan universitet, näringsliv och politik (Triple-Helixmodellen). Även perspektiv som sammanhänger med hållbar utveckling bör bli tydligare i det fortsatta arbetet. i anser att kommittén inte för särskilt tydliga resonemang om den offentliga sektorns roll ur tillväxt- och hållbarhetsperspektiv. tycker också att kommitténs resonemang om tillväxtpolitiken och den fokus som där finns på i huvudsak idén om förstorade arbetsmarknadsregioner är för begränsat. Tillväxtpolitiken kräver insatser inom en mängd andra områden som t.ex. utbildningspolitiken. i anser att det är av största vikt att staten inte frånhänder sig sitt ansvar inom den regionala utvecklingspolitiken. Statens regionala företrädare måste även fortsättningsvis ha en tydlig roll i detta samarbete. När det gäller regional utveckling anser att det finns ett behov av en effektivisering av den företagsfrämjande organisationen med en klarare ansvarsfördelning mellan olika organ. konstaterar också att arbetsmarknaden står inför stora utmaningar när det gäller att skapa tillväxt och minska trycket på det offentliga försörjningssystemet. Även i diskuterar denna problematik och menar att det behövs utbudsstimulerande faktorer för att ge fler i arbete i stället för i de sociala ersättningssystemen. (KSL) saknar beskrivningar av de särskilda förhållandena i Stockholms- och övriga storstadsregioner samt av dessa regioners betydelse för den ekonomiska tillväxten i riket. betonar att fördelningen av ansvar och statliga resurser skall utgå från varje regions behov och förutsättningar för tillväxt. Detta för att få högsta utväxling på tillväxten till nytta för hela landet. menar att hanteringen av den övergripande regionala planeringen har stor betydelse för att skapa goda regionala tillväxtförutsättningar. Kommunen anför också att samhällets hantering av trafikplaneringen och av bostadsförsörjningen har stor betydelse för att skapa goda regionala tillväxtförutsättningar. Detta är frågor som bör ges stor dignitet i kommitténs fortsatta arbete. Vidare anser att kommittén bör utreda hur en storstadspolitik skulle kunna bidra både till att utveckla storstadsregionerna och till nationell utveckling. behöver, enligt kommunen, en sammanhållen nationell politik för att bättre ta vara på storstadsregionernas möjligheter att bidra till tillväxt och välfärd. kommun anser att det behövs en analys av städernas betydelse för tillväxten. En kreativ miljö kompletterad med en bred näringslivsstruktur och bra infrastruktur ger en plattform för en dynamisk utveckling i många medelstora städer. Kommunen anser att det finns en övertro på behovet av koncentration och geografisk närhet till huvudstaden. Städernas utveckling betyder mycket för omlandet varför det, enligt kommunen, krävs nya former av regionalt samarbete och demokratisk styrning. Kommunen hänvisar till att många nu är medvetna om det sociala kapitalets betydelse för tillväxten. Det finns anledning att studera i vilka miljöer sådant kapital bäst utvecklas. anser att sambandet mellan välfärd och tillväxt bör analyseras noggrannare. läns landsting anser att kommittén bör belysa samspelet mellan näringslivet och den offentliga sektorn med utgångspunkt från behovet av ökad tillväxt. I detta sammanhang är miljön för innovativa processer av särskild vikt. Företrädare för kommuner och landsting anser att det kommunala självstyret bör få ett större utrymme och en ökad legitimitet, att det kommunala självstyret liksom politiken på nationell nivå måste utformas så att det blir möjligt för den enskilde medborgaren att utkräva ansvar, att självstyret möjliggör en anpassning till olika förutsättningar som t.ex. demografi, geografi, sysselsättning, kultur, tradition och politiska majoritetsförhållanden, att det behövs tydligare spelregler för självstyrelse och statlig styrning, att staten bör styra genom mål som följs upp och utvärderas, att subsidiaritetsprincipen bör vara utgångspunkten för all samhällsplanering, att det behövs grundlagskydd för det kommunala självstyret, att asymmetrisk samhällsorganisation är intressant och bör analyseras ytterligare i det fortsatta arbetet. nämner i anslutning till diskussionen om kommunstorlek att forskning tyder på att den ur demokratisynpunkt optimala kommunen är liten till invånarantal och yta samt att den har en enda centralort. Universitet menar att en avlastning av den kommunala sektorn genom överflyttning av uppgifter till staten skulle kunna innebära en vitalisering och förstärkning av det kommunala självstyret. Länsstyrelserna i och m.fl. tar upp frågan om legitimitet, där de uppfattar att kommittén förutsätter att decentralisering generellt skulle ge ökad legitimitet och en bättre demokratisk förankring. Detta är, enligt länsstyrelserna, inte självklart. Flera sakområden med höga krav på rättssäker tillämpning kan få en bättre legitimitet om de flyttas uppåt i samhällsorganisationen. i m.fl. konstaterar att kommunerna har varierande ekonomisk kapacitet att tillgodose medborgarnas rättigheter inom främst det sociala området. Frågorna kräver, enligt , en grannlaga genomgång av kommittén eftersom de i hög grad anknyter till det kommunala självstyret. Skall detta självstyre kunna fungera behövs lösningar som beaktar att alla kommuner inte torde ha förutsättningar att tillgodose medborgarnas rättigheter i den utsträckning som riksdag och regering fastställer. Detta kan, enligt , motivera färre kommuner än . Svenska kommunförbundets och m.fl. utgångspunkt är att det inte är fråga om huruvida den lokala handlingsfriheten bör öka, utan hur och i vilken omfattning. Inte minst välfärdsuppgifterna behöver en förändrad styrning. Förbunden och åtskilliga kommuner anser det angeläget att stärka skyddet för den kommunala självstyrelsen i regeringsformen. Förbunden delar kommitténs åsikt att utvecklingskraft och medskapande är viktiga förutsättningar för att möta framtidens utmaningar. En förutsättning för att ge innebörd åt dessa begrepp är en utveckling av det decentraliserade beslutsfattandet och det politiska företrädarskapet i regionen. Förbunden anser att vissa uppgifter som ligger på t.ex. länsstyrelser med fördel kan hanteras av kommuner eller landsting/regioner. I likhet med många andra organisationer lyfter förbunden också kraven på större kommunalt rörelseutrymme för att ge kommuner och landsting/regioner ökade möjligheter att lösa uppgifter på det sätt de själva väljer och på detta sätt hitta fram till nya och bättre sätt att ge medborgarna service. Kommitténs resonemang om asymmetrisk samhällsorganisation bör prövas vidare mot bakgrund av att förutsättningarna för tillväxt varierar kraftigt i olika delar av . Det senare lyfts också fram av flera andra kommuner och landsting, t.ex . SydSam anser också att den kommunala självstyrelsen inte nödvändigtvis behöver se likadan ut i hela landet. Olika politiska strukturer bör kunna utvecklas i syfte att uppnå en hållbar regional tillväxt. framhåller att en av den fortsatta utredningens huvuduppgifter bör blir att utforma en samhällsorganisation med en olikformad ansvarsfördelning som vägleds av subsidiaritetsprincipen. En sådan samhällsorganisation föreslås stödjas av en nationellt sammanhållen utvecklingspolitik. Ale kommun konstaterar att standardiserade lösningar är ändamålsenliga utan tenderar att vara såväl fyrkantiga som kostnadsdrivande. Kommunerna menar att subsidiaritetsprincipen förutom lägsta effektiva nivå också innebär att det är den lägre nivån som avgör vad som skall överlåtas till en högre nivå. kommun anser att det kommunala självstyret underlättar helhetssyn och samordning och har bättre förutsättningar för hushållning med begränsade resurser. Ju mer central- och detaljstyrd en verksamhet är, desto mindre utrymme för kreativa initiativ och idéer som är nödvändiga för utveckling och tillväxt. Att det ser olika ut i kommuner, landsting och regioner är en styrka. Lokalt och regionalt starkt förankrade nätverk, egna resurser med tydliga ansvarsområden samt ett starkt ledarskap utgör grunden för utveckling. , Kumla m.fl. tycker att i ett stärkt kommunalt självstyre ligger möjligheten att pröva om kommunerna kan ta över vissa statliga lokala verksamheter, t.ex. arbetsförmedling och försäkringskassa. Kommunerna som samlad huvudman på det lokala planet för dessa verksamheter rymmer stora utvecklingsmöjligheter. Man anser att för- och nackdelar med sådana förändringar bör analyseras i det fortsatta utredningsarbetet. kommun anser att kommitténs utgångspunkt att kommande förslag skall rymmas inom ramen för nuvarande bestämmelser i regeringsformen, innebär en onödig begränsning av det fortsatta arbetet. menar att kommunalt självstyre utifrån medborgarens möjlighet till överblick och insyn torde kräva att enheterna inte är för stora. Kommittén bör därför när den prövar vad som är en robust storlek på kommuner och regioner belysa och utveckla vad som avses med demokratisk legitimitet för verksamheten. föreslår att kommittén får i uppdrag att redovisa möjligheterna för, och tänkbara konsekvenser av, en tillämpning av subsidiaritetsprincipen där primärkommunerna utgör lägsta effektiva nivå med möjlighet att avgöra vilka ansvarsområden som skall lyftas till högre nivå. varnar för en utveckling där kommunerna blir passiva utförare åt en stat som i ett försök att rädda välfärden tar över allt fler områden. Kommunen menar att en förutsättning för att den kommunala utvecklingskraften skall kunna tillvaratas är att det kommunala handlingsutrymmet är så stort att olika lösningar kan prövas. Kommunerna måste i större utsträckning tillåtas att välja väg för att nå nationella mål. kommun framhåller självstyrelsens betydelse för utvecklingskraften. Kommunen betonar också behovet av ett ökat utrymme för olikheter. Förnyelsen av välfärdstjänster kan, enligt kommunen, bl.a. ske genom ett ökad samverkan med brukare, frivilligorganisationer och folkrörelser m.fl. Tillväxtfrågorna bör i det fortsatta arbetet behandlas utifrån begreppet utvecklingskraft. Självstyrelse är därför, enligt kommunen, viktigt även avseende näringspolitik, arbetsmarknadspolitik och infrastrukturpolitik. kommun tar upp frågan om samarbete mellan små kommuner och hänvisar till det samarbete som sker i mellan sex kommuner. Ett samarbete som anses vara framgångsrikt. Kommunen anser i likhet med kommun att kommittén i det fortsatta arbetet bör utreda möjligheten att införa en generell regel som innebär att alla de uppgifter som en kommun har rätt att utföra också får utföras i samverkan med andra kommuner och myndigheter. och m.fl. anser det angeläget att kommittén prövar förutsättningarna för ett utvecklat regionalt och lokalt självstyre. De anser att uppgifter och frågor bör kunna få olika lösningar i olika kommuner och landsting/regioner och att detta är en styrka. Olikheter skapar goda exempel som kan tjäna som förebilder. Västra anser att kommitténs fortsatta utredningsarbete bör inriktas på alternativ som innebär en utveckling av självstyret inom den samlade kommunala sektorn, innefattande både primärkommunal och regional nivå. konstaterar också att det kommunala ansvaret för samhällsservice i princip är knutet till territoriet. Man tar upp möjligheten att diskutera lösningar där ansvaret tar utgångspunkt i individens behov och där geografin är mindre framträdande. Vidare nämner den globala dimensionen och anser att kommittén bör fundera på om den utveckling där gränser betyder allt mindre innebär konsekvenser för vårt territoriellt knutna demokratiska beslutssystem. offentlig sektor (CEFOS) anser att kommittén i det fortsatta utredningsarbetet bör analysera den spanska modellen med asymmetrisk uppgiftsfördelning. anser att kommittén bör analysera kommunalt självstyre ur ett medborgarperspektiv. Vilket genomslag skall medborgarnas önskemål få när det gäller viktiga välfärdsfrågor? Många instanser anser: att frågor som likvärdighet och rättigheter är centrala i det fortsatta arbetet, att begreppen likvärdighet och likformighet behöver diskuteras vidare och ges en tydligare innebörd, att rättighetslagstiftningen och dess tillämpning bör ses över, att kommittén ägnat för lite uppmärksamhet åt olika utsatta gruppers rättigheter i förhållande till hur samhället bör organiseras. () pekar på att det i delbetänkandet saknas skrivningar som tar upp hur barns rättigheter och behov förhåller sig till de förslag som utredningen skall ta ställning till. BO menar att kommittén bör redovisa vad och dess krav på kan innebära utifrån det uppdrag kommittén har. anser att kommitténs utgångspunkt i medborgarperspektivet inte kommer att bli fullt trovärdigt utan en analys av de mänskliga rättigheternas betydelse. Ombudsmannen trycker även på vikten av att i det fortsatta arbetet ta avstamp i rättigheter. Med ett sådant synsätt blir det också, enligt ombudsmannen, lättare att sätta in resonemangen om rättighetslagstiftning i ett sammanhang. Ombudsmannen mot diskriminering på grund av sexuell läggning (HomO) menar att ett system som tillåter lokala och regionala variationer avseende individuella rättigheter kan komma att försvaga diskrimineringsskyddet. HomO anser detta vara en avvikelse från likvärdighetsprincipen. Ett ökat kommunalt självstyre kan inte tillåtas på bekostnad av den enskildes rätt att få beslut av det allmänna prövade i domstol. Statliga verk som har uppgifter inom infrastrukturområdet, bl.a. , framhåller infrastrukturens betydelse för att utveckla välfärden och uppnå likvärdighet i samhällets serviceutbud. kommenterar begreppen likvärdighet och valfrihet. På skolområdet har det tidigare överordnade målet likvärdighet under 1990- talet fått konkurrens av valfrihetsmålet. En studie som har gjort visar bl.a. att valfriheten leder till såväl kvalitetsskillnader mellan skolor som etnisk och prestationsmässig segregation. Möjligheten att välja skola är beroende på var man bor. saknar därför storstads-, tätorts-, och glesbygdsperspektivet i kommitténs analyser. konstaterar också att utbildning uppfattas som en tillväxtgenererande investering för samhälle och medborgare. Vidare används utbildning för att lösa eller hantera generella problem i samhället. anser att detta förstärker statens roll som högsta instans för att garantera likvärdighet och hög kvalitet medan vinsterna av kraftfulla utbildningsinsatser i allmänhet är otydliga för kommunerna. i tar upp målsättningen likvärdighet i servicenivåer och kvalitet i de offentliga tjänsterna och svårigheten att erbjuda detta överallt i . anser att detta mindre har att göra med val av organisationsmodell än med geografi. och anser att det sätt som rättighetslagstiftningen tillämpas på försvårar en samlad politisk prioritering av resurser. Ett ökat bruk av rättighetslagar medför också att domstolar tar över beslut i värderingsfrågor som hör hemma i demokratiska församlingar. Flera kommuner framhåller betydelsen av en fortsatt och fördjupad analys av likvärdighetsbegreppet. Ale, och kommuner m.fl. vill dock understryka att begreppet likvärdig samhällsservice inte får förväxlas med likformig. Kommunerna framhåller vikten av att diskussionerna om framtidens välfärdstjänster tar sin utgångspunkt i service av lika värde snarare än standardiserad service. konstaterar att det finns en tendens till tudelning av landet när det gäller utveckling och tillväxt. Kommunen pekar också på det växande utanförskapet för grupper av människor i storstadsregionerna. Dessa utvecklingstrender undergräver förutsättningarna för en likvärdig samhällsservice och för en hållbar utveckling. kommun m.fl. anför, mot bakgrund av rättighetslagstiftningen, att det är av fundamental betydelse för en effektiv styrning av den offentliga verksamheten att fördelningen av ansvar, befogenheter och resurser är tydlig och accepterad i samhällsorganisationen. Grundläggande i kommitténs fortsatta överväganden bör vara att ansvar och befogenheter följs åt. kommun delar inte kommitténs uppfattning att skillnaderna mellan kommunernas förmåga att hantera sina uppdrag skulle vara dramatiskt stora eller uppseendeväckande. att likheten är mycket stor med tanke på hur skiftande förutsättningarna är. anser att rättighetslagstiftningen bör ses över. Kommunen menar att nu gällande rättighetslagstiftning med långtgående detaljreglering begränsar det kommunala handlingsutrymmet. menar att för nya lagreglerade områden där tolkning och tillämpning ligger på olika nivåer, t.ex. lag om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS), är problemet för mindre kommuner att enstaka fall kraftigt kan förändra budgetförutsättningarna. Man anser att det här vore lämpligare med ett nationellt finansierat system. Också kommun nämner LSS som ett område där staten stiftar rättighetslagar som den inte tar det fulla ekonomiska ansvaret för. anser att för att nå likvärdighet i välfärdsuppdraget är det viktigt att den statliga styrningen utövas på ett sådant sätt att tillämpningen av olika lagar och förordningar överlämnas till kommunerna så långt det är möjligt. i anser att frågan om likvärdighet och likformighet ytterligare bör analyseras. LO anser att rättighetslagstiftningen har stora fördelar ur ett medborgarperspektiv. Detta bör utredningen ta hänsyn till i det fortsatta arbetet. TCO, liksom många andra organisationer, anger en likvärdig nationell standard för alla medborgare som ett väsentligt inslag i den svenska enhetsstaten. TCO tycker att det är anmärkningsvärt att kommittén inte ägnar någon analys åt den centrala nivåns behov av initiativ och styrning. Detta äventyrar den nationella likvärdigheten. Många instanser anser: att den omfattande sektoriseringen av statens olika verksamheter är ett stort problem eftersom detta motverkar ett statligt helhetsperspektiv och ökar risken för suboptimeringar, att den bristande statliga sektorssamordningen visar att det finns behov av en tydligare statlig styrningsstrategi. Bättre samordning eller en minskning av antalet myndigheter anges som alternativ, att bör tillföras vissa av de centrala verkens uppgifter och att samordningsroll inom ramen för ett samlat statligt regionalt agerande stärks, att roll- och ansvarsfördelningen mellan staten, de regionala organen och kommunerna måste tydliggöras, att mindre statlig detaljstyrning är nödvändig, att en rollfördelning i samhället, där staten formulerar målen för de offentliga tjänsterna medan kommuner och landsting utför dem och väljer metod för genomförandet, är att föredra. understryker i sitt yttrande vikten av att identifiera mönster och egenskaper som kännetecknar verksamhetsområden med stora effektivitetsförluster. Detta kan bl.a. bero på att skilda aktörer drar åt olika håll eller skjuter över kostnader på andra. Kommittén bör, enligt , ägna sig åt att identifiera effektivitetsförluster genom suboptimering och felbeteenden. anser att när det gäller flernivåstyrningen bör samverkansperspektivet ges en tydligare plats i kommitténs fortsatta analyser. anser det väsentligt att skapa förutsättningar för tvärsektoriell samverkan och helhetssyn där de miljömässiga, sociala, och ekonomiska dimensionerna ingår. De erfarenheter som gjorts för att åstadkomma en mer effektiv sektorsamordning för en hållbar regional utveckling bör tas tillvara i det fortsatta utredningsarbetet. Även många andra instanser tar upp behovet av tvärsektoriellt arbete och samordning inom statsförvaltningen. Tydliga ansvarsförhållanden för reglering, tillsyn, finansiering och utförande bör vara vägledande för kommitténs fortsatta överväganden. , liksom flera andra organisationer, anser att den starka sektoriseringen i kombinerad med en låg nivå på samordning och samspel mellan den lokala, regionala och nationella nivån utgör ett problem. tar upp frågan om att olika myndigheter organiserar sig enbart utifrån den egna myndighetens intresse. Det är inte säkert att en sådan organisation är optimal för staten eller samhället som helhet. önskar att kommittén i sitt fortsatta arbete fördjupar sig i de frågor som rör ansvarsfördelning och styrning av utbildningsområdet. Enligt mening är kommitténs fokus på ansvars- och uppgiftsfördelning mellan stat och kommuner synnerligen relevant. nämner särskilt statliga projekt- och utvecklingsmedel som en möjlighet för staten att påverka utvecklingen i önskad riktning. erfarenhet är att sådana kan ha en positiv betydelse för metodutveckling och förnyelsearbete. () föreslår att kommittén särskilt bör fördjupa sig i hur institutionella förutsättningar kan skapas så att samordnings- och analyskapacitet kan stärkas.