prot · GR0965 · 2004-02-06 00:00:00 — Jag har inte, och jag kan säga att de som sympatiserar med mitt parti aldrig kommer att ha, förtroende för slutsatser som kommer från en utredning som har letts och styrts analyserat och funderat, som säger här av LO:s chefsekonom. Det är dömt från början. Detta är ett stolpskott. varnade alltid för att regeringen skulle försätta fackföreningsrörelsen i den situationen att man inte kunde hantera gräsrötternas krav på högre löner genom att driva en oförnuftig inflationspolitik bland annat. Kom ihåg det! Ni går precis konträrt med vad skulle ha tänkt i en sådan här situation. kan vi inte gräla om honom alltför mycket eftersom han inte finns med oss längre. Sedan vill jag kommentera det här med person. var ju också statssekreterare , tror jag, i . Vad ni har gjort är ju att delvis sätta en person att utreda sitt eget fögderi. Det är också olämpligt. Det är på något sätt en total tondövhet som vi här ser inför vad en demokrati innebär. Polisen sätts att utreda sina egna anmälningar. Det är inte bra. Det vet vi allihop. Att sätta att utreda och utvärdera näringspolitiken, som han delvis själv har varit med om att utforma avregleringarna är ju som att sätta en Skandiadirektör till att undersöka om har skött sitt jobb. Det är ju lika fel! Jag begriper mig inte på att , som inte är någon obegåvad person, inte är obekant med public choice och inte är obekant med sådana här intressekonflikter, har kunnat göra detta grundläggande misstag. Hur kommer det att gå om utredning skulle komma på att hade gjort grundläggande fel vad gäller hur man genomförde avregleringarna, att kanske hundratals miljoner hade spenderats på fel saker och slösats bort i slutändan och att man med facit i hand kan säga det? Kan man då tro att det här utredningen kommer att undersöka och penetrera detta och att se efter var ansvaret ligger? Nej, det tror jag är väldigt naivt. Det finns en inbyggd bias från början, som Per också var inne på, att den här utredningsmannen aldrig kommer att komma till slutsatsen att de beslut som han själv var med om att utforma i grunden var fel eller olämpliga, eller att han själv skulle liksom piska sig med konstaterandet att här kanske av skattebetalarnas eller andras pengar har använts på ett felaktigt sätt. Makt korrumperar, och absolut makt korrumperar absolut. sade det, och jag ska inte använda ordet korruption, men det är väldigt dåligt omdöme. 32 PER (): Jag trodde att vi var väldigt tydliga med att det här inte var personkritik. Om det finns en missuppfattning att det här skulle vara personkritik kan jag säga att utifrån det jag har läst och sett av har jag ingenting att invända mot hans kompetens, och utifrån de få gånger jag har träffat honom tycker jag att han verkar vara en hederlig och trevlig person. Så det här har ingenting med personen att göra, utan det har att göra med att han är chefsekonom på . Jag lovar näringsministern att om näringsministern till någon ny utredning av större vikt sätter någon av Svenskt Näringslivs direktörer som ensamutredare så kommer jag att stå i denna talarstol och kritisera, inte personvalet men att personen har den positionen och ska utreda någonting som hans eller hennes organisation har starka bindningar till. Det skulle inte förvåna mig om kommer att vara uppe i samma debatt med samma kritik. Svenska utredningar hade länge som ett adelsmärke att de var opartiska. Man kunde nästan använda dem som ett uppslagsverk över vad som hände inom ett specifikt område. Det här är på väg att slarvas bort. Min sista fråga är egentligen: Varför är det så många ensamutredare? Vad har hänt med traditionen att ha breda parlamentariska utredningar? Eller är frågan om avregleringar så liten att det räcker med en person? 33 Näringsminister (): Jag tar först frågan om vad som är personkritik. Ni säger båda att det här inte är personkritik, och genom att ni säger att det inte är personkritik förväntas frågan vara avförd. Men det ni framför i sak är ju en stark kritik av person. Han är inte en person som med integritet och heder kommer att genomföra en analys, för han kommer att vara styrd av helt andra saker än sitt eget intellektuella arbete i de frågor det här gäller. Han kommer att ta så mycket sidohänsyn, och han kommer att vara så förblindad av att bevaka sina intressen, sin egen historia och allt vad det nu är, att han inte kommer att göra ett hederligt jobb. Det är enligt mitt sätt att se det personkritik i ordets enda rimliga mening. Jag tycker, som jag sade förut, att det enda riktiga i det här sammanhanget är att spara på kritiken tills det finns en analys, ett innehåll, att kritisera och ägna debatten åt sakfrågan och inte åt personfrågan. Jag förväntar mig det framgår klart av direktivets upplägg en självkritisk och ödmjuk granskning av den politik som vi har bedrivit, som den borgerliga regeringen bedrev och som den tidigare socialdemokratiska regeringen bedrev. Jag själv har ägnat en betydande del av mitt yrkesliv åt avregleringar som har misslyckats. Jag har aldrig gjort några försök till självförsvar och överslätande av detta. Jag tänker på kreditavregleringen , som inte fick alla de välsignelsebringande effekter som man hade väntat sig några av dem, men inte andra. Jag förväntar mig att har samma attityd till det dagsverke han uträttade i , och som inom parentes inte handlade om just de områden i departementets stora portfölj som just det här koncentrerar sig på. Per frågar: Varför är det så många ensamutredare? Det svenska utredningsväsendets adelsmärke var ju tidigare ett annat. Man hade parlamentariska beredningar av frågor där man stötte och blötte, kompromissade och kände partierna på pulsen. Så var det tidigare, och det var ett utredningsväsende som användes i frågor där man hade gott om tid på sig. Det gällde långsiktigt reformarbete: ATP-reformer, författningsreformer och mycket annat. När blev framtidsminister 1982 gjordes ett vägval, och man bestämde sig för att snabba upp utredningsväsendet. Politikens tempo hade höjts, och man drog slutsatsen att utredningsväsendet måste moderniseras, effektiviseras, bli mer läsligt och tillgängligt för allmänheten och också bli snabbare, alertare och aktuellare. Jag tror att har tendensen blivit att man prioriterar att också tillsätta utredningar som är snabba i frågor som man tidigare kanske hanterade enbart internt i departementen. Jag tycker inte att vi ska ha departement av en storlek som gör att man har kapacitet att gå på djupet i enskilda frågor på heltid under till exempel ett halvårs eller . Jag tycker att det här är en bättre form. Det ersätter inte behovet av parlamentariska utredningar på andra områden, men det får inte vara uteslutande på det viset. Det är min principuppfattning i den här för beslutsprocessen väldigt viktiga frågan. Det är därför jag gör den utvikningen. I det här sammanhanget passar det väldigt bra, tycker jag, att göra på det här sättet jämfört med att till exempel göra det internt inom departementet eller ge en statlig myndighet för ett sådant här uppdrag. 34 (): Jag ska vara snäll, till att börja med, och säga att jag faktiskt håller med i fråga om att det här med parlamentariska utredningar ska man vara mera sparsam med. Min huvudkritik har alltså varit för det första: En person därvid finns det ingen personkritik, men en strukturell kritik som är chef för kan inte vara en person som man kan förutsätta kan ta till vara allmänintresset. För det andra: Just där är det personkritik är olämplig därför att han har varit statssekreterare i och varit djupt involverad i och ansvarig för departementets politiska styrning. Han är satt att utvärdera sitt eget fögderi. Som jag sade: Det är som att sätta en Skandiadirektör att kolla om har skött sitt jobb. Det är fel, det är fel, det är tredubbelt fel. 35 Näringsminister (): Jag drar slutsatsen av kritik att socialdemokrater aldrig kan betros med några uppdrag av betydelse eftersom de är partiska. Har de därutöver ett ursprung i LO eller haft ett förtroendeuppdrag inom socialdemokratin eller inom den politiska maktutövning som väljarna ibland lägger i vårt partis händer är de diskvalificerade från offentliga utredningsuppdrag. Då förstår jag inte varför de inte också ska vara diskvalificerade från offentliga tjänster i övrigt? Ska de någonsin kunna bli landshövdingar? Ska de någonsin få utreda någonting? Gäller det här bara socialdemokratiska personer? Hur är det med sådana som , statssekreterare i borgerliga regeringar? Det är en person med mycket tydliga borgerliga värderingar som har anförtrotts utredningsuppdrag. Ska det över huvud taget utsträckas till partipolitiskt belastade personer eller gäller det just en särskild diskvalifikation av socialdemokrater? Jag tycker att det blir orimliga konsekvenser av principiella uppfattning. Jag ger möjligheten till en replik eftersom statsrådet gick in på saker som inte tidigare varit uppe i debatten. 37 (): Det handlar inte om att är socialdemokrat utan det handlar om att han är chefsekonom och tillhör ledargruppen inom , som är ett starkt särintresse. Det handlar inte om att han är socialdemokrat. Det tycker jag har framgått tydligt av Per Bills och mina inlägg. Jag är förvånad över att statsrådet inte uppfattar skillnaden mellan en socialdemokrat i allmänhet och en chefsperson inom . En chefsekonom inom är diskvalificerad från att utreda ekonomisk politik och näringspolitik. Det är möjligt att han efter en karantän, efter att ha slutat i organisationen, skulle kunna göra detta, men inte i sin aktiva ålder och gärning. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2003/04:240 om energipolitiken 38 Näringsminister (): Per har frågat vad jag tänker göra för att säkerställa att målen inom energipolitiken blir förenliga. Låt mig först kommentera en föreställning som genomsyrar Per Bills interpellation. Han tycks anse att energipolitiken skulle kunna vara helt fri från målkonflikter. I motsats till Per är jag övertygad om att detta är omöjligt, såväl inom energiområdet som inom alla andra politikområden. Målkonflikterna inom energiområdet är ett faktum, oavsett om kärnkraften avvecklas eller inte. Det är just det förhållandet att det finns målkonflikter som gör att vi politiker måste ta ställning och våga göra avvägningar mellan motstående intressen utifrån en långsiktig helhetssyn. Den övergripande princip som gällt sedan folkomröstningen har varit att kärnkraften ska avvecklas i den takt som är möjlig med hänsyn till behovet av elektrisk kraft för att upprätthålla sysselsättning och välfärd. Denna princip visar att vi inser att det finns målkonflikter. Det som skiljer oss från en del andra partier är dock att vi inser att målkonflikterna inte försvinner om vi blundar och avstår från att ta ställning till kärnkraftens fortsatta drift. Detta är bakgrunden till energipolitiska beslut då avskaffades. Därigenom visade vi att vi ser kärnkraften som nödvändig till dess att andra energikällor kan bidra till energiförsörjningen i tillräcklig omfattning. Omställningsprocessen har främjats genom en målmedveten satsning på utveckling av ny energiteknik, en effektivare energianvändning och ett ökat utnyttjande av förnybara energislag. Vi planerar nu nästa steg i form av ett förslag till om ett nytt långsiktigt energipolitiskt program. eller senare kommer de svenska kärnkraftverken att ha tjänat ut. Det är ofrånkomligt. Om vi blundar nu kommer vi kanske senare att tvingas genomföra en mycket snabb stängning som kan ge upphov till mycket allvarliga problem. Jag är övertygad om att det finns större möjligheter att hantera målkonflikter i en målmedvetet genomförd successiv omställningsprocess. Den kan ske i en takt som samhället klarar av och en avreglerad elmarknad kan hantera. Det kommer att krävas tid för att genomföra omställningen, men det blir inte lättare om vi väljer att senarelägga starten därför att vi inte vågar se målkonflikterna. De tre partier som samarbetar på energiområdet anser att det är nödvändigt att finna en helhetslösning som ger förutsägbarhet och långsiktighet för kraftindustrin och för hela det svenska näringslivet. Det är därför vi i samband med energipolitiska proposition tog initiativ till en dialog med kraftindustrin som syftar till att åstadkomma en brett förankrad överenskommelse om den fortsatta omställningen av energisystemet. Generaldirektör förordnades som förhandlare med uppdrag att för statens del genomföra de förhandlingar som aviserades i propositionen. Jag är övertygad om att vi därmed nu står bättre rustade än för att den nödvändiga förnyelsen av vårt elproduktionssystem ska kunna ske på ett sätt som håller nere de samhällsekonomiska kostnaderna och minskar riskerna för störningar i elförsörjningen som vi beaktar våra klimat- och miljömål. Jag ser fram mot resultatet av förhandlarens arbete. 39 PER (): Det finns en skillnad i hur vi ser på målkonflikter. Vad näringsministern har är tre helt oförenliga mål. Det är inte en målkonflikt. Målkonflikter kan lösas antingen genom att forskning och utveckling gör att saker och ting kan göras smartare eller genom kloka marknadsmekanismer eller genom en mångfald aktörer som hittar sätt att komma fram. Däremot går det inte att lösa helt oförenliga mål. Det är där som Socialdemokraterna har problem. Den förtida avvecklingen av kärnkraften är den märkliga nysocialismen. Man tar väl fungerande produktionsanläggningar, lägger dem under statlig kontroll och förstör dem sedan. Historiskt kan jag åtminstone förstå motiven för socialiseringar även om jag inte håller med om dem. Men en nysocialism där man socialiserar saker och sedan förstör produktionsanläggningarna, både 10, 20 och innan de skulle ha tjänat ut därför att det skulle vara för dyrt att byta delarna som behövs för att driva anläggningarna vidare, är konstigt. De målkonflikter som vi alla har tror jag att man enklast på det här området, och på de flesta andra områden, hjälper till att lösa genom att man har en definierad roll för marknaden och för vad staten ska och inte ska göra. Vi behöver väl fungerande marknader även för energi. Vi behöver många aktörer, vi behöver tydliga regler, vi behöver långsiktighet och vi behöver stabilitet. Utan långsiktighet och stabilitet blir det inte möjligt för investerare att göra långsiktiga investeringar i nya anläggningar. Det här innebär inte att staten inte har en roll. Staten har en mycket viktig roll genom att se till att det finns goda institutioner som ställer höga krav på säkerhet, som ställer höga krav på konkurrens på lika villkor, som ställer höga och tydliga krav på en miljöpolitik som bygger på globala konventioner, Kyotoprotokoll, EU-överenskommelser och så vidare. Det behövs en långsiktig helhetssyn. Det är det som nysocialismen inte är. Nysocialismen är oansvarig och tillväxtfientlig. Jag har två frågor till näringsministern. Den första frågan gäller vad det är för fel på att exportera energi. har gått från att vara ett exportland till att nu vara ett importland. Jag tror att vi har en import som motsvarar av vårt behov. Det är inte det var motsatsen. Min andra fråga blir: Vilket av de helt oförenliga målen måste ändras? Det enda sättet att klara av dessa helt oförenliga mål är nämligen att man ändrar något av de tre målen. Ska vi skjuta på den förtida kärnkraftsavvecklingen, eller ska vi ändra utsläppsmålen, eller kommer vi inte längre att ha konkurrenskraftiga energipriser för vår industri? 40 Näringsminister (): Jag ska koncentrera mig på en av de målkonflikter som energipolitiken har och som Per tog upp. Jag ska börja med att instämma i en del av Per Bills kommentarer. Jag räknar inte med att han kommer att instämma så mycket i vad jag säger, men jag ska börja med att bjuda på detta. Per säger att de som fattar beslut om långsiktiga investeringar behöver långsiktighet och stabilitet så tror jag att orden var i förutsättningarna för att de ska våga satsa på en investering med lång livslängd. Låt mig säga att det är en för mig väldigt viktig aspekt. Jag håller med om detta, och jag lägger just detta till grund för min syn i de här frågorna. Jag är också näringsminister, inte bara energiminister. Investeringar och näringslivets utvecklingsförmåga och framtidsutsikter är fullständigt fundamentala. Jag konstaterar att har den långsiktighet och stabilitet som vi behöver för investeringsverksamheten saknats på energiområdet i . Ända sedan valrörelsen har det för de svenska företagen varit omöjligt att veta vilken energipolitik som gäller bortom nästa val. Det har inneburit att alltihop har kunnat vändas upp och ned , som det var först, och , maximalt, efter en given tidpunkt. Detta är nämligen en fråga som väcker så starka känslor, så starkt engagemang och som mobiliserar så många medborgare i olika riktningar. Observationen om hur har varit beskaffat har lett mig till att just det här måste prioriteras när man gör avvägningen mellan de olika motstående målen för energipolitiken. Jag prioriterar en politik som är så beskaffad att den har förutsättningar att bli långsiktigt bestående. Det kräver, menar jag, en uppgörelse som är bred, som väcker respekt hos de olika parter som är med och kompromissar och som går att leva med också för de olika parter och medborgargrupper som står utanför kompromissen. Den ska vara så pass lite motbjudande för dem att den ändå går att leva med. Om man gör den bedömning som jag här har redovisat menar jag att det utesluter en energipolitik av det snitt som Per förordar. Den baseras ju på att gör en analys av vad vill och på att man vill driva igenom detta fullt ut. Den kan mycket väl gälla . Den kan mycket väl få väljarnas stöd i ett val eller i en kohandel efter en borgerlig valseger där de olika partierna lägger olika frågor i potten, men den kan inte ge någon grad av långsiktighet och stabilitet för vår energikrävande industri. Även om det finns ett visst beslut i för måste de räkna med att en folkopinion mycket snabbt kan uppstå som ändrar förutsättningarna för de investeringar som de gör. Just den viktiga förutsättning som Per själv pekar på undermineras av att man genomför en energipolitik från utkanten av det energipolitiska spektrumet. Jag vill mana Per att i stället närma sig oss som har en kompromissvillig och resonerande och mer ödmjuk attityd till de svåra energipolitiska val som vi står inför. 41 PER (): Då får jag kanske förvåna näringsministern igen och säga att jag håller med om en del av resonemanget. Men som jag ser det blir ett av de stora problemen att dagens energipolitik bygger på rätta mig om jag har fel Socialdemokraterna, . Det var visst inte riktigt rätt, men det är åtminstone Socialdemokraterna och och . Nej, det var inte heller riktigt rätt, men det är lite grann. Under den korta tid som jag har varit vice ordförande i näringsutskottet har jag också sett att kd har hoppat in som er räddare när det gällde torven, och det tycks finnas lite olika överenskommelser här och där på det energipolitiska planet, men Socialdemokraterna och brukar utgöra någon typ av grund för detta. Utan att vara elak mot , herr talman, undrar jag: Hur länge är någon stark grund att stå på? Jag tolkade åtminstone näringsministern som att näringsministern vill ha en tillväxtvänlig politik och att den osäkerhet som vi båda är överens om har funnits under är någonting som vi borde komma till rätta med. Då tror jag att näringsministern ska vända sig till och , som väl är de två mest tillväxtvänliga partierna. Dessutom borde han kanske lyssna på den ganska tydliga majoritet som är för att man ska använda kärnkraften så länge som den är konkurrenskraftig och helt säker. Det är inte så, herr talman, att jag eller är kärnkraftskramare. Jag eller skulle inte vilja att man subventionerade byggandet av ett nytt kärnkraftverk om det inte hade någon ekonomisk bäring på en avreglerad fungerande marknad. Varje energislag måste stå på sina egna ben. Det är inte så att vissa typer av energi är bättre och andra sämre. Jo, de kanske är bättre och sämre, men i så fall ska de ramla bort därför att de miljömål vi har och de säkerhetsmål vi har sätter stopp för dem, inte därför att vi här i gör överenskommelser i samband med maktväxlingar eller i samband med underbara nätter i energipolitiken. Jag håller med. Jag ser det ändå som en möjlighet att ni i samband med er tillväxtkonferens kan få en förändring av energipolitiken mot mer långsiktighet, mer förutsägbarhet och mindre politisk styrning genom riktade subventioner till än det ena än det andra. Det handlar om ett bättre och mer långsiktigt sätt att se på det hela. Sedan, herr talman, fick jag faktiskt inte svar på mina två frågor: Tycker näringsministern att det är fult och dåligt om skulle exportera 10 eller av sin energi? Det var den första frågan. Den andra frågan handlade om vilket av de här tre målen man kommer att tvingas att ändra på för att klara av de helt oförenliga mål som för tillfället finns i den socialdemokratiska politiken. 42 Näringsminister (): För att vårda debattonen ska jag börja med att svara på frågorna, så att jag inte råkar i tidsnöd och hoppar över dem en gång till. Jag tycker inte att det är något fult med export. Vi ägnar oss åt det då och då, vissa år. Vi ägnar oss åt import vissa andra år. Jag tycker att det är ett bra och naturligt sätt att utjämna förhållanden mellan länder som har mycket berg och mycket snö och länder som är platta och inte har mycket berg och inte mycket snö, till exempel mellan och och . Jag tycker att det är i sin ordning. Det leder till jämnare priser och till att vi inte behöver lägga lika mycket pengar på att investera i reservkapacitet för de verkligt torra vintrarna jämfört med om vi inte hade någon utrikeshandel i el. Den andra frågan gällde de energipolitiska målen, vilket som ska stryka på foten. Jag tycker att hela mitt inlägg byggde på synen att vi ska ha en ödmjukhet när vi diskuterar de här frågorna. Vi ska konstatera att olika intressen och olika önskemål står emot varandra, och vi ska försöka väga dem mot varandra på ett nyanserat sätt. Vi har redovisat på ett utförligare sätt än vad jag klarar nu hur vi hanterar de frågorna i den process som vi nu är inne i. En ytterligare fråga som Per ställde till mig var vilka partier som står bakom dagens energipolitik. Jag kan upplysa näringsutskottets vice ordförande om att det är Socialdemokraterna, . vill avskaffa en reaktor så att allt ska vara avskaffat 2010. Det är en syn som jag inte finner möjlig att förena med ens generöst formulerade krav på vad som är förenligt med svensk konkurrenskraft och sysselsättning. är inga kärnkraftskramare, säger . Det må vara så, men och vill ju bygga ut kärnkraften. Jag betraktar det som en utkantsposition inom det energipolitiska spektrumet. Inga andra partier pratar om det på det sättet, även om jag ibland har lite svårt att tolka var kd står i den här frågan. Vi tre partier som har enats om vilken politik som bör gälla delar synen att kärnkraften är förenad med väldigt stora risker av en mycket speciell art. Det är en liten risk för mycket allvarliga effekter. Dessutom måste den ställas om förr eller . Om vi inte gör det och griper oss an det nu riskerar vi att det kommer plötsligt och att omställningen måste ske . Eftersom det handlar om hälften av vår elförsörjning är det väldigt dramatiskt. Vi vill börja snart. Varje energislag måste stå på egna ben, säger . Hur ska jag tolka det? Innebär det att Per vill att kärnkraftverken ska stå för sina egna riskkostnader? är det skattebetalarna som står för risken om det händer en kärnkraftsolycka. Ska jag tolka Per Bills uttalande mot riktade subventioner och att varje energislag ska stå på egna ben som att det ska avskaffas? I övrigt fann jag inga argument hos Per om hur det ska gå till att förena en utkantsposition i energipolitiken, baserad såvitt jag förstår på en borgerlig regering med som medlem, med bilden av långsiktighet och stabilitet för näringslivets investeringsbeslut. Vad har lärt av regeringsförhandlingar? Vad av situation är inte för handen ?