prot · GR09130 · 2004-06-17 00:00:00 — Jag nämnde , alltså SOU 2000:1, En uthållig demokrati, millenniets första SOU. Jag ingick i den utredningen, och jag tyckte att det var några saker som var mycket bra där, framför allt att man vågade inse att en utvecklad demokrati krävde vissa institutionella förändringar, däribland skilda valdagar och en bättre lagprövning. Om man då jämför med den regeringsskrivelse som vi här har att behandla jag är medveten om att den här jämförelsen kanske inte är helt rättvis framstår regeringens skrivelse som väldigt tunn. Det är egentligen tre saker man vill där. Man vill att valdeltagandet ska öka, och det arbetar man för. Här har man kanske fått sig en tankeställare på åtskilliga håll . Man önskar att antalet förtroendevalda ska öka, för då blir det mer demokrati, tycker man. Man har också synpunkter på hur partierna sammanställer sina listor. De bör vara mer representativa än i olika avseenden, tycker man. Vad gäller den senaste synpunkten är det naturligtvis en uppgift för partierna att få goda listor, och alla partier har självfallet ett eget intresse av att locka till sig röster, så det är ingenting som regeringen behöver lägga sig i. Beträffande antalet förtroendevalda är kanske inte det största problemet att vi har för få förtroendeuppdrag i . Problemet är ju att de som har dessa förtroendeuppdrag ofta finner dem meningslösa. Det visar undersökningar på nivå. Tycker man inte att man har något inflytande eller några riktiga beslutsbefogenheter i en kommundelsnämnd, ett samrådsorgan eller vad det kan vara, så falnar snart den politiska elden. Det är snarare där problemet ligger. Alla de problem som regeringen tycker sig se vill man egentligen lösa genom informationsinsatser på olika sätt, men för min del tycker jag förstås att det skulle krävas något mera resoluta åtgärder. Jag ska inte gå in i detalj på förslag om skilda valdagar och sådant som vi har diskuterat och som dessutom kommer att bli föremål för utredning snart, men jag vill ändå peka på att själva poängen med exempelvis skilda valdagar är just att man skulle kunna öka det lokala ansvarsutkrävandet och därmed förhoppningsvis engagemanget i politiken. Det finns beträffande personval en reservation, en bland många reservationer, som kanske är lite extra intressant mot bakgrund av vad som har hänt precis . Jag såg att några tidningar kommenterade utgången av valet till just med orden att detta innebär ett genombrott för personvalstanken. går det inte att rulla tillbaka den längre, som en del kanske hade velat. De partier jag syftar här särskilt på ett parti som försöker ha flera åsikter och gå till val på det sättet kan ju mycket snabbt märka att personvalsinstrumentet kan vara mycket mäktigt och leda till förändringar som man inte hade förutsett. Jag kan hänvisa till bland annat en ledare i , för den som vill fördjupa sig. Sedan måste man ju rent allmänt fråga sig varför det just ska vara en spärr på i riksdagsval, i Europaparlamentsval och i kommunalval? Det gäller alltså spärren i fråga om personröster som leder till förändrad sammansättning. Det framstår ju som ganska godtyckligt, och jag tycker att en rimlig linje är att man försöker renodla personvalet. Det innebär ju ändå inte att partierna ger upp sin roll. Det är ju ändå partierna som behärskar nomineringsprocessen. Och i de fall jag tänker här särskilt på ett fall då man inte riktigt behärskar nomineringsprocessen så lär man ju bli varse vad väljarna tycker, som vi har sett. Låt mig vidare, fru talman, i en lite mer försonlig anda peka på saker där vi är mer eller mindre eniga, som framgår av betänkandet. Vi tar naturligtvis avstånd från hot och våld mot förtroendevalda. Det kan finnas lite nyanseringar i skrivningarna här och var, men i stort sett är vi naturligtvis ense om detta. Vi kan inte acceptera att utomparlamentariska grupper enbart med hänvisning till sitt engagemang begår olagligheter, exempelvis. Slutligen måste jag dock ändå säga att om vi nu kräver mycket av väljarna och världen utanför politiken så måste vi nog också kräva en del av oss själva nu är jag tillbaka vid den valrörelse vi just avverkat. Det är inte speciellt upplyftande att se rubriker det är återigen om att en viss ledamot, som sedan blev invald i , har känt sig trakasserad av sitt eget partis ledning och har utsatts för en massa trakasserier liksom också hennes medarbetare. Jag tror att om vi ska få respekt för vårt ställningstagande om ett avståndstagande från våld och trakasserier i politiken så får vi nog också själva föregå med gott exempel. Jag yrkar bifall till reservation 23. 48 (): Det är mycket bra att betänkandet om demokratifrågor ska debatteras här och inte för att det är dan före dan före avslutningsdan, utan för att det är efter EUvalsdagen. Det senaste valet har verkligen visat att det behövs framåtriktade åtgärder som stimulerar debatt och folkbildning kring EU. Det behövs folkbildande insatser, och det behövs förstärkning inom ramen för och gymnasieskolan. I det nu aktuella betänkandet finns en reservation som handlar om just det framåtriktade förslaget avseende debatt och folkbildning kring EU. När vi nu alla vet hur valdeltagandet blev finns det möjlighet att sluta upp bakom den reservationen, nr 29. Jag yrkar bifall till den. Regeringens skrivelse om demokratipolitiken innehåller inte särskilt mycket på det området. Den är faktiskt rätt mager just när det gäller framåtsyftandet. I sanningens namn ska också sägas att där finns en hel del konstateranden om vad som redan gjorts. Utskottsmajoritetens skrivning och motivering till avslag på detta vårt yrkande som jag här resonerat kring är en argumentation om regeringens aviserade åtgärder för att stimulera till ökat valdeltagande val. Med facit i hand måste man säga att det känns ganska malplacerat. krävs verkligen åtgärder med inriktning . Hur lågt kommer valdeltagandet annars att sjunka i nästa EU-parlamentsval? Vi var många som trodde, hoppades, att deltagandet inte skulle sjunka lägre den här gången än vid valet . behövs gemensamma kraftansträngningar så att det vi upplevt verkligen blir bottennivån. Ambitionen måste vara att deltagandet framgent ska stiga i alla olika typer av val. Människors känsla av delaktighet och möjlighet att påverka måste helt enkelt öka. Det känns som ett stort misslyckande att valdeltagandet blev så förskräckligt lågt. Vi var ju tidigare så stolta över det höga valdeltagandet i det här landet. När jag kampanjade framhöll jag mycket tydligt att det var angeläget att människor gick och röstade. Det var för mig lika viktigt som att framföra Europapolitik. Någon har sagt att mediernas bild med hot om lågt valdeltagande blev självuppfyllande. Det är sorgligt att valdeltagandet blev ännu lägre den här gången än i EU-valet . Det som oroar mig extra mycket är att många människor, särskilt unga, visat sig ha så lite kunskap om EU vilken typ av beslut som fattas inom ramen för EU, hur EU i praktiken fungerar, vilken organisatorisk uppbyggnad EU har . Man kan förstås inte kräva att människor ska vara insatta i detaljer, men visst är det förvånande och förskräckande att det medlemskap inte nått ut till våra ungdomar och slagit rot i deras medvetande. Jag tycker att skolan har ett mycket stort ansvar när det gäller att öka unga människors kunskap om och förståelse för det demokratiska systemet på alla nivåer. Det har verkligen varit trist att möta ungdomar som sagt: Jag tycker att det här med EU är för svårt. Jag struntar i hur det går i valet. Jag bryr mig inte. Jag tänker inte rösta. Det var för all del inte bara ungdomar som gav uttryck för den typen av känslor. Ni som sitter här har säkert liksom jag mött människor som inte tror att det spelar någon roll ifall de röstar eller ej, att det inte spelar någon roll vilket parti man röstar på, att det inte finns politiska kopplingar som gör att det är betydelsefullt vem och vilka från vårt land som sitter i . Med tanke på det låga valdeltagandet och de uppfattningar som jag mött kan det vara värt att citera : Den som inte intresserar sig för politik riskerar att styras av dårar. Jag har även stött på andra konstigheter, människor som gett uttryck för att vi skickar ned 19 ambassadörer för att i första hand övervaka vårt lands intressen. Jag har också fått reda ut uppfattningar om varför det inte gått att kryssa på Socialdemokraternas listor. Det här är verkligen chockerande, tycker jag. Efter valresultatet med det låga valdeltagandet samt de olika reaktioner och uttalanden i frågor som många av oss mött har vi säkert reagerat på olika vis. Min första reaktion var att här krävs stora folkbildningsinsatser och en storsatsning inom och gymnasieskolan. Regeringens skrivelse Demokratipolitik innehåller inte särskilt många framtidsförslag. Däremot innehåller den en rad konstateranden. Den är för övrigt ett i raden av dokument om demokrati som producerats . Ett av de senare är departementsskriften Vem röstar och varför? som är en analys av valdeltagandet kommunfullmäktigeval. Den bekräftar egentligen det vi redan kände till, nämligen att hög- och medelinkomsttagare, hög- och medelutbildade, gifta och äldre röstar i högre utsträckning än låginkomsttagare, lågutbildade, yngre och ensamstående. Det behövs djupare analyser av varför det förhåller sig på det viset och vad som kan ändra det mönstret. Det finns behov av konkreta förslag. Om bilden ska kunna ändras krävs en rad insatser av varierande slag. Till exempel behövs ytterligare forskningsinsatser kring vilka omständigheter som påverkar valdeltagandet. Det vore också värdefullt att få belyst i vilken utsträckning större valfrihet av offentliga tjänster och ökat brukarinflytande leder till ett större engagemang och en ökad känsla av egenmakt hos enskilda människor. Vi menar att regeringen bör ta initiativ till ny forskning med den typen av inriktning. Vidare behövs insatser som bidrar till att allmänna handlingar i högre utsträckning än görs tillgängliga via till exempel Internet. Det är både önskvärt och nödvändigt att myndigheterna öppnar sina system så att tillgängligheten för medborgarna ökar. Det är mycket troligt att engagemanget ökar med ökad tillgänglighet. Regeringen har en viktig roll när det gäller att uppmuntra till exempel kommunala initiativ som ökar användningen av Internet i den demokratiska processen. Det finns alltså mycket kvar att göra inom det området. Som jag sagt har skolan en viktig roll både när det gäller att fostra och framför allt när det gäller att förmedla kunskap. En av förutsättningarna är att miljön är sådan att den stimulerar till lärande, och därför är det helt oacceptabelt att elever utsätts för kränkande och diskriminerande behandling i skolan. Det behövs också, som tidigare nämnde, ett ökat inslag av personval. Ett positivt inslag i det senaste valet var att det blev tydligt vilken betydelse personvalet faktiskt har. På regeringens bord ligger ett par färska tillkännagivanden från . Det handlar om extraval i kommuner och om folkinitiativ. Vi förväntar oss initiativ från regeringens sida på det området och kommer att vaka över vad som händer i fortsättningen. Slutligen kan jag konstatera att regeringens demokratiskrivelse redogör för en rad projekt som genomförts inom ramen för Tid för demokrati, där syftet i första hand varit att bidra till ett ökat valdeltagande. Enligt vår uppfattning har uppföljningskraven varit för lågt ställda. Det är mycket oklart vad vissa av projekten lett till. Det övergripande målet med projekten har varit att öka valdeltagandet och deltagandet i den demokratiska processen. Med tanke på de pengar som satsats kan det verkligen ifrågasättas om utvärderingskraven varit tillräckligt högt satta när utvärderingen resulterat i att en del projektledare uppskattat att projekten lett till att deltagarna i större utsträckning deltagit i allmänna val. Kan vi verkligen nöja oss med så lösa uppskattningar? Enligt min mening finns det anledning att förbättra uppföljningen betydligt. I detta anförande instämde (). 49 SKÅNBERG (kd): Det är en allvarsdag , direkt efter det val i historisk tid som har haft lägst valdeltagande i . Vi har från vart och ett av våra partier anledning att grunna på och utvärdera detta. Låt mig ta mitt eget parti som exempel; det är mest klädsamt så. 250 000 människor i runda tal röstade på i förra valet. var det ca 140 000. Vi kristdemokrater misslyckades med att mobilisera drygt 100 000 av våra sympatisörer. Även om man kan säga att det var ett anständigt val i relativa termer och att vi bara förlorade en av två representanter i så måste man säga att sett till den bit av ansvarstagande som vi kristdemokrater har för våra väljare så har vi misslyckats. Det skapar anledning att ordentligt utvärdera hur man når fram och hur man kan vitalisera demokratin. Jag räknar med att övriga partier också har sin läxa att lära. Det som skakade mig mest var när man i valrörelsen stod utanför ICA till exempel och delade ut broschyrer och valmaterial och människor slår ifrån sig och säger: EU nej inte den skiten! Ursäkta uttrycket, fru talman. Man slår ifrån sig möjligheten att påverka vilka 19 som ska åka ned. Någon sade: Jag ska rösta nej! Det är ju inte alldeles enkelt att göra det när det handlar om att sända 19 personer. Detta tycker jag är oerhört allvarligt, speciellt när man tänker på att demokratin är skör. Så länge har vi inte haft demokrati i och västvärlden. i ett historiskt perspektiv som historiker är jag van att se saker så måste man säga att den här perioden med demokrati är mycket kort bland alla tänkbara regimer och sätt att styra samvaron. Jag vill citera i ett tal , där han sade: Ingen påstår att demokrati är perfekt eller allvetande. I själva verket har det sagts att demokratin är den sämsta styrelseformen, om man undantar alla andra styrelseformer som prövats tid efter annan. Efter , när låg upprivet av krig och den stora, gigantiska kampen mellan kommunismen, nazismen, fascismen och demokratin hade avslutats i och med freden skrevs det böcker som sedan har varit vägledande för demokratins utveckling. En sådan är skriven av dansken, statsvetaren och teologiprofessorn , som i sin numera klassiska bok demokrati 1945 skriver: Demokratins väsen är bestämt av samtalet, förhandlingen, av den ömsesidiga respekten och förståelsen och av det härav framväxande intresset för helheten. beskriver demokratin som en livsform, och skriver: Demokratin är inte något i sig själv avslutat. Det är inte en seger som är vunnen, utan en kamp som ständigt pågår. Det är inte ett en gång uppnått resultat, utan en uppgift som ständigt på nytt ska lösas. Framför allt är det inte en lära som man i en handvändning kan tillägna sig eller byta till. Det är ett sätt att tänka, en livsform, som man först tillägnar sig genom att man lever den i det personliga privata livet i förhållande till familjen och grannar, därefter i förhållande till en större krets, i förhållande till landsmän och slutligen i förhållandet till andra nationer. Han avslutar med att säga: Demokratin är inte självklar. Den måste återerövras av varje generation. är det en ny generation. är det att återerövra demokratin, med valresultatet i färskt minne. Därför, fru talman, vill jag med anledning av regeringsskrivelsen och vårt betänkande om demokratifrågor redogöra för hur kristdemokratin ser på den demokratipolitik som är nödvändig. Vi bygger på idén om alla människors lika värde och att deras värdighet inte får kränkas. Den moderna demokratin är, som jag återgav i citaten, den bästa styrelseformen eftersom den utgår från denna värdegrund. Denna värdegrund bör redan prägla beteendet medborgare emellan. Den innebär att medborgarna måste visa tolerans mot varandra och respekt för de människor som man inte är överens med. Värderingen ger skäl för empati och solidaritet, för ett engagemang och ett ansvar som sträcker sig utöver egenintresse, familjeband, kön, etnicitet, religion och så vidare. På denna värdegrund byggs den mellanmänskliga tillit som i sin tur är en förutsättning för att konflikter ska kunna lösas på ett fredligt sätt. Om inte denna värdegrund ständigt poängteras, prövas och vårdas riskerar den att undergrävas och förtvina. Därmed bereds plats för maktmissbruk, elitism och i förlängningen någon form av diktatur. Vi lever i en ofullkomlig värld en värld där människan ständigt finns i ett spänningsfält mellan ont och gott. Tanken om människans ofullkomlighet pekar därför på något typiskt mänskligt. Alla människor begår misstag. Vi kallar detta för ofullkomlighetstanken. Insikten om människans ofullkomlighet klargör behovet av medborgerlig samverkan och maktdelning och lägger en viktig grund för en utvecklad och realistisk syn på demokratin. Enligt syn saknas denna insikt i regeringens demokratiskrivelse. Jag anser att den kommunala kompetensen bör regleras tydligare än vad som är fallet för att ge kommunerna en vidsträckt bestämmanderätt på sitt kompetensområde och för att stödja och stärka den kommunala självstyrelsen. I linje med detta bör subsidiaritetsprincipen skrivas in i svensk grundlag som riktlinje för den vertikala maktdelningen. Den moraliska grunden för demokratin bildas och formas i de sociala sammanhang som formar ett samhälle. Jag vill peka på hemmet och familjen, skolan, kyrkor, föreningar, organisationer och folkrörelser som viktiga delar i detta. En demokratisk stat är beroende av att det finns ett värdevitalt samhälle med en levande och medvetandegjord moraluppfattning hos enskilda och grupper samt att de moraluppfattningar som finns ger grund och stöd för demokratin. Jag tycker att regeringen förbiser dessa sociala institutioners betydelse för demokratin. Det är av största vikt att uppmuntra och förstärka medborgarnas egna demokratiska ansvarstaganden. Stat och kommun måste främja det engagemang som finns i olika medborgarsammanslutningar. Jag nämnde till exempel föreningar, folkrörelser, kyrkor, samfund, lokala utvecklingsgrupper och nya sociala rörelser. Jag ska gå vidare och bara i all korthet nämna ett antal reservationer som vi kristdemokrater har skrivit. Det finns en stor samsyn i utskottet; det ska sägas först och främst. Men vi kan ju inte vara nöjda. Vi vill gå vidare. vill ge sitt bidrag till att vitalisera demokratin. Därför, fru talman, börjar jag med att yrka bifall till reservation 24. Bland våra reservationer, som jag inte i detalj kommenterar, kan nämnas nr 2. Den handlar om politiskt utanförskap. Där noterar vi att stora grupper av befolkningen inte bara är underrepresenterade i politiska församlingar utan faktiskt mer eller mindre utestängda från att delta i politiskt arbete. Det här måste motverkas. Det förutsätter en rad angreppssätt och en rad innovativa sätt att angripa problematiken på flera politikområden. Där efterlyser vi kristdemokrater en analys av vilka åtgärder som skulle stimulera fler medborgare att delta och åta sig förtroendeuppdrag. När det handlar om deltagande och inflytande mellan valen menar vi kristdemokrater att det är ett hot mot demokratin när en folkopinion har skapats ute i folkhavet som trots den inbyggda tröghet som finns i själva organiserandet av en opinion har lyckats formulera och framföra demokratiska krav som har vunnit stort bifall och den sittande regeringen ändå, gång efter annan, avfärdar den. Om man hanterar det hela på det här sättet, med förakt för folkopinioner, så är det ett hot mot demokratin. Flera har redan kommenterat kunskapen om den politiska processen. Jag instämmer i synpunkten att många helt enkelt inte visste vad valet handlade om. En del visste inte innan om att det var val till EU. Detta är ett stort problem i sig. Bara information kan hjälpa mot bristande kunskaper. Förtroendeuppdragets utformning kan vara värt några ord. Vi vet att många, inte minst unga kvinnor och företagare, klagar på det sätt varpå demokratin på ett lokalt plan är utformad. Det är ineffektiv tidsplanering och sammanträden lagda på tider när inte alla kan vara närvarande och engagera sig. Detta är ett problem som vi pekar på i reservation 15. Vi vill också lyfta fram de odemokratiska metoderna och peka på hur oerhört angeläget det är att inte använda våld och olagliga arbetsmetoder för att befrämja demokratin. Det går inte. Det är kontraproduktivt. De mänskliga rättigheterna måste respekteras. I reservation 17 utvecklar vi detta. Vi delar regeringens uppfattning i demokratiskrivelsen om kopplingen mellan demokratipolitiken och mänskliga rättigheter, men tyvärr är innehållet i skrivelsen vagt och saknar konkreta förslag. I reservation 23 nämner vikten av en demokratisk professionalism i förvaltningen. poängterar de offentliga tjänstemännens centrala roll för att värna demokratin. Här finns mer att göra. IT är viktigt. Det är ett nytt arbetsredskap som jag inte utvecklar här, fru talman, men det finns nämnt i den reservation 24 jag yrkade bifall till. Det handlar om den demokratiska infrastrukturen, där man måste minska det geografiska och kulturella avståndet i politiken och den politiska processen. Sist vill jag också nämna reservation 27 om att vi vill lyfta fram den ideella sektorn som är viktig liksom en medborgarbok. Alltsammans är idéer för att vitalisera den svenska demokratin. 50 (): Demokratidebatten präglas ibland av en viss sockervaddsmässighet i den meningen att det är fluffigt och fint att se på, och smaken är söt och god, men substansen är tämligen minimal. Man kan fundera över vad det beror på. Ett skäl är att vi i grunden är ense om väldigt mycket vad gäller demokratins principer. Det är en bred konsensus i den här och i samhället i stort kring demokratins principer. Det gör naturligtvis att debatten något förlorar sin sälta. Vi har också alla, skulle jag vilja påstå, en tendens att tala om demokrati i oerhört abstrakta termer, vilket också tunnar ut och minskar substansen i diskussionen. Å andra sidan förfaller vi ibland till att fastna i mer tekniska och detaljartade frågor, i och för sig intressanta och viktiga men som inte fångar in helheten i demokratidiskussionen. Men visst finns det ideologiska och politiska skillnader i demokratisyn mellan partierna. var inne på en del av det som jag tror är väsentligt i skillnaderna mellan partierna. Det har bland annat, inte bara, att göra med synen på demokratins räckvidd. Där har, lite förenklat, arbetarrörelsens partier haft den visionen att man vill utvidga demokratins principer till samhällslivets alla områden, uttryckt på lite olika sätt. Den mer borgerligt betonade synen på demokratin vill gärna begränsa demokratins räckvidd till en kärna av huvuduppgifter medan den i samhället i övrigt lämnar mer eller mindre fritt för andra principer för maktens fördelning än de demokratiska. Där finns naturligtvis en ideologisk och politisk skillnad som är intressant att diskutera. Till grund för det här betänkandet ligger bland annat regeringens skrivelse nr 110 om demokratipolitik. har inte väckt någon motion med anledning av den skrivelsen. Det är inte för att vi instämmer i varje enskilt ord eller för att vi anser att allt som bör stå i en sådan skrivelse finns med utan snarare för att vi har konstaterat att detta är regeringens skrivelse där den redovisar sin syn på demokratipolitiken och redovisar vad den har gjort och tänker göra i fortsättningen. Utskottets förslag till beslut är också att lägga skrivelsen till handlingarna. I den meningen är det inget skarpt beslut. Jag kan ändå säga några ord kring den här skrivelsen. Det finns mycket som är bra i den, självfallet. Vi instämmer i mycket av det. Helt klart är det på det sättet. De ambitioner som uttrycks där är bra och viktiga ambitioner. Men även den här skrivelsen präglas lite grann av den anemiska tunnhet som demokratidiskussionen ibland får. Jag tror det hänger samman med att man inte riktigt knyter an demokratifrågorna till det faktiskt existerande samhället, det vill säga man ser medborgaren, väljaren, på ett abstrakt sätt och inte på ett konkret sätt.