sou · GRB36d1 · 2004-01-01 00:00:00 — Kontrollerna vid avlastning ger besked om hur transporten har gått till. Framför allt är kontrollen av djur vid slakterier viktig. Slakteristrukturen (kapitel 5) Utredningen har i enlighet med direktiven undersökt vilka bestämmelser som gäller för slakterierna, hur många slakterier som finns i EU, var de är belägna och vilken slaktkapacitet som finns inom varje medlemsstat. Här har särskilt beaktats om slakteri- strukturen innehåller faktorer som styr var slakten äger rum. Inom EU finns standardiserade regler om slakt och hantering av kött i slakterier. EG:s rättsakter är indelade efter vilka djurslag som slaktas. Slakterier med försäljning av kött från större djur som nöt- kreatur, gris, får, get samt hästdjur omfattas av bestämmelserna i rådets direktiv /422/EEG av om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött inom gemenskapen (senast ändrat och konsoliderat genom direktiv /497/EEG). rier med försäljning av kött från fjäderfä gäller rådets direktiv /118/EEG av om hygienproblem som påverkar handeln med färskt kött av fjäderfä (ändrad genom rådets direktiv /116/EEG) och för slakterier med försäljning av kött av kanin och hägnat vilt gäller rådets direktiv /495/EG av om frågor om livsmedelshygien och djurhälsa som påverkar produktion och utsläppande på marknaden av kanin- kött och kött från vilda djur i hägn. Det finns även EG-bestämmel- ser om veterinära kontroller med mera. I ovan nämnda direktiv definieras och regleras såväl storskaliga som småskaliga slakteriers verksamhet. Ett småskaligt slakteri får slakta högst 20 slaktenheter och högst 1 000 slaktenheter . Det kan få slakta upp till 1 500 slaktenheter , om två företag delar lokal. För dessa slakterier är kraven på lokalerna och på veterinär besiktning något lägre än för de stora slakterierna. Kött från småskaliga slakterier får dock endast avsättas på den lokala – nationella – marknaden, vilket markeras genom att köttet markeras med en särskild stämpel. EG-rättens direktiv på området har i genomförts i olika föreskrifter från . pågår ett revideringsarbete för att minska detalje- ringsgraden i bestämmelserna. Bland annat kan noteras förslag att det inte längre skall finnas en definition av eller särskilda regler för småskaliga slakterier. Varje medlemsstat är skyldig att till kommissionen rapportera upp- gift om godkända storskaliga slakterier. För uppgifter om små- skaliga slakterier inom medlemsstaterna har utredningen begärt uppgift från respektive nationell myndighet, som sammanställt de olika regionernas/delstaternas uppgifter. En sammanställning över antalet småskaliga slakterier i EU har inte gjorts tidigare. Det fanns totalt 3 890 större slakterier i EU . Kött från sådana slakterier märks med en oval stämpel innehållande slakteriets nummer och landbeteckning. De stora slakterierna god- känns för slakt av antingen större tamdjur (nöt, får, gris och häst), fjäderfä eller kanin/hägnat vilt enligt tre skilda direktiv. Av slakte- rierna slaktar 2 546 anläggningar större tamdjur. För fjäderfä redo- visas 1 016 slakterier och för kaniner och hägnat vilt 747 slakterier.7 7 Källa: EuroVetLink 02-06-27. Samtliga dessa anläggningar får sälja kött inom EU och till tredje land. Det skall även noteras att samma slakteri kan vara godkänt i flera av de tre redovisade kategorierna. Antal större slakterier i EU, indelat efter tamdjurs- fjä- derfä- och kanin/hägnat viltslakterier () Antal slakterier inom respektive kategori Kanin/hägnat vilt Källa: EuroVetLink . Antalet småskaliga slakterier var 20 972 stycken, registrerade och godkända inom EU:s medlemsländer och förde- lade i medlemsländerna enligt nedan. Antal småskaliga slakterier i EU per medlemsstat () Källa: Respektive lands myndighet, se bilaga 3. För de flesta länder finns en uppdelning i småskaliga slakterier för stordjur (red meat), fjäderfä (poultry) och kanin/hägnat vilt i enlighet med de direktiv som gäller för denna typ av slakt. Vissa länder redovisar dock de två sista kategoriernas slakterier tillsam- man som white meat och för vissa redovisas inte alls vilket kate- gori av djur som slaktas. I förekommande fall redovisas uppdel- ningen på djurkategori under respektive land i kapitel 5. Slakterikapacitet i olika medlemsstater Utredningen har genom olika beräkningar gjort en uppskattning av den totala slaktkapaciteten inom varje medlemsstat (underlag har varit antalet slakterier inom varje kategori samt uppgiven slakt- volym). Det har i kartläggningen framgått att vissa länder har ett överskott i sin djuruppfödning i förhållande till det egna landets slaktkapacitet, medan det omvända förhållandet gäller för andra länder – som har en slaktkapacitet som vida överstiger den egna uppfödningsvolymen. De slutsatser som kan dras är att de flesta länderna i EU har kapacitet att slakta de djur som föds i landet och att handeln med djur i första hand beror på efterfrågan. För större tamdjur (nötkreatur, gris, får, get och häst) bedöms slakterikapaciteten räcka eller vara större än den egna uppföd- ningen för följande länder: Landet har en obetydlig handel av levande djur. Landet importerar slaktdjur såväl internt som externt ifrån. Trots en stor uppfödning av främst nötkreatur är ande- len exporterade djur mycket litet och landet bedöms ha slakt- kapacitet för den egna uppfödningen. Landets slaktkapacitet är betydligt större än den egna uppfödningen av djur. Landet har en betydande import av djur, främst grisar och har slaktkapacitet för djur födda i landet. Efter BSE-krisen har landets produktion minskat och bedöms slaktkapaciteten räcka för den egna uppfödningen. Landet bedömas ha slaktkapacitet för den egna upp- födningen. Endast för får är den totala exporten större än den totala importen, för övriga djurslag är den totala importen störst. Handeln med levande djur över landets gränser är för- sumbar och landet bedöms ha slaktkapacitet för den egna uppfödningen. Landet har stor handel med levande djur, men den totala importen av grisar liksom antalet småskaliga slakterier gör att slakterikapaciteten bedöms tillräcklig för den egna uppfödningen av större djur. Landet har ett mycket stort antal småskaliga slakte- rier. Landet är nettoexportör av nötkreatur, men nettoimportör av grisar och bedöms ha tillräcklig slaktkapacitet för den egna uppfödningen. Följande länder bedöms ha svårigheter att klara att slakta den egna uppfödningen av större tamdjur: Handeln med levande djur sker dock till allra största delen med grannlandet . Landet bedöms inte klara uppfödning och slakt av samtliga i landet födda grisar. Över 1,5 miljoner grisar, främst smågrisar, exporteras totalt. Den största mottagaren är . Landet har en stor export av livdjur av nötkreatur. Dock är den totala importen av grisar och får större än den totala exporten. Landet uppges exportera totalt över 3,3 miljoner gri- sar. Enligt andra länders importstatistik är siffran 4,4 miljoner grisar. Landet bedöms inte ha slaktkapacitet att slakta av samt- liga dessa grisar . För nötkreatur är dock den totala importen större än den totala exporten. Samtliga medlemsstater bedöms ha slakterikapacitet för den egna uppfödningen av fjäderfä. Endast ett land har en total export av tyngre fjäderfä överskridande av uppfödningen, näm- ligen , men även där bedöms slaktkapaciteten räcka för samtliga fjäderfä uppfödda i landet. Även för tamkanin/hägnat vilt bedöms varje medlemsstat ha slaktkapacitet för den egna uppfödningen. Mobila slakterier (kapitel 6) Enligt skall utredningen undersöka om en ökad användning av mobila slakterier kan bidra till en lösning av de onödigt långa djurtransporterna till slakte- rierna, och om en sådan lösning också skulle innebära bättre djur- skyddshänsyn i samband med slakt utan att hygienproblem upp- står. En viktig fråga som lyfts fram i direktiven är dessutom frågan om huruvida det finns ekonomiska förutsättningar för en lönsam drift av mobila slakterier. Utredningen konstaterat att det är oklart om det finns lagligt utrymme i gemenskapslagstiftningen för användning av mobila slakterier vid slakt av andra djurslag än ren. Denna fråga kräver en lösning, och utredningen menar att det är av stor vikt att följer upp sitt initiativ i frågan. Utredningen har tagit del av vetenskapliga rapporter och rele- vanta publikationer från berörda myndigheter. Utredningen har också samrått med branschorganisationer. Utredningen konstaterar utifrån detta att användning av mobila slakterier för andra djurslag än ren framför allt är aktuell för slakt av svin, fjäderfän och nötkreatur. I finns däremot inga pågående diskussioner om mobil slakt av får, men frågan utreds i där försök att slakta lamm mobilt prövas. Den största tekniska invändningen mot mobila slakterier är kyl- utrymmet, som starkt begränsar det mobila slakteriets kapacitet. I det underlag som utredningen tagit del av anges att det i ett kylut- rymme får plats maximalt 150 slaktsvinskroppar per dag. Den totala kapaciteten enligt samma studie är 25 djur per dag för nöt- kreatur. Detta kan dock lösas genom att slaktkroppar transporteras successivt till styckningsanläggning. Utredningen konstaterar sammanfattningsvis att det finns ännu icke lösta problem i de modeller av mobila slakterier för gris och nötkreatur som studerats. Problemen verkar dock vara möjliga att lösa utifrån befintlig kunskap och teknik. De tekniska hindren tycks därför, menar utredningen, inte utgöra något problem för mobila slakterier. Utredningen konstaterar därför att det finns möjlighet att bygga mobila anläggningar som klarar uppställda krav på hygien. Utredningen har tidigare konstaterat att inte bara transporter utan även på- och avlastning upplevs som stressande av djur, dock olika för olika djurslag. Användning av mobila slakterier skulle därför antagligen kunna innebära fördelar för djuren, om dessa moment helt kan undvikas. Samma vinster erhålls för små gårds- nära slakterier och vilket alternativ som väljs är en ekonomisk fråga. I utredningen slakt av , som gjorts på uppdrag av Ekologiska lantbrukare i , framhålls att små stationära slakterier som delar på ambulerande slaktare är att före- dra ekonomiskt. Utredningen konstaterar sammanfattningsvis att mobila slakte- rier kan vara ett bra alternativ ur djurskyddssynpunkt för vissa djurslag under vissa specifika förutsättningar, jämfört med vad som allmänt gäller för svenska förhållanden. Gårdsnära slakterier ger samma fördelar. Mobila slakterier har av marknadsaktörerna inte bedömts vara något konkurrenskraftiga alternativ, varför det inte heller gjorts några större investeringar på området, undantaget de mobila ren- slakterierna. Utredningen konstaterar därför att om mobila slakte- rier skall blir mer intressanta för djuruppfödare så krävs följande: N investeringsstöd och riskkapital för drift i ett inledningsskede N lägre fasta kostnader N konsumentintresse och efterfrågan på djurvänligare, men dyrare, kött. Utredningen finner inga skäl att särbehandla mobila slakterier, utan anser att eventuella stöd till mindre slakterier skall ges lika, oberoende av om de är mobila eller stationära. Med tanke på att är ett land med få slakterier och långa avstånd vid jämfö- relse med andra EU-länder vore ett sådana bidrag väl motiverade ur djurskyddssynpunkt. De mobila slakterierna har större miljöpåverkan än små slakterier med ambulerande slaktare, vilket förespråkas i rapporten nära slakt. Ett mobilt slakteri väger mer än en konventionell djur- transport och transporten av slakteriet samt personal för driften är mer miljöbelastande än transport av enbart slaktpersonal till ett gårdsnära slakteri. Transporten av slaktkroppar är däremot lika i de två alternativen. Utredningen bedömer att mobila slakterier bättre passar för en uppfödning där många djur slaktas , och finner att tids- åtgången för montering och demontering av ett mobilt slakteri gör det omöjligt att köra från gård till gård för att slakta få djur per gård. Kapacitetsbegränsningar och problem med hantering av spe- cifikt riskmaterial (SRM-material) gör att utredningens bedömning är att mobil slakt för nötkreatur inte är möjligt . För svin och fjäderfä bör däremot mobila slakterier passa bra. För får passar mobila slakterier, uppställda och dit uppfödare av lamm kan köra djuren själva, bättre. är små gårdsnära slakterier med gemensam ambulerande slakteripersonal i samarbete med central styckningsanläggning ett ekonomiskt mer lönsamt alternativ än mobila slakterier. En sådan struktur kan ge samma djurskyddsmässiga fördelar som ett mobilt slakteri. Utredningen anser att dessa alternativ måste få samma ekonomiska förutsättningar och menar att stöd, som vore önskvärt, inte skall vara kopplat till mobiliteten av slakteriet, utan till möjlig- het att korta tiden för djurtransporter. Många konsumenter upp- rörs av bilder på djurtransporter och vill att djur skall slaktas på gården. För dessa konsumenter borde en sådan slakt kunna innebära att köttet får ett mervärde. Utredningens bedömning är slutligen att mobila slakterier inte kan lösa problemet med långa djurtransporter, men att de kan bli ett bra alternativ där de är ekonomiskt lönsamma till stationära slakterier. Det är viktigt att det blir möjligt att godkänna mobila slakterier för andra djurslag än ren och hägnat vilt och att rege- ringen driver på i EU för så att mobila slakterier kan godkännas för bruk på samma villkor som de stationära. I utredningens direktiv anges att utredningen skall definiera begreppet nära uppfödningsplatsen, vilket görs i avsnitt 6.2. Definitionen återfinns bland förslagen i första avsnittet i samman- fattningen. Den föreslås användas för märkning av kött eller möj- ligen bidrag av olika slag. Ett märkningssystem bör utredas vidare utifrån begreppet. Ekonomiska faktorer som styr djurtransporternas längd och mönster (kapitel 7) EU:s gemensamma jordbrukspolitik har bidragit till en ökad spe- cialisering inom djuruppfödningen med inriktning mot ökad stor- skalighet. Det finns ekonomiska och logistiska – för att inte säga även rättsliga – förutsättningar för att transportera djur över långa avstånd med ett minimum av hänsynstagande till deras behov. Här kan särskilt nämnas internationella djurhandlare och markna- der som underlättar för köpare och säljare som ligger långt ifrån varandra att göra affärer och det faktum att transportkostnaden utgör en så pass låg andel av totalkostnaden. Det finns också tradi- eller kulturella skäl till varför man i vissa länder föredrar att importera levande djur framför att importera kött. De länder som byggt upp en betydande slakteriindustri eller som har en stor djur- uppfödning har också sociala och ekonomiska skäl till att upprätt- hålla dagens system. Utredningens bedömning är att det är nöd- vändigt att genomföra genomgripande förändringar av förutsätt- ningarna för handel med djur över långa avstånd (eftersom det leder till långa respektive onödiga djurtransporter som orsakar dju- ren stort lidande). Framför allt är det viktigt att regelverket i större utsträckning tar hänsyn till djurens behov. Eftersom långa djur- transporter också till stor del – i relation till de lidande respektive den nytta som de orsakar – är onödiga, är det eftersträvansvärt att samhället inte underlättar för dessa transporter. De förutsättningar som ovan nämndes som möjliggör långa transporter av levande djur måste därför ändras. Det krävs ingrepp från samhällets sida för att inom överskådlig framtid styra över till en produktionsstruktur av köttproduktion där långa djurtransporter inte ingår. åstadkommits på området, bedömer utredningen att mark- nadsaktörerna inte själva kommer att lösa dessa frågor. Utredningens bedömning är att djurtransporterna inte bär de kostnader som de ger upphov till fullt ut. Här märks samhällets kostnader för tillsyn, kontroll, med mera och investeringskostna- der som är nödvändiga för att minska djurlidande i samband med transport. Dessa kostnader är att betrakta som verkliga kostnader – som kan undvikas om långa djurtransporter undviks. bör näringen bära samtliga kostnader själva och rättsliga förutsätt- ningar och system för detta bör införas. Utredningen har diskute- rat två olika system för detta; dels genom ökat avgiftsuttag som direkt finansierar samhällets kostnader, dels genom en särskild gemensam skatt på djurtransporter som styr bort från långa djur- transporter och därmed besparar samhället en kostnad. Utred- ningen förordar ett system med ökat avgiftsuttag, men menar att frågan bör utredas närmare på europeisk nivå. Vidare bör den gemensamma jordbrukspolitiken förändras så att den inte skapar ekonomiska förutsättningar för långa djurtransporter. Förutsätt- ningarna för småskaliga slakterier bör ses över med hänvisning till möjlighet att uppnå ökat djurskydd. Det bör vara möjligt att i större utsträckning använda den gemensamma jordbrukspolitikens resurser till insatser för ökat djurskydd. Konsekvenser av utredningens förslag (kapitel 8) Med hänvisning till vad som tidigare anförts om svårigheten att få relevant underlag för bedömning av olika frågor om transporttider- nas längd och utförande, har utredningen avstått ifrån att kost- nadsberäkna de olika förslagen som lämnas. Utredningen konstate- rar att en begränsning av transporttidens längd är den enskilda åtgärd som kommer att ha störst ekonomisk inverkan för såväl producenter i olika led som konsumenter. Andra frågor, som rör skärpningar av bestämmelser på olika områden medför kostnader för enskilda och för myndigheterna. Eftersom samtliga kostnader enligt utredningens förslag skall bäras av näringen, har myndig- heternas kostnader inte beräknats. EU-gemensamma funktioner har inte heller beräknats. Det tillkommer investeringskostnader för uppfödare och producenter i olika led. Utredningens bedömning är att den samhällsekonomiska nyttan av att minska långa respektive onödiga djurtransporter är så pass stor att det är nödvändigt att En exakt prislapp på djurlidandet, utöver kostnaden för att ändra den aktuella situationen (till priset av fort- satt djurlidande) är dock inte möjlig att ange eftersom den sam- hällsekonomiska nyttan bedöms subjektivt – den uppgår till det pris som samhället anser att man är beredda att betala för att avskaffa ett problem. Regeringen beslutade att tillkalla en särskild utre- dare med uppgift att utreda och föreslå åtgärder för att förhindra onödiga respektive långa djurtransporter, samt stimulera slakt av djur nära uppfödningsplatsen. fick utred- ningen ett tilläggsdirektiv med uppdrag att komplettera utred- ningen med att utreda transporttider, transportvägar och djurens välbefinnande med mera med anledning av det tillfälliga transport- förbudet som infördes på grund av mul- och klövsjuka i vissa länder i EU. Uppdraget innehåller flera deluppdrag som förenklat kan pre- senteras i sju punkter: N att kartlägga transportvägarna av levande djur inom EU, N att utreda hur slakteristrukturen ser ut i EU samt hur den, övriga faktorer och olika bestämmelser påverkar var slakten äger rum, N att utreda gällande transportbestämmelsers inverkan på djurens välbefinnande, särskilt effekterna av vilopauser och av- och pålastningar, N att se över befintligt regelverk och utreda var i regelverket änd- ringar kan ske för att förhindra onödiga respektive långa transporter, N att undersöka förutsättningarna för att använda mobila slakte- rier nära uppfödningsplatsen samt definiera detta begrepp, N att kartlägga det tillfälliga transportförbudets effekter på transporttider och transportvägar med tyngdpunkt på smitt- skydd, djurens välbefinnande och ekonomiska aspekter, N att särskilt utreda möjligheten att med ekonomiska åtgärder förändra transportmönstret. Utredningen skall redovisa ekonomiska konsekvenser med mera enligt vad som regleras i 14 § kommittéförordningen. I direktiven anges vidare att utredaren särskilt skall redovisa konsekvenserna för små företags villkor i enlighet med 15 § kommittéförordningen (1998:1474). I detta arbete skall utredaren särskilt samråda med för regelgranskning. Med anledning av det ursprungliga uppdragets omfattning, beslutat tilläggsdirektiv, samt sekreterarbyte har utredaren vänt sig till regeringen med begäran om förlängd utred- ningstid, vilket i samtliga fall har beviljats. Det sista beslutet som fattades av regeringen i denna fråga medgav utredaren tid till för att redovisa uppdraget. De stora transportströmmarna med långa och onödiga djur- transporter sträcker sig över hela och i viss, men begränsad, utsträckning även mellan kontinenter. En absolut övervägande majoritet av de långa djurtransporterna består av transporter av livsmedelsproducerande djur. Till dessa djur räknas: nötkreatur, grisar, får, getter, fjäderfän av olika slag, tamkaniner och häs- tar/hovbärande tamdjur. Det förekommer också många internatio- nella transporter av sällskapsdjur och djur till/från tävlingar samt viss gränsöverskridande handel med exotiska sällskapsdjur såsom olika reptiler. Med hänsyn till att utredningens direktiv kopplar ihop transportströmmar och faktorer och bestämmelser av bety- delse för slakt, har utredningen valt att primärt redovisa transporter av de livsmedelsproducerande djuren. Dock har utredningen funnit att såväl slakt- som livdjurstransporter sker på ett sätt som orsakar djur lidande och valt att redovisa förhållanden och transporter för båda kategorierna. Utredaren redovisar transporter mellan med- lemsstater och transporter till och från tredje land av levande djur. Vad gäller sällskapsdjur redovisas endast transporter av hundar till från länder i södra separat. Djurtransporter påverkas även av beslut inom andra politik- områden som exempelvis EU:s jordbrukspolitik och frihandels- avtal. Utredningen har beaktat dessa i de fall de tydligt påverkar transporter av levande djur, till exempel EU:s exportbidrag, men har av resurs- och tidsskäl inte kunnat fördjupa analysen i detta Det har heller inte bedömts ligga inom utredningens uppdrag. Som referensår för utredningens kartläggning av transport- strömmar har valts , eftersom detta år inte påverkades av mul- och klövsjukeepidemin . Det kan därmed anses vara representativt för de förhållanden som gällt . En utvidgning av EU med fler medlemsstater från östra kommer att förändra transportströmmarna och påverka den gräns- överskridande handeln med levande djur. sker viss kontroll av djurtransporter vid gränsen mot tredje land, till exempel i vid gränsen mot , kontroller som uppmärksammats av frivil- ligorganisationer som seriösa. I och med utvidgningen kommer inte bara avstånden inom unionen att öka, utan nya länder skall upprätta kontroller mot tredje land. Utredningen har kartlagt dagens handel med levande djur till EU från tredje länder, såväl ansökarländerna som andra tredje länder, men har inga uppgifter om djurtransporter till ansökarländerna från andra tredje länder. Det är därför inte möjligt att analysera konsekvenserna för djur- transporter av en ny gräns mot tredje land. Utredaren har i utredningsarbetet beaktat miljöaspekten, men miljömässiga konsekvenser av utredningens förslag har bara analy- serats översiktligt eftersom detta bedömdes vara mycket krävande och inte möjligt med hänsyn till utredningens tid och resurser. Utredaren har bedrivit utredningsarbetet i nära samråd med exper- ter och sakkunniga. I betänkandet används därför formen utred- ningen. Med detta avses dock inte att utredningens form skall tol- kas som något annat än en enmansutredning. Utredaren har under utredningsarbetet kallat till 17 sammanträden, varav fem tvådagars- sammanträden, med samtliga experter och sakkunniga. Därtill har utredaren och sekretariatet vid ett antal tillfällen sammanträtt med enskilda experter och sakkunniga för att möjliggöra en fördjupad diskussion på vissa punkter. Utredaren och utredningens experter har också sammanträtt med näringslivsföreträdare, svenska frivilligorganisationer och internationella organisationer och myndigheter vid ett flertal till-