sou · GRB324 · 2004-01-01 00:00:00 — Tävlingsdelen är en liten del av träningen men det finns olika former av tävlingsmoment som komplement till träningen. Tävlingsdelen är mycket begränsad och finns som en del av utveck- lingen för utövaren. Det är t.ex. inte möjligt att enbart tävlings- träna. För att få börja tävla måste man ha fyllt . Träningen består av många olika moment av vapenlösa tekniker samt övningar och försvarstekniker med och mot olika typer av vapen. Karaktäristiskt är bruket av käppar där man tränar koordination och övningar som man sedan förs vidare till vapenlöst försvar. Företrädare för de filippinska kamparterna menar att verksamheten främjar mångfalden eftersom den sprider ett kulturellt arv från och verkar för internationellt utbyte. Träningar äger rum med utländska gästinstruktörer och de anför också att de har en öppen gemenskap som verkar för respekt för våra med- människor. Den typen av skador som är vanligast inom dessa filippinska kamparter uppges vara blåsor i händerna och skador på knogarna. Ytterligare en filippinsk kampart som finns i är escrima. Det finns ganska begränsat antal klubbar runt om i landet, och de utövare som finns (drygt hundratalet) är . De allra flesta utövarna tävlar inte, men det förekommer tävlingar. Tävlingsytan i escrima är och matcherna går i två ronder om en minut var. Tillåtna träffytor i escrima är huvudet, framsidan av överkroppen, lår, armar och händer. Förbjudna träffytor är hals, skrev, knä och baksidan av kroppen. Då man tävlar är målet att göra så många poänggivande träffar som möjligt, utan att själv bli träffad. En träff måste vara tillräckligt hård och träffa något av de tillåtna och poänggivande områdena. Det är inte tillåtet att avsiktligt försöka skada motståndaren. Det är också förbjudet att fly från mattan, svepa eller vända ryggen mot motståndaren. Följden av en förbjuden handling är varning eller diskvalificering. Träffar med pinnen premieras med högre poäng, likaså träff mot huvudet och avväpning. Det är även tillåtet att slå med händerna, armbågarna, knäa, sparka och skalla – vilket leder till att det är möjligt att vinna på knockout. Rak spark mot huvudet eller knä är dock ej tillåtet. Under matchen finns det minst två poängdomare som räknar antal träffar samt en huvuddomare som tillser att allt går rätt till i ringen. En idrott som har varit på frammarsch i är brazilian jiu-jitsu. Det är som namnet antyder är en brasiliansk variant av ju-jutsu. Brazilian jiu-jitsu består framför allt av markkamp nere på mattan. Idrotten är mycket inriktad på positionsstrategi, dvs. vilken av deltagarna som är överst och var deltagarnas ben är placerade. Det finns många olika tekniker för att förbättra eller vända positioner, dessutom används så kallade submissiontekniker som t.ex. halslås och armlås. I brazilian jiu-jitsu vinner man antingen på poäng som ges för uppnådda positioner eller genom submission, dvs. motståndaren ger upp p.g.a. ett lås. Det finns ingen gemensam riksorganisation för brazilian jiu-jitsu utan de olika klubbarna tillhör antingen en av flera organisationer (t.ex. SBJJA eller ) eller är självständiga (t.ex. Hilti BJJ). Flera av de svenskar som tävlar i NHB ( se avsnitt 2.11.2) tränar brazilian jiu-jitsu. Submission wrestling är en grapplinginriktad tävlingsform helt utan sparkar och slag. Liksom inom brazilian jiu-jitsu vinner man antingen på poäng som ges för uppnådda positioner eller genom submission, d.v.s. att motståndaren ger upp p.g.a. ett lås, man tävlar dock i allmänhet utan så kallad gi (dräkt). Mycket få har sub- mission wrestling som sin huvudsakliga inriktning utan utövare från t.ex. brazilian jiu-jitsu eller shootfighting deltar i öppna tävlingar. Dessa tävlingar lockar ofta även utövare från idrotter anslutna till , som t.ex. judo, brottning och ju- jutsu. Ett flertal kampidrottsföreningar inom flera olika idrotter som t.ex. kickboxning och ju-jutsu och som inte är medlemmar i något av erhåller bidrag genom anslutning till Aktiv Ungdom som är en barn- och ungdoms- organisation som får stöd via (se avsnitt 7.1.1). Motionsinriktad träning oftast helt utan tävlingsmoment och som i många drag är identiskt med boxning och/eller kickboxnings- träning blir allt vanligare på gym runt om i . Träningen som sannolikt drar en stor mängd utövare bedrivs under flera olika namn som t.ex. Boxaerobic och Kick&box. Denna typ av kamp- idrottsträning i gym-regi är i allmänhet inte ansluten till någon kampidrottsorganisation. K1 är en verksamhet med rötterna i . Reglerna för de tävlingar som arrangeras är en blandning av olika kampidrotter och stilar. I K1:s fall framför allt karate, kung fu, taekwondo och kickboxning. Matcherna äger rum i en boxningsring. Mest liknar K1-tävlinga- rna thaiboxningen. Till skillnad från thaiboxning är det dock inte tillåtet att armbåga sin motståndare och endast kortare clinch får förekomma. Deltagarna i en match får dock slå, sparka och knäa varandra. Utövarna är utrustade med boxhandskar. En enstaka match i K1 består av fem ronder à eller tre ronder à . En match som ingår i en turnering pågår 3 x . Av hänsyn till deltagarnas säkerhet får ingen del- tagare gå fler än 15 ronder . Den deltagare som använder en förbjuden teknik kan tilldelas en tillsägelse, en varning eller få poängavdrag. Den som drabbas av tre poängavdrag under en och samma rond blir diskvalificerad. Förbjudna tekniker i K1 är bland annat att skalla sin motståndare att attackera motståndarens underliv att använda tekniker från brottning eller judo, som t.ex. kast eller submissiontekniker. att kväva eller bita motståndaren att attackera sin motståndare när denne är nere på marken eller på väg upp att attackera motståndaren när domaren ingriper för att sepa- rera deltagarna att slå sin motståndare i nacken I K1 vinns en match genom knockout, teknisk knockout eller domslut. Poäng i K1 ges enligt följande prioritering: 2.omfattningen av skada som deltagaren tillfogat sin motståndare I reglerna för K1 förekommer få begränsningar för att vara stående kamp. Knockoutfrekvensen i K1-tävlingar är hög och ligger enligt organisationens egna marknadsföringsuppgifter upp emot . Som knockout räknas då samtliga matcher som avbryts före full tid. Alla deltagare måste genomgå en medicinsk kontroll av tävlingsläkaren innan de tävlar. I en turnering måste segraren i en match genomgå medicinsk kontroll innan han tillåts gå vidare till nästa match i turneringen. Det första K1-arrangemanget ägde rum . K1 är en världsomspännande verksamhet med uttagningstävlingar på olika platser runt om i världen med finaltävling i . En sådan kvalificeringsturnering hölls t.ex. i . Det första K1-arrangemanget i planeras äga rum . Arrangemanget var utsålt (2 400 platser) en månad innan tävlingen. K1 har en mycket stor publik, särskilt i ursprungslandet där arrangemangen drar upp emot 75 000 åskådare. K1 har också en miljonpublik via TV. K1 har visats på Eurosport och därigenom kunnat ses av en svensk TV-publik. I uttagnings- tävlingarna har det förekommit svenskt deltagande. Ingen svensk har dock lyckats ta sig vidare till finalen i . 2.11.2NHB (tudo) NHB betyder no holds barred och är en beteckning som används på kampidrottstävlingar med få regler. Ett annat namn som används för denna företeelse är tudo (portugisiska för allt är tillåtet). Det finns ett antal olika organisationer och arrangörer som arrangerar tävlingar av NHB-karaktär. Jag har valt att i detta sammanhang beskriva den kanske mest kända av dessa, Ultimate Fighting (UFC), samt den NHB-verksamhet som finns i geografiska närhet. Ultimate Fighting (UFC) UFC är en verksamhet med rötterna i , där den startade . Tävlingar inom UFC har också hållits i och . Den första europeiska UFC-galan hölls i i . Verksamheten finansieras till stor del genom s.k. pay-per view- TV och försäljning av videofilmer från galorna. UFC-matcherna har ibland innehållit så våldsamma inslag och haft så få begränsande regler att verksamheten förbjudits i flera amerikanska delstater. Reglerna har därefter justerats för att galor åter skall kunna arrangeras. Enligt UFC:s hemsida gäller bl.a. följande regler för tävlingar anordnade av UFC. Det finns fem viktklasser inom UFC. Ronderna är långa med en minuts paus. Mästerskaps- matcher avgörs i fem ronder och övriga i tre ronder. Matcherna avgörs genom knockout, att en av deltagarna ger upp eller att domaren stoppar matchen. Om matchen inte är avgjord före full tid avgör ett antal domare vem som skall tilldömas segern. Det finns en lista på ett antal förbjudna tekniker. Sådana är bland andra att sticka in fingrar i ögonen på sin motståndare, bitas, dra motståndaren i håret och liknande, fish hooking (att haka fast fingrarna i en motståndares mun, näsborrar eller öron och dra i dem), att sparka eller knäa en liggande motståndare i huvudet, Även om det inte förekommit några arrangemang av NHB typ i ännu så har det förekommit ett antal, dock inte särskilt många, i våra grannländer. genomförs i tävlingar som går under namnet Finnfight. Finnfight har arrangerats vid sex tillfällen. I har ett liknande evenemang kallat arrangerats . I reglerna för Finnfight anges vad som inte är tillåtet att göra. Bl.a., följande tekniker anges som otillåtna. fish hooking (att haka fast fingrarna i en motståndares mun, näsborrar eller öron och dra i dem) sticka in fingrar i ögonen på sin motståndare, dra motståndaren i håret och liknande tekniker riktade mot struphuvudet spark med skor på fötterna att avsiktligt skada sin motståndare användande av dopningsmedel eller narkotika bryta motståndarens fingrar eller tår fotbollsspark eller hälspark mot huvudet när motståndaren ligger ned och den som sparkar står upp sparkar och slag mot underlivet att knuffa eller kasta sin motståndare ut ur ringen I Finnfight kan man vinna en match på knockout, uppgivet eller teknisk knockout (domaren stoppar matchen). Läkaren kan också gå in och stoppa en match. En deltagare kan också diskvalificeras p.g.a. regelbrott. Om matchen går tiden ut avgör tre domare vem som skall tilldömas segern. I Finnfight skall deltagarna bära tunna handskar som arran- görerna tillhandahåller. Dessutom gäller att följande utrustning är obligatorisk för deltagarna brottningsskor (inte obligatoriskt) Det finns fyra viktklasser; under , under , under och över . Matcherna utkämpas i en boxningsring och varar i utan paus. Ett exempel på hur en match kan gå till ges i Fighter magazine nr 1/2002. Detta är ett referat från en match från Finnfight 5 mellan en engelsman vid namn och finländaren . Burrows inleder sin debutmatch i Finn Fight med en jabb följt av ett inskjut där han plockar upp sin motståndare och dunkar ned honom i mattan. Sedan passerar han guarden och släpper lös en hel hög med knän och slag mot Tyynismaas huvud. Men den finske fightern försvarar sig bra och gör en reversal som Burrows än en gång passerar till sidecontrol och laddar med flera knän mot Tyynismaas huvud som blir utslagen i andra ronden. Ett annat exempel hämtat från samma tidning. Fighten slutar med att Naseri utför ett Sakuraba-liknande hopp och stampar sin motståndare i ansiktet vilket får publiken att bli vilda och domaren bryter matchen och dömer vinst för Naseri. I har det arrangerats en liknande tävling som Finnfight under namnet Vikingfight. I Vikingfight vinner man på samma sätt som i Finnfight. Genom knockout, uppgivet eller genom att domaren eller en läkare stoppar matchen. Domaren skall stoppa matchen om en av deltagarna inte kan försvara sig eller är i en position då domaren anser att den underlägsne riskerar att bli allvarligt skadad. En deltagare kan också bli diskvalificerad om han vid upprepade tillfällen bryter mot reglerna. Vid allvarliga regelbrott kan en deltagare bli dis- kvalificerad direkt. Om en match inte är avgjord vid full tid avgör tre domare vem som skall utses som vinnare. De tävlande får inte smörja in sig med något på kroppen inklusive oljor, vaselin eller liknande Användande av prestations- höjande medel (inklusive steroider) är förbjudet. Det kan enligt reglerna förekomma stickprovstester före eller efter tävlingen. Om det skall vara kontroller bestäms av arrangören. Det senaste arrangemanget, 2, fick tillstånd att hållas av den lokala polismyndigheten. 2 var också tänkt att sändas i dansk TV. Detta utlöste emellertid en sådan debatt i att TV ändrade sig. Bakgrunden till detta var bland annat att det framkom att flera personer som är dömda för våldsbrott och personer med anknytning till kriminella mc-gäng antingen själva skulle delta eller var involverade i arrangemanget på annat sätt. 3Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. I detta avsnitt kommer jag att ta upp den reglering som finns av idrottslig verksamhet i . Jag inriktar mig därvid på de all- männa bestämmelser som finns inom straffrätten när det gäller vilket våld som samhället tillåter att enskilda utsätter varandra för i sam- band med idrottsutövning. Dessutom görs en redogörelse för vilka bestämmelser som gäller för den som vill arrangera ett idrottsevene- mang. 3.1.2Allmänt om samtyckes betydelse i straffrätten Den grundläggande bestämmelsen om samtyckes ansvarsbefriande verkan vid brott finns i 24 kap. 7 § . Där anges att en gärning som någon begår med samtycke från den mot vilken gär- ningen riktas utgör brott endast om gärningen, med hänsyn till den skada, kränkning eller fara som den medför, dess syfte och övriga omständigheter, är oförsvarlig. När det gäller tolkningen av bestämmelsen sägs i förarbetena (prop. 1993/94:130 s. 37 ff.) att gränsen för ett samtyckes ansvars- befriande verkan vid uppsåtligt tillfogande av kroppsskada borde dras på i stort sett samma sätt som gränsen mellan ringa misshandel och misshandel av normalgraden. Regeln är inte avsedd att ge ut- rymme för att samtycke till grov misshandel eller uppsåtligt dödande i något fall skall leda till ansvarsfrihet. Paragrafen infördes och var avsedd att innebära en kodifiering av vad som gällde enligt praxis. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. 3.1.3Betydelsen av samtycke i samband med idrottsutövning I idrottsgrenar där det ingår kroppskontakt mellan deltagarna är ovan nämnda bestämmelser om verkan av samtycke till angrepp mot den egna personen av stort intresse. De brott som normalt kan bli aktuella är framför allt misshandel, ofredande och olaga tvång. diskuterar i sin bok sam- tyckets betydelse vid idrottsutövning. Han skriver där att åtskilliga gärningar som förekommer vid sportutövning uppfyller rekvisiten för t.ex. ringa misshandel, olaga tvång och ofredande. Som exempel tar Jareborg upp matcher i brottning, boxning, fotboll och ishockey. Den som frivilligt deltar i sådan verksamhet måste ha anses gett samtycke till all våldsutövning som håller sig inom ramen för spelets regler. Jareborg menar vidare att det inte går att motivera önskad ansvarsfrihet med hänvisning endast till reglerna om sam- tycke, även om man vid sportutövning skulle anse att samtycke i större omfattning än annars gör att en gärning är försvarlig. Vid en våldsgärning, som är otillåten enligt spelets regler, men som inte strider mot spelets idé, behöver inte den som utsätts för våldet ha samtyckt därtill. Misshandel i form av amatörboxning eller brott- ning är i princip inte brottslig. Eftersom proffsboxning är för- bjuden i torde det dock vara möjligt att döma för miss- handel vid sådan boxning; observeras bör dock att samtycke kan utesluta ansvar för annat än svårare skador. (Jareborg, Straffrättens ansvarslära, 1994, sid. 185 f.). I förarbetena till införandet av samtyckesbestämmelsen i 24 kap. 7 § (prop. 1993/94:130 s. 40 f.) diskuterades samtyckes betydelse i samband med lek och idrott. Det konstaterades att det inom lek och idrott godtas svårare misshandel än som i allmänhet accepteras på grund av enbart samtycke. I många sporter, menade regeringen, är det oundvikligt att deltagarna utsätts för ett visst mått av både avsiktligt och oavsiktligt våld under stridens hetta, t.ex. inom ishockey. I boxning utgör t.o.m. uppsåtlig misshandel det centrala momentet i sporten. Regeringen anförde vidare att det i de flesta sporter, som inne- fattar handgripligt beteende, finns regler som har karaktär av säker- hetsföreskrifter. Enligt regeringen torde man kunna utgå från att den som följer dessa inte skall fällas till ansvar för brott, även om förfarandet i och för sig ryms under ett straffstadgande. Men inte heller om dessa regler överträds är det säkert att ansvar skall in- träda. Regeringen menar att det finns sporter som allmänt bedrivs Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. på sådant sätt att regelöverträdelser, som ibland leder till person- skador, är oundvikliga. Som exempel nämner regeringen ishockey, fotboll, handboll, bandy och rugby. Den som frivilligt deltar i sporter av denna typ är medveten om skaderisken. Detta innebär inte att man generellt kan säga att han eller hon godtar skadan i det enskilda fallet. Att använda samtycke som grund för ansvarsfrihet är därför enligt regeringen inte möjligt i alla situationer. I betänkande Frihet från ansvar (SOU 1988:7), som föregick nämnda proposition, menade man att i sådana situationer följer ansvarsfriheten i stället av att vissa regel- överträdelser är allmänt godtagna i samhället. Detta även om per- sonskador uppstår. Kommittén konstaterade att det framstod som omöjligt att ange en gräns för hur långt ansvarsfriheten sträcker sig. Att grova regelöverträdelser kan föranleda straffansvar menade ut- redningen var klart, detta särskilt när det gäller uppsåtliga regel- överträdelser, t.ex. slagsmål (SOU 1988:7 s. 137). 3.1.4Bestämmelser om offentliga tillställningar Innan den professionella boxningen förbjöds, genom lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning, krävdes enligt 12 § allmänna ordningsstadgan (1956:617) tillstånd för tävlingar och uppvisningar i professionell boxning. Enligt denna paragraf gällde också krav på tillstånd för andra offentliga tillställ- ningar som t.ex. tävlingar eller uppvisningar i motorsport och pro- fessionell brottning. Bestämmelser om offentliga tillställningar finns numera i ord- ningslagen (1993:1617). Av 2 kap. 3 § framgår att tävlingar och uppvisningar i sport och idrott kan vara att anse som offentliga till- ställningar. För att en tillställning skall anses som offentlig krävs att den anordnas för allmänheten eller att allmänheten har tillträde till den. En tillställning till vilken tillträdet är begränsat genom krav på in- bjudan, medlemskap i en viss förening eller annat villkor är att anse som en tillställning som allmänheten har tillträde till, om tillställ- ningen uppenbarligen är en del av en rörelse vars verksamhet ute- slutande eller väsentligen består i att anordna tillställningar av detta slag. Detsamma gäller om tillställningen med hänsyn till omfatt- ningen av den krets som äger tillträde, de villkor som gäller för till- Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. trädet eller andra liknande omständigheter är att jämställa med sådan tillställning. Krav på tillstånd eller anmälan I ordningslagen (1993:1617) regleras framför allt aktiviteter på offent- lig plats. Med offentlig plats avses bl.a. allmänna vägar, torg, parker och andra platser som i detaljplan redovisas som allmän plats och som har upplåtits för sitt ändamål (1 kap. 2 § ordningslagen). Enligt samma paragraf kan regeringen eller, efter regeringens bemyndigan- de, en kommun föreskriva att anläggningar för t.ex. lek, idrott och friluftsliv jämställs med offentliga platser när det gäller bestämmel- serna om ordning och säkerhet i 3 kap. ordningslagen och lokala föreskrifter. En förutsättning är att områdena är tillgängliga för all- mänheten. Enligt 2 kap. 4 § ordningslagen, som motsvarar den ovan nämnda 12 § i allmänna ordningsstadgan, får en offentlig tillställning inte utan tillstånd anordnas på offentlig plats. I vissa fall krävs emeller- tid tillstånd för offentliga tillställningar även i andra fall. marknader eller liknande nöjestillställningar eller tävlingar eller uppvisningar i motorsport eller professionell brott- ning. Om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för trafi- ken, får emellertid anordnaren befrias från skyldigheten att söka tillstånd för tillställning av visst slag. Ett beslut om befrielse får förenas med villkor. Ansökan om tillstånd att anordna en offentlig tillställning görs hos polismyndigheten (2 kap. 6 § ordningslagen). Det finns även bestämmelser om anmälningsskyldighet för offent- liga tillställningar i ordningslagen. I 2 kap. 5 § anges att den som avser att anordna en sådan offentlig tillställning, som inte kräver tillstånd enligt 2 kap. 4 §, inom ett område som redovisas i detalj- plan skall anmäla detta till polismyndigheten. Detsamma gäller den som tänker anordna en offentlig tillställning utomhus utanför detalj- planelagt område t.ex. om deltagarantalet förväntas bli högt eller om det finns risk för att ordningen och säkerheten äventyras vid till- Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. Anordnaren får emellertid befrias från sin anmälnings- skyldighet i fråga om tillställningar av visst slag om det kan ske utan fara för ordning och säkerhet eller för trafiken. Ett sådant beslut får förenas med villkor. Det kan ibland vara svårt för polisen att bedöma säkerheten i sam- band med en offentlig tillställning. Det kan t.ex. behövas en under- sökning av en person med särskild fackkunskap. I 2 kap. 9 § andra stycket ordningslagen finns därför en möjlighet för polisen att med anledning av en ansökan om tillstånd till offentlig tillställning anlita en särskild sakkunnig på anordnarens bekostnad. 3.1.5Lagen (1969:612) om förbud mot professionell boxning trädde lagen (1969:612) om förbud mot profes- sionell boxning (proffsboxningslagen) i kraft. Lagen innebär att det är förbjudet att delta i tävlings-, uppvisnings- eller träningsmatcher i professionell boxning. Det är också otillåtet att på olika sätt främja professionell boxning, t.ex. genom att anordna eller ekonomiskt understödja sådana matcher. Det är också förbjudet att vara domare eller sekond. Lagen föregicks av ett omfattande utredningsarbete rörande den professionella boxningens vara eller inte vara . Detta arbete bedrevs både i och inom ramen för det nordiska samarbetet. Lagens lydelse är i dess helhet följande. 1 § Den som här i riket deltager i tävlings-, uppvisnings- eller träningsmatch i professionell boxning dömes till böter eller fängelse . 2 § Till böter eller fängelse dömes också den som i fråga om match som avses i 1 § 1.anordnar eller ekonomiskt understödjer matchen eller upplå- ter lokal för den, 2.i egenskap av manager ingår avtal om matchen eller främjar tillkomsten av sådant avtal, 3.tjänstgör som domare eller sekond. 3 § För medverkan till brott mot denna lag dömes ej till ansvar. 4 § Utbyte av brott som avses i denna lag skall förklaras förver- kat, om det ej är uppenbart obilligt. Gällande bestämmelser rörande kampidrotter m.m. I propositionen till proffsboxningslagen (prop. 1969:118 s. 31 f.) anförde departementschefen att man genom den nordiska kommit- téns utredning och remissbehandlingar i ämnet hade fått en klarare bild av vilka skadeverkningar och hälsorisker som är förenade med boxning. De medicinska skadeverkningarna av boxningen – främst hjärnskador av kronisk karaktär – konstaterades vara allvarligare än vad man tidigare hade trott. Verkningarna ansågs vara av sådan art att boxningen från medicinsk utgångspunkt inte kunde anses vara godtagbar som sportgren i dess nuvarande form. Samhället kunde, enligt departementschefen, inte underlåta att ingripa för att förebygga de allvarliga, ibland livshotande, skador som boxare kan drabbas av och som i sin tur kan leda till bl.a. arbetsoförmåga och sociala an- passningssvårigheter. Det som upplysts talade för förbud mot box- ning och skälen ansågs starkast i fråga om professionell boxning.