prot · GR09126 · 2004-06-02 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 2 § Meddelande om öppet hus i Förste vice talmannen meddelade att öppet hus i skulle äga rum och inte som felaktigt angivits i den preliminära planen för kammarens sammanträden. Meddelandet hade delats ut till kammarens ledamöter. 3 § Svar på interpellation 2003/04:468 om jämställdhetspolitiken 1 Statsrådet (): har frågat statsministern om jämställdhetsintegrering och om jämställdhetspolitikens feministiska maktperspektiv är tydligt nog. Som ansvarig för samordning av regeringens jämställdhetspolitik besvarar jag interpellationen. Jag vill gärna börja med att peka på några beslut som den socialdemokratiska regeringen fattat med klart jämställdhetspolitiska mål. Lagstiftningen om kvinnofrid och kriminaliseringen av sexköp är viktiga och röner uppmärksamhet också utomlands. Jämställdhetslagen har skärpts med krav på lönekartläggningar. Vidare innehåller föräldraförsäkringen som reserveras för mamman respektive pappan. Regeringen har valt jämställdhetsintegrering som strategi för att uppnå de jämställdhetspolitiska målen. Denna strategi fastställdes . En hel del har gjorts , till exempel i form av uppdrag till vissa myndigheter. Regeringen har ytterligare systematiserat hur vi tillämpar strategin i arbetet. För att jämställdhetsintegrering som strategi ska bli framgångsrik måste det vara tydligt vem som ansvarar för vad. Det måste också finnas mål som följs upp, samt kunskap och stöd att tillgå. För att säkerställa detta har regeringen inlett ett strukturerat och konkret arbete med jämställdhetsintegrering. fastställde regeringen en plan för genomförandet av denna i . Planens övergripande mål är att förutsättningar finns för att jämställdhet ska kunna genomsyra regeringens politik. Beslutsprocesserna i ska alltså anpassas så att jämställdhetsperspektivet finns med i alla beslutsunderlag. Denna övergripande plan, som sträcker sig , innehåller konkreta mål och indikatorer. Departementen ges stöd i sitt arbete med att integrera jämställdhet i sina politikområden. Stödet lämnas i form av utbildning och konkreta metoder för att genomföra jämställdhetsanalyser. har varje departement etablerat en stödstruktur i form av jämställdhetssamordnare. tar departementen nu fram egna planer för sitt vidare arbete. En viktig grund har också lagts i och med att statsråd, statssekreterare och landshövdingar har fått utbildning i genusteori och kunskap i form av bland annat statistik om kvinnor och män. Detta arbete kommer att följas upp med hjälp av kvalitativa och kvantitativa indikatorer. Två delutvärderingar ska göras samt en slututvärdering . Vi har valt att börja med att integrera ett jämställdhetsperpektiv i budgetprocessen. Inom samtliga politikområden kommer det att göras en jämställdhetsanalys, och på basis av detta kommer det att tas fram mål och indikatorer. Resultatet kommer att redovisas för i en skrivelse innan mandatperiodens utgång. Regeringen kommer därefter att gå vidare med att förtydliga myndigheternas ansvar för jämställdhetsintegrering. Också myndigheternas jämställdhetsarbete måste bli mer strukturerat och förankrat i den ordinarie verksamheten. Hela det här arbetet är unikt. Vad jag vet är vi den första regeringen som på detta genomgripande sätt faktiskt konkret har tagit fram en plan för hur jämställdhetsintegrering ska genomföras. Detta trots att så många regeringar så länge har talat om just detta. frågar även om regeringen planerar några förändringar och förstärkningar av organiseringen av jämställdhetspolitiken. Här kan jag bara säga så mycket att regeringen har sett att det finns behov av att göra en översyn av jämställdhetspolitiken. Därför tillsattes en utredning med uppdrag att se över mål, inriktning, organisation och effektivitet. Utredaren ska analysera och bedöma hur den nuvarande organisationen för jämställdhetspolitiken fungerar och också lämna förslag på basis av detta. Dessa förslag kommer regeringen att få , . 2 (): Jag är otroligt besviken på att jag inte kan få svar från den minister som har huvudansvar, nämligen statsministern. Jag har ställt en interpellation till honom av det skälet att det är han som är ansvarig för hur regeringens arbete läggs upp. Jag vet om det här med jämställdhetsintegrering. Jag är väl insatt i hur man arbetar. Det är inte vad jag frågar om. Jag frågar utifrån att det inte fungerar. Då ställer jag naturligtvis den högst ansvarige politikern, nämligen statsministern, till svars. Jag får väl be jämställdhetsministern att ta med sig den hälsningen till statsministern att jag tycker att det är fruktansvärt fegt av en statsminister som dessutom kallar sig feminist det verkar vara en tunn fernissa att inte själv våga gå upp i debatt i en viktig och så avgörande fråga. Det är en fråga där man berömmer sig av att det verkligen ska genomsyra politikens samtliga områden. Detta kan inte statsrådet rå för. Men diskussionen blir lite konstig. Jag får inte svar på mina frågor. Jag har inte frågat om jämställdhetsintegreringen. Jag ställer frågor utifrån att jag konstaterar att det inte fungerar. Jag har inte frågat om maktperspektivet i politiken är tydligt nog. Jag har ställt frågor utifrån att jag konstaterar att det inte är det, eftersom det inte fungerar i verkligheten. De får jag inte svar på. Det är unikt för att vi har den diskussion vi har om jämställdhetsfrågorna och att det görs saker. Men det som också är unikt, tror jag, är att vi trots den avancerade diskussionen och trots den mycket välvilliga politiska retoriken står och stampar på samma fläck när det gäller avgörande jämställdhetsfrågor. Det finns en artikel här som jag har tagit med mig, en bland många. Det står: Här är det illa ställt med jämställdheten. Lönegapet mellan kvinnor och män har sett likadant ut . Det är en ny rapport från JämO. Det händer ingenting, och det går till och med bakåt. Vi har sett hur det kommit rapporter som handlar om mäns våld mot kvinnor, övergreppen, våldtäkterna, sexualiseringen och pornofieringen som går allt längre ned i åldrarna. Det är en industri på stor frammarsch. Grundläggande och avgörande frågor är inte lösta. Jag menar att när man talar om jämtigrering, eller jämställdhetsintegrering, på det vis som regeringen gör suddar man ut vad det handlar om. Det handlar om makt. Man får det att framstå som att det är någon form av teknikaliteter. Vi ska bli bra och effektiva i en jämställdhetsintegrering, och då kommer det att lösa sig. Det handlar inte om teknik. Det handlar om politik. Hur kommer det sig att vi inte har rättvisa löner? Vi har teknik som gör att vi kan flyga till månen. Men vad är det som är så svårt med de rättvisa lönerna? Jo, det är att det finns några som inte vill, naturligtvis. Det handlar om makt och inte om teknik. Alltså behövs det politik som tar sin utgångspunkt i maktfrågorna. Det gör inte regeringens jämställdhetspolitik. Därför vill jag ställa statsministern som ansvarig till svars för detta. Det har jag inte fått möjlighet att göra. Det är oerhört tragiskt med den degradering av jämställdhetsfrågorna som har varit i regeringen. Det behövs att frågorna lyfts upp till en helt annan politisk nivå och att en minister har ansvar med mandat att också säga ifrån. 3 Statsrådet (): Jag är ledsen att göra så besviken. Jag måste ändå uttrycka igen det också vet. Jag är ansvarig för samordningen av jämställdhetspolitiken i regeringen. Om tycker att det är en degradering av jämställdhetspolitiken tar jag det som en uppmaning. Men jag vet också att det bara är en massa retorik från . är med i jämställdhetsarbetet. Vi samarbetar och beslutar gemensamt om inriktningen av jämställdhetspolitiken. Det är inte bara retorik i regeringens arbete på alla de områden som nämnde, utan det är också ett hårt arbete på gång nu med förslag när det gäller sexualiseringen av det offentliga rummet och när det gäller de förnedrande löneskillnaderna mellan kvinnor och män. Jämställdhet är inte teknik. Vem tycker det? Inte jag och inte . Då blir det lite fånigt att stå här och säga med hög röst att detta faktiskt handlar om politik. Det är klart det gör. Det här handlar faktiskt om makt, säger . Ja, det är klart det gör. Men om man ska ändra en maktordning som har existerat i 10 är det föraktfullt att säga att det bara skulle vara lite fjuttig teknik om man bygger upp kunskap för att bryta detta. Det krävs kunskap, det krävs mål, och det krävs ett enträget arbete, och det är jämställdhetsintegreringens nya form nu i . Det är verkligen inte för att slippa göra något i handling, utan för att möjliggöra att jämställdheten inte bara blir en retorisk fråga utan också ett område där man i handling konkret och tålmodigt faktiskt förändrar villkoren. Det är det som jämställdhetsintegreringen handlar om för mig. 4 (): Det är inte alls jämställdhetsministern som gör mig besviken, utan det är statsministern. Jag har inget ont att säga om jämställdhetsministern, varken som person eller som politiker. Jag är alldeles övertygad om jämställdhetsministerns stora ambitioner på det här området. Det handlar inte om detta, utan det handlar om hur arbetet organiseras och vilken politisk tyngd arbetet har. Det innebär självfallet en degradering när man går ifrån att ha ett enskilt statsråd som enbart har den här frågan som sitt område och har placering i Statsrådsberedningen och flyttar frågan till en minister som har fyra fem andra viktiga områden där detta ska bli en del i allt annat arbete och där alla ska ha ett ansvar. Denna förändring skedde . Efter valet fungerade det med en minister. blev det en annan ordning. Kan vi säga att det var ett steg för att flytta fram positionerna för det feministiska arbetet? Nej, är min åsikt om detta. Jag tror att det är helt nödvändigt med kunskaper. Jag tror att det är helt nödvändigt med den statistik som tas fram. Det har varit utmärkt med till exempel den statistik som finns omkring budgeten. Men hur ska vi sedan använda kunskaperna? Det räcker inte med att skicka folk på kurs. Det ska ju också göras någonting. Hur mycket får till exempel länsstyrelserna, som har så stort ansvar och så många vackra skrivningar, för att göra någonting i verkligheten? Jag har tagit reda på att de får ungefär 20 miljoner. För att skydda natur som är skyddsvärd och för att skydda utrotningshotade djurarter får de miljarder, men de får miljoner när det gäller att skydda kvinnors liv. Det är en väldig skillnad i prioriteringarna här i politiken, och detta måste fram. Det handlar inte om jämställdhetsministerns roll. Den är ju inbäddad i att detta ses som en fråga som är separat för sig. Jag menar att detta måste upp på den politiska dagordningen. Det är naturligtvis väldigt bra att alla får den utbildning som finns inom . Men om man inte ser sambanden blir det svårt att göra någonting som är rätt och riktigt. Statsministern har ju väldigt avslöjande talat om att detta med representation i styrelser inte är en fråga för oss att hålla på med. Vi ska ägna oss åt de orättvisor som finns bland lågavlönade kvinnor i vården. Han ser inte sambanden. Han ser inte att det finns ett mönster, en patriarkal maktordning som visar sig både i styrelserummen och i medlemmars lönekuvert. Det är det som är problemet. Har man inte insikten om att detta handlar om en maktordning, kommer man inte heller dit man ska. Här är frågorna fördelade. Arbetsmarknadsministern kan inte göra någonting åt lönediskrimineringen. Familjeministern håller hårt på föräldraförsäkringen och skapar omöjliga motsättningar mellan en individualiserad föräldraförsäkring och barnets bästa. Vad jag förstår står jämställdhetsministern någonstans mittemellan, och statsministern säger att han inte ens har begripit frågan. Han känner sig lurad. Han förstod inte vad han skrev på. Vad ger detta för intryck? Det är möjligen unikt i världen, men det är inte särskilt bra om vi vill göra någonting åt de här viktiga politiska frågorna. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2003/04:502 om resurscentrum för lokal mobilisering 5 Statsrådet (): har frågat mig om jag är beredd att pröva förutsättningarna för ett statligt stöd till basfinansiering av ett nationellt resurscentrum för lokal mobilisering. Insatser för att stimulera människors engagemang och delaktighet på lokal nivå görs på många olika sätt och av många olika aktörer. På vissa orter är det kommunen eller som är den drivande kraften, exempelvis genom att initiera lokala demokratiprojekt. På andra håll spelar det lokala föreningslivet och byalagsrörelsen en central roll. När det gäller människors politiska engagemang och intresse för det gemensamma i samhället har de politiska partierna ett betydande ansvar och en viktig mobiliserande roll. Staten har naturligtvis också en roll att spela i dessa sammanhang. Den statliga folkrörelsepolitiken syftar till att ge människor goda förutsättningar att gå samman och organisera sig kring gemensamma angelägenheter, vilket också främjar lokal mobilisering och engagemang. En av målsättningarna med regeringens demokratipolitik är just att skapa förutsättningar för ett ökat och mer jämlikt deltagande, inte minst på den lokala nivån. har det även tagits en rad särskilda statliga initiativ för att främja lokal mobilisering. Som en del i utvecklingsarbetet Tid för demokrati gav regeringen bidrag till drygt 140 lokala demokratiprojekt runtom i landet. lanserade regeringen en ny demokratisatsning inför det stundande valet till med fokus på ungdomar och på grupper i storstäderna med lågt valdeltagande. De så kallade lokala utvecklingsavtalen inom ramen för regeringens storstadspolitik har också i hög grad handlat om lokal mobilisering i samverkan mellan kommuner, stat, näringsliv och boende. Gemensamt för alla dessa insatser oavsett om de är statliga, kommunala eller ideella är att de kontinuerligt utvärderas och dokumenteras. Jag är också övertygad om att erfarenhetsutbyte och metodutveckling ingår som en viktig del i nära nog all verksamhet av det här slaget. Hur detta görs och vem som gör det varierar naturligtvis. För vissa verksamheter finns det naturliga gemensamma organ, till exempel och och Hela ska leva. I andra fall kan det vara lämpligare att uppdra åt fristående organ att hjälpa till med detta. Ett exempel på det senare var när anlitade just den stiftelse som nämner Stiftelsen för vissa aktiviteter i anslutning till utvecklingsarbetet Tid för demokrati. Ett annat exempel är Mångkulturellt centrum i som av regeringen fått medel för att studera hur ett underifrånperspektiv har utvecklats inom ramen för de lokala utvecklingsavtalen. Centrumet kommer även att undersöka vilket stöd det behövs på lokal och nationell nivå för att vidareutveckla olika former av boendeinflytande. Eftersom det finns så stora skillnader när det gäller förutsättningar, mål och arbetsmetoder bland de aktörer som arbetar med lokal mobilisering , anser jag inte att erfarenhetsutbyte och metodutveckling på området ska vara en uppgift för en enskild institution på nationell nivå. Jag ställer mig därför avvisande till idén att inrätta ett permanent statligt finansierat organ för detta ändamål. 6 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret på interpellationen, men jag vill säga att jag känner mig besviken på svaret. Jag har följt utvecklingen av Cesams verksamhet , och jag är väldigt imponerad över vad organisationen uppnått och över den kompetens som samlats hos stiftelsen under de som man har arbetat, trots att man har arbetat med väldigt knappa resurser. Det är inte första gången som frågan om ett nationellt stöd till Cesam aktualiserats. Första gången var . Då fick man ett tillfälligt statligt stöd som gjorde att man kunde bygga upp nätverk över hela landet. diskuterades frågan gediget under statsrådet tid. Tredje gången var . Jag har uppfattat att det har funnits ett stort intresse från regeringens sida för att hitta en lösning och någon form av basfinansiering. har också gjort starka skrivningar till förmån för Cesams verksamhet. Problemet har bara varit att det har varit svårt att hitta en relevant källa att hämta pengar ur. Den här typen av anslag har inte funnits i statsbudgeten. Bakgrunden till att Cesam bildades var att läkare och socialarbetare vid Samhällsmedicin i såg hur viktigt det var att man kunde engagera människor som hade det jobbigt runt sina och andra barns behov och uppväxt och ville stimulera ett arbete med den här typen av mobilisering. Trots att samhällsarbetet tillhörde grundpelarna i den socialtjänstlag som kom hade verksamheten inte kommit i gång på allvar. Det fanns ett stort behov av metodutveckling, och det är inom den sektorn som Cesam verkat. Jag tycker naturligtvis att det är bra om vi kan ha flera aktörer inom det här området. Behovet är stort, och till exempel Mångkulturellt centrum kan säkert spela en viktig roll inom sin nisch, men det är allvarligt om mångfalden leder till att inget ordentligt händer på området. hade Cesam åtta anställda som delvis var lokalt och regionalt finansierade, men eftersom verksamheten är nationell har lokala och regionala aktörer väntat på en statlig finansiering, och när den inte kommit till stånd har man begränsat verksamheten. Cesam har i stället fått inrikta sig på olika typer av tjänsteköp. har man bara två anställda, och det är risk att verksamheten förtvinar. Det går ut över mobiliseringsarbetet när aktörerna inte har råd att köpa tjänster. Jag tycker att det här är allvarligt eftersom Cesam verkligen har väckt väldigt bred respekt. Man har, som jag skrev i interpellationen, varit med om att utveckla verksamhet på två andra orter. Man har också etablerat sig internationellt. Företrädare för Cesam är just nu i det skotska parlamentet för att på dess begäran berätta hur man stött förkovran av lokal mobilisering och demokratiutveckling i . Det känns då lite märkligt om vi i inte bryr oss om och uppskattar den här verksamheten. Jag vill med anledning av det som anförs i svaret fråga statsrådet om inte departementet skulle vara berett att ta emot representanter för stiftelsen, så att statsrådet skulle få lyssna på vilken roll man skulle kunna spela nationellt. Jag tror att det annars är risk för att mycket av det som har byggts upp under går förlorat. 7 Statsrådet (): Jag vill återigen betona att jag verkligen inte uttrycker någon kritik mot Cesam, tvärtom. Cesam har gjort och gör ett alldeles utmärkt och mycket viktigt arbete. Som jag redogjort för i svaret har också lagt uppdrag på Cesam. Men det som jag ändå tyckte var viktigt att få fram i svaret och jag förstår om det kan kännas som en besvikelse var att konstatera att det finns väldigt många aktörer på det här området. Jag ser det också som en viktig poäng att så är fallet. Därför känner jag mig, för att uttrycka det milt, väldigt försiktig eller negativt inställd till tanken att mer eller mindre institutionalisera en av dessa aktörer. Jag ser snarare framför mig en strategi innebärande att vi fortsätter att se över hur vi kan stödja den lokala mobiliseringen. Det görs på många olika sätt. Vi ser också över hur en hel del av bidragsformerna ytterligare kan stärka detta arbete. Jag syftar till exempel på den utredning som görs om stödet till kvinnoorganisationer, där man också ska gå in på om lokalt arbetande nätverk ska kunna få ett annat stöd än vad som har varit fallet. Självklart har jag ingenting emot att träffa representanter för Cesam och att med dem diskutera förhållandena, tvärtom, men min principiella tveksamhet kvarstår. Jag vill stödja lokal mobilisering men är mycket skeptisk till att bygga upp denna centralt och institutionaliserat. Det skulle kanske rentav motverka sitt eget syfte. 8 (): Det kan vara svårt att definiera vad som är innebörden av institutionalisering, och det är möjligt att vi rör oss med lite olika begrepp. Jag tycker att det är synd om vi gör det. Jag tror att det är viktigt att det någonstans finns en punkt där man verkligen bedriver utvecklingsarbete på det här området och lite kan sy samman det som sker på olika håll. En sådan utveckling har skett inom hela . Det finns en organisation som heter , där ett antal nationella organisationer samverkar. Cesam har vice ordförandeskapet i den organisationen, och det har skett en utveckling i mot inrättande av den här typen av stödjepunkter. Ifall detta ska kallas institutionalisering eller något annat kan man naturligtvis diskutera. Jag är väldigt glad för att statsrådet säger att hon gärna vill träffa företrädare för Cesam, och det är möjligt att man kan reda ut ett antal oklarheter i samband med en sådan överläggning. Jag vill också peka på att jag i min interpellation har återgett det som uttalade om behovet av att stärka den lokala mobiliseringen. Bland annat skrev så här: Lika viktigt som det arbete som utförs av Hela ska leva, lika viktigt är det att det finns en motsvarighet som uppmuntrar former för deltagare och inflytande inom städer och större kommuner. På nationell nivå bör resurscentra för lokal mobilisering därför stödjas. Det fördes i en ganska ingående diskussion om detta, som är återgiven på flera punkter i betänkandet. Det har förts många diskussioner, men jag tror att det vore bra om departementet gick tillbaka lite grann och funderade över hur man tänkte inom ramen för när man där förde dessa resonemang. Jag hittar i interpellationssvaret inte någon hänvisning till hur statsrådet tänkt ta vara på synpunkter, men det är möjligt att det kan komma en fortsatt dialog om detta. Jag tror ändå att det måste finnas ett ansvar för att utveckla former för lokal mobilisering, så att verksamheten inte bara rinner ut i sanden. Det är stor risk för att så blir fallet om det blir en alltför splittrad organisation. Jag tror faktiskt att det som skrev om behovet av att utveckla former för lokal mobilisering i städerna är minst lika aktuellt som när utredningen framlades. Utanförskapet är stort hos många grupper. Det handlar om människor med olika etnisk bakgrund. Jag tror att Mångkulturellt centrum kan spela en viktig roll i det sammanhanget, men det handlar inte bara om det utan över huvud taget om att människor måste få en chans att ta ett större ansvar för sitt liv och sin omgivning än de gör . De flesta är ense om att det är viktigt, men jag tror att skälet till att det inte hänt så mycket på de som vi haft socialtjänstlagen är att vi är väldigt trevande när det gäller metoderna. tar vi ytterligare ett steg. skriver om medskapande. Också i det sammanhanget krävs det en metodutveckling. Cesam i har tjänat som modell för att utveckla centrum i många andra länder, till exempel på . Jag tycker att vi ska undersöka om detta är något som vi har anledning att stötta lite mer från nationell nivå. Jag försäkrar statsrådet att det inte är så att Cesam är en sorts regional organisation för län. Jag försäkrar att det är en organisation som har ett väldigt starkt nationellt fokus. Den har också en styrelse som är sammansatt med tanke på detta, bland andra med kommunalrådet från och med en representant för det norska kommunförbundet, som också har visat intresse för denna verksamhet. Jag vädjar än en gång om att ni ska föra en ordentlig dialog med Cesam. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2003/04:485 om barn som skickas till 9 Statsrådet (): har ställt fyra frågor till statsrådet : 1.Vilka åtgärder har vidtagits för att få bukt med problemen med barn som dumpas till bland annat ? 2.Hur omfattande bedöms problemet vara, och hur många barn befinner sig mot sin vilja i ett annat land? 3.Vilka åtgärder kommer att vidtas för att de barn som redan är kända på utländska ambassader ska kunna återvända till ? 4.Finns det någon kännedom om huruvida svenska sociala myndigheter bidragit ekonomiskt och på andra sätt för att möjliggöra att barn placeras utomlands på så kallade koranskolor eller liknande mot barnens vilja? Interpellationen har överlämnats till mig. Mitt svar tar sin utgångspunkt i mitt ansvar för socialtjänstfrågorna.