prot · GR0999 · 2004-04-21 00:00:00 — Men i övrigt ska barn vara skuldfria enligt min uppfattning. Det är målsättningen för oss. kan vi känna en stor tillfredsställelse över att vi har agerat i detta ärende från sida och inte minst från lagutskottets sida. Det var lite trögt i början från . I interpellationsdebatten var justitieministern ganska tveksam till att vidta åtgärder. Men det hela har förändrats radikalt, och tror jag att alla arbetar för att komma till bra lösningar. Det första steget kommer med en rapporteringsskyldighet för både och kronofogdemyndigheten till överförmyndaren när barn registreras som fordonsägare eller när barn registreras med skulder. Det kommer säkert att betyda väldigt mycket. Jag tror först och främst att det kommer att ha en preventiv effekt. Det kommer att förhindra en del föräldrar från att agera på det sätt som sker, och det kommer naturligtvis också att innebära att överförmyndarna får möjlighet att agera. Det som känns bekymmersamt är förmodligen både kunskaperna hos överförmyndarna och de resurser som överförmyndarna har . Det är besvärliga bakomliggande förhållanden som överförmyndarna måste ta reda på, sätta sig in i och sedan arbeta med och försöka rätta till. Vi har varit inne på det vid olika tillfällen, till exempel hur fordon förvärvas och om det är civilrättsligt giltiga förvärv eller inte. Men jag tror för min del att första steget kommer att bli betydelsefullt och kommer att ge resultat. Det andra steget, att införa en brukarregistrering i bilregistret, som har aviserat, kommer säkert också att betyda kolossalt mycket. Tyvärr måste jag, liksom , säga att det här kommer att ta lite tid, och det tycker jag är tråkigt. Förslaget har lagts i utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare som ska komma . Men sedan vet vi att det blir remissomgång, beredning och så vidare. Det innebär att det förmodligen kommer att ta lite tid innan den här frågan kommer upp till behandling och kan avgöras. Min förhoppning är att den bryts ut ur utredningen så fort som möjligt och att vi därmed kan komma till ett beslut under kommande riksdagsår. I lagutskottet måste vi sedan gå vidare och fördjupa oss i en del olika problem som finns. Vi måste fråga oss om regleringen i är tillräcklig eller om det måste ske förändringar eller tillägg. Jag tänker exempelvis på det fall som tog fram om en flicka som fick en skuld för ett skolfoto, för vilket hon blev föremål för indrivningsåtgärder när hon fyllt . Det kan inte vara rimligt att det får vara på det viset. kan man inte ådra sig skulder. Här måste också föräldraansvaret på något vis komma in. Även frågan om telefonabonnemang som öppnas i barns och tonåringars namn måste man titta närmare på. Är det verkligen barnet som ensamt ska vara betalningsskyldigt, eller ska vårdnadshavaren ha ett betalningsansvar för detta? När det gäller skatter som barn restförs för tror jag faktiskt att överförmyndarna kan hantera det mesta av den problematiken. Det är uppenbart så att föräldrarna agerar på ett sätt som inte står i överensstämmelse med våra regler. Jag tror alltså att vi i lagutskottet har en del arbetsuppgifter kvar beträffande skuldsatta barn men att vi nu verkligen är på god väg. Detta känns oerhört tillfredsställande. Jag tillstyrker utskottets förslag i betänkandet. 48 (): Det är hög tid att regeringen tar sig an den här problematiken; det är vi i lagutskottet överens om. Redan inför redovisningen av arbete med redovisade det jättestora problem som handlar om skuldsatta barn. Sedan har det skett en rad uppvaktningar. Regeringen har börjat arbeta med problematiken, vilket vi fick höra på en, tycker jag, väldigt bra hearing som lagutskottet inbjöd till. Men regeringens arbete har, som vi tidigare hört, begränsats till att röra den lilla delen. 5 miljoner av 41 ½ miljoner är vad det rör sig om när det gäller fordonsrelaterade skulder. Detta tycker inte vi är tillräckligt. När lagutskottet får information om den stora och djupa problematik som rör allt det andra kan vi inte nöja oss med att man arbetar med de 5 miljonerna. Vi kristdemokrater hade tänkt att det skulle bli ett särskilt yrkande eller så. Men lagutskottet var i sin vishet klokt nog att skriva in i betänkandet att det inte bara är det i motionerna beskrivna problemet som vi vill att regeringen ska komma till rätta med utan problemet i stort med att barnen genom någon annans agerande skuldsätts. Där utgår utskottet alltså från att regeringen återkommer till med förslag till åtgärder. Det ser vi fram emot. Vi yrkar således bifall till utskottets förslag i betänkandet såsom det ser ut. Jag vill ändå anföra att det återigen finns en annan del som vi också vill ha med. Det gäller nämligen inte bara de skulder som ett barn, också genom någon annans agerande, skuldsätts för. avgjordes ett fall där en fyraårig kille med en hemmagjord pilbåge jag tror att den bestod av ett slags cykelpump skadade en kompis öga. Den fyraåringen blev, efter vad jag kommer ihåg, dömd till skadestånd. Visserligen fick också föräldrarna ta sin del. Det här har jag funderat på. Kunde fyraåringen förstå konsekvenserna? Eller skulle vi möjligtvis kunna tycka att denna fyraåring inte kunde vara ansvarig för sin handling? Här tycker vi att det finns ett litet problem ja, inte ett litet utan ett stort problem som måste redas ut: Från vilken ålder kan ett barn vara skadeståndsskyldigt, herr talman? Detta är ett gediget problem. Eller från vilken ålder är barnet vuxet nog att förstå konsekvenserna av sitt handlande? Jag tror att det är den typen av problem som regeringen måste ta tag i när det gäller den här problematiken. har vi ju inga utredningar eller förslag om var det enskilda barnets straffmyndiga ålder börjar barnet är straffmyndigt men sedan har man ju ansvaret för ens gärningar och hur länge gäller föräldraansvaret? Vi har ju föräldrar, och vanligtvis har många föräldrar hemförsäkring. Men om barnets vårdnadshavare har en hemförsäkring uppstår inte det här problemet, för då kan man ålägga barnet full skadeståndsskyldighet. Om däremot hemförsäkring saknas blir beloppet visserligen ett skäligt belopp, beroende på barnets betalningsmöjligheter, men barnet är fortfarande ersättningsskyldigt. I princip innebär det att ett barn som kanske har ärvt en anhörig får betala hela skadeståndet, medan ett barn utan tillgångar får jämkning. Skuldsatta barn delas in i två kategorier: barn som på egen hand har ådragit sig sina skulder och barn som vårdnadshavare eller annan ansvarig gjort betalningsansvariga. Det har vi hört om när det gäller telefonabonnemang, kanske försäljning av aktier eller sådant, när skatt inte har betalats in och så vidare. Jag anser att vårdnadshavare alltid har ett ansvar för ett barns skulder, åtminstone om barnet är . Det gäller om barnet självt gjort sig skyldigt till ett brott och på så sätt blir skadeståndsskyldigt eller har bötesskulder eller liknande. Barnet ska definitivt aldrig straffas för att föräldrarna inte har varit förutseende nog att teckna en hemförsäkring till exempel. Vuxnas ansvar gentemot barn både i form av tillsynsansvar och i form av att man tecknar hemförsäkring måste ytterligare poängteras från lagstiftarnas sida. Den situation som vi har är ohållbar. Som vanligt är det barnen som får ta smällen. Ska ett barn vara ansvarigt för en gärning vars konsekvenser det aldrig kunnat förutse det är en rimlig fråga att ställa och från vilken ålder är barnet i så fall skyldigt? Upp till vilken ålder är föräldrarna ansvariga för barnets gärning? Dessa frågor måste helt enkelt utredas. dömer vi alltså barn som inte är straffmyndiga till att bli skuldtyngda unga vuxna utan chanser att få lån för att köpa bostad, teckna telefonabonnemang eller liknande. I realiteten får barnen en rent kännbar påföljd utan att vare sig ställas inför rätta eller få rätt till en advokat. Föräldrarna måste ta ett större ansvar för barnen, och det måste synas även i våra lagar. Barn måste få vara barn, och vuxna ska ta det ansvar som de ska ha. Regeringen arbetar, som sagt, redan nu med att komma till rätta med detta med barns fordonsrelaterade skulder. Det är bra, men det räcker inte. Regeringen måste ta ett helhetsgrepp om situationen och ändra på rådande oordning. Ett barn ska inte behöva starta vuxenlivet med en skuldbörda som skymmer framtidstro och livsglädje. Det är vi som har ansvaret för att den nya generationen får en god start, och det måste visa sig i handling. Regeringen måste komma tillbaka med förslag som förhindrar att barn över huvud taget registreras i kronofogdens register. 49 (): Det är alltså ett enigt utskott som debatterar och ställer sig bakom det betänkande som lagutskottet har presenterat, Skuldsatta barn. Precis som de andra talarna har varit inne på handlar det om barnens rättigheter. Det handlar om det som så grundligt står i och det som syftar till, nämligen att skydda underåriga mot följderna av ekonomiskt ofördelaktiga rättshandlingar i fråga om den del i regler som vi nu debatterar. är ordningen den att föräldrar tar sig rätten att skuldsätta sina barn. Med utgångspunkt i den hearing som utskottet har haft har nog de flesta av oss i lagutskottet kommit fram till att hade regler följts hade inte barn skuldsatts . Vi tycker att det i grunden finns en reglering i lagstiftningen som dock inte följs av myndigheterna. Det är därför som man till exempel har möjlighet att registrera en bil på ett barn. Sedan kan man dra på sig en massa parkeringsböter och så vidare som hamnar som skuld hos barnet. Det har tidigare tagits upp här att och har lagt fram en rad olika förslag. Det gjorde man för att bra tag sedan. Det är synd att det har tagit så , men jag kan ändå tycka att det är glädjande att regeringen nu har kommit till den insikten att man faktiskt måste ta itu med i alla fall den del som handlar om brukarregistrering, se över den för att förmodligen också införa den . Man ska också förändra förordningarna så att kronofogdemyndigheterna och i fortsättningen ska underrätta överförmyndarna. Det är där som problemet har funnits. Överförmyndarna har inte fått den information som de skulle behöva för att kunna agera. Var vi befinner oss , som många andra också tagit upp, är att vi vill att någonting ska hända och det snabbt. Flera ledamöter har tagit upp tidigare att man förutsätter att man inte ska behöva vänta med beredningsarbetet i den utredning som sitter och som ska presentera förslaget . Det hoppas jag också. Jag tror att vi gemensamt i lagutskottet kan hålla ögonen öppna kring det här området och ställa krav på regeringen så att den faktiskt lyfter ut den här delen för att lägga fram frågan, precis som lyfte upp tidigare, för för beslut så att den kan få en egen remissomgång mycket snabbare. Det är inte acceptabelt att man fortsätter, genom de luckor som har bildats därför att olika myndigheter enligt vår mening inte följer regler, att skuldsätta sina barn. Det har också tagits upp en mycket bredare och större diskussion av alla de talare som har varit uppe tidigare. Det handlar om barn som får skadestånd. Det är en mycket större fråga som kanske måste få ta lite att utredas. Men vi måste i alla fall se till att den frågan kommer upp på bordet och att regeringen sätter i gång och tar det helhetsgrepp som utskottet har efterlyst. Det som jag tycker är det allra viktigaste i betänkandet är att utskottet enigt talar om för regeringen att vi efterlyser och vill att man ska ta ett helhetsgrepp i den här frågan och göra det så skyndsamt som möjligt. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och kommer givetvis att försöka lyfta de här frågorna i det samarbete som finns mellan regeringen, och . 50 (): Ledamöter och åhörare! Ämnet är skuldsatta barn. Ett enigt utskott väntar nu på ett regeringsförslag som kan medverka till att stoppa skuldsättningen av barn. Att omyndiga barn kan skuldsätta sig, trots att de inte själva råder över sin egendom eller kan ingå ett avtal, visar att tillämpningen av dagens lagstiftning har stora brister. I lagutskottets betänkande påpekas att barn är ett rättssubjekt men att barn saknar en rättslig handlingsförmåga att ingå avtal. Därmed borde det inte vara möjligt att skuldsätta barn. Tyvärr har det visat sig fullt möjligt för oansvariga föräldrar att skuldsätta sina barn och få godkännande av nuvarande lagstiftning. Det här kan naturligtvis vi i inte acceptera. Jag tycker att det är beklagligt att man ålägger barnen den skuldbörda som föräldrarna uppenbarligen har orsakat. Det är oacceptabelt att barnen senare i livet, , får betalningsanmärkningar som är föräldrarnas betalningsansvar. Även lagstiftaren och staten har ett ansvar för de skuldsatta barnens situation därför att hade gällande lagstiftning följts skulle underåriga inte ha de nu aktuella skulderna. Detta står att läsa i betänkandet på s. 10. I kan vi också läsa att förmyndare, det vill säga föräldrarna till de skuldsatta barnen, är skyldiga att ersätta den skada som de uppsåtligen eller av vårdslöshet har orsakat den underårige. Jag ska ge ett exempel: att skriva över ett fordon på sitt barn, sedan bruka fordonet, orsaka parkeringsböter och sedan strunta i att betala parkeringsböterna. Det är definitivt ett sätt att missbruka rollen som vårdnadshavare. Brister vårdnadshavaren i sitt uppdrag måste vi naturligtvis uppmärksamma det, så även konsekvenserna av dennes agerande. Man måste också fundera över om de personerna är lämpliga att företräda barnet. En förmyndares rättshandling som strider mot intentionerna i borde alltid väga till barnets fördel. Från sida vill vi framföra vikten av att förebygga skuldsättning av barn och registrering hos kronofogdemyndigheterna. Att införa obligatorisk information till överförmyndaren när en underårig delges ett betalningskrav är ett mycket bra sätt. Att samverkan mellan myndigheterna över huvud taget fungerar bättre än är en förutsättning för att lagstiftning ska få genomslag i verkligheten. Utifrån den här informationen har överförmyndare möjligheter att agera när de får kännedom om underårigas skulder. Att ca 6 600 barn och ungdomar är registrerade för skulder hos kronofogdemyndigheten är beviset på brister i tillämpningen av gällande lag. Med vetskap om att hade gällande lagstiftning följts hade vi heller inte haft några barn med en totalskuld på 41 miljoner är det befogat att ställa frågan: Är det verkligen barnen som är skuldsatta? Jag anser att det är föräldrarna som har betalningsansvaret för de skulder som har registrerats för barn som är . Detta är viktigt att klargöra. Lagstiftningen löser inte allt. Viktigt är också att tillämpningen fungerar väldigt väl. Det har den uppenbart inte gjort i de här fallen. Som tidigare talare yrkar vi i bifall till förslaget i betänkandet, och jag vill också skicka med en vädjan till regeringen att återkomma med ett förslag. 51 (): Hur har man inte upprörts över artiklar i tidningarna när man läser att föräldrar registrerar sina bilar på sina barn, parkerar fel och lägger betalningsansvaret på barnen. Vilken signal sänder det egentligen? Det är så vidrigt att nog de flesta av oss blir mäkta upprörda över detta. Det har uppmärksammats mer och mer . Det är denna antydan att det kan vara medvetet att det finns 23 000 bilar registrerade på underåriga som är bakgrunden till att den frågan nu kommer upp. Precis som flera talare har sagt finns det en skillnad när det gäller barns skuldsättning, mellan omedvetna skulder och självförvållade skulder. Barn använder till exempel mobiltelefoner och sedan inte kan betala räkningarna. Där måste man ta ett större grepp. Jag tycker att det är väldigt bra att utskottet har tagit det här initiativet. Tyvärr kunde jag själv inte närvara på den hearing som lagutskottet anordnade. Men efter att ha läst de stenografiska uppteckningarna har jag förstått att det måste ha varit en mycket givande hearing där många frågor lyftes fram. Det är också bra att regeringen har fått upp ögonen för den här frågan, precis som vi riksdagsledamöter. Tillsammans ska vi nog kunna få fram en bättre tillämpning av de regler som finns, till exempel när det gäller detta med brukarregistrering. Vi ser också att samarbetet mellan och överförmyndare ses över så att det kan bli en bättre tillämpning på de punkterna. Eftersom vi är eniga i utskottet och alla har sagt i stort sett samma sak vill jag bara instämma med de föregående talarna i mångt och mycket. Jag yrkar bifall till förslagen i betänkandet. Föredrogs lagutskottets betänkande 2003/04:LU20 Skuldsatta barn. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 7 § En ny prisinformationslag m.m. 52 (s): Det betänkande som vi nu ska debattera, LU21, behandlar regeringens proposition om ny prisinformationslag. Propositionens förslag till ny lag ska ersätta den nu gällande prisinformationslagen . Det föreslås nu en utvidgning. Utöver bestämda produkter i betydelse av varor och tjänster kommer den nya lagen att omfatta även andra nyttigheter såsom telekommunikationstjänster och andra former av elektroniska kommunikationstjänster, elektrisk kraft, fjärrvärme samt finansiella tjänster. Det som inte omfattas är arbetstillfällen och fast egendom. Lagförslaget är utformat som en ramlag. Närmare föreskrifter om skyldighet att lämna prisinformation, omberäkning av pris och jämförpris ska meddelas av regeringen eller den myndighet som regeringen bestämmer. Det gäller även i fråga om skyldighet att ange jämförpris för andra produkter än varor. Lagen är inte tillämplig i den mån det finns särskilda föreskrifter om prisinformation till konsumenterna. Den nya lagen föreslås träda i kraft . Regeringen gör i propositionen bedömningen att det inte finns behov av att införa särskilda bestämmelser om prisinformation vid marknadsföring via Internet, radio eller TV. Till betänkandet finns fem reservationer. 53 (): Vi ska veta vad vi betalar för, och vi ska få valuta för våra pengar. Detta är hederliga principer som måste vara vägledande i hela vårt samhälle och i hela vår ekonomi. Att prinsinformationen är enkel och tydlig är förstås angeläget för en bra konkurrens och för en stark marknadsekonomi, där vi inte bara får veta priset utan också där konkurrensen gör att priset pressas och att produkternas kvalitet ökar. Här har vi verkligen ett brett och genuint konsumentintresse att värna. Det är viktigt att priserna pressas och att utbudet breddas. Det nya med denna prisinformationslag är att den utvidgas till att också omfatta de marknader som avreglerades , nämligen telemarknaden, elmarknaden och i viss mån också marknaden för finansiella tjänster. Detta är i grunden bra, rätt och riktigt. Vi behöver enkla regleringar som öppnar för tydlighet och god konkurrens. Här kan statliga regleringar spela en stor roll för en bättre marknadsekonomi som ytterligare stärker konsumenternas ställning. Regeringen har valt att lösa detta genom att be om ett bemyndigande från där regeringen eller den myndighet som regeringen meddelar får rätt att meddela föreskrifter på området. Detta är en lagstiftningsteknik som förvisso är korrekt, men för den skull är den inte oproblematisk. Snarare reser den en del frågetecken. Propositionen innehåller inga ställningstaganden från regeringen om hur prisinformationen ska se ut eller vilka myndigheter som ska meddela de närmare föreskrifterna. Den breda delegationsmakt som regeringen föreslår inverkar på möjligheten till förutsebarhet för oss alla. Det är svårt för konsumenter, för företag och för ledamöter att bedöma konsekvenserna av den föreslagna utvidgningen av lagens tillämpningsområde så länge föreskrivningsrätten inte är närmare angiven och ambitionsnivån när det gäller regleringar både till antal och innehåll för oss är okänd. Om förslaget genomförs på det sätt som föreslås kommer att dels utfärda regler, dels föreslå hur lagen ska tillämpas och se till att den efterlevs. Dessutom kommer myndighetens högsta chef, generaldirektören också att vara part i eventuella domstolsprocesser. Det här rimmar illa med grundläggande rättsprinciper och rättsstatsideal. En domstol blir bunden av föreskrifter som utfärdats av den som också uppträder som part vid domstolen. Detta är ett missförhållande som gäller till stor del , men som regeringen väljer att inte göra någonting åt. När det gäller utformningen av det bemyndigande som regeringen ges vill vi särskilt framhålla vikten av att den nya prisinformationslagen inte får en konserverande effekt och gynnar redan befintliga företag. Föreskrifter med alltför höga krav på jämförbarhet kan ensidigt gynna nuvarande standardlösningar och försvåra marknadsföring av komplexa och individuellt anpassade prissättningar. Detta skulle också riskera att hämma produktutveckling av nya varor och tjänster. Därför borde i sitt bemyndigande skriva in att regeringen och myndigheterna ska beakta både konsumentperspektivet och konkurrensperspektivet. Detta är två saker som vi ofta pratar om och som oftast går hand i hand. Vi vill också framhålla att behovet av en reglerad detaljerad prisinformation rimligen måste vägas mot kostnaden för till exempel ommärkningar. Görs inte den avvägningen riskerar vi att få information om att priserna har gått upp till följd av statliga föreskrifter, och detta är knappast i konsumenternas intresse. Så här i deklarationstider vill jag avsluta med att lite grann vända på perspektivet i den här diskussionen. Jag sade tidigare att vi ska veta vad vi betalar för och att vi ska få valuta för pengarna. Det här vill regeringen i förslaget utsträcka till att gälla mobiltelefonabonnemang och elräkningar. Det är utmärkt, det är riktigt och rätt. Men låt oss ponera att man ställde samma krav på prisinformation på den svenska staten, att vi ska veta vad vi betalar för. Om vi gjorde det skulle risken vara överhängande för att eller andra konsumentreportrar skulle vara mycket kritiska mot statens prisinformation. Medborgarna får blygsamt med information om vad de betalar för och hur mycket de betalar. Erbjudanden och kostnader ändras under resans gång. Totalnotan är mycket svår att uppbringa. Vi upptäcker detta inte minst nu när svenska folket svettas över deklarationerna. Här kan man kanske rikta en liten uppmaning till staten och affärsidkarna. Gör de nog för att klarlägga att varor och tjänster är belagda med en moms på och ibland en av de 19 punktskatter som också finns? Det här är en fråga som jag i all enkelhet vill få både kammarens ledamöter och näringslivet att uppmärksamma. Den är faktiskt värd att fundera över. Jag medger att det här möjligen hör till en annan debatt, men perspektivet hör också hemma i den här diskussionen. Med detta vill jag yrka bifall till reservation 1. 54 (): Bestämmelsen om prisinformation handlar om att stärka konsumentens makt och konsumentens rätt att veta vad man betalar för och exakt vad som ingår i priset. Därför är bestämmelser om prisinformation en rimlig och naturlig förstärkning på konsumenträttens område av de mer generella bestämmelser som framför allt finns i marknadsföringslagen. Det är just konsumentens intresse, behovet av och rätten att vara en kunnig och välinformerad konsument, som ska stå i fokus för lagstiftningen. Målet är att ge konsumenten rimliga möjligheter att bilda sig en uppfattning om vad som ingår i priset, och det är detta som lagen ska reglera. Lagen ska däremot inte låsa fast näringslivet och affärsidkare i stelbenta beräkningsstrukturer och styra verkligheten genom alltför detaljerade bestämmelser om exakt vilka metoder som ska användas för prisinformation och hur den ska gå till i praktiken. Ett exempel på detta är frågan om prismärkning i butiker. För lite var det en mycket stor strid i riksdag om prisetiketter på varor i livsmedelsbutiker. Skulle huvudregeln vara att man skulle ha prisetiketter på varje enskild vara eller kunde man tänka sig att låta hyllkantsmärkning vara huvudalternativet?