sou · GRB349d4 · 2004-01-01 00:00:00 — Vad gällde de övriga fem fallen av elbow babies var det mest troligt att beteendemönstret orsakats av den relationsmässigt dåliga miljön barnet levt i före adoptionen. I undersökningarna har man också studerat betydelsen av syskon i adoptivhemmet, föräldrarnas ålder, yrke etc. men något enhetligt resultat har man ej funnit. Nordiska epidemiologiska undersökningar. , 1970, 1973 gjorde den mest kända adoptivbarns- undersökningen, som utförts i , Adopted children and their families. Studien omfattade 168 barn som av placerades i adoptivhem genom adoptions- byrå. Barnen var 11–vid det första undersökningstillfället. Data hämtades från tidigare gjorda adoptionsundersökningar och från adoptionsakten samt genom intervju med adoptivföräldrar och lärare. Skolbetyg och skolhälsokort togs också med. En kontroll- grupp bildades av barn i samma klass. Information från adoptiv- föräldrarna jämfördes med korresponderande data från och Kälvestens (1964) undersökning av 222 Stockholmspojkar. Samtliga barn, utom ett, i undersökning placerades i sina adoptivhem före . De adopterade pojkarna var mer hyperaktiva, hade mer koncentrationsproblem och var oftare i konflikt med skolkamrater än kontrollerna. De hade också något lägre status i klassen. Fler bedömdes vara psykiskt missanpassade, Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen resp. för kontrollerna. De adopterade flickorna skiljde sig ej från kontrollerna i anpassning, men hade mer läs- och skriv- svårigheter. Barnen studerades på nytt . Man fann då ingen skillnad mellan adoptivbarnen och kontrollerna beträffande beteende och anpassning. Adoptivpojkarna studerades också i samband med mönstring till militärtjänst. Inte heller skiljde de sig från kontrollerna (, 1978). Då denna undersökning dels enbart omfattade svenskfödda adoptiv- barn och dels innefattade barn, som inte alla kände till att de var adopterade, är undersökningsresultaten inte direkt överförbara till de nordiska undersökningar, som gäller adoptioner av färgade barn, dvs. fann bl.a., att psykologisk eller social insufficiens hos den biologiska modern eller kriminalitet eller missbruk hos den biologiska fadern ej återfanns i dålig anpassning hos barnen. Barn som adopterats av högutbildade familjer hade snarare lägre än högre skolbetyg än andra barn. Adoptivföräldrar- nas ålder och socioekonomiska ställning samvarierade inte med adoptivbarnens anpassning. Adoptivmödrarnas men ej adoptiv- fädernas inställning till äktenskapet hade ett samband med barnens anpassning liksom föräldrarnas inställning till sociala kontakter. Adoptivföräldrarnas egen uppfostran som barn hade inget samband med barnens anpassning. Dålig anpassning var vanligare bland pojkar som var enda barn men ej bland flickor i samma situation. I studie följdes barnen senare upp när de var (, 1990) med hjälp av register över krimina- litet och missbruk. Man konstaterade att anpassningen för de adopterade barnen med stigande ålder ej längre avvek från kon- trollgruppens. Slutsatsen drogs att risken för störd mental och social utveckling inte på något sätt var större för de adopterade barnen än för andra barn oberoende av biologisk bakgrund. Smyer o medarb, 1998 gjorde en studie utgående från det . Den omfattade 351 samkönade enäggs- eller tvåäggs-tvillingar, där den ena adopterats bort och 407 matchade kontrollpar, där tvillingarna uppfostrats tillsammans. Medelåldern för separationen var , hälften separerades före . Vid uppföljningen var undersökningsgruppen i medeltal . Man studerade socialt status, utbildning, familjeförhållanden, personlighet, psykisk och kroppslig hälsa, alkoholkonsumtion och livskvalitet. De adopterade hade växt upp med bättre socioekono- miska förhållanden och uppgav högre grad av familjekontroll i sin SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen De hade högre utbildningsnivå. De uppgav mer neurossymtom och alienationskänslor men mindre alkoholöver- konsumtion. Författarna påpekade att det fanns få statistiskt signi- fikanta effekter av adoptionen på vuxenanpassningen (5 av 27 ana- lyserade variabler) och poängterade skyddseffekten av en god eko- nomisk situation i barndomshemmet. Dessa adoptioner var också, i likhet med material, inhemska, osynliga adoptioner. och medarb., 1993, 1994, 1999 gjorde en epidemiologisk studie av internationellt adopterade barn i omfattande 211 ungdomar, som kommit till sina 152 familjer 1970- 1977 placerade av . Av de tillfrågade familjerna deltog . Vid undersökningstillfället var av ungdomarna 14–. De yngsta var , var , hade kommit före till sina familjer, hade varit vid ankomsten. De flesta barnen kom från () eller andra (totalt ) samt () och andra latinamerikanska länder. av adoptiv- föräldrarna var ensamstående. Föräldrar och ungdomar intervjuades separat om olika aspekter på adoptionen, identitetsfrågor samt psykisk hälsa. Föräldrarna fyllde i CBCL (Child Behavior Check List) och ungdomar fr.o.m. fyllde i SCL-90 (Symptom Checklist, 90 questions). Samtliga ungdomar fyllde också i ett självkänsleformulär (Jag tycker jag är). Alla familjemedlemmar fyllde individuellt i formulär om sin syn på familjens relationer och funktion. Resultaten jämfördes med två epidemiologiska studier av svenskfödda, icke-adopterade ungdomar i samma ålder, som gjorts med samma instrument. Som i så många andra studier var adoptiv- föräldrarna äldre, mer välutbildade och levde i goda socioekono- miska omständigheter samt hade låg skilsmässofrekvens jämfört med riksgenomsnittet. De flesta uppgav att barnen knutit an bra i familjen men för av dessa upplevde föräldrarna att anknyt- ningen var dålig till en eller båda föräldrarna och detta gällde också för till syskonen. Hälften av adoptivmödrarna och en femtedel av fäderna arbetade som lärare eller inom vårdsektorn. Familjerna hade fler barn, adopterade och biologiska än riksgenomsnittet och bedömdes av intervjuarna vara mycket barncentrerade. Som skäl för adoptionen uppgav ofrivillig barnlöshet. Den psykiska hälsan i gruppen skiljde sig ej från jämförelsegrupperna vare sig informa- tionen kom från den semistrukturerade intervjun med föräldrarna, deras svar på CBCL eller ungdomarnas självsvar på SCL-90. Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen var ingen skillnad inom åldersgruppen. Flickor hade högre belastning av internaliseringssymtom som ångest/depression och somatiska problem än pojkarna både enligt föräldrarna och den egna rapporteringen. Den självdeklarerade självkänslan var högre för adoptivgruppen än den svenska normgruppen beträffande totalpoäng och delvariabeln relationer till andra för 13–16- åringar, den enda åldersgrupp där det fanns normvärden. Total- poäng enligt CBCL, internaliseringsymtom som tillbakadragenhet, sociala problem och uppmärksamhetssökande samt aggressivt oberoende var vanligare hos de barn som adopterats vid högre ålder. Längden av vistelse på barnhem och i fosterhem i ursprungs- landet före adoptionen hade större effekt än åldern vid ankomsten i sig. Relationerna i adoptivfamiljen, identitetsproblem och kamrat- förhållanden förklarade skillnader i psykisk hälsa och självkänsla inom gruppen. De som var mest upptagna av identitetsfunderingar och kände sig mest icke-svenska hade mer psykiska problem. I adoptivgruppen kände sig mest svenska, kände ingen anknytning till ursprungslandet. Vid den uppföljning som gjorts med de 42 individer, som var vid det första studietillfället, fick dessa fylla i SCL-90 samt en vuxenversion av Jag tycker jag är (Irhammar, opubl. manus 2002). Den psykiska hälsan var sämre vid uppföljningen för de män och kvinnor som kommit till sina familjer jämfört med en svensk normgrupp. Andelen med hög och låg självkänsla hade ej föränd- rats i gruppen. Hjern och medarb., 2002 har gjort två studier i via register på mycket stora adoptivgrupper som omfattade ungdom och unga vuxna. I den ena redovisades resultat från 11 320 inter- nationellt adopterade. De jämfördes med 2 243 icke-adopterade syskon, biologiska barn till adoptivföräldrarna, 4 006 invandrare och övrig befolkning i samma åldrar, 853 419 personer. Den natio- nella kohorten omfattade alla personer födda –1979. Jämförel- serna gjordes beträffande självmord –1995, domar 1986–1993 samt sjukhusvård för psykisk sjukdom, självmordsförsök och missbruk 1987–1994. Man fann att de internationellt adopterade hade en ökad risk att ha gjort självmordsförsök eller att ha gjort fullbordade självmord (odds ratio = OR 3,6/3,6), vårdats på sjuk- hus för psykiatrisk sjukdom (OR 3,2), narkotika- och alkohol- missbruk (OR 5,2/2,6) samt att ha dömts för brott (OR 1,6–2,6) jämfört med svenskfödda, icke-adopterade individer i kohorten SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen justerat för sociodemografiska förhållanden. Jämfört med icke- adopterade syskon var skillnaderna något större, däremot liknade riskerna i adoptivgruppen dem i invandrargruppen. Av de adopte- rade männen hade någon registrering för psykiska problem (suicid, suicidförsök, psykisk sjukdom) jämfört med övriga i kohorten (1,resp. ). Motsvarande siffra för de adopterade kvinnorna var . Skillnaderna var högst för depression (OR 3,3) och schizofreni (OR 2,0). av de adopterade männen och av de adopterade kvinnorna hade dömts till fängelsestraff minst en gång jämfört av icke-adopterade män och av icke-adopterade kvinnor i kohorten. Om man kontrolle- rade för socioekonomiska faktorer ökade skillnaderna mellan adoptivgruppen och övriga. Invandrare hade högre risk än de adopterade, då det gällde brott. Adopterade som kommit till i åldern 4–samt de som var födda i hade något högre risk än de som varit yngre vid adoptionen och de som kommit från (OR 1,8/1,6) både beträffande psykisk ohälsa och social missanpassning. De som adopterats av tjänstemanna- familjer hade något högre risk för social missanpassning än övriga adopterade. Den förhöjda risken för psykisk sjuklighet var ungefär lika hög när gruppen analyserades uppdelad i tre åldersgrupper (–, 15–, 20–). och medarb., opubl. manus 2002 har genomfört ytter- ligare en registerstudie. Den omfattade 5 942 internationellt adopterade från , och födda –1975. De jämfördes med sina icke-adopterade syskon, biologiska barn till adoptivföräldrarna, en nationell kohort svenskfödda, icke- adopterade jämnåriga samt jämnåriga invandrare fördelade på europeiska och icke-europeiska ursprungsländer. Man ville undersöka olika aspekter på vuxenanpassning 1998 och psykisk sjuklighet i form av vård för psykiatriska sjukdomar, alkohol- och narkotikamissbruk 1997–1999. Man fann att adoptivgruppen var mindre ofta gifta och hade färre barn jämfört med majoritets- gruppen. De adopterade män, som hade barn, levde i mindre utsträckning tillsammans med dem. Fler av adoptivkvinnorna levde som ensamföräldrar med sina barn. Fler adopterade bodde kvar hos sina föräldrar. Det var ingen skillnad i fråga om utbildningsnivå mellan adoptivgruppen och genomsnittsbefolkningen. Om man tog hänsyn till adoptivfamiljernas högre SES hade adoptivgruppen ej uppnått den förväntade utbildningsnivån. Det märktes också då de Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen adopterade jämfördes med sina syskon. Adoptivgruppen hade oftare varit arbetslös och haft socialhjälp mer än . Risken för att bli arbetslös var något förhöjd (OR 1,2) samt att ha långvarig socialhjälp (OR 1,5). Om man tog hänsyn till adoptiv- familjernas SES var den ökade risken för arbetslöshet och social- hjälpsberoende lika hög för de adopterade som för invandrar- grupperna. Sjuklighet studerades genom att registrera sjukpension, handikappersättning och långtidssjukskrivning. Samtliga visade ökad risk i adoptivgruppen (OR 1,8). Detta gällde särskilt psykiat- riska orsaker (OR 2,9 för psykiatriska sjukdomsdiagnoser och nar- kotikamissbruk samt 2,4 för alkoholmissbruk). Samtliga ursprungsområden utom Bortre (helt dominerat av korea- barn), hade högre risker för arbetslöshet, socialhjälpsbehov, lägre utbildningsnivå samt psykisk sjuklighet. Att ha kommit till för adoption vid 4–ålder ökade risken för sjukpension, social- hjälp och att enbart ha gått ut . Pruzan, 1977 undersökte 158 barn 8–som vistats i och , 1979 studerade 207 barn i åldern 10–som vistats i sin svenska adoptivfamilj 5–. Båda fann att barnen i stort sett var lika välanpassade som de i landet födda och uppvuxna barnen. Nord och medarb., opubl. manus 2001 vid Adoptionscentret i gjorde 1999 en uppföljning av de adoptioner de förmedlat 1992 och 1993. Barnen var vid uppföljningen 7–. 456 familjer deltog (). Enligt föräldrarnas svar på ett frågeformulär bedömdes av barnen fungera utan problem, hade varaktiga, måttliga svårigheter t.ex. vissa inlärnings- eller koncentrationssvårigheter, språkstörningar etc., hade svåra störningar, t.ex. mental retardation, autism, svår DAMP, CP- tillstånd. Alla i den sista gruppen hade specialundervisning eller gick i specialskolor. Ju äldre barnen var vid adoptionen desto större andel av barnen bedömdes tillhöra mellangruppen. De som kom före tillhörde denna i , medan de som kommit tillhörde den i . (Detta var dock en liten grupp.) och medarb., 1989, Forsten-Lindmann, opubl. manus 2001 har i , som har förhållandevis få adoptivbarn, gjort två undersökningar om adopterade barns anpassning. Barnen i den förstnämnda var vid undersökningstillfället 10–. Deras anpassning var på det hela taget god både fysiskt och mentalt. SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen Bortfallet i undersökningen var dock stort. jämförde psykisk hälsa och självkänsla i en grupp bestående av internationellt och inhemskt adopterade 17-åringar. De jämfördes med finska icke-adopterade i samma ålder. Studien omfattade 161 ungdomar och deras föräldrar. Ungdomarna fyllde i SCL-90 och två självkänsleformulär, föräldrarna CBCL. Föräldrarna till de internationellt adopterade pojkarna rapporterade mer omoget, asocialt, aggressivt och hyperaktivt beteende än kontrollgruppens föräldrar. De internationellt adopterade flickorna uppgavs vara mer omogna, hyperaktiva, okoncentrerade och asociala än jämförelse- flickorna. Självsvaren på SCL-90 visade ingen skillnad mellan grupperna utom att internationellt adopterade pojkar uppgav mer fobisk ångest och flickorna rapporterade mer paranoida tankar. Det var ingen skillnad mellan grupperna då det gällde självkänsla och självuppfattning. Dalen & Saetersdal, 1988, 1992 har i genomfört en under- sökning av 306 adoptivfamiljer med barn från och . Forskningsarbetet bestod av tre undersökningar och inleddes med en kartläggningsenkät till föräldrarna. Den andra delen var en kvalitativ intervjuundersökning med ungdomar från och deras föräldrar var för sig. Den tredje delen var en komparativ skolundersökning där man vände sig till både föräldrar och lärare. Målsättningen för undersökningen var att belysa utlandsadopterade barns uppväxtvillkor i . Man har särskilt tittat på tre perioder, den första anpassningsperioden i adoptiv- familjen, skolperioden och ungdomsperioden. I de epidemiologiska undersökningarna, liksom i de tidigare kliniska undersökningarna i , fann man att den första anpassningsperioden varit svår i de flesta familjerna med olika beteendeproblem som delvis bestäm- des av åldern vid adoptionen. Det rörde sig om symtom som ät- och sömnproblem, ängslan, klängighet, uppmärksamhetssökande och aggressivitet. De flesta anpassningsreaktionerna försvann emellertid . Enligt Dalen och Saetersdal verkade det som om barn, som kom vid 1–ålder, var en speciellt utsatt grupp. Detta gällde både de indiska och de vietnamesiska barnen. De fann också att de vietnamesiska adoptivbarnens dåliga fysiska och psykiska tillstånd indirekt närmast blev en hjälp i den emotionella anknytningsprocessen mellan barn och föräldrar. Barn i skolåldern före puberteten visade i flera av undersökningarna ej särskilt mycket mer symtom än de norskfödda barnen. Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen fann var koncentrationssvårigheter, utagerande symtom såsom lögnaktighet, snatterier och stölder eller kontaktsvårigheter. Många av barnen hade skolsvårigheter som delvis var grundade på språk- problem, men där också koncentrationssvårigheterna naturligtvis hade betydelse. Utomnordiska epidemiologiska undersökningar. Hoksbergen och medarb., 1986, Geerars och medarb., 1996, Rathbun och medarb., 1958, , 1978 konstaterade i sina undersökningar att det gått bra vid de allra flesta adoptionerna. Rushton & Minnis, 1997 skrev också i en översiktsartikel att transrasealt adopterade barn oftast var välanpassade och hade liknande utveckling som barn placerade i familjer, där föräldrar och barn tillhörde samma ras. Även Tizard (1991) drog slutsatsen i en review artikel att 75–av transrasealt adopterade var väl- anpassade. Rathbun och medarb., 1965, Kadushin, 1977, , 1985 noterade att hög ankomstålder är en riskfaktor. DeVaney, 1983, Hoksbergen och medarb., 1986, Groze, 1986, , 1985, , 1997, och medarb., 1997 påpekade att detta hade att göra med svåra tidigare upplevelser före adoptions- tillfället och att risken för sådana erfarenheter ökade med ökande ålder vid adoptionen. och medarb., 1997, Levi-Shiff och medarb., 1997, Marcovitch och medarb., 1997, som studerade förskolebarn och yngre skolbarn konstaterade, att adopterade barn placerade såväl inom som över rasgränserna utvecklades väl jämfört med icke- adopterade barn. Brodzinsky och medarb., 1987c, menade dock att adopterade barn i 6–11-årsåldern löpte större risk att få emotionella och beteende- relaterade problem samt skolsvårigheter, men reserverade sig för att andra resultat kunde tänkas komma fram vid en longitudinell studie. , 1985 visade att åldern vid ankomsten även hade betydelse för intelligensutvecklingen. Men detta verkade i viss mån kunna kompenseras av miljön. Även symtombeskrivningarna stämmer väl överens med ovan gjorda beskrivningar både från de kliniska och nordiska epidemiologiska undersökningarna med SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen asocialitet, koncentrationssvårigheter och hyperaktivitet som vanligaste symtom. Spring-Duvoisin, 1986 fann att av ungdomarna i en schweizisk undersökning av barn med hög ankomstålder uppgav sig ha haft problem med skolan. Studier av tonåringars anpassning och beteende har visat mer problembeteenden. o medarb., 1995 fann mer externaliseringssymtom hos adopterade 16-åringar (varav var Maoris) på än hos de icke-adopterade kontrollerna i studien. Verhulst och medarb., 1990a,b,c har gjort den största europeiska studien av internationellt adopterade ungdomar. Man nådde familjer med 2 148 internationellt adopterade barn i åldern 10–via postenkät. Av de tillfrågade accepterade att deltaga. Resultaten jämfördes med 933 holländska icke-adopterade barn som undersöktes med samma metod, CBCL, som fylldes i av föräldrarna. av de adopterade hade symtompoäng över gränsen för problembeteende mot av jämförelsegruppen. De adopterade hade mer externaliseringssymtom, särskilt pojkar i åldern 12–, som hade dubbelt så mycket symtom som jämförelsegruppen. Skillnaden var störst för syndromen asocialitet och hyperaktivitet. Man fann att de barn som varit med om flera omplaceringar och avbrott i vården samt de som utsatts för vanvård och olika former av misshandel före adoptionen hade mer beteendesymtom. Ju äldre barnet var vid adoptionen desto större risk för att det skulle utsatts för sådana upplevelser. Ålder vid placeringen i sig ökade inte risken för beteendeproblem. Verhulst (1992) påpekade att majoriteten av de barn som upplevt sådana kända missförhållanden ändå anpassade sig väl i adoptivfamiljerna. 399 av dessa barn hade placerats tillsammans med ett eller flera syskon i adoptivfamiljen. Man jämförde deras anpassning med resten av adoptivgruppen ungefär efter adoptionen (och medarb., 1994). Man fann inga statistiskt signifikanta skillnader i psykosocial anpassning mellan grupperna. I av fallen hade man adopterat två syskon, jämfört med den andra gruppen var de något äldre och kroppsligt friskare vid placeringen och de kom i större utsträckning till barnlösa familjer. undersöktes 1 538 av de adopterade . lät man föräld- rarna fylla i CBCL och ungdomarna själva fick fylla i motsvarande självsvarsenkät, YSR (Versluis-den Bieman och medarb., 1995). Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen jämfördes på nytt med en grupp holländska ungdomar, som under- sökts med samma metoder. av pojkarna och av flickorna hade symtompoäng över nivån för psykisk störning enligt YSR. Jämförelsegruppen hade på motsvarande nivå. Man beräknade odds ratio, OR, till 2,6 för adoptivpojkarna och 1,8 för adoptiv- flickorna. Enligt föräldrarnas CBCL var av adoptivpojkarna och av adoptivflickorna psykiskt störda jämfört av de holländska ungdomarna, OR 4 för pojkarna och OR 2 för flickorna. Av dem som varit psykiskt störda i 10–15-årsåldern hade fortfarande problem (Verhulst och medarb., 1995). Vid det andra undersökningstillfället noterade man små åldersskillnader inom gruppen. Vid det andra undersöknings- tillfället analyserade man även de kompetensskalor som ingår såväl i YSR som i CBCL. Adoptivgruppen fick lägre kompetenspoäng på båda skalorna, utom beträffande aktiviteter på CBCL och skol- prestationer enl. YSR. Det var ingen könsskillnad. Castle och medarb., 1999 studerade 129 barn som kom till för adoption från . I den studien bad man adoptivmödrarna att beskriva just den barnhems- miljö som deras barn vistats i före adoptionen. Man fann att längden på barnhemsvistelsen före adoptionen hade större betydelse för hur mycket barnets utvecklingskvot ökade än längden av tid i adoptivhemmet över . De yngsta barnen utsattes för de sämsta förhållandena i barnhemmen. Kvaliteten i omvårdnaden korrelerade (0,24) med utvecklingskvoten hos barnen , då man tagit hänsyn till längden av barnhemsvistelsen och graden av undernäring. Groza & , 2002 jämförde amerikanska special needs adoptivbarn och rumänska adoptivbarn. Av den förstnämnda gruppen, 61 barn, hade utsatts för fysisk misshandel och dessutom för sexuell misshandel. De hade varit 26 månader då de placerats. Av de 230 rumänska barnen hade vistats på dåliga barnhem i hemlandet före adoptionen till . Barnen var vid undersökningstillfället. Föräldrarna fyllde i CBCL. Resultaten visade att båda grupperna hade liknande resultat. Av de rumänska barnen hade total- poäng på klinisk nivå, motsvarande siffra för de amerikanska adoptivbarnen var . Både de barn som varit på institution av de rumänska barnen och de som blivit sexuellt och fysiskt miss- handlade av de amerikanska barnen hade oftare högre störnings- SOU 2003:49 Sammanställning av forskning avseende adoptivbarn och deras liv efter adoptionen poäng över klinisk nivå. Man mätte också föräldrarnas grad av tillfredsställelse med relationerna till barnen. Båda föräldra- grupperna skattade högt, i genomsnitt mycket positiva/positiva relationer. Multipla analyser visade att denna relation hade störst prediktiv betydelse för utfallet på CBCL, men institutionsvistelsen i den rumänska gruppen var betydelsefull för symtomen tillbaka- dragenhet, ångest/depression, sociala problem, tankestörningar och uppmärksamhetsstörningar. För barnen med särskilda behov hade också föräldra-barnrelationen störst prediktiv betydelse. Fysisk och sexuell misshandel hade också betydelse för utfallet då det gällde ångest/depression, uppmärksamhetsstörningar, antisocialt beteende och internalisering, men inte lika tydligt som institutionsvistelse i den rumänska gruppen. Författarna drar slutsatsen att traumatiska uppväxtvillkor före adoptionen har betydelse för utvecklingen av beteendeproblem även efter placeringen i adoptivhemmen. Bunjes, 1991 gjorde en studie i av förskolebarns anpass- ning.