sou · GRB318d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Förklaringen består i en promemoria över ärendets handläggning som upprättats inom UD (och som Söder- blom, som ovan nämnts, yttrat sig över i ett handbrev till Graf- ström ), samt en s.k. komplementsprome- moria som upprättats . Häri återgavs ordagranna utdrag från i stort sett alla viktigare officiella skrivelser, handbrev, telegram och chiffertelegram som avfattats i ärendet under perio- den 1946. Dessa dokument, som delgi- vits för strängt personlig kännedom till , chargé d'affaires Arfwedsson i , envoyén samt , hade alltså kommit till del och deras inne- håll utgjorde mer eller mindre ryggraden i hans bok. Hur dessa promemorior hamnade hos finns olika upp- gifter om. Enligt själv skulle UD ha distribuerat dem till utländska journalister (, 1981: 248). Enligt (som ansvarade för handläggningen av Wallenberg-ärendet ) hade på begäran , [lämnat] en avskrift av denna P.M., för per- sonlig kännedom givetvis, till överdirektör eller fru . Den utnyttjades sedan i hög grad av i dennes bok (P 2 EuI, 7/5- 1957). Oavsett hur fick tillgång till de strängt förtroliga doku- menten, hade nu ärendet radikalt ändrat karaktär. för- svinnande hade visserligen varit känt för allmänheten alltsedan mars 1945. Med bok blev emellertid Wallenberg-ärendet en skandalartad affär med fokus på UD:s föregivna misskötsel av ärendet. fick redogöra för sitt mate- rial vid en statsrådsberedning i statsminister närvaro. Enligt hade sett på materialet och därefter instrue- rat justitieminister (t.f. utrikesminister i Undéns frånvaro) att formulera en note till vari krävde att skulle sändas åter till . noterade dock i sin bok att någon note aldrig avsändes (, 1981: 249). uppgifter vederläggs i viss utsträck- ning av dagboksanteckning från : En resultatlös diplomatisk offensiv Affären blev föremål först för en beredning där Thunborg berättade sina intryck av material. Särskilt övertygad om vär- det blev nu inte jag men Thunborg var det desto mera (, 2001: 150). Även om alltså inte föreföll vara särskilt imponerad av material, hade ärendet oåterkalleligen radikalt ändrat karaktär. Inom UD var man kritisk till bok. noterade i sin dagbok : UD anklagas i ett utkommet arbete av en österrikare vid namn för bristande energi och effektivitet i efterforskningarna av den försvunne [sic] . Som jag varit den som här hållit i trådarna är jag överlupen av förfrågningar från pressen. har också riktat en interpellation till statsministern i ämnet som vi väl få besvara . tycks vara en fullständig hysteriker, som funnit lättduperade offer i förtviv- lade moder och hans halvbror, (, 1989: 782- 783). noterade i ett chiffertelegram av , alltså strax före mötet med Sysojev : Har begärt företräde hos Dekanozov. genomläst , som ju kan slå bort benen under mig i min beramade aktion. Då boken tillmätts tillräckligt värde att föranleda interpellation kan man här finna det motiverat att säga: Ni ha ju i , som tycks känna vistelseort. Varför inte anställa polisför- hör och få honom att stå till tjänst med upplysningar (P 2 EuI, 10/12- 1945). I sin samtalsuppteckning från samtalet med konstaterade att det är nyttigt att saken [Wallenberg- ärendet] debatteras offentligt och särskilt i : men en förutsättning är att man därvidlag icke refererar mer eller mindre förtroliga samtal eller omnämner enskilda ryska ämbetsmän (P 2 EuI, 30/1-1947). Liknande tankegångar anfördes också av Sohlman i en promemoria från ett samtal med mor av : Med tanke på de säregna förhållanden som rådde i Sovjetryssland, vore offentliggörandet av förtroliga meddelanden från ryska till svenska tjänstemän, på sätt som skett i bok, ingalunda ägnat att göra ryssarna mer meddelsamma utan tvärtom. af Sandebergs bok måste också ha verkat avskräckande på ryssarna (P2 EuI, 2/4-1947). En resultatlös diplomatisk offensiv I en odaterad och osignerad promemoria rörande sambandet mel- lan de svenska framställningarna i Wallenbergsärendet och samti- diga sovjetryska åtgärder som finns i i konstaterades att bok kan direkt ha förvärrat läget för den internerade : Härtill kommer säkerligen emellertid ytterligare ett faktum, som säkerligen har bidragit till isolering och till att han blev en ur sovjetrysk synpunkt viktig fånge. bok om utkom . Bortsett från att i denna prisas för sina humanitära insatser i – för vilka de ryska myndigheterna har haft ringa eller ingen förståelse – har gjort uttalanden om , vilka med stor säkerhet varit ägnade att stärka sovjetmyndigheternas misstankar om spionage etc. mot . Sålunda använder uttryck om såsom: amatördiplomat (sid. 8); Han () tog alla den illegala kampens risker, tvekade aldrig inför en så kallad förfalskning eller ett så kallat bedrägeri (sid. 9); Han () måste försvara de otroligaste uråldriga släkt- och handelsförbindelser mellan sitt fria hemland i och judar, som visste mindre om än om Mandsjuriet (sid. 9); hade han () som en aktör vuxit in i en helt ny roll, nu var han utåt diplomat och beredd att som en människokärlekens partisan ta upp en hänsynslös kamp med gangsterväldet i och sätta in alla sina resurser i den kampen. (sid. 82/83); "I denna situation känner sig inte som kunglig svensk legationssekreterare utan som en hemlig agent för människokärlek, för honom representerad av det fria och av U.S.A:s president. (sid. 83). Det förhållandet att en bok publiceras om en i sovjetryskt förvar befintlig person torde hava bidragit till att denna ur rysk synpunkt blir ansedd vara en synnerligen viktig person, och då denna person tidigare är misstänkt för spionage, drages slutsatsen att han är en ur svensk eller amerikansk synpunkt synnerligen framstående spion (). Även om vi inte vet med säkerhet vare sig om de sovjetiska myn- digheterna ägnade någon större uppmärksamhet åt bok, eller om denna på något sätt ändrade den sovjetiska positionen i ärendet, finns faktiskt omnämnd i en intern sovjetisk pro- memoria som upprättades av Vysjinskij över ärendet . Vysjinskij konstaterade häri att den svenska kam- panjen inleddes med en stor recension i tidningen om en bok som heter , skriven av en (Dokumentsamling, D18). Det kan också vara av intresse att i detta sammanhang erinra om Kollontajs budskap till /att finns i i livet och det var bättre för En resultatlös diplomatisk offensiv honom om inte bråkade om detta. [] Jag för- säkrar att han finns och behandlas väl (Ur brev från till 29/10-1949). skriver i sina memoarer: Hennes egenskap av kvinna och hennes även oomtvistliga charm har emellertid spelat hennes motpartner vid diplomatiska förhandlingar fula spratt. Hon har med , med Boheman och med Gripenberg visat en tendens att bagatelli- sera alla svårigheter och på så sätt fått vederbörande längre ut i efter- gifter än vad de tänkt sig. Det har nämligen alltid visat sig, att vad gumman bagatelliserat ofta varit Kremls absoluta villkor, från vilka inga som helst avsteg sedermera gjorts (, 1989: 691). Det går inte att utesluta att Kollontajs anmärkning att den inte borde ställa till något bråk om , i själva verket var ett absolut villkor från Kremls sida. Huruvida bok sålunda omöjliggjorde ett hemsändande av Wallen- berg kan dock inte sägas med någon säkerhet . Vad som emellertid står klart är att den svenska utrikesförvalt- ningen ansåg att bok hade försvårat ärendets fortsatta be- drivande. Denna inställning i sig kan ha verkat blockerande på de svenska diplomaternas benägenhet att ta upp ärendet i samtal med sovjetiska diplomater. utkom emellertid ytterligare en bok som med sovje- tiska ögon strängt taget bör ha upplevts som än mer besvärande bok, nämligen ovan nämnda skild- ring av tiden som fånge i kan det sägas: San- ningen om min fångenskap i och fall (1946). Boken föregicks av en artikelserie i , vari af Sandeberg redogjorde för sina upplevelser och intryck i bland annat Krasnogorsk-lägret och i Butyrka-fängelset. Han meddelade även i en intervju av , som ovan nämnts, att han mött två personer som uppgav sig ha träffat i sovjetisk fångenskap. af Sandebergs skildring av de sovjetiska fånglägren var föga smickrande för . De eländiga villkoren i det sovjetiska fång- lägret i skildrades ingående, liksom de sovjetiska för- hörsledarnas bryska metoder. Vad som möjligtvis kan ha uppfattats En resultatlös diplomatisk offensiv som än värre i sovjetiska ögon var af Sandebergs mycket rätt- framma skildring av röda arméns övergrepp mot den tyska civilbefolkningen i det slagna (af Sandeberg, 1956: 51–69). Abramov hade vid ett möte med uttalat förhoppningen att af Sandeberg inte skulle utnyttjas för sovjetfientlig propaganda (HP 80 B, 26/3-1946). Att man från sovjetisk sida tog del av af Sandebergs artiklar indikeras klart av Abramovs anmärkning vid mötet med Barck- , att af Sandeberg publicerade tidningsartiklar varav [Abramov] tagit del (P 2 EuI, 25/7-1945). konstate- rade att af Sandebergs bok måste [] ha verkat avskräckande på ryssarna (P2 EuI, 2/4-1947). bok kan ha försvårat möjligheterna för att bli fri är mycket svårt att säga. Det kan dock inte uteslutas att kombinationen av och af Sandebergs böcker kan ha bidragit till att skapa intrycket hos sovjetledningen att ett hemsändande av var behäftat med risken att denne skulle publicera vad han upplevt under den sovjetiska fångenskapen. En motsvarande skildring av , som var välkänd både i åtminstone och , skulle troligtvis ge upphov till ytterligare negativ publicitet. af Sandebergs trovärdighet hade satts i tvivelsmål av nazist-an- klagelser. noterade i en skrivelse av att af Sandeberg varit anställd hos STB (Skandinavisk telegrambyrå) vilken här betraktas som en nationalsocialistisk propaganda- central (HP 80 B, 15/8-1945. rapporterade att Abramov vid ett samtal uppgivit att herr af Sande- bergs verksamhet i Skandinavisk Telegrambyrås tjänst i lik- som hans deltagande som frivillig i kriget mot givet- vis i nuvarande läge innebure en svår belastning för honom (HP 80 Ct, 1/11-1945). Trots att ett stort antal svenska redaktörer och journalister intygade i brev till UD att anklagelserna mot af Sande- berg var oriktiga, föreföll de sovjetiska anklagelserna mot af Sande- berg, åtminstone för , uppenbarligen inte såsom helt orimliga. I en officiell skrivelse av skrev att af Sandebergs hemsändande ter sig så mycket mer glädjande [] ej minst med tanke på af Sandebergs deltagande i andra krig, anställning i den tyska pressbyrån STB och svårförklar- liga kvarstannande i (HP 80 B, 4/4-1946). Dessa anklagelser till trots hade han kunnat publicerat artiklar i , som fick tämligen stort genomslag. En resultatlös diplomatisk offensiv med af Sandeberg rörande i sovjetisk fångenskap var förstasidesnyhet . Att från sovjetisk sida rikta liknande anklagelser mot som man gjort mot af Sandeberg var naturligtvis en omöjlighet. Wallen- berg var redan välkänd för sin stora juderäddningsaktion i . Att anklaga för spioneri åt de allierade västmakterna skulle också ha framstått som ett orimligt skäl till att hålla honom kvar i fångenskap . Vi kan inte veta om man från sovjetisk sida uppfattade af Sandebergs artiklar och hans bok som ett varnande exempel på vad som kunde hända om släpptes fri. Det enda vi kan vara absolut säkra på är att den svenska utrikesförvaltningen ansåg att af Sandebergs bok försvårade Wallenberg-ärendet och att denna inställning, liksom inställningen rörande bok, i sig naturligtvis kan ha gjort de svenska diplomaterna obenägna att ta upp ärendet. skrev i anslutning till intervjun med af Sandeberg, att den publicitet som af Sandebergs försvinnande fick i både svensk och utländsk press anses ha varit en bidragande orsak till att den svenske journalistens frigivande påskyndades och genomfördes (, 28/6-1946). Som kommer att framgå av nedanstående analys av sovjetiska dokument, förefaller dock bevekelsegrunderna för det sovjetiska beslutet att frige af Sandeberg ha varit andra än den rent mediala uppmärksamheten. I kunde man naturligtvis, , inte känna till orsakerna bakom det sovjetiska frigivandet av af Sandeberg. Att man tyckte sig se ett samband mellan den mediala uppmärksamhe- ten och af Sandebergs frigivande kan ha bidragit till att och af Sandebergs publikationer kom till stånd. Eftersom Abramov, som nämnts, inför hade uttalat förhoppningen att af Sandeberg efter hemkomsten ej måtte ut- nyttjas för anti-sovjetisk propaganda, bad att få ta hand om honom före hemresan(Hp 80 Ct, 4/4-1946). De sovje- tiska myndigheterna skickade dock af Sandeberg direkt till , något som beklagade. Det hade, noterade i en officiell skrivelse till av , ur flera synpunkter [] varit önskvärt, att han fått gästa beskick- ningen , för att möjliggöra en förmedlad övergång från fångenskapen till friheten i hemlandet (Hp 80 Ct, 4/4-1946). En resultatlös diplomatisk offensiv Det är inte orimligt att anta att hade uppmärksamheten från föregående år kring den hemvändande Budapest-legationens personal i åtanke. Som ovan nämnts ansåg sig ha miss- lyckats med att dämpa upphetsade överdrifter vad gäller Budapest-svenskarnas skildringar av upplevelserna i samband med röda arméns erövring av (HP 80 Ea, 18/6-1945). Av olika skäl hade han endast fått tillfälle att helt kort uppmana Per Anger att vid hemkomsten till inte säga ett ont ord om ryssarna (Anger, 1985: 132). Huruvida det verkligen gick till så vet vi inte med säkerhet. Anger talar, som nämnts, själv i brevet till av om en överenskommelse att den s.k. käften skulle hållas i största möjliga utsträckning (HP 80 Ea, 17/5-1945). Under alla förhållanden torde emellertid handlings- program för en förmedlad övergång från fångenskap till frihet för af Sandeberg, sannolikt ha bestått i samma uppmaning som till Anger: inte ett ont ord om ryssarna. skulle tagit intryck av är dock omöjligt att säga. af Sandeberg själv noterar i sin bok att man från sovjetiska myndig- heters sida aldrig gjorde något som helst försök att avtvinga mig något löfte att inte yppa vad jag sett och upplevt (af Sandeberg, 1946: 288). Den tredje låsningen i fallet utgörs av ett kryptiskt meddelande från den sovjetiske ministern i till det sovjetiska utrikesministeriet . skrev i en officiell skrivelse till : Vid besök den 27 dennes hos förstod jag av henne, att minister underrättat om att Wallenberg-fallet icke påverkat de svensk-ryska relationerna, som vore bättre än någonsin och alltjämt förbättrades. På vilka upplys- ningar i Tchernychev baserar sin nämnda uppfattning, som otvivelaktigt är synnerligen glädjande, undandrar sig mitt bedömande, men jag har av senast hitkomna svenska tidningar (av den 18 dennes) kunnat konstatera, att fallet icke är föremål för behandling i svensk press (P 2 EuI, 30/12-1946) Hur kunde Tjernysjev, trots den omfattande debatten i svenska tidningar, trots interpellation i och trots Barck-Holsts En resultatlös diplomatisk offensiv förhållandevis tuffa offensiv i , plötsligt rapportera, inte bara att de svensk-sovjetiska relationerna var opåverkade av Wallenberg-fallet, utan att de var bättre än någonsin och alltjämt förbättrades? Hur hade Tjernysjev kunnat få denna uppfattning, som i praktiken innebar att trovärdigheten i den svenska diploma- tiska offensiven gick förlorad? hade vid samtalet med Kollontaj framhållit faran av att de svensk-sovjetiska förbindelserna grumlas genom denna ouppklarade fråga (P2 EuI, 8/12-1946), inför Sysojev () hade han framhållit att det vore beklämmande om de utmärkta förbindelserna mellan och nu skulle behöva grumlas av den omständigheten att man förhalningar icke skulle kunna från rysk sida framkomma med en redogörelse för efterforskningarna efter och resultatet därav (P 2 EuI, 12/12-1946), och i samtal med Lozovskij () hade han under- strukit att det vore stor skada om de svensk-ryska förbindelserna, vilka just under Lozovskijs ministertid utvecklats så tillfredsstäl- lande, nu skulle grumlas av Wallenberg-fallet (P 2 EuI, 13/12- 1946). Det råder således ingen tvekan om att signale- rade att de svensk-sovjetiska relationerna kunde komma att lida skada av det ouppklarade Wallenberg-fallet. Skälen för Tjernysjevs tolkning av förbindelserna mellan och var föremål för en intern promemoria inom UD (av ) . Häri konstaterade att det förekommer intet spår av något samtal mellan UD och Tjernysjev, vare sig i UD:s dossier om (P 2 EuI) eller på departementets dossier om Politik, allmänt, (HP 1 Er), rörande som kunde ha givit Tjernysjev skäl för denna uppfattning. Emellertid, konstaterade , låg det inom möjligheternas gräns att en vantolkning av vissa svenska uttalanden i ärendena Makarova och Granovskij, kan ha givit Tjernysjev skäl att tro att ärenden, som i sovjetiska ögon hade samma status, exempelvis Wallenberg-ären- det, inte skulle tillåtas påverka relationerna mellan länderna. Kanske kan också handels- och kreditavtalets undertecknande ha bidragit till Tjernysjevs rapport. Vi har i det föregående behandlat ärendet Makarova. I syfte att begripliggöra vari Tjernysjev vantolkning av de svenska uttalandena kan ha bestått, är det nödvändigt att kort teckna en bild av den svenska utrikesledningens handläggning av ärendet Granovskij. En resultatlös diplomatisk offensiv De svenska uttalandena som alltså möjligtvis kan ha vantolkats av Tjernysjev fälldes, enligt , av statsminister och kabinettssekreteren och rörde i den till avhoppade sovjetiske NKVD-agenten . Granovskij, som hade avvikit från ett sovjetiskt fartyg i Värta- hamnen , hade satt sig i förbindelse med amerikanska legationen i i hopp om att med dess hjälp komma till . Eftersom desertörer, i enlighet med ett mellan och ingånget avtal, skulle utlämnas, hade emellertid amerikanska legationen vidarebefordrat Granovskij till den svenska polisen. noterade i sin dagbok rörande fallet Granovskij: vill nu att han skall utlämnas till sovjetbeskickningen. och jag hava vid beredningar fört asylrättens talan. anser inte att det är ett asylrättsfall. Karlen har ju alldeles in i det sista tjänstgjort i GPU och har enligt vad hans själv uppgiver kommit på kant med vissa tjänstemän där och därför givit sig av. Om vi alltså nu sänder honom tillbaka, så kommer, menar . intet ont att hända honom – han är inte att betrakta som politisk flykting. Undéns svaghet för SSSR:s makt är nästan större än för – enda skill- naden är att stred under neutralitetens täckmantel medan i sin eftergivenhet sveper sig i rättens klädnad (, 1989: 780). Enligt ville alltså lämna ut Granovskij till . Av Undéns dagboksanteckning för framgick följande: [14/10-1945] Engzell anmält en fråga om en flyktad ryss. Redan för ett par dar sedan anmäldes frågan av o jag omnämn. den vid en lunch. Då enighet om att flyktingen, som var en förrymd , borde återsändas liksom andra av samma kategori. tycks ärendet visa sig vara mer komplicerat. Av Undéns anteckning förefaller det inte ha varit någon oenighet kring slutsatsen att Granovskij borde återsändas. Det är också intressant att notera att referar till Granovskij som en för- rymd snarare än NKVD-agent. Detta är märkligt eftersom tycks ha varit på det klara över att Granovskij verkligen var agent. En resultatlös diplomatisk offensiv tog Tjernysjev upp fallet Granovskij med , varvid Tjernysjev också frågade angående de fem sovje- tiska sjömännen som slagit ihjäl sin befälhavare och fallet Makarova (P 40 I, 17/10-1946). skrev att fängelsemyndig- heterna av misstag låtit två representanter för den sovjetiska be- skickningen i ta kontakt med Granovskij och frågat om han inte hade en hälsning att framföra till sin mor: , som var mycket förbittrad på att denna konfrontation kommit till stånd, vill likväl inte erkänna, att om det politiska flyktingskapet tidigare kunnat diskuteras, det väl i vart fall efter detta inte längre råda någon tvekan på den punkten. , som har fal- let om hand, kommer utan varje tvekan att överlämna ärendet till regeringens avgörande. Helst hade naturligtvis och hans kolle- ger sett, att kommissionen fattat ett avvisningsbeslut på egen hand, men tycks det i alla fall bliva så, att ansvaret kommer läggas där det hör hemma (, 1989: 780). De sovjetiska myndigheterna var ytterst angelägna om att Granovskij skulle återsändas till . hade Dekanozov, i samtal med , begärt Granovskij utlämnad till , och därvid anklagat för att ha gjort sig skyldig till bland annat stöld och våldtäkt. noterade att avsikten med denna démarche är uppenbarligen att G. skall erhålla karaktären av en utlämningsbar civilförbrytare (, 1989: 782). tog upp Granovskij-ärendet med och man överenskom om en allmän beredning i frå- gan . skrev följande om det beslut som blev resultatet av denna beredning: [7/11-1946] Allm. ville betrakta honom ss polit. Jag ansåg honom ej ss polit flykting utan fann att det var mer en polit. fråga o som sdn tveksam. Olägen- heter hur man än gjorde. tyckte liksom jag frågan var tveksam men lutade över åt att han inte skulle skickas tillbaka till . Med honom instämde , m.fl. Statsministern ansåg ganska säkert att han var i hemliga polisens tjänst. Resultat att G. skulle för- passas men inte mot sin vilja till . och motiverar det svenska beslutet i fallet Granovskij Efter det svenska beslutet att Granovskij skulle förpassas ur men inte till , besökte Tjernysjev En resultatlös diplomatisk offensiv på nytt och sade att den sovjetiska regeringen inte kunde förstå och 'ej acceptera' detta den be- slut. Tjernysjev sade också att affären Granovskij icke [var] den enda, då enligt rysk uppfattning de svenska myndigheterna burit sig egendomligt åt: Så vore fallet med de förut omnämnda fem sjömännen, likaså även med Makarova, som vore omyndig och därför bort även mot sin vilja åter- sändas till sin bedrövade fader (40 R, 19/11-1946). Tjernysjev sade avslutningsvis att riskerade en gynnsam utveckling av de svensk-sovjetiska relationerna, genom sin håll- ning i en serie frågor av underordnad betydelse (P 40 R, 19/11- 1946). gjorde Tjernysjev ett besök hos stats- minister och , varvid affären Granovskij på nytt blev föremål för diskussion. Vad som sades under detta möte är omtvistat och till stora delar oklart. Från svensk sida fördes inga anteckningar. har emellertid antecknat sina intryck från samtalet i sin dagbok: däremot dominerades av ett verkligt trist samtal mellan mej och den ryske ministern. Han var här för att presentera den nye Pavlovo, som skall bli den som från rysk sida skall föra handelsavtalet ut i verkligheten. Men efter några vänliga ord om förbindelsernas ökade intensitet tog ministern om det arma sjömansfallet och var till ytterlighet påstridig, även om man tar hänsyn till hans bristande språkkunskaper, som kommer hans formuleringar att stå så nakna och oförmedlade att man blir alldeles paff. Jag var ytterligt tvär och avvi- sande (, 2001: 149). Ett telegram av som avsändes till , som då befann sig i , ger ytterligare en bild av huvudbudskapet från svensk sida: Fallet Granovski har föranlett ett uttalande av Tchernychev att detta liksom andra dylika ärenden, Makarova, de sjuka avresta balterna vore ägnat motverka den gynnsamma utvecklingen på handelsavtalets grund. Såväl statsministern som kabinettssekreteraren ha framhållit att dylika frågor icke vore av den betydelse, att de borde tillåtas inverka på den önskvärda utvecklingen av förbindelserna mellan och (P 2 EuI, 4/12-46). Från svensk sida hade således framhållits att dylika frågor som Granovskij, Makarova etc. inte borde tillåtas inverka på den önsk- värda utvecklingen av förbindelserna mellan och Sovjet- unionen. Dagen efter mötet, , besökte Tjernysjev En resultatlös diplomatisk offensiv i en tämligen upprörd sinnesstämning på nytt och hävdade bland annat att erkänt att gjort fel (dass wir einen Fehler gemacht haben) när man beslutat låta Granovskij lämna landet, samt att det svenska agerandet icke stod i överens- stämmelse med de svenska önskemålet om förbättrade relationer till . det verkligen icke funnes någon anledning att överdriva betydelsen av sådana fall som Granovski (P 40 J, 23/11-1946). Enligt en sovjetisk promemoria över ärendet , som upp- rättats , skulle i samband med detta samtal ha tillämpat den sovjetiska förhandlingstaktiken att koppla samman ärenden.