sou · GRB3118d2 · 2004-01-01 00:00:00 — Men det är inte bara de ungas fritidsvanor som har förändrats. Även den vuxna befolkningens fritids- och kulturmönstren har för- ändrats. och visar i rapporten Den kulturella välfärden att det egna utövandet av vissa fritids- och kulturaktiviteter ligger på en stabil nivå. För andra har det minskat. Det gäller både regelbundna och mer sporadiska akti- viteter. För några verksamheter, som har en viss anknytning till allmänna samlingslokaler, visar undersökningen att fotograferande och filmande har minskat kraftigt , i synnerhet bland männen. Att sy, sticka, väva och liknande har minskat mycket kraftigt bland kvinnorna . Deltagandet i studiecirklar har minskat kraftigt, såväl bland männen som bland kvinnorna. Musikutövandet samt folkdans och balett/jazzbalett har minskat kraftigt bland kvinnorna. Även nöjesdansen har minskat. Däremot har det skett en stark ökning av uteliv på krogar och kaféer . Restaurangbesöken har ökat mycket kraftigt i hela befolkningen, men i synnerhet bland äldre. Dessutom har tillgången till och användningen av datorer och Internet ökat mycket kraftigt i alla redovisade befolk- ningsgrupper. Jag tror det ligger mycket i förklaringar till förändringarna i kulturvanorna. Om tid är en bristvara talar mycket för att man väljer ett enkvällsåtagande. Man avstår från eller minskar på sådant som kräver mera tid och längre bindningar. Det gäller t.ex. studiecirklar, att spela musikinstrument, att sy och sticka etc. Det allt snabbare tempot i samhället, ungdomars lust för snabba aktioner, korta projekt, lösa och informella organisationer och omedelbara resultat, gör att tålamodskrävande färdighets- träning inte lockar. Man vill inte binda upp sig för ett längre enga- gemang. Men i likhet med tycker jag att det inte finns någon anledning att svartmåla bilden av sjunkande förenings- aktiviteter alltför mycket. Vissa delar av föreningslivet sjuder ännu av liv och medborgarnas ideella insatser är stabila och mycket omfattande. Men man måste vara medveten om att både medlems- talen och aktivitetsnivån har minskat kraftigt för vissa folkrörelser. Vissa organisationer har, i syfte att stoppa denna utveckling, vidtagit en del åtgärder. Man har bland annat utvecklat sin roll och sina verksamhetsformer. pekar även på nät- verkskulturens utbredning och renässansen för ideella organisa- tioner som serviceproducenter, som var vanligt före välfärdsstatens genombrott. Jag instämmer i slutsats att nätverks- kulturen på flera sätt utmanar den traditionella folkrörelse- demokratin. Men detta kan också vara något positivt som vi bör bejaka. Min uppfattning är att statens och kommunernas roll bör vara att främja det medborgerliga engagemang som finns i samhället, i folkrörelsearbetet, i lokala utvecklingsgrupper, i rörelser som agerar genom icke-etablerade kanaler och i de globala rörelserna. Ett sätt att främja detta frivilliga och fria medborgerliga engagemang är att värna om att det finns ändamålsenliga samlings- lokaler. 9.1.4De allmänna samlingslokalernas betydelse i närsamhället bedömning bekräftas i hög grad av den forskarstudie om de allmänna samlingslokalernas betydelse för när- samhället som redovisas i avsnitt 7.5 och i bilaga 4. Forskarna framhåller de allmänna samlingslokalernas stora betydelse för det lokala kulturlivet i alla dess innebörder, för kulturella livsformer och kulturella livssätt, för skilda kulturuttryck och kulturmöten och för demokratiskt deltagande och delaktighet. De pekar på nödvändigheten av att specifika samhällsgruppers och kulturyttringars särskilda lokalbehov uppmärksammas, synliggörs och beaktas. Det kan gälla etniska minoriteter, de unga, nya kulturella uttrycksformer och uttryckssätt och nya sociala rörelser, samt i alla dessa avseenden också specifikt könsrelaterade behov. Forskarna menar att de förändringar, som har skett i samhället under , inte på något automatiskt sätt har motsvarats av en förändring i utbudet av allmänna samlingslokaler, eller att lokalerna har blivit mer tillgängliga eller ändamålsenligt utformade. De anser därför att de allmänna samlingslokalerna aktivt måste anpassa sig till de förändrade förutsättningarna i samhället. Forskarna sammanfattar svaren på de frågor som har varit utgångspunkten för studien på följande sätt: Den allmänna samlingslokalen utgör ofta själva närsamhället som en skärningspunkt mellan, eller mötespunkt för, medbor- garskap, civilt samhälle och demokratisk delaktighet. Det är i hög grad i den allmänna samlingslokalen som det politiska och kulturella deltagandet och (gemen)skapandet sker. Den allmänna samlingslokalen är en central infrastrukturell plattform, ett forum och en arena. Föreställningen om den allmänna samlingslokalens avtagande roll och minskande betydelse, eller till och med död, är omoti- verad och förhastad. Den allmänna samlingslokalen fyller även fortsättningsvis en fundamental funktion, men den är inte given utan är föränderlig och måste anpassas. Forskarna lämnar också några rekommendationer om vad som behöver göras: De allmänna samlingslokalerna måste göra sig synliga och öppna sig för de nya gruppernas behov och intressen! Nya idéer, ambitioner och förnyelsearbete måste erkännas! Forskarna har funnit att lokalbehoven tycks vara särskilt pockande bland etniska minoriteter, bland de unga och bland nya sociala rörelser. Men etniska minoriteter tycks inte alltid se den resurs som den allmänna samlingslokalen är. Detsamma tycks vara fallet för den unga generationen. Nya verksamhetsformer och kulturuttryck, liksom nya politiska aktivitetsformer, tycks inte heller riktigt aktivt pocka på den allmänna samlingslokalen som plattform, forum och arena. För att nämnda gruppers och verksamhetsformers behov och intressen skall få ett genomslag anser forskarna att de allmänna samlingslokalerna aktivt på olika sätt måste göra sig synliga och öppna upp sig för motsvarande behov och intressen. Det behövs också ett ökat erkännande av de nya idéer, ambitioner och förnyel- searbete som bedrivs när det gäller allmänna samlingslokaler och deras anpassning till samtidens förutsättningar och behov. Det behövs en lokalrörelse för den mångkulturella förorten! Forskarna anser att det behövs en lokalrörelse för den mångkul- turella förorten. Men det räcker inte med att bara ställa en lokal till förfogande. Den allmänna samlingslokalen måste också förbindas med såväl en spontan som planerad verksamhetsmässighet. Det behövs ett öppet hus med utrymme för skilda verksamheter, även spontana och gränsöverskridande, men också en målmedveten planlagd verksamhet som utgår från den allmänna samlingslokalens kontinuerliga verksamhet. De menar att det är bruket, inte bara förvaltningen, av den allmänna samlingslokalen som blir allt mera avgörande. De allmänna samlingslokalerna utgör, just som allmänna samlings- lokaler, ett viktigt nav när det gäller det lokala samhällets sociala liv med en tyngdpunkt i de innehållsliga verksamheter som är för- bundna med lokalerna som sådana eller i sig. För att vidmakthålla en vital funktion och roll handlar det enligt forskarna inte bara om lokalen i sig, utan också om lokalens fysiska utformning och tekniska utrustning, tillgänglig pedagogisk och annan kompetens, verksamhetscoaching och projektledarskap. Det räcker inte med att bara se på upplåtelsen i sig, utan man måste också beakta lokalens beskaffenhet och vilken verksamhet som är möjlig i lokalen, den innehållsliga funktionen, de aktiviteter och processer som den allmänna samlingslokalen anknyter till och möjliggör. Det behövs nya rum för nya typer av aktiviteter! Forskarna nämner exempelvis behovet av någon typ av black box- lokal, bastekniskt välutrustad och flexibel att inrymma olika slag av verksamheter med olika typer av utrustnings- och utformningsbe- hov. Det är också viktigt att samverka med skilda aktörer och parter, att länka eller kedja ihop sig. Uppkopplingar, nätverkskontakter och partnerskapssamverkan är tidstypiska nyckelord som också är av central betydelse för den allmänna samlingslokalen. Det behövs kulturprogram! Forskarna menar att den allmänna samlingslokalens lokala betydelse är starkt avhängig av den lokala politikens inställning och öppenhet, program och handlingsberedskap. Inställningen, själva utvecklings- och förändringsinriktningen, tycks spela en avgörande roll. Forskarna betonar därför vikten av kulturprogram för deltagande och delaktighet, för livskultur och kulturliv, för gemensamt skapande och förnyelse, för kontakter över gränser, etniciteter, generationer och genrer. Det behövs också lokala samhällspolitiska handlingsprogram! Forskarna anser också att det behövs lokala samhällspolitiska handlingsprogram för den allmänna samlingslokalen. Överhuvud- taget berörs som regel inte frågan om den allmänna samlings- lokalens betydelse för demokrati och medborgarskap, eller bara högst allmänt och i förbigående, i kommunala mål- och handlings- program. De anser att det skulle vara ett stort steg framåt om den allmänna samlingslokalen som resurs, med dess funktion och roll, uttalat, öppet och offensivt, markerades och aktualiserades i sådana program. 9.2Målen för det statliga stödet till allmänna samlingslokaler 9.2.1Samlingslokaler både för föreningslivets och allmänhetens behov Ett viktigt skäl till att ett särskilt stöd till allmänna samlingslokaler inrättades var att föreningslivet sågs som en naturlig och oumbärlig del av det medborgerliga livet. De var viktiga för en vital demokrati och för medborgarnas möjligheter att kunna utöva sina fri- och rättigheter. Frågan om allmänna samlingslokaler, opartiskt öppna för alla meningsriktningar, sågs inte längre som ett intresse enbart för föreningslivet, utan var ett intresse för hela samhället. Därför var det ett samhällsintresse att denna verksamhet också fick ett samhälleligt stöd. Samlingslokal- föreningarna fullgjorde ett viktigt samhällsuppdrag som skulle ersättas. Jag anser att detta synsätt är giltigt i hög grad. var det i första hand föreningslivets behov av lokaler för olika former av medborgerlig verksamhet och för den fria folkbildningen som betonades. De som ansökte om och beviljades stöd skulle förbinda sig att opartiskt, i skälig omfattning och kostnadsfritt, eller mot skälig avgift, hålla lokalerna tillgängliga för föreningslivet på orten. Denna princip har därefter slagits fast i senare utredningar och vad gäller opartiskhet även prövats rättsligt . vidgades emellertid syftet med allmänna samlings- lokaler. De kom nu att mer ses som allmänna kultur- och fritids- lokaler, som var behövliga för det offentliga livet och de kulturella strävandena inom orten. De allmänna samlingslokalerna skulle också tillgodose de gemenskapsbehov som fanns i de nya förorternas bostadsområden. Kommunerna, som ansvariga för samhällsplaneringen och bostadsförsörjningen, fick en större roll när det gällde lokalise- ringen av samlingslokalerna. I förarbetena till den förordning som kom sades visserligen att särskild hänsyn skulle tas till föreningslivet behov, men det var allmänheten som var målgruppen. Det vidgade syftet innebar att även lokaler för nöjes- och fritidsändamål kunde ingå i bidragsunderlaget för det statliga stödet. Även i förarbetena till de senare förordningarna 1974 och 1989 sågs de allmänna samlingslokalerna främst som allmänna kultur- och fritidslokaler. Men i förordningarna preciserades att en allmän samlingslokal i första hand var sådan lokal som tillgodosåg före- ningslivets behov av utrymme för möten, studieverksamhet, kulturell verksamhet, förströelse, fritidssysselsättning eller annan liknande verksamhet. Genom förslag (SOU 1987:33) och den efterföljande propositionen (prop. 88/89:100, bil. 13) vidgades syftet ytterligare . De allmänna samlingsloka- lerna skulle bättre svara mot invånarnas och de lokala föreningarnas behov i mindre samhällen och i glesbygden Lokalerna skulle kunna sambrukas både för samhällets sociala service och för föreningarnas behov. Det betonades också att det behövdes fler små samlings- lokaler i storstadsområdenas och de större tätorternas bostadsom- råden. Detta innebar bland annat att det sattes ett tak för storleken på de lokaler som kunde få fullt statligt stöd, dvs. av det underlag som var bidragsberättigat. förordning återfinns däremot inte längre den bestäm- melse som tillkom om att statligt stöd lämnas till sådana allmänna samlingslokaler som behövs för det offentliga livet och de kulturella strävandena inom orten. Detta trots att hade beslutat om att målen med och inriktningen av det statliga stödet till allmänna samlingslokaler skulle vara oförändrat (prop. 1996/97:1, UO 17). Orsakerna till denna förändring framgår inte av propositionen. Det fanns emellertid, utöver de budgettekniska skäl som redovisas i propositionen, ett missnöje med det befintliga kösystemet. De etablerade samlingslokalorganisationerna ansågs ha mer eller mindre monopol på tillgången till anslaget. Nya grupper, som t.ex. invandrarorganisationer i de större tätorternas ytterområden, ansågs inte få del av stödet i samma utsträckning. Det fanns därför en önskan om en återgång till det ursprungliga syftet med stödet, att det skulle tillgodose föreningslivets behov av samlings- och studielokaler. Min tolkning är att den förändring av förordningen som gjordes 1996 var ett avståndstagande från den utvidgning av syftet med de allmänna samlingslokalerna som hade skett och framåt. I den utredning som Statskontorets gjorde 1995, som var ett av underlagen till propositionen, hänvisades till att de allmänna samlingslokalerna utgjorde viktiga mötesplatser för medborgarna och att ett aktivt deltagande i föreningslivet skapade förtroende och tillit medborgarna emellan. Därför kunde samlingslokalerna ses som en infrastruktur för skapande av ett socialt kapital. Mot den bakgrunden föreslog Statskontoret att begreppet allmänna samlingslokaler skulle inskränkas till att avse föreningslivets samlings- och studielokaler samt deras biutrymmen. Jag anser därför sammanfattningsvis att de utvidgade syften med de allmänna samlingslokalerna, som formulerades och som blev mer etablerade , fortfarande bör vara giltiga. De allmänna samlingslokalerna skall kunna tillgodose: dels föreningslivets behov av lokaler för sin verksamhet och för att förverkliga centrala demokratiska mål i samhället, dels kulturlivets behov av lokaler både för distribution av kultur och för skapande aktiviteter, dels spontana behov av lokaler för debatt och fritidssysselsätt- ningar utanför det organiserade föreningslivet. 9.2.2Lokaler för föreningslivets behov Jag anser att det grundläggande syftet med de allmänna samlings- lokalerna fortfarande bör vara att de i första hand skall tillgodose föreningslivets behov av lokaler för sin verksamhet och för att för- verkliga centrala demokratiska mål i samhället. I forskarstudien påpekas att etniska minoriteter inte alltid tycks vara medvetna om den resurs som den allmänna samlingslokalen utgör. Detsamma tycks vara fallet för den unga generationen. Nya verksamhetsformer och kulturuttryck, liksom nya politiska aktivi- tetsformer, tycks inte heller riktigt aktivt pocka på den allmänna samlingslokalen som plattform, forum och arena. Jag anser därför att det är viktigt att de allmänna samlingslokalerna uppmärksam- mar, synliggör och beaktar specifika samhällsgruppers och kultur- yttringars särskilda lokalbehov. De allmänna samlingslokalerna skall i första hand möjliggöra för medborgarna att utöva sina grundlagsfästa mötes-, yttrande- och föreningsfriheter. Detta förutsätter offentliga rum; både i bokstavlig bemärkelse och i fråga om miljön, där människor kan växa i uttrycksförmåga, självkänsla, debatt och samverkanslust. Min uppfattning är att samlingslokaler är viktiga mötesplatser för medborgarna och att ett aktivt deltagande i föreningslivet skapar förtroende och tillit medborgarna emellan. Folkrörelsepolitiken har som mål att människor skall ha bästa möjliga förutsättningar att bilda och delta i olika typer av folkrörelser och föreningar. Inom politikområdet demokrati är det centrala målet att folkstyrelsen skall värnas och fördjupas. Viktigt att notera är att inom samma politikområde återfinns även de mänskliga rättigheterna. Regeringens långsiktiga strävanden på detta område är att säkerställa full respekt för de mänskliga rättig- heterna, ökad kunskap och medvetenhet om dessa, samt bättre samordning med att främja mänskliga rättigheter. Min bedömning är att det har skett en tydlig förskjutning av fokus i synen på folkrörelsernas och föreningslivets roll och betydelse i samhället . Folkrörelsernas centrala roll har traditionellt varit att ge röst åt olika gruppers behov, värderingar och intressen. En annan viktig roll har varit att organisera tjänster och service, både för de egna medlemmarna och för människor utanför organisationerna. En gång i tiden var det de frivilliga organisationerna som satte fart på välfärdsbygget. Exempelvis var det ABF som startade folk- biblioteken. HSB var först med barnstugor och kyrkan skötte social omvårdnad. Jag tror att det människor då åstadkom i samverkan bör kunna göras också . Bland dagens unga finns det en vilja att åstadkomma konkreta resultat tillsammans med andra. Jag bedömer att det har blivit allt svårare att dra gränsen mellan organisationer med en röst-roll och sådana med en service-roll. Organisationerna ställer inte enbart krav på att stat, kommun och landsting skall tillhandahålla olika tjänster, utan man tillhand- håller i allt större utsträckning själva den verksamhet som med- lemmarna efterfrågar. Det finns således ett ökat intresse mot servicerollen. har också folkrörelsernas och andra föreningars betydelse för folkhälsan betonats. pekade i sitt slutbetänkande (SOU 1998:43) på att den relativt goda hälsoutveckling för hela befolkningen, som vi har sett i , till stor del är kopplad till att människor kollektivt har valt att på olika sätt förbättra sin och andras tillvaro. Det gäller exempelvis idrottsrörelsens betydelse för fysisk aktivitet, betydelse för den minskade alkohol- konsumtionen, miljörörelsens betydelse för miljön, konsument- rörelsens betydelse för säker mat och de fackliga organisationernas betydelse för arbetsmiljön. Kommittén föreslog därför bland annat att kommunerna bör ge stöd till föreningsliv, frivilliginsatser och folkbildning samt främja tillkomsten av mötesplatser för olika grupper. Ett inte oviktigt resultat av föreningslivet är att människor, som medlemmar i föreningar eller andra sammanslutningar, lär sig sam- arbeta och utveckla ett ömsesidigt förtroende för varandra. Man etablerar ett förhållningssätt i demokratins anda. Medlemmarnas åsikter vägs samman till gemensamma idéer och strävanden och beslut fattas för vilka deltagarna tvingas ta ett gemensamt ansvar. Detta är viktiga kunskaper och egenskaper i en demokrati. Jag har tidigare pekat på att organisationslivet har förändrats. Det är inte samma typ av föreningar som . Från att tidigare ha dominerats av hierarkiska organisationer, består föreningslivet allt mer av nya former av platta medborgarorganisationer. Med- lemmarna är mindre hårt knutna till respektive förening eller folk- rörelse, utan har i stället kontakter med flera. Stabilitet och vitala organisationer är naturligtvis viktigt i vår typ av demokrati. Men det är viktigt att nya organisationer kan växa fram. Jag tror att den nya nätverkskulturen kan vara positiv när det gäller skapandet av socialt kapital. Jag är dock medveten om att alla inte är aktiva i ett nätverk eller i någon annan typ av organisation. Det är inte orimligt att anta att de personer som står utanför något slag av nätverk är de som främst är i behov att tillhöra ett socialt nätverk. Jag anser att goda lokaler också är en av förutsättningarna för en mångsidig kulturverksamhet nära människorna. De kulturpolitiska mål som har fastställt är: att värna yttrandefriheten och skapa reella förutsättningar för alla att använda den, att verka för att alla får möjlighet till delaktighet i kulturlivet och till kulturupplevelser samt till eget skapande, att främja kulturell mångfald, konstnärlig förnyelse och kvalitet och därigenom motverka kommersialismens negativa verk- ningar, att ge kulturen förutsättningar att vara en dynamisk, utmanande och obunden kraft i samhället, att bevara och bruka kulturarvet, att främja bildnings- strävandena samt att främja internationellt kulturutbyte och möten mellan olika kulturer inom landet. Från att de allmänna samlingslokalerna tidigare i första hand har tillgodosett föreningslivets behov av lokaler, är min bedömning att de spelar en allt viktigare roll i ett levande lokalt kulturliv. Många samlingslokaler har utvecklats mer till att fungera som allmänna kultur- och fritidslokaler för allmänheten, med utrymmen för olika slag av fritidssysselsättningar och lokalt samordnade med andra lokalbehov. I tusentals samhällen och byar fungerar den allmänna samlings- lokalen som ett lokalt kulturhus, som är öppet både för amatörers skapande och för gästspel av professionella kulturarbetare. Jag anser att amatörers skapande i t.ex. teatergrupper, konsthantverks- cirklar, skrivarverkstäder, körer, danslag och musikensembler ger kunskap, glädje och gemenskap och dessutom erfarenheter som stärker människors uttrycksförmåga och självtillit. Jag anser därför att de allmänna samlingslokalerna kan ses som en del av en infrastruktur för skapande av ett socialt och kulturellt kapital. Detta har bekräftats av flera forskare . Det gäller exempelvis den amerikanske forskaren som har visat att föreningar och folkrörelser är den viktigaste arenan för skapandet av socialt kapital. Forskning om nya kooperativ, lokala utvecklingsgrupper, nyskapande ungdomsverksamheter och frivilligt socialt arbete, visar att det ligger en stor kraft i de demo- kratiska idéerna när de tillämpas på lokal och konkret nivå. Min uppfattning är att den svenska folkrörelsekulturen är en viktig kraft i skapandet av ett socialt kitt och gemenskap, både mellan individer och i samhället i stort. Att tillhöra en förening ger ofta individen både tillhörighet i det lilla och insikter om större sammanhang. Det finns dock en oro för att det sociala kapitalet skulle ha minskat . Jag har tidigare pekat på att många av de traditionella folkrörelserna har tappat medlemmar. Detta har setts som ett uttryck för att det sociala kapitalet skulle vara i fara. Jag tror emellertid, i likhet med bland annat Demokratiutred- ningen, att ett minskat engagemang i föreningslivet inte behöver ses som ett uttryck för en urholkning av det sociala kapitalet. Det är inte det formella föreningsmedlemskapet i sig som skapar det Det viktiga är deltagandet och att göra saker tillsammans med andra. Att vara passiv medlem i olika föreningar eller att delta i politiska partier, utan att kunna åstadkomma något, är det få som är intresserade av. De allmänna samlingslokalerna är platser för att göra professionellt buren kultur tillgänglig i hela landet. Utan samlings- lokaler och entusiastiska lokala arrangörer skulle inte skådespelare, författare, musiker, bildkonstnärer m.fl. kunna nå ända ut i människors omedelbara närmiljö. Impulserna från de yrkesverk- samma kulturarbetarna berikar också det lokala kulturlivet, som i sin tur ger värdefulla arbetstillfällen till kultursektorn. En del av kulturverksamheten organiseras med hjälp av de samlingslokalhållande riksorganisationerna, som får statligt stöd för detta. De arrangerar bland annat utbildningar för kultur- ansvariga, organiserar filmverksamhet, ordnar turnéer av teaterföre- ställningar och vandringsutställningar. Inom genomförs en analys av effekterna av bidraget till allmän kulturverksamhet. Anslaget har varit oförändrat och uppgår till . Min uppfattning är att detta anslag bör höjas för att kompensera organisationerna för de stora kulturpolitiska insatser som de gör. Jag anser också att de allmänna samlingslokalerna är viktiga platser för det livslånga lärandet.