prot · GS0912 · 2004-10-12 00:00:00 — diskuterar vi alltså en ideologiskt betingad stopplag som ska förbjuda de sjukhus som uppskattas allra mest av såväl patienter som sjukvårdsanställda. Jag tror, herr talman, att jag inte kan påminna mig om någon produkt från svenskt utredningsväsende, ej heller från ett svenskt departement, som har så totalt pulvriserats av remissopinionen som just detta förslag om stopplag. De gångna tio åren om man nu ger en relief till vad håller på med med socialdemokratiskt regeringsinnehav är faktiskt tio förlorade år för svensk sjukvård. Vi har ohälsokostnader som ökat med till ofattbara sammanlagt . Ni har själva beräknat i budgetpropositionen att de här kostnaderna ska fortsätta att öka med per arbetsdag . Under er regeringsperiod har ni lagt ned av samtliga vårdplatser i det här landet. Det har försvunnit ungefär 18 200 vårdplatser i svenska sjukhus under ert överinseende. Man kunde mot den här bakgrunden, herr talman, tro att landets socialminister hade mer angelägna uppgifter än att försöka förbjuda de bästa, mest kostnadseffektiva och bäst fungerande sjukhusen. Här har man en agenda; här vet man vart man vill. Vi har i vår interpellation tagit upp personalens situation. Där vet vi att fackförbunden har sagt blankt nej till stopplagen. När det gäller ohälsan, som jag var inne på, har till exempel gjort en analys om hur sjukfrånvaron bland deras medlemmar ser ut. De mest sjukskrivna är de kommunalt anställda. Därefter kommer de landstingsanställda. De minst sjukskrivna, herr talman, är de privat vårdanställda. Då en av mest prioriterade uppgifter är att halvera sjukfrånvaron skulle man inte börja med att förbjuda de arbetsplatser som har den minsta sjukfrånvaron. Det kanske i stället vore mer logiskt att lägga ganska tuffa restriktioner på den offentligt drivna sjukvården, men där saknar man fullständigt initiativ, liksom när det gäller åtgärder mot ohälsa. Jag tycker att det är lite märkligt att Socialdemokraterna saknar initiativ på de här områdena liksom när det gäller att ta fram tillväxtfrämjande åtgärder som kunde få vår gemensamma kaka att växa så mycket att det fanns pengar till vård och omsorg runtom i vårt land. Nej, den verkliga handlingskraften och ideologiska beslutsamheten finns i stället där det gäller att förbjuda och lägga ned såväl välfungerande sjukhus som välfungerande elproduktionsanläggningar. Där har man väldigt kraftfulla nypor. Där tycks det inte spela någon som helst roll vad det hela kostar och får för effekt för vare sig miljön eller statsfinanserna. Det talas om gräddfilen i vården, och här har nämnts Care. Det är ett företag som säljer sjukvård i och runtom i världen, och de får fortsätta, dock inte det privata . Jag tycker att här har vi parallellen till kärnkraften. Här snubblar med stopplagen på sin egen Finlandskabel. Stopplagen hör inte hemma i ett öppet och pluralistiskt samhälle. 11 (): Även jag vill hälsa välkommen till . Jag tackar för svaret. Det blev ungefär ett svar som jag befarade: ny minister men inget om- eller nytänkande tyvärr. Trots att många remissinstanser sågar förslaget till stopplagen ska tydligen förslaget igenom i . S, v:s och mp:s entreprenörsfientliga partiideologi sätts före patientperspektivet. Nej, stopp, problem. Regeringen och vet bäst hur vården ska organiseras, strunt samma hur landstingspolitiker vill ha det. Vinst är något fult, åtminstone om det gäller sjukhusvård. Folket tigger om en bättre vård. Den socialdemokratiska regeringen svarar med en lag som förbjuder vård. Det är verkligen att ge stenar i stället för bröd. Låt mig från början säga att jag och anser att stopplagen ska dit den hör hemma till papperskorgen. Vi ser vänstermajoritetens stopplag som ett direkt misstroende mot våra landstingspolitiker. Det är ett flagrant övergrepp på det kommunala självstyret, ett ovanifrånperspektiv. En ökad statlig styrning är prövad gammal ineffektivitet. Vi vet att det inte tillhör framtidens styrmetoder. Stopplagen sänder också fel signaler, åtminstone till dem som vill se mer av nytänkande och mer av entreprenörskap i vården. Jag och anser att mångfald är bättre än enfald för patienten som ges ökade valmöjligheter, för personalen som ges ökade möjligheter att välja arbetsgivare, för jämställdheten, för löneutvecklingen. Vi är övertygade om att fler entreprenörervårdgivare, effektiviserar vården. Vi får ut mera av, som vi vill, en fortsatt solidariskt finansierad vård. Jag har betydligt större tilltro till en vårdproducent offentlig, kooperativ eller privat som har ordning på sin ekonomi, en liten vinst som kan investeras för att fortbilda eller för att se till att vi kan få en bra utveckling framöver. Då kan en vinst vara nödvändig. Sköter man ekonomin, visar man ett mindre överskott, ja, då har man oftast också ordning på sin verksamhet. Det här hänger ihop. Min erfarenhet är i alla fall den, och det vore intressant att höra vilken erfarenhet har. Är patient, personal och den som upphandlar vården nöjda med kvalitet och pris, ja, då är uppgörelsen bra, och det är en viktigare fråga än ägarfrågan. Jag anser när det gäller min fråga tre att regeringens och rigida nej-sägeri till entreprenörskapet försvårar för dem som är satta att ansvara för sjukvården. Beträffande fråga fyra är det svårare för medborgarna att utkräva det politiska ansvaret om det är någon annan däruppe som ska styra. En följdfråga för mig blir: Vi har kommunallagen, den kommunala självstyrelsen och hälso- och sjukvårdslagen som tydliggör vem som ansvarar för vården. Har inte regeringen någon respekt för detta? Det är en av de frågor som jag skulle vilja ställa i första omgången. 12 (): Även jag får väl passa på att hälsa välkommen till . Vi har i en väldigt regeringstrött socialdemokrati. Tydligare än på kanske något annat område syns det inom vårdområdet. När bland andra gick igenom vad företrädare gjorde ni har väl delat upp delar av hans arbetsuppgifter visade det sig att de vallöften som socialdemokratin gick till val på 1998 eller 2002 eller sedan man fick makten har man inte genomfört. Man har ägnat tid åt väldigt mycket annat, till exempel åt att attackera privata alternativ i vården. Då och då rycker statsminister upp någon överraskning ur sin hatt, skakar om den politiska kartan och får oss att prata om något annat. För det mesta handlar det om att sparka en minister och sätta till en ny minister. Det gjorde han i . Då fick gå och skulle komma in. Vi i den borgerliga oppositionen och en del andra kanske var naiva. Vi hoppades då att vi skulle få en förnyelse. Vi hade den ärliga förhoppningen om en förnyelse som ett antal patienter, läkare, sjuksköterskor och andra hade runtom i . Tyvärr visar dagens interpellationssvar att det blev en grusad förhoppning om förnyelse. Vi har fått ytterligare en testuggande traditionalist som ska ägna sig åt att styra sjukvården i det här landet. Vad står det i svar? Bland annat talar hon om att man måste begränsa marknadskrafterna inom vården, och det låter väl bra ifall man säger det borta på Bommersvik eller på en . Men träffade jag en sjuksköterska som jobbar på Vårdpilen. Hon berättade för mig att hon hade varit tveksam till det här med privata alternativ, men sedan hade hon tillsammans med ett antal andra distriktssköterskor i gjort ett försök att starta en fungerande och bra hemsjukvård och . Hon sade: Till skillnad från i får jag inflytande över min verksamhet. Till skillnad från i finns det inga sjukskrivna på Vårdpilen. Till skillnad från i känner jag att jag är ganska nöjd när jag går hem . , hon är ingen marknadskraft. Detta är en människa som vill driva en verksamhet inom ett offentligt finansierat system. Här är vi alla överens. Vi ska ta ut skatter. Vi ska gemensamt finansiera vården. Men det finns en skillnad mellan de fyra partierna på den borgerliga kanten och de tre som har makten i och som ska leda på vårdområdet. Det är om vi ska ha patientmakt så att patienterna kan välja, ett patientperspektiv, eller om vi ska ha ett organisationsförsvar där alltid är bäst, trots att vi vet, efter att ha gått ut i verkligheten, att inte alltid är bäst. Ska vi ha patientmakten eller ska vi ha politikermakten? Är det bra eller dåligt med alternativ i vården? I svar flaggas det som vanligt upp med lite skrämselspöken, marknadskrafter och annat som man ska skrämmas med. Det pinsamma med det här förslaget är att det sågas av i princip samtliga remissinstanser , , ja, till och med LO sågar det förslag som företrädare lade fram. Det visar på en gammaldags syn på verksamhet i vården. Normalt sett brukar ju sossarna lyssna när LO ropar från LO-borgen, men inte den här gången, utan kommer med sin regeringsförklaring och säger: Vi ska fortsätta arbetet med att förbjuda vinstdrivna företag. Varför skickar man över huvud taget ett förslag på remiss ifall man är helt ointresserad av att lyssna på vad remissinstanserna säger? En fråga som jag skulle vilja ha svar av på är: Vad är problemet? Vi diskuterar ju inte bara teoretiskt vinstdrivna sjukhus. Vi diskuterar vård som ges. Vi diskuterar i . Vi diskuterar i . Kan visa på några punkter där de här tre vårdinrättningarna är så pass dåliga att vi måste ha en stopplag som förbjuder dessa typer av alternativ ? Min erfarenhet är och mina kontakter säger att det är nöjda patienter, nöjd personal och en effektiv vård som bedrivs där. Men kan för berätta att det är fel, skulle jag vara tacksam om jag fick information om det. 13 (): Tack för svaret och välkommen in i debatten! Jag önskar att statsrådet som ny minister inte får många lugna stunder när det gäller att få sjukvården, vården och omsorgen på fötter. Köerna växer, patienter prioriteras bort, många får betala vården ur egen ficka och landstingens ekonomi går på knäna. Jag kan bara önska lycka till. Det är vi alla betjänta av. Svensk sjukvård är faktiskt ypperlig om den bara får en chans att visa det. Men att hindra, förbjuda och avveckla har varit regeringens sätt att försöka lösa sjukvårdskrisen. Överskridna budgetar, minimal patientmakt och årslånga köer har varit de beska piller som man har skrivit ut. Politikerna har varit organisationskramare i stället för patientföreträdare. Jag vädjar till statsrådet: de här trångsynta gamla uppfattningarna i en papperskorg och våga se på de nya fantastiska möjligheterna som bara står och väntar! Jag vill poängtera att jag tycker att gör det rasande enkelt för sig när hon ger ett svar till oss samtliga. Vi har allihop debatterat utifrån stopplagen, men stopplagen har så många följdverkningar att vi tycker att det hade varit på sin plats att interpellationerna hade kunnat få ställas en och en, så att vi hade kunnat få gå till botten med frågorna. Det är att göra det lite enkelt att på ge ett svar till oss alla interpellanter på denna allvarliga fråga. I svaret säger statsrådet följande: I en framtida reglering ska vidare säkerställas att patienten inte i något avseende blir sämre behandlad när driften av ett sjukhus överlämnas till privata entreprenörer. Ja, det är väl gott och väl. Men resten av sanningen då? Tillåt mig fråga statsrådet: Vad är det som säger att är bättre? Ska den landstingsdrivna vården vara någon form av mått för optimal kvalitet vid jämförelse av vård och stå som någon form av garant för en miniminivå? Tänk om det är så att vård är sämre än den vård som kan erbjudas av en privat entreprenör! Vad ska statsrådet göra då? Ska hon förbjuda landstingsvården, för den är ju sämre? I svaret säger statsrådet vidare att man inte ska bli sämre behandlad om driften överlämnas till en privat entreprenör. Men när den nya stopplagen eventuellt kommer, kommer den inte att tillåta privata entreprenörer. Statsrådet har ju själv varit entreprenör och vet att vinsten är en entreprenörs ledstjärna, därför att en vinst uppkommer först om en produkt är efterfrågad, tillgänglig och av hög kvalitet. Annars får man den inte såld. , som ska verka för en effektiv konkurrens i privat och offentlig verksamhet till nytta för konsumenterna, säger i sitt yttrande angående denna stopplag att konsumenten, det vill säga patienten i detta fall, gynnas om det blir konkurrens också på sjukvårdsområdet. Därför avslår man förslaget om en eventuellt kommande stopplag. Man skriver: Där konkurrens fungerar blir företagen mer effektiva. Det pressar priserna, ger konsumenten mer valfrihet och bättre kvalitet. Avser ministern att ta något som helst intryck av yttrande om sänkta priser, mer valfrihet och bättre kvalitet? Vad ska ni annars ha till? Jag lovar statsrådet att efter en borgerlig valseger 2006 kommer vi moderater att verka för att denna lag hamnar där den ska, nämligen att den avvecklas så fort som det över huvud taget är möjligt. 14 (): Jag skulle vilja ta upp en del frågor kring vad som händer om vi inte har en stopplag. Då är min fråga till statsrådet: Hur många och klarar vi egentligen av i ? Med det är jag ute efter: Hur många sjukhus kan vi ha där landstingen inte med säkerhet vet att man kan köpa sjukvård åt sina medborgare i det landsting som man har ansvar för? Jag skulle också vilja säga att den ökade frihet som vi har hört en del av de tidigare talarna prata om innebär faktiskt ibland en minskad frihet för andra. Då skulle jag vilja fråga: Vad händer om några landsting väljer att sälja just det sjukhus som utför en del av de besvärligaste operationerna, som vi bara gör på ett fåtal ställen i landet? Hur bedömer statsrådet att vi då kan garantera sjukvård åt hela svenska folket även om det är på det sättet att vi inte i har något sjukhus som kan leverera den sjukvård som faktiskt behövs? Jag kan ta ett exempel från mitt eget län, där vi nu väljer att förlägga ganska vanliga operationer samt höftledsplastik och knäplastik till två enheter i länet. Låt säga att man säljer ut bara ett av dessa sjukhus i vårt län, . Då skulle det innebära att man får oerhört svårt att erbjuda såväl egentliga operationer som knä- och höftledsplastiker. Hur ska vi då tillgodose behovet av den här typen av operationer? Vari ligger patientmakten om det är så att vi bara får patientmakt för en del, nämligen dem som kan köpa sina privata sjukförsäkringar. Får vi risken för ett A-lag och ett B-lag, som jag bedömer att det skulle bli? Sedan skulle jag också vilja fråga: Finns det en gräns för när driftsformen blir ett hot för innehållet? Enligt min mening är det på det sättet med en alltför stor frihet avseende driftsformen när det gäller den högspecialiserade sjukvården, som ju är en stor del av infrastrukturen i svensk hälso- och sjukvård. Det finns en gräns för när driftsformerna kan vara överordnade innehållet. I detta fall måste det vara innehållet som är överordnat driftsformen. Jag skulle vara tacksam för en del svar på detta. Sedan skulle jag också vilja höra hur statsrådet ser på den svenska hälso- och sjukvårdens ekonomi . Vi hörde tidigare att vår medicin var överskridna budgetar. Om jag inte minns fel var det största överskottet i , som hade en borgerlig majoritet. 15 (): Även jag vill hälsa välkommen till kammaren. God vård på lika villkor solidariskt finansierad. Jag tror att det är värdeord som vi alla kan ställa upp på. säger också att vi ska sätta upp regler för marknadskrafterna. Men vi har en hälso- och sjukvårdslag som mycket tydligt säger vad vi vill uppnå med vår vård. Den gäller givetvis oavsett vem som bedriver vården. Jag har själv i min roll som landstingsråd tidigare varit med och privatiserat, då inom primärvården. Det innebar i , som jag kommer ifrån, att av primärvården privatiserades. Så är det än , trots att den nya majoriteten bestående av s och v gjorde allt för att ta bort detta. Man insåg att folket ville ha den bättre kvalitet på vården som utan tvekan det här systemet med offentlig och privat vård hade stimulerat fram. Stegvis höjde man kvaliteten. När vi införde den nya familjeläkarmodellen i fick vi börja med att fråga oss: Vad ställer vi för krav på vården? Vi konstaterade att det inte är någon som har ställt krav. Man har betalat notan när räkningen har kommit. Hur styr vi? Det var en mycket tydlig fråga. Och hur får vi konkurrensneutralitet i och med att vi har en offentlig och en privat aktör? Vi fick lov att arbeta fram klara och tydliga regelverk, vilket inte finns inom svensk hälso- och sjukvård. Det är bara att konstatera att det tyvärr är på det viset. Det här har inneburit en både intern och extern stimulans av vården. blir av dem som söker vård i färdigbehandlade på primärvårdsstadiet. Det innebär att vi får mer pengar över till den mer kvalificerade vården. Vi har fått en kostnadseffektiv primärvård. Vi har fått en personal som är nöjd, både i den offentliga och i den privata primärvården. Man har en löneutveckling som inte liknar den övriga vården inom just primärvården. Man har med andra ord en nöjd personal. Även om vi har privata inslag är det fortfarande politikerna som styr, men vi vet vad vi vill. Så var det faktiskt inte tidigare. Har vi som förtroendevalda inte förmågan att styra, då är frågan om vi inte ska byta ut politikerna, inte systemet. Det är ändå så att mångfalden av system faktiskt har stimulerat, och också kommer att göra det inom lasarettsvården om man vågar öppna upp den. 16 Statsrådet (): Tack för välkomsthälsningarna! Jag måste säga att jag själv tycker att det är roligt att vara tillbaka i den politiska debatten här i talarstol. Jag vill se en förnyelse av svensk sjukvård. Jag tycker att vi behöver fler incitament för utveckling av sjukvården. Vi behöver mer av förnyelsearbete och mer av effektiviseringar inom svensk sjukvård. När vi jämför resultaten inom olika sjukhus och andra delar av sjukvården ser vi att skillnaderna är väldigt stora. Det betyder förmodligen att vi på många håll kan göra ett bättre jobb och organisera det på ett bättre sätt. Det här är en viktig del i verksamheten. Är det bra eller dåligt med privata entreprenörer i vården? Jag tror att det är bra att det finns alternativ inom vården. Jag tror inte att man vinner mest på att bara använda sig av en driftsform. Vi har också väldigt många privata entreprenörer med gott resultat inom primärvården. Betyder det att vi inte behöver ta ett gemensamt ansvar och lagstifta om vilka det ska gälla och på vilka villkor man kan ha entreprenörer inom svensk sjukvård? Det anser jag däremot att vi måste göra. är ett av få länder som saknar en lagstiftning om vilka regler som ska gälla när något annan än den offentliga, gemensamma driftsformen ska användas inom sjukvården. Och det är en sådan lagstiftning vi nu diskuterar. Min syn på hur den lagstiftningen ska vara utformad är att det finns sådant som alltid ska drivas gemensamt av landstingen. Dit hör universitetssjukhusen. Jag är inte beredd att över huvud taget tillåta någon försäljning av universitetssjukhusen. Jag tycker också att det är rimligt att åtminstone ett sjukhus i varje landsting ska drivas av självt. Det betyder för vissa landsting att det inte finns några sjukhus att sälja eftersom man bara har ett sjukhus som i . Därutöver tycker jag att det ska vara möjligt, om så vill och tycker att det är lämpligt, att sälja andra sjukhus eller lägga ut dem på entreprenad. Men då ska vi ha ganska klara och strikta regler, tycker jag, för vad som ska gälla. Sedan har vi primärvården, där jag menar att det inte finns behov av någon lagstiftning. Skillnaden mellan sjukhusen och primärvården är att sjukhusen trots allt representerar en väldigt mycket större investering både i pengar och i kompetens. Det tar att bygga upp på nytt. är ju ansvarigt för vården för hela sin befolkning. Skulle det visa sig att det inte fungerar med en entreprenör måste man kunna skaffa sig vården någon annanstans. Sjukhusvård tar att bygga upp. Jag tycker att det är bra och riktigt att vi får en sådan lagstiftning. Vi har haft förslag ute på remiss från både en utredning och senare en promemoria. Det som har framkommit i remissinstanserna är faktiskt ett mycket starkt stöd för behovet av en sådan här reglering. Man kan säga att den enda stora invändningen har gällt om det är nödvändigt att i lagstiftningen reglera att vinsten ska återinvesteras i verksamheten eller inte. Jag tror att de allra flesta människor i vårt samhälle tycker att det är rimligt att kan man effektivisera sjukvården så att det uppstår ett övervärde ska detta investeras tillbaka. Det ska komma tillbaka till patienterna i form av förbättringar i vården. Vi kan diskutera hur detta ska regleras på ett rimligt sätt. Avslutningsvis: Det är att svara på många frågor. Men jag vill ändå säga att jag tror att man ska vara försiktig med att, som några i debatten har gjort, dra slutsatsen att allt blir bättre om det drivs av privata entreprenörer eller att lösningen på höga sjukskrivningstal eller andra stora samhällsproblem enkelt kan lösas genom att man byter till privata entreprenörer inom sjukvården. 17 (): Om man ska vara försiktig med att säga att allt blir bättre med privata entreprenörer inom sjukvården, borde man också dra slutsatsen att man ska undvika att säga att allt blir bättre bara det är offentlig vård som erbjuds. När talar om förnyelse och effektiviseringar, säger jag: Visst. Men ska det ske uppifrån eller nedifrån? Vi har bra privata entreprenörer. Om det är vi överens. De finns också inom sjukhusdriven vård. Och jag har inte upplevt att någon har sålt ut eller att någon har stått på gatorna och krävt att man inte ska sälja ut det privata sjukhuset. Däremot har jag sett rapporter från där man har klagat på hur har hanterat olika sjukhus, och vi har haft demonstrationer här. Men jag har inte sett måhända finns det någon som kan ge något exempel att man har pekat på att vi har ett problem med svenska sjukhus där privata aktörer är med. Så vad är det som måste regleras? Vad är det som måste regleras bort? Vad är det som måste stoppas när det gäller privata entreprenörer inom sjukhusen? har för under de år som man verkat gett en vinst på i storleksordningen 300 miljoner, en vinst som förmodligen investerar delvis i sjukvård, delvis kanske i kollektivtrafik, delvis i skärgårdsfrågor. Det får man själv avgöra. Borde det då inte vara rimligt att också Capios ägare får avgöra hur man hanterar sin vinst? Borde det inte vara möjligt att man får låna både av skattebetalarna, som man de facto gör om det är ett landsting, och av ägaren eller på annat sätt om man bedriver detta i privat verksamhet? ger en bild av hur svårt det uppenbarligen kan vara att träffa avtal som fungerar. Exemplen är uppenbarligen kända för henne. Men och har visat att de kan träffa avtal som fungerar för patienter först och främst men även för personal, för och för skattebetalarna för alla berörda parter. Har statsrådet hittat någon del i fråga om detta som inte fungerar? Det sägs att det inte ska gälla retroaktivt. Jag skulle vilja ha klarhet. Kommer en lagstiftning på detta område att innebära att en förnyelse av ett avtal som måste göras mellan till exempel och inte kommer att kunna genomföras? Är det avsikten från regeringens sida att stoppa den typen av förnyelse? Och vad blir i så fall nästa steg? Blir det skolor? Vad är skillnaden mellan att bedriva undervisning med privata entreprenörer inblandade och som måhända gör vinst på offentliga medel och i detta fall sjukhus? I och bjuder socialdemokratiska regeringar in och välkomnar att driva verksamhet. I märker vi hur regeringen vill sätt stopp även på detta område. kan bättre än så, herr talman. 18 (): Jag noterar att nyanserade sig något i sitt andra svar och delgav oss sin syn på hur detta bör regleras. Men hon håller ändå fast vid att grundtesen är att produktionen av sjukvårdstjänster inom slutenvården bör ske i det allmännas tjänst. Detta var annars någonting som socialdemokrater övergav. Det var väl 1928 som Per höll sitt folkhemstal då han sade att var förbi då samhället skulle äga produktionsmedlen för produktion av varor och tjänster.