sou · GRB388d3 · 2004-01-01 00:00:00 — Därmed blir även genomsnitts- kostnaden i KPP databasen lägre för de äldsta. Det finns även vissa svårigheter att jämföra kostnader för de äldre eftersom gränssnittet mellan öppen och sluten vård spelar roll. Kostnad per person uppdelat på ålder och kön i , samt kostnadsvikter enligt KPP för riket, och . Riket KPP (M) SLL/KPP (M) /KPP (M) 40- 45- 50- 55- 60- 65- Riket KPP (Kv) SLL/KPP (Kv) /KPP (Kv) 00- 05- 10- 15- 20- 25- 30- 35- 40- 45- 50- 55- 60- 65- 70- 75- 80- 85- 90- Jämförelserna försvåras av att kostnaderna inte är jämförbara i alla delar, exempelvis innehåller KPP-databasen inte kostnader för psykiatri medan dessa ingår i . Skillnaderna är störst för de äldsta där det också finns svårigheter att erhålla jämförbart kost- nadsunderlag. Kostnadsprofilerna från stämmer dock gene- rellt sett överens med de alternativ som kunnat undersökas. Kostnadsunderlaget behöver utvecklas framöver Eftersom kostnaderna i utjämningen enbart baseras på är det centralt att dessa är av god kvalitet även framöver. En målsättning måste vara att förbättra och bredda kostnadsunderlaget så snart det är möjligt. För att heltäckande data även fortsättningsvis ska kunna samlas in måste man säkerställa att det blir möjligt även om vården bedrivs av bolag eller privata företag. Individbaserade uppgifter finns till stor del inom slutenvården och utvecklingen mot individbaserad data även för öppen vård kan ytterligare förbättra möjligheterna att beskriva skillnader i vård- behov framöver. En annan brist i nuvarande modell är exempelvis att diabetikerna, som är en vårdtung grupp, inte kan fångs upp via heltäckande register. Får man tillgång till läkemedelsuttag via databaser hos skulle kvaliteten i kostnadsunderlaget öka väsentligt. Det skulle exempelvis bli möjligt att fånga upp dia- betikerna och beräkna vårdbehovet för dessa oavsett om de be- handlas inom sluten eller öppen vård. är det dock inte möjligt att använda uppgifterna från . Förändring av tillägg eller avdra övrig befolkning 2001 2003. Kronor per invånare (enhetlig kostnadsmatris) Förändring av tillägg eller avdrag, vårdtung befolkning 2001 2003. Kronor per invånare (enhetlig kostnadsmatris) Bilaga 9 SOU 2003:88 Förändring av tillägg eller avdrag, totalt (enhetlig kostnadsmatris), 2001 2003 Förändring av tillägg eller avdrag, inklusive uppräkning (enhetlig kostnadsmatris), 2001 2003 Förändring av tillägg eller avdrag, Hantering av utflyttare och avlidna Populationen som ingår i beräkningen av kostnadsmatriserna är de som bor i samt de som avlidit . De som flyttat ut ingår således inte. Snittkostnaden för de som flyttade ut var per individ jämfört med för de som bodde i regionen eller som avlidit . Individer med negativ vårdkostnad sorterades bort (205 per- soner). Vid beräkning av snittkostnaden för de vårdtunga ska de avlidna ingå i såväl täljaren som i nämnaren. Detta innebär att i den löpande uppdateringen ska de som ingår i vårdtung grupp samt de som avlidit och ingår i vårdtung grupp användas i antalsmatrisen. När snittkostnaden för övrig befolkning tas fram ska kost- naderna för de avlidna ingå medan antalet avlidna inte ska tas med i nämnaren. Detta innebär att i de kombinationer av variabler där dödsrisken är hög kommer snittkostnaden också att vara relativt hög. De avlidnas kostnader ingår därmed i kostnadsmatrisen. När SCB hämtar in data om antalsmatrisen för de i övrig grupp används således enbart den existerande befolkningen aktuellt år Variabeldefinition ej vårdtung befolkning Nedan redovisas definitionen av de olika variablerna som ingår i modellen för ej vårdtung befolkning samt snittkostnad per person. Modellen består av knappt 800 variabelkombinationer som inne- håller ett värde större än 0. Den genomsnittliga kostnaden per individ som ej är vårdtung uppgår till . Ålder baseras på åldern , dvs. födda har ålder 0. Åldern är olika klassindelad för den vårdtunga respektive den ej vårdtunga gruppen. Civilstånd har klassats i tre grupper: 1.Barn + gifta vuxna, vilket innebär samtliga personer samt personer som har registrerats som gift. 2.Tidigare gifta, vilket innebär änkor/änklingar och skilda. 3.Ogifta, vilket innebär ogifta personer . Sysselsättningsstatus har också klassats i tre grupper: 1.Sysselsatta med kontrolluppgift samt personer . 2.Ej sysselsatta med kontrolluppgift. 3.Ej sysselsatta utan kontrolluppgift. Inkomst är sammanräknad förvärvsinkomst för personer . Medianinkomsten i riket var år exklusive 0-inkomsttagare. I antalsmatrisen kodas barn upp till och med som nollinkomsttagare, även om de har en registrerad inkomst. 1.0, nollinkomsttagare och barn. 2.1–150 000, under median. 3.150 001–, över median. Boendetyp hämtas från fastighetsregistret: Småhus är alla med typkod<300, dvs. inkluderar jordbruks- fastigheter. Övriga är alla med typkod>= 300, i allmänhet flerbostadshus. Vårdtunga individer kostar i genomsnitt per individ. En person registreras som vårdtung om EpC har angivit någon av de åtta diagnosgrupperna: Definition av vårdtunga grupper enligt ICD9 och över- sättning till ICD10. Elakartad tumörsjukdom (ej vid obduktion) Cerebrovaskulär sjukdom (stroke) 274A, 696A, M00-M03, M05-M11, 710-712, 714, M12.0, M31.5, M32- Ischemisk hjärtsjukdom, hjärtsvikt 410-413, 414, S72.0, S72.1, S72.2 Bilaga 9 SOU 2003:88 Matriserna baseras på kostnadsunderlag från . Genomsnittlig kostnad för vårdtunga grupper baserad kostnader i Genderanalys av kostnads- utjämningens delmodeller för äldreomsorg samt hälso- och sjukvård Genderanalys av utjämningsmodellen för äldreomsorg I kostnadsutjämningens delmodell för äldreomsorg har skillnader- na mellan nuvarande och föreslagna normkostnader mestadels ökat då det gäller fördelningen mellan gifta respektive ensamstående personer. Både män och kvinnor får del av fler resurser som ensamstående än som gifta personer. Skillnaderna i resursfördelningen har dock minskat vid svår ohälsa men ökat vid måttliga och lätta ohälso- tillstånd. En förklaring är här att kommunernas totala resurser har minskat och att kommunerna därför lägger en ökad andel av resurserna på de mest sjuka och de som inte har anhöriga. Gifta mäns normkostnad i förhållande till gifta kvinnors norm- kostnad närmar sig i den nya beräkningsmodellen en mera jämlik fördelning vid svåra ohälsotillstånd. Vid måttliga och lätta ohälso- tillstånd förefaller dock vid den kommunala behovsbedömningen fortfarande de gamla och traditionella skillnaderna slå igenom – dvs. att gifta män i större utsträckning än gifta kvinnor förutsätts kunna få frivillig vård av sin make och därför får mindre kommu- nala resurser. Detta mönster kvarstår trots att en första special- bearbetning av ULF-undersökningen visar att närmare dubbelt så många kvinnor som män i befolkningen har hjälpbehov på grund av nedsatt hälsa. Skillnaderna i ensamstående mäns normkostnad jämfört med ensamstående kvinnors normkostnad i den nya beräknings- modellen har efter uppdateringen krympt i förhållande till situa- tionen . Männen får dock fortfarande en större andel av resurserna än kvinnorna vid samma ohälsosituation. Den uppdaterade beräkningsmodellen innebär således fort- farande att det underlag som utnyttjas för utjämningen fortfarande avspeglar en ojämlik fördelning av vårdresurserna mellan könen – fast i mindre utsträckning än det underlag som används i nuvarande modell. Detta förhållande binder dock inte upp biståndsbedömarna i kommunerna. Deras beslut kan grundas helt på en individuell behovsbedömning. Den ojämlika utjämningen mellan könen kan dock få negativ eller positiv betydelse för fördelningen av statsbidragen i sådana fall då enskilda kommuners fördelning mellan män och kvinnor i någon åldersgrupp avviker kraftigt från riksgenomsnittet Fältundersökningen som genomfördes och som ligger till grund för nuvarande beräkningsmodell, resulterade i en för riks- genomsnittet betydligt lägre normkostnad för sammanboen- de/gifta män än för sammanboende/gifta kvinnor i samma ohälso- grupp. Avvikelse från denna generella trend förekom endast i åldersgruppen 65 , vilket tyder på att kommunerna var mera generösa med sina biståndsbeslut till gifta män när hustrun fort- farande förvärvsarbetade, vilket förekommer främst inom den yngsta åldersgruppen män. För gruppen övriga män och kvinnor, dvs. ensamboende per- soner, resulterade undersökningen i en för riksgenomsnittet betyd- ligt högre normkostnad för män än för kvinnor i samma ohälso- grupp för de flesta åldersgrupper. Detta tyder på att kommunernas biståndsbeslut troligtvis inte enbart tog hänsyn till personernas fysiska status utan även till deras know how inom området hem- tjänst (service i hemmet och personlig omvårdnad). Traditionellt har denna kunskap legat mycket närmare kvinnornas än männens kunnande, speciellt när det gäller dessa äldre åldrar. För att möjlig- göra jämförelse av normkostnaden mellan män och kvinnor med har normkostnaderna för vägts samman till tioårsintervall. Observera att värden redovisas i löpande priser och således inte kan jämföras mellan åren. Observera också att indel- ningen 1994 gällde samboende och ensamstående enligt folk- och bostadsräkningen (FoB), men att beräkningssystemet ändrades 2000 till att gälla indelningen i gifta och övriga, för att kunna få fram aktuell statistik. Denna förändring testades vid beslutstillfället och hade mycket begränsad påverkan på resultatet. Genomsnittliga normkostnader 1994. Genomsnittliga normkostnader 2002. Full hälsa eller lätt ohälsa Samhällsutvecklingen under de senaste årtionden har gått i riktning mot krav på större jämställdhet mellan könen. har kom- munerna på grund av ökade besparingskrav tenderat att förutsätta anhöriginsatser i större utsträckning än , när kommunala hemtjänstinsatser beviljas främst till gifta personer. För att kunna fånga in den senaste utvecklingen, har det varit angeläget för att låta genomföra en ny fältundersökning. Avsikten är att koppla denna till aktuella ULF-resultat gällande hälsostatus för åldersgrupperna i totalbefolkningen. Syftet är att den befintliga samhällssituationen ska slå fullt igenom inom utjämningssystemet. Det i nuvarande beräkningsmodell använda resultatet härrör från ULF-undersökningen 1988/89. Tyvärr så hinner den nya fördjupade ULF-hälsoundersökningen för åldrarna inte avsluta sitt arbete inom den tidsram som utjämningskommittén har till sitt förfogande betänkande skall överlämnas till regeringen. De normkost- nadsberäkningar som presenteras i detta betänkande, är således endast baserade på fullständig aktuellt siffermaterial för ålders- grupperna 65 t o m . Resultat för personerna relateras fortfarande till ULF-undersökningen 1988/89 (gråfärgad sifferkolumn). Om regeringen beslutar i enlighet med utjäm- ningskommitténs förslag att tillsätta ett mindre permanent organ med ansvar för en kontinuerlig uppföljning, kan ULF-materialet uppdateras om då den pågående ULF- undersökningens resultat förväntas bli klar. I nedanstående tabeller redovisas resultat från fältundersök- ningen 1994 kopplat till ULF-undersökningen 1988/89, som ligger till grund för den befintliga beräkningsmodellens normkostnad och som jämförelse visas resultat från den nya fältundersökningen 2002 kopplad till resultat från senast publicerade ULF-undersökningar (1996 2000): Normkostnader för äldreomsorgen per person givet ohälsogrupp, ålder, kön o samboende/ensamstående Samboende mäns normkostnad 1994 i förhållande till samboende kvinnors normkostnad i respektive ohälsogrupp/ålder beräknat som kvot Ensamstående mäns normkostnad 1994 i förhållande till ensamstående kvinnors normkostnad i respektive ohälsogrupp/ålder beräknat som kvot Normkostnader för äldreomsorgen per person givet ohälsograd, ålder kön och civilstånd De gråfärgade åldersgrupperna är kopplade till ULF-undersökningen , således till ett icke aktuellt hälsotillstånd för denna åldersgrupp.) Gifta mäns normkostnad 2002 i förhållande till gifta kvinnors normkostnad i respektive ohälsogrupp/ålder beräknat som kvot Lätt ohälsa / full hälsa Övriga mäns normkostnad 2002 i förhållande till övriga kvinnors normkostnad i respektive ohälsogrupp/ålder beräknat som kvot Lätt ohälsa /f ull hälsa I tabellen redovisas som jämförelse kvoten av normkostnaden för män dividerad med normkostnaden för kvinnor för respektive ohälsogrupp, ålder, kön och civilstånd. Ju närmare resultatet ligger till 1,0 desto större är likheten i fördelningen av resurserna mellan könen för personer i samma ohälsogrupp. Resultat över 1,0 visar att genomsnittlig fler resurser läggs på män, medan resultat under 1,0 beror på att genomsnittligt fler resurser läggs på kvinnor från kom- munernas sida. Observera att de gråfärgade åldersgrupperna från fältundersökningen inte visar en reell förändring mellan mättidpunkterna, då de är relaterade till 1988/ULF-resultat. Gifta mäns normkostnad i förhållande till gifta kvinnors i den uppdaterade beräkningsmodellen kan en viss förändring iakttas jämfört med situationen 1994 för åldersgrupperna 65 . Normkostnaden är nu högre för gifta män med svår ohälsa än för gifta kvinnor med svår ohälsa. Speciellt hög är den för åldersgruppen 65 . Detta tyder på att kommunen går in med hemtjänst när den oftast något yngre makan fortfarande förvärvsarbetar. När gifta kvinnor drabbas av svår ohälsa, läggs i genomsnitt inte lika stora kommunala resurser på dessa. En förklaring kan vara att maken oftast är äldre och för- värvsarbetar inte längre, vilket gör att kommunen i högre utsträck- ning förutsätter att maken utför hjälpinsatser. För med svår ohälsa ligger kvoten betyd- ligt närmare jämviktspunkten, men fortfarande över 1,0 vilket visar att något fler resurser läggs på den gifte mannen om denne är drabbad. Detta tyder på att kommunala vårdbedömningar stödjer makan i sina vårdande insatser något mer än en vårdande make när svår ohälsa är orsak till kommunala hjälpinsatser. En förklaring skulle kunna vara att den vårdande makans hälsotillstånd i genom- snitt är något sämre än en vårdande makes. Detta antagande får stöd i resultatet som kan utläsas från den första delen av en nu pågående, men ännu ej offentligt publicerade ULF-undersökningen (här publiceras en av beställd specialbearbetning). Tabellen visar att ungefär dubbelt så många kvinnor som män efter anger att de på grund av ohälsa behöver hjälp med sina dagliga sysslor. Speciellt stora skillnader i hjälpbehovet mellan könen visar sig för åldrarna 65 . Resultat från en första specialbearbetning av de första två kvartalens resultat från ULF-undersökningen 2002: ULF-intervjuernas resultat omräknat till totalbefolkningen efter åldersgrupp och kön avseende om de intervjuade på grund av ohälsa har uppgivit att de har behov av hjälp med sina dagliga sysslor Normkostnaden vid måttlig ohälsa är enligt fältundersökningen betydligt högre för gifta kvinnor än för gifta män för de två yngre åldersgrupperna (65 74 resp. 75 ). Skillnaden är unge- fär av samma storleksordning som den var 1994. Denna högre normkostnad för de gifta kvinnorna tyder på att kommunerna även tycks förlita sig mera på att en hustru kan klara situationen med lägre eller utan kommunala insatser vid en makes måttliga ohälsotillstånd, än när en gift kvinna är drabbad av måttlig ohälsa och en make förväntas stödja sin hustru. Här slår således inte igenom att kvinnornas hälsa och rörlighet i allmänhet är oftare ned- satt än männens. Vid skillnaderna av normkostnaden vid lätt ohälsa/full hälsa till gifta män respektive gifta kvinnor visar fältundersökningen 2002 en större ojämlikhet i fördelningen av resurserna mellan gifta kvinnor och män än i fältundersökningen 1994. Gifta kvinnor förutsätts i större utsträckning än gifta män klara situationen med en sjuklig make med mindre hjälp eller utan hjälp trots att det statistisk sett förekommer oftare att en man med nedsatt hälsa är gift med en kvinna med nedsatt hälsa än tvärtom. Övriga/ensamstående mäns normkostnad i förhållande till övriga/ensamstående kvinnors i den uppdaterade beräknings- modellen ligger normkostnaden för åldersgrupperna 65 till ensamstående män med svår ohälsa betydligt närmare balans- punkten än vad den gjorde 1994. Den ligger dock fortfarande över 1,0, vilket tyder på att ensamstående män får kom- munala hjälpinsatser i större utsträckning än ensamstående kvinnor med svår ohälsa. Skillnaden har dock krympt i förhållande till situa- tionen 1994. Inom gruppen personer med måttlig ohälsa ligger normkost- naden högre för ensamstående män i åldern 65 än för kvinnor i samma åldersgrupp. Inom gruppen 75 fördelas resurserna ungefär lika mellan könen. I jämförelse med fördelningen av resurserna har skillnaden krympt avsevärt. Vid lätt ohälsa/full hälsa är resurserna fördelade till förmån för ensamstående män i den yngsta åldersgruppen () och till för- mån för ensamstående kvinnor () i gruppen 75 . Detta kan vara en slump då det underliggande materialet från fältunder- sökningen för denna ohälsogrupp är mycket begränsat. I jämförelse med innebär det dock att resursernas fördelning inte längre ensidigt gynnar ensamstående män. Skillnaden i resursfördelningen mellan gifta respektive ensam- stående personer i den uppdaterade beräkningsmodellen Vid svår ohälsa har skillnaden i resursfördelningen krympt jämfört med och är skillnaden ungefär lika stor mellan ensamstående och gifta män och kvinnor. För kvinnor är resurs- fördelningen mellan 2 till 3 gånger större för ensamstående än för gifta. För männen är normkostnaden också mellan två till större för ensamstående än för gifta. Vid måttlig ohälsa har skillnaden i resursfördelningen ökat jäm- fört med , både mellan män och kvinnor. För kvinnor är resursfördelningen mellan 5 9 gånger större för ensam- stående än för gifta. För män är den mellan 6 23 gånger större för ensamstående än för gifta. Vid lätt ohälsa/full hälsa har skillnaden i resursfördelningen ökat jämfört med för både män och kvinnor. För kvinnor är resursfördelningen mellan 7 11 gånger större för ensam- stående än för gifta. För män är den mellan 7 36 gånger större för ensamstående än för gifta. Skillnader i resursfördelningen mellan samboende/gifta och ensamstående personer Svår ohälsa, ensamstående i förhållande till Måttlig ohälsa, ensamstående i förhållande till samboende/gifta Lätt ohälsa, ensamstående i förhållande till Full hälsa, ensamstående i förhållande till Svår ohälsa, Övriga i förhållande till Måttlig ohälsa, Övriga i förhållande till Lätt ohälsa/full hälsa, övriga I förhållande till gifta Utjämningssystemets påverkan på kommunernas bistånds- bedömningar Utjämningssystemets ojämlika fördelning av normkostnaden mellan könen påverkar inte kommunernas möjligheter att genom- föra en fullständig fri och endast av det individuella behovet ledd fördelning av biståndsinsatserna, då biståndsbedömningen i kom- munerna inte är uppbunden av utjämningsmodellens utformning. Utjämningssystemets påverkan av utjämningen av statsbidragen Den ojämlika fördelningen av normkostnaderna mellan könen påverkar i allmänhet inte utjämningen av kostnaderna mellan kom- munerna så länge kommunernas andel män och kvinnor i varje åldersgrupp motsvarar riksgenomsnittet. Den kan dock få antingen negativ eller positiv betydelse i sådana fall då enskilda kommuners fördelning mellan män och kvinnor i någon åldersgrupp avviker kraftigt från riksgenomsnittet. Genderanalys Skillnader i de genomsnittliga kostnaderna för män respektive för kvinnor i hälso- och sjukvårdsmodellen Skillnaden mellan den genomsnittliga kostnadsnivån för män och för kvinnor har jämnats ut för de vårdtunga diagnosgrupperna och närmar sig en jämviktskostnad. Den högsta skillnaden i den för uppdaterade beräkningen utgör i jämförelse . Skillnaden mellan den genomsnittliga kostnadsnivån för män och kvinnor för ej vårdtunga grupper har krympt totalt sett. I de äldsta åldrarna syns dock en ökande kostnadsskillnad mellan män och kvinnor bland personer med inkomster under och över median och en kraftigt minskande kostnadsskillnad mellan män och kvinnor bland 0-inkomsttagare. Modellen för de vårdtunga diagnosgrupperna Den nuvarande beräkningsmodellen för den vårdtunga delmodellen uppvisade skillnader i den genomsnittliga kostnaden för de olika diagnosgrupperna som till övervägande del i sex av åtta fall var högre för män () än för kvinnorna i respektive diagnosgrupp. Efter uppdatering av kostnadsmatrisen till nivån för och rättelse av vissa fel har skillnaderna krympt avsevärt. Fyra diagnos- grupper uppvisar numera i princip samma genomsnittliga kostnader för män som för kvinnor och för fyra av diagnosgrupperna är kostnaderna för män högst högre än för kvinnorna – en variation som är betydligt mindre uppseendeväckande . för kvinnor, kvot Cerebrovaskulär sjukdom (stroke) Ischemisk hjärtsjukdom, hjärtsvikt Modellen för genomsnittlig kostnad för ej vårdtunga Beräkningsmodellen för ej vårdtunga grupper uppvisar inga större förändringar mellan åren 1998 och när det gäller skillnader i genomsnittskostnad för män och för kvinnor. Befintliga skillnader har dock krympt något mellan åren när det gäller genomsnitts- siffror för samtliga åldrar. För 0-inkomsttagare är den genomsnittliga kostnaden nästan lika för män och kvinnor. Detta beror framförallt på att nästan 96 pro- cent av de i denna grupp ingående personern (av samt- liga) är . I dessa åldrar har pojkar högre sjukvårds- kostnader upp till och flickor högre sjukvårdskostnader . Skillnaderna i sjukvårdsbehovet för dessa åldrar är allmänt kända och baserade på verifierade behov men jämnar ut sig i totalen. Skillnaderna från de yngre åldrarna är så dominerande att de överskuggar skillnaderna i den vuxna befolk- ningen. Det åldersfördelade materialet visar dock att männen beräkningar i genomsnitt hade betydligt lägre sjukvårds- kostnader än kvinnorna men i de äldre åld- rarna nästan 50 procents högre kostnader än kvinnorna. Denna skillnad har dock jämnats ut kraftigt i beräkningarna för och genomsnittskostnaden är nu nästan lika stor för bägge könen. För personer med inkomst under medianen respektive med inkomst över medianen är den genomsnittliga sjukvårdskostnaden betydligt lägre för män än för kvinnor. Skillnaden utgör för personer med inkomst under medianen och för personer med inkomst över medianen. Skillnaden mellan inkomst- grupperna kan med all sannolikhet förklaras av skillnader i livsstil, utbildningsnivåer och skillnader i arbetsmiljön . De mest slitsamma jobben är oftast de lägre betalda. Skillnaden mellan könen kan framförallt bero på att det finns så många fler kvinnor än män i de högsta åldrarna, där sjukvårds- kostnaderna är så mycket högre. Men också för yngre vuxna är det generellt belagt att kvinnornas sjukvårdsbehov är högre än män- nens (kvinnors barnafödande mm), vilket återspeglas i tabellen med åldersfördelade data. beräkningar visar i jämförelse med att den genomsnittliga kostnaden för män i de äldsta åldrarna i inkomst- grupperna under respektive över median har ökat i jämförelse med kvinnornas i samma inkomstgrupp och är nu högre. Denna utveckling går tvärt emot utvecklingen i gruppen 0-inkomsttagare. SOU 2003:88 Bilaga 10 som andel av kostn. för kvinnor, kvot Personer med inkomst under median Personer med inkomst över median