prot · GS0946 · 2004-12-08 00:00:00 — Återkommande vittnas om att åtskilliga långtidssjukskrivna som har jobbat tidigare skulle kunna jobba, om de fick hjälp att byta jobb. säger regeringen att nästa stora utmaning är att lösa detta problem. Borde inte det ha varit en av de första utmaningarna? Det har ju varit känt ganska länge att byta jobb är en av lösningarna för väldigt många av dem som går långtidssjukskrivna. Jag vill återkomma lite till signalerna om den ökade utslagning på arbetsmarknaden som förslaget riskerar att medföra. Det är inte en bild som vi som opposition målar upp utan den oron delas av bland annat handikapporganisationer, och den styrks av vittnesmål om alltmer ökande krav på hälsointyg vid rekrytering. Redan efter införandet av den tredje sjuklöneveckan började alltfler hälsointyg begäras. när arbetsgivarna får en obegränsad skyldighet att utbetala sjuklön ökar riskerna påtagligt. Varken nuvarande lagsstiftning om diskriminering eller högriskskydd minskar den utsattheten. Högriskskyddet, som regeringen och samarbetspartierna beskriver som ett utökat skydd, är samma skydd som gäller . Det har samma kriterier för dem som omfattas av det, och det gäller för samma grupper. Den påstådda utökningen är att det blir möjlighet att få ett högriskskydd också i samband med medfinansieringen, men det är väl en självklarhet. Det vore ju ynkligt annars. Sammanfattningsvis är det beklagligt att konstatera att Socialdemokraterna, inte lyssnat på remissinstanserna tidigare . Lika beklagligt är det att samma partier inte tycks ha tagit till sig någon av alla de synpunkter som kommit in från företag, från kommuner och landsting, från personer som jobbar med rehabilitering, från handikapporganisationer och från enskilda. Utskottets utfrågning för en månad sedan gav många kloka insikter, men dessa tycks ha gått utskottsmajoriteten spårlöst förbi. Att de tre partierna saknar en verklighetsförankring när det gäller orsakerna till ohälsoproblematiken liksom förmåga att ta itu med de frågor som skulle kunna leda till genomgripande och långsiktiga effekter är uppenbart. 4 (): ordnade socialförsäkringsutskottet en offentlig utfrågning kring regeringens förslag om drivkrafter för minskad sjukfrånvaro. Vi var med om tre intressanta och avslöjande timmar i andrakammarsalen. Inför debatten har jag skummat igenom utskriften av frågor och svar från . Jag har också tittat en gång till på de sammanfattade remissvaren på propositionen. Det är verkligen långt mellan instämmandena även i regeringens problemanalys, och det är ännu längre mellan instämmandena i regeringens förslag till lösning på problemen. Det är sällan, herr talman, man möter en så måttlig entusiasm för ett förslag. Sanningen är den att det inte är många, utöver och hans regeringskolleger, som tror på att det här förslaget ska lämna något märkbart bidrag till att minska ohälsotalen och kostnaderna. Både remissvaren och uppteckningen av vår hearing är en avslöjande lösning, skulle jag vilja säga. Vad leder nu dagens förslag till när det gäller att minska sjukfrånvaron? Det vore väl ändå rimligt att begära något slags seriös bedömning av effekterna. Ingen sådan återfinns egentligen i propositionen. Där sägs att sjukfrånvaron bör minska men att det är svårt att kvantifiera, att effekterna kan bli betydande . Det står inte kanske, men ordet kanske lyser tydligt i undertexten. Jag kan inte undanhålla kammaren en mening på s. 78 i propositionen. Där står det så här, lyssna: Antalet sjukskrivna personer kommer att minska vilket leder till att antalet personer som kan arbeta ökar. Det är svårt att invända mot denna slutsats och svårt att tro något annat, men omfattningen? Regeringen måste väl ändå bygga sitt förslag på något slags beräkning och något slags analys. Var finns de? Även Lagrådet har uttryckt en ganska uppseendeväckande skepsis i sitt yttrande. Man säger att förslaget egentligen inte presenterar några konkreta hållpunkter till exempel resultat av inhemska eller utländska undersökningar eller sammanställningar av erfarenheter som skulle kunna göra det lättare att uttala sig med någon säkerhet om betydelsen för sjukfrånvaron av den föreslagna lagen. Lagrådet konstaterar också att det finns skäl till tvekan om den föreslagna lagstiftningen kan anses uppfylla rimliga krav på ändamålsenlighet. Det är i klarspråk ett tydligt ifrågasättande av regeringens förslag. Lagrådet påpekar också något som regeringen har så svårt att ta till sig, nämligen att sjukfallen ibland kan röra sig om faktorer som är utanför arbetsgivarens kontroll. De höga juristernas insikter borde vara värda att ta till sig. Men, herr talman, en absolut grundläggande förutsättning för att en åtgärd ska ge resultat är ju trots allt att de som är närmast berörda tror på åtgärden. har ställt frågor till 401 företagare om förslaget om drivkrafter. Det visar sig att av dessa företagare, som är de närmast berörda av förslaget, inte tror på medfinansieringsförslaget. De tror inte att det kommer att minska sjukfrånvaron. Tror regeringen själv på fullt allvar på detta, eller är förslaget helt enkelt ytterligare ett sätt att flytta kostnaderna från statskassan till företagen? Det dominerande intrycket av politiken är att regeringen ägnar det mesta av sin kreativitet åt att fundera över vem som ska betala den skenande notan för ohälsan. Det är de 263 000 sjukskrivna och de 528 000 förtidspensionerade som är en dramatiskt ökande kostnadspost i statens budget. gäller det att hitta några som kan göras till medfinansiärer av de här utgifterna. ska det skapas så kallade drivkrafter för att pressa tillbaka sjukfrånvaron som om det skulle saknas drivkrafter hos landets 215 000 arbetsgivare för att hålla sina anställda så friska man bara kan? Vilket ansvar har då arbetsgivarna för ohälsans kostnader? Man bär ett ansvar inte minst genom att betala i sjuklön till sina anställda och bära en total kostnad för sjukfrånvaron på beräknade 170 miljarder. Men det görs också mycket annat för arbetsmiljön i företag och organisationer. Naturligtvis finns det mer att göra. Detta gäller naturligtvis inte minst de offentliga arbetsgivarna inom vården och omsorgen. Just där är också ohälsotalen förfärande höga. Vi kristdemokrater är inte ute efter att befria arbetsgivare från ansvar. Men vi tror att de allra flesta seriösa arbetsgivare inser att de anställda är den viktigaste tillgångsposten i företaget en tillgång som man måste vårda om man ska hävda sig på marknaden och i konkurrensen. Arbetsmiljön är en viktig konkurrensfaktor. Den allvarligaste kritiken mot föreslaget gäller ändå selekteringen på arbetsmarknaden, alltså risken för en ytterligare sortering av människor på en redan tuff arbetsmarknad. Å ena sidan talar regeringen om att riva hinder och öppna arbetsmarknaden för flera. Å andra sidan lägger man fram förslag som så uppenbart leder till ökad selektering. Tala om målkonflikt! I den utfrågning som utskottet ordnade, som jag nämnde tidigare, svarade statssekreteraren i att politiken vimlar av målkonflikter. Så är det förvisso. Men i det här fallet är det ju regeringen som skapar den konflikten genom att lägga fram ett kontraproduktivt förslag. Konflikten är med andra ord självförvållad. Handikappförbunden befarar, på goda grunder, att enskilda arbetsgivare kommer att välja bort arbetstagare som bedöms löpa risk för ohälsa. Det leder då till en större utslagning från arbetsmarknaden med ytterligare ökad ohälsa som följd för att citera direkt från utskottets utfrågning. understryker det som handikapporganisationerna säger, och jag citerar fortfarande från vår hearing: Vi från är ganska övertygade om att det kommer att slå mot grupper som har en svag förankring på arbetsmarknaden. Vi tror att det kommer att ha betydelse när det gäller nyanställningar, och vi tror också att det kommer att påverka arbetsklimatet på de befintliga arbetsplatserna. pekar en undersökning gjord av på en kraftig ökning av uttaget av så kallade hälsointyg. Anledningen till det är att arbetsgivaren kräver ett sådant i samband med en anställningsintervju. Det är förklarligt mot bakgrund av regeringens politik. Men är det verkligen en utveckling som vi önskar? Är det en utveckling som de svagaste och mest utsatta på arbetsmarknaden önskar? Det är knappast förvånande att handikapporganisationerna är oroliga. Regeringens förslag om drivkrafter för minskad sjukfrånvaro skapar tyvärr fler problem än det löser. vidgas förtroendeklyftan mellan å ena sidan de företagare som arbetar seriöst och genom sitt arbete bidrar till välfärden och å andra sidan den regerande makten. Det är inte bra för välfärden, och det är inte bra för samhällsklimatet. Förslaget är inte bra för någon. Frågan är om det ens är bra för statskassan, i varje fall inte i ett längre perspektiv. Jag yrkar bifall till reservationerna 2 och 7. 5 (): Jag vill inleda med att yrka bifall till reservation nr 1 som innebär avslag på propositionen, men står självklart bakom alla övriga reservationer där finns med. Ämnet för dagens debatt är drivkrafter. Jag måste erkänna att jag har mycket svårt att förstå vilka drivkrafter som har förmått att baxa fram den här propositionen ända till beslut, för få förslag har rönt ett så samstämmigt motstånd från remissinstanser och sakkunniga. Visst finns det några tjänstvilliga myndigheter som troget slutit upp kring regeringens förslag föga förvånande med informella socialförsäkringsminister och hennes riksförsäkringsverk i spetsen. Men i övrigt finns det inte mycket i remissvaren som kan ha styrkt i hans uppfattning. Att de fackliga organisationerna skulle stödja regeringens förslag om att arbetsgivarna ska betala av sjukersättningen, vilket ministern försöker göra gällande i propositionstexten, är verkligen en sanning med modifikation. kritiska ton är tydlig och TCO:s stöd milt sagt villkorligt. LO vägrar att ge sitt samtycke utan säger att de ska ta ställning till förslaget först när det är genomfört och man ser huruvida det fungerar. Jag tycker att det är ett märkligt sätt att skriva en remiss. Men i praktiken måste det väl innebära att LO är oroat av förslagets konsekvenser och inte kan tillstyrka det. Det hade varit modigare om LO hade tagit sina medlemmars parti och rakt ut sagt att förslaget är dåligt. Jag vet inte om flathet i denna fråga har något att göra med historia som gammal avtalssekreterare på eller om det handlar om respekt för ordergången inom arbetarrörelsen, för den utgår ju som bekant från . Likväl tolkar jag det som en tydlig missnöjessignal. Allvarligast är naturligtvis den samstämmiga kritik som kommit från handikapprörelsen och från företrädare för personer med kroniska sjukdomar därför att det är deras medlemmar som kommer att få ännu svårare att få fäste på arbetsmarknaden. Det är de som kommer att få obehagliga och kränkande frågor på anställningsintervjuerna, och det är deras arbetsgivare som kommer att ställas inför det sorgliga valet att välja mellan att få sjukliga anställda förtidspensionerade eller att bära tunga kostnader som kanske hotar företagets överlevnad. Jag vet att många småföretagare känner ångest över att behöva stå inför den här typen av frågeställningar. Och det är i grunden också därför som företagarnas organisationer säger nej till förslaget. De vill ha en bra och förtroendefull relation till de anställda inte agera hälsospioner. Det är inte bara funktionshindrade och personer med kronisk sjukdom som kommer att få svårare på arbetsmarknaden med regeringens förslag. Även personer som varit alkohol- eller drogmissbrukare och personer med få referenser och liten arbetserfarenhet, som många nya svenskar, riskerar att drabbas av en ökad försiktighet från arbetsgivarnas sida. Frivilligorganisationer, till exempel Situation , som arbetar med att hjälpa tidigare hemlösa och missbrukare tillbaka till arbetsmarknaden, har uppgett att förslaget kommer att försvåra deras arbete. Det är väl för att bemöta den kritiken som regeringen har kastat in förslaget att personer med diagnostiserade kroniska besvär ska undantas från arbetsgivarnas nya ansvar för sjukpenningen på samma sätt som gäller arbetsgivarnas skyldighet att betala sjuklönen . Tydligen inser inte regeringen hur tomt detta ekar. Det undantaget har beviljats 102 personer i hela landet. Det är därför inte många som kan räkna med den trösten. Nej, herr talman, jag är tror inte heller att det ökade arbetsgivaransvaret ger drivkrafter till minskad sjukskrivning, tvärtom. Propositionen ger drivkrafter till en trång arbetsmarknad där människor med problem inte får plats, där fler människor som har funktionshinder, kroniska sjukdomar eller en historia av till exempel missbruk över huvud taget inte kommer in. Den ger drivkrafter till att fler människor inte får möjlighet att försörja sig genom eget arbete. Den ger drivkrafter till fortsatta eller fler förtidspensioneringar. Det är inte drivkrafter till något bättre utan drivkrafter som förvärrar de problem vi redan ser. Det är helt osannolikt att skulle rösta emot regeringens förslag, så det tjänar egentligen inte mycket till att vädja till miljöpartister och vänsterpartister att revoltera mot förslag. Jag inser att det ingår i byteshandeln inom vänsteralliansen och att sakskäl inte väger särskilt tungt i den handeln. Men det finns en öppning som jag hoppas att beaktar. LO hans gamla uppdragsgivare har, som jag var inne på tidigare, krävt att det nya arbetsgivaransvaret ska följas upp och att drivkrafterna ska upphävas om de inte fyller sitt syfte. Det är inte ofta som jag och uppmanar regeringen att lyssna på LO, men om du, , nu inte tar reson av vad vi och nästan alla andra säger i den här frågan, lyssna då ändå på din gamla chef. Ta Wanjas räddningsplanka, , och gör det fort! har regeringens politik för att, som man säger, halvera sjukskrivningarna riktat in sig på statistiken. Genom snabba förtidspensioneringar minskar verkligen antalet personer som står bokförda som sjukskrivna, och regeringens rent statistiska mål att halvera sjukskrivningarna kan uppnås utan att fler personer kommer tillbaka i arbete och utan att det totala antalet personer som försörjs via socialförsäkringarna minskar. I remissdebatten kallade jag regeringens sifferexcercis för Operation sopa sjukskrivningarna under mattan. har krävt att denna manöver avbryts. Vi har inte råd att vräka ut 70 000 personer från arbetsmarknaden . Vi har inte råd att neka dem rehabilitering. Vi måste ha en ny politik för att fler människor ska kunna komma tillbaka i arbete och egen försörjning. Huvudnumret för är att få till stånd en rehabiliteringsgaranti som ger alla sjukskrivna en rehabiliteringsplan och en rehabiliteringslots senast . Det förutsätter bland annat att själv tar ansvaret för att hålla i papperen när rehabiliteringsutredningen görs. Det kräver också en bättre samordning, bland annat finansiell, av försäkringskassa, sjuk- och hälsovård och i många fall arbetsförmedling. Men det krävs också en mer grundläggande förändring av : En arbetsmarknad där det efterfrågas arbetskraft och där det följaktligen går att byta jobb när man vantrivs och mår dåligt på sin gamla arbetsplats, en arbetsmarknad där även personer med problem efterfrågas. Det förutsätter drivkrafter i form av bättre villkor för företagarna. Hela politiken påverkar ohälsan och sjukfrånvaron. Den höga sjukfrånvaron är på så vis det kanske tydligaste kvittot på regeringens arbete. Priset får betalas av alla dem som inte får plats. Men till dem vill jag säga att det finns ett alternativ: kan ni byta regering och skapa bättre drivkrafter för . 6 (): Ärade ledamöter av denna kammare! Jag tänkte inledningsvis säga att jag är lite förvånad över tonen. Detta utskott är känt för att förvisso ha frejdiga debatter men ändå en gemensam drivkraft om att se till att vi har väl fungerande socialförsäkringssystem. Men när raljerar ganska fränt över första maj och hånar fackligt förtroendevalda eller när i sitt anförande hånar eller måste jag säga att jag är lite förvånad över tonen. Jag tror att det är viktigt att vi i denna kammare ändå behåller en relation och ett sakläge även om vi kan tycka olika sak. Jag tänker själv inte delta i den pajkastningen. Jag tycker att , och människor som arbetar fackligt är värda all heder, även om de ibland inte delar alla de uppfattningar som ni kanske har. Jag förutsätter att det gäller även er. Detta om tonen i debatten. Jag vill inledningsvis yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på alla reservationer. Förslaget om medfinansiering är en av de åtgärder som vi genomför för att vända den utveckling som vi har sett med en ökad ohälsa, inte minst i arbetslivet men också i samhället i stort. Det är en ökning som knappast har sin orsak i ett radikalt ökat antal benbrott eller förkylningar, vilket man ibland kan tro när man hör debatten, utan som faktiskt till stor del står att finna i den dramatiska förändring som skedde i arbetslivet och i samhället . En tydlig effekt av detta, vilket LO visar i sin senaste rapport, är att den faktiska pensionsåldern fortsätter att bli allt lägre. Efter är var femte arbetare förtidspensionerad. Särskilt utsatta, som vanligt, är kvinnor där vi fortfarande ser en tydlig ökning av belastningsskador, utmattningsdepressioner och stressyndrom. I vårt arbete Socialdemokraterna tillsammans med och har vi vidtagit en mängd åtgärder för att vända denna utveckling, alltifrån förändrad sjukskrivningsprocess till nya resurser för samordnad rehabilitering. Men vi har också kunnat konstatera att det likväl finns en ganska tydlig utslagning från stora delar av arbetslivet på grund av bristande rutiner för de sjukskrivna, bristande möjligheter att komma tillbaka till arbetslivet och bristande möjligheter och bristande rättigheter för människor att faktiskt få den rehabilitering som de behöver. Och vi vet hur oerhört viktigt det är att efter en tids sjukfrånvaro kunna komma tillbaka. Ju går, desto sämre är förutsättningarna för att komma tillbaka till arbetsmarknaden. Tydligen är inte drivkrafterna eller incitamenten för arbetsgivare, arbetsliv, arbetskamrater och andra aktörer tillräckliga när det gäller att skapa möjligheter för människor att komma tillbaka. Detta vittnar också väldigt många sjukskrivna om. En studie som RFV gjorde för inte så länge sedan visade att av de långtidssjukskrivna trodde att de skulle kunna komma tillbaka i arbete om de bara fick möjligheter och om man omorganiserade eller kunde ge dem ett hjälpmedel i arbetet. I grunden handlar det om vår syn på vårt socialförsäkringssystem där två viktiga beståndsdelar är den enskildes skydd och arbetslinjen. Jag som socialdemokrat uppskattar ett system som ger ett ordentligt skydd mot inkomstbortfall. Det ska vara en ersättning som är på en sådan rimlig nivå att man inte behöver gå från hus och hem bara för att man har varit sjuk . Det är viktigt att nämna i ett läge där åtminstone i denna kammare föreslår mycket kraftigt sänkta ersättningsnivåer till och ytterligare karensdagar. Systemet innebär också att vi ger största möjlighet för människor att komma tillbaka i arbete, vilket jag tycker är viktigt. Det är arbetslinjen. Det är från arbete man har sjukskriven och till arbete man ska komma tillbaka. Det måste prägla hela sjukskrivningsprocessen genom tidiga insatser, avstämningssamtal och rehabiliteringsutredningar. Allt detta görs i syfte att hellre se till arbetsförmågan än till arbetsoförmågan. Vi har också goda erfarenheter av att det kan fungera så. Det går faktiskt att få tillbaka fler sjukskrivna i arbete. Hela förslaget om medfinansiering syftar till att understödja den processen och att öka drivkrafterna för arbetsgivarna att få tillbaka människor efter lång sjukskrivning. Det handlar om att inte acceptera att en undersköterska ska trilla ur arbetslivet efter en tids sjukskrivning bara på grund av brist på rehabiliteringsansvar hos kommunen eller . Det gäller att ge ett verktyg för huvudskyddsombudet eller till folket på personalavdelningen så att de tillsammans kan övertyga platschefen om att det faktiskt är lönsamt att ge människor en möjlighet att komma tillbaka. Jag har själv erfarenhet av att arbeta med rehabilitering av långtidssjukskrivna inom industrin. Jag har på det sättet lyckats få fler bra projekt som gör att vi får tillbaka människor. Det går bara man har fungerande rutiner. Många sjukskrivna säger att de inte får den rätten eller möjligheten att komma tillbaka och inte får det bemötandet. Många av de skyddsombud och facklig aktiva jag möter har förtvivlat sett hur arbetsmiljöarbetet har sjunkit tillbaka . De har sett hur pressen i arbetslivet hårdnat och hur lite stöd och möjligheter som erbjuds människor som varit sjukskrivna . Många är också de arbetsgivare och företagare jag träffat som stolt visat upp en bra arbetsmiljö. De har fungerande rutiner för sjukskrivningar och ett gott samarbete med företagshälsovården eller med . Det är företagare som skakar lite lätt på huvudet åt andra företag och organisationer som inte alltid lever upp till högtidstalen om att medarbetarna är vår största tillgång. Det är så det ser ut . Det finns många bra arbetsplatser som har låg sjukfrånvaro och väl fungerande rutiner. Av de småföretag vi har tror jag att inte ens kommer att beröras av förslaget om ekonomiska drivkrafter eftersom de har så pass låg sjukfrånvaro . I detta fall är småföretagare goda förebilder. För dem kommer inte medfinansieringen att innebära några problem. Där finns en god relation till medarbetaren, och där finns ofta väl utarbetade rutiner. Jag tror inte heller medfinansieringen blir ett bekymmer för eller för andra större företag som har fungerande rutiner där människor kan få återkomma på deltid eller få rätt till rehabilitering. Många hänvisar till vår utfrågning och hävdar att den var en utskåpning av förslaget. Det genomgående temat vid vår utfrågning var att väldigt många ställde sig bakom förslaget. En som var väldigt tydlig, vilket jag uppskattade, var , Svenska Företagsläkarföreningens ordförande. Han visade på flera goda exempel på hur man kan klara detta. Jag ska citera honom. Han sade: Skulle se ut som , eller skulle vi vara så där 150 miljarder rikare. är det inte riktigt så generösa med pengarna vi är i den här propositionen, men förslaget är väl tydligt. Med det förslag vi sätter i sjön kommer arbetsgivarna att få en sänkt sjukförsäkringsavgift. De kommer att slippa betala den tredje sjuklöneveckan som de kritiserat så hårt. Totalt innebär detta att tillförs till arbetsgivarsektorn. Det är inte ökade kostnader för arbetsgivare. Det är en omfördelning av kostnaderna. Det är inte så att vi gör någon statsbudgetvinst på detta som kan läsas ut nästa eller nästnästa år. Den stora poängen är givetvis omfördelning av kostnader och att det sedan totalt sett kommer att leda till samhälleliga vinster. Visst kommer vissa företag att få bekymmer med förslaget. Så är det. Det är de företag och organisationer som inte alls bryr sig om att ha rutiner för sjukskrivningar eller erbjuda människor en möjlighet att kunna få rehabilitering. Det är någonting som är lagstadgat . Jag behöver för den delen inte läsa upp arbetsmiljölagen för er. De kommer i och för sig att få sänkt sjukförsäkringsavgift. De kommer att slippa att betala tredje sjuklöneveckan. Men de kommer också att få förmånen att betala av sjukpenningskostnaderna, såvida de inte erbjuder den sjukskrivna möjlighet att komma tillbaka på deltid eller få en rehabilitering. Självklart kommer ett sådant förslag att ha effekt. Det blir ett tydligt incitament för att vara aktiv och göra det som , Fresh eller många småföretag eller andra redan gör . Vi kompletterar medfinanseringen med ett högkostnadsskydd om av lönesumman och ett fribelopp på . Därmed ser vi till att det finns ett skydd för tillfälligt höga kostnader. Det är viktigt inte minst för småföretagare. Vi kommer naturligtvis också att följa utvecklingen och se om det behövs korrigeringar i förslaget.