prot · GR09117 · 2004-05-18 00:00:00 — Jag tänker inte ge mig in i en diskussion om studiestödsmedlen. Det är inte mitt kompetensområde, och jag tror inte heller att det var det som menade. Frågan gällde väl främst hur man inom arbetsmarknadspolitiken och med arbetsmarknadsutbildningen kan få smidigare anordningar för att personer inte ska hamna mitt i en utbildning eller i ett slutskede och sedan inte kunna fullfölja den, som säger. Den gränsdragningen kommer naturligtvis alltid att vara problematisk i vissa enskilda fall. I det stora hela menar jag att de personer som det handlar om i allt väsentligt är de som behöver komplettera med någon kurs. De har också möjlighet inom det reguljära systemet att göra det. Jag vill inte gå in närmare på här och svara på huruvida länsarbetsnämnderna har möjlighet att göra olika bedömningar från fall till fall. Det kan jag inte göra. Jag är angelägen om att vi som vi har en generös inställning till invandrares möjlighet att komplettera sin utbildning måste ha legitima system som accepteras av människor. Många kan göra anspråk på och tycka att det vore rimligt att få läsa ytterligare någon termin och kanske ytterligare någon till i arbetsmarknadsutbildning. Då kommer det i kollision med vad de allra flesta får göra, nämligen studera för egna medel. Jag tänker inte kategoriskt säga att det är omöjligt att göra någonting åt det som pekar på. Men just , för dagen och med anledning av den här interpellationsdebatten, tänker jag inte ta några ytterligare initiativ. Jag följer detta noga, och jag tror att vi i grunden inte är oense om nödvändigheten av att skapa förutsättningar för alla, och då också för den här kategorin personer, att bidra med sina kunskaper fullt ut på den svenska arbetsmarknaden. 34 (): Det är uppenbart att vi behöver en analys vi som jobbar inom politiken. Vi behöver en analys av finansieringen av studietiden när det gäller de kompletterande utbildningarna. Jag upprepar: Vi kräver inte att svenska studenter som har avslutad studiegång och har tagit sin examen ska göra om mycket stora delar av sin utbildning. Men det kräver vi av akademiker från andra länder. Det går alltså inte att jämföra. De här människorna ställs inför en situation som inte existerar för vanliga studenter i . Därför skulle stödfinansiering från AMS lösa problemet. Det gäller att komma in i yrket, och ingenting annat. Det gäller att inte hålla människorna passiva och isolerade utanför arbetslivet. Det gäller att ge dem en möjlighet att lära känna arbetsmiljön och yrkesvillkoren i och komma in i yrkesrollen. Just detta att människorna är väldigt olika, har olika kunskaper, olika nivåer och olika behov gör det näst intill omöjligt att lösa problem med massprogram. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2003/04:463 om praxis för asylsökande från 35 Statsrådet (): har ställt två frågor till mig med anledning av ändrade praxis för asylsökande från . För det första frågar vilka åtgärder jag avser att vidta för att kunskapen hos handläggare om situationen i ska förbättras. För det andra frågar vilka åtgärder jag avser att vidta för att praxis vad gäller asylsökande från ska vara i överensstämmelse med det faktiska säkerhetsläget i landet. Jag börjar med att besvara och kommentera den andra frågan. och handlägger självständigt ärenden om uppehållstillstånd, och jag kan som minister inte ingripa eller kommentera enskilda ärenden hos dessa självständiga myndigheter. När det gäller den praxis som tillämpas av utlänningsmyndigheterna vill jag dock göra några klarlägganden. Majoriteten av de uppehållstillstånd som tidigare beviljades somalier av grundades på att saknar en fungerande statsapparat, vilket i sin tur gjorde det svårt att genomföra avvisningar av somalier till hemlandet. Denna praxis byggde således inte primärt på att det fanns ett skyddsbehov utan på att det var svårt att återvända för den enskilde individen. Skyddsskälen utgjorde ytterst sällan grunden för uppehållstillstånd. Enligt uppgift från UNHCR har över en halv miljon somalier återvänt, både organiserat och spontant, främst till Somaliland och Puntland. Det är väl känt att somalier återvänder spontant på egen hand från och andra länder. Somalier med uppehållstillstånd i och svenska medborgare med somaliskt ursprung åker till för kortare eller längre vistelser. Mot den bakgrunden anser , som har huvudansvar för att avvisnings- och utvisningsbeslut verkställs, att det är praktiskt möjligt för somalier att frivilligt återvända i de fall avvisnings- eller utvisningsbeslut har fattats. De principbeslut som har fattat, och som fastställdes av , innebär att somalier allmänt sett anses skyddade från förföljelse i de områden där hans eller hennes klan finns. har fattat ett flertal avvisningsbeslut beträffande somaliska asylsökande efter principbesluten. Enligt vad jag erfarit har dessa beslut i flertalet fall nu överklagats till . Myndigheterna ska göra en individuell bedömning av skyddsbehovet i varje enskilt fall. Grundprincipen är att de som har ett skyddsbehov också har rätt att stanna i . Jag vill framhålla att och har tillgång till detaljerad och aktuell kunskap om förhållandena i . Säkerhetssituationen skiljer sig markant åt mellan olika platser för olika individer. Klantillhörigheten har en avgörande betydelse för om en person kan bedömas vara skyddad på den plats han eller hon bott förut. Det är av stor vikt att de utredningar som görs är detaljerade och noggranna för att de ska kunna ligga till grund för individuella bedömningar av skyddsbehovet. Redskapen för att kunna genomföra sådana utredningar och bedömningar i form av kompetens och tillgång till information finns hos utlänningsmyndigheterna. 36 (): När man diskuterar en situation som denna, hur situationen egentligen är i de delar av som vi nu diskuterar, kan man börja med att vända sig till dem som trots allt bör veta ganska mycket, nämligen människor som har sitt ursprung i den här delen av världen. Låt mig därför börja med att läsa ur brevet från i till regeringen och . Där säger man: asylpraxis gentemot somaliska flyktingar har ändrats från en ganska human till en strängare asylpraxis. Det är värt att notera att den allmänna situationen i inte har ändrats sedan inbördeskrigets utbrott. Den nuvarande situationen i karakteriseras av fortsatt laglöshet och ständigt inbördeskrig. Krig pågår till exempel just nu i fem regioner i med hundratals dödsoffer, och på flera andra ställen är läget spänt med risk för nya krigsutbrott. Det kan vara en bild av verkligheten i den här delen av världen . En annan bild får man om man lyssnar på de svenska utrikesmyndigheterna. bild av hur det är ställt i när det gäller de mänskliga rättigheterna ser ut så här: Situationen i är fortsatt mycket allvarlig. Politiskt våld och utbredd kriminalitet förekommer i stora delar av landet. Internflyktingar och olika minoritetsgrupper är särskilt utsatta. I lägren för internflyktingar blir kvinnor och barn ofta utsatta för övergrepp i form av till exempel våldtäkter och stölder. Det finns alltjämt inget nationellt rättssystem. Dödsstraff och godtyckliga arresteringar förekommer. Sedvanerätt och sharia-rätten är överordnad mänskliga rättigheter, vilket i många fall resulterar i straffrihet för brott mot mänskliga rättigheter. Här har vi två bilder av läget i som är ganska samstämmiga. Det är ett land i sammanbrott, om man ens kan tala om ett land. Den fråga vi har att ta ställning till är: Är det under de här förutsättningarna rimligt att sända människor tillbaka till den här delen av världen? Låt mig då se vad vi nu egentligen har fått för svar från migrationsministern. Vi får höra att man tidigare beviljade uppehållstillstånd därför att saknade en fungerande statsapparat, vilket i sin tur gjorde det svårt att genomföra avvisningar av somalier till hemlandet. Var är den statsapparaten ? Var är den somaliska statsapparaten som förväntas ta hand om människor som sänds tillbaka? Jag nämnde ju just att säger att det alltjämt inte finns något nationellt rättssystem. En grundläggande ingrediens i en statsbildning är väl ändå att man har något slags gemensamt rättssystem, vilket saknas . Inbördeskrig och stridigheter mellan olika klaner, som migrationsministern väljer att kalla det, är dagligvara i de delar av som vi nu diskuterar. Mina frågor kvarstår faktiskt: Vilket intryck tar migrationsministern av Somaliska Riksförbundets bild av vad som händer i det gamla hemlandet? Vilket intryck tar egentligen migrationsministern av vad anser om läget i ? Är det mot den bakgrunden verkligen möjligt att tala om att det skulle finnas en skillnad mot tidigare då man ansåg att det inte fanns en fungerande statsapparat? Var finns den statsapparaten ? 37 (): Tack för svaret, migrationsministern. Att söka asyl är en mänsklig rättighet. Det är vi överens om. Vi i har velat verka för att det ska vara ett bra mottagande. De som söker asyl i ska få ett rättssäkert och effektivt mottagande. finns det uppemot 4,5 miljoner flyktingar under FN:s beskydd i . har jag på nära håll fått lyssna till många somalier. besökte jag över 200 somalier i . Där fick jag höra att många var oroliga över att ha fått sina uppehållstillstånd återtagna. Väldigt många var oroliga, vilket kan bero på rykten. Men det kan också bero på det som har skett i . Den kenyanska regeringen har beslutat att inte erkänna somaliska pass. De förhandlingar som pågår i IGAD går mot ett sammanbrott. Det pågår krig, och flera tusen människor flyr. fick 60 personer fly från . En hel del personer är hemlösa. En hel del dör också när de försöker fly till . Detta är en bild som leder till den oro som många somalier upplever i . Det är väldigt svårt att ge svar, och jag har fått väldigt många frågor. En av dessa frågor är: Hur kan anse att det finns rättssäkerhet i och att säkerhetsläget i är tillfredsställande mot bakgrund av den ögonblicksbild som jag redovisade? Kan migrationsministern säga någonting som kan dämpa den oro och den desperation som många somalier som befinner sig i den här situationen känner? 38 Statsrådet (): Vad man för det första måste göra väldigt klart är att människor som kommer från och som har skyddsskäl och asylskäl och som är förföljda eller som på något sätt riskerar sitt liv får stanna i . Som sade är det en mänsklig rättighet att söka asyl. Att få asyl är också en mänsklig rättighet, och kärnan i de mänskliga rättigheterna är att de är individuella. Därför får man aldrig göra generella bedömningar av hur ett land förhåller sig till mänskliga rättigheter. Man måste alltid se till varje enskild individ. Det gäller också när vi gör asylbedömningar att vi måste se till varje enskild individs behov av skydd. Vad vi nu här talar om är det praxisbeslut som fattade . Det bygger inte på bedömningen att det har skett någon radikal förbättring eller någon radikal försämring av säkerhetsläget, utan beslutet har sin grund i bedömningen att säkerhetsläget i varierar mellan olika regioner. Det finns flera olika vittnesmål om att läget är skiftande, till exempel i norra delen av jämfört med andra delar i . Ambassaden i säger till exempel att säkerhetssituationen generellt är allvarlig. Det är något som vi är väldigt väl medvetna om, men situationen skiljer sig markant mellan olika platser i . Det här är också en bedömning som och flertalet andra EU-länder gör. UNHCR uppmuntrar i den rapport till vilken hänvisar till frivillig återvandring exempelvis till Somaliland och Puntland. I FN:s flyktingkommissaries rapport betonas också det som framgår av praxisbeslut, nämligen att det finns människor som har behov av skydd men att det också finns människor som kan få det skyddet av den klan varifrån man kommer. Det är alltså här oerhört viktigt att säga att det alltid görs individuella bedömningar i varje enskilt fall. 39 (): Jag har haft ganska många flyktingpolitiska debatter, och det är ett känt mönster att så snart man börjar närma sig frågor av verklig tyngd, av verklig problematisk ställning för migrationsministern, oavsett dennas namn, säger hon att det ändå alltid i slutändan görs en individuell bedömning, och eftersom så är förhållandet kan man, som också sägs i det skriftliga svar som avgetts här , inte uttala sig om det enskilda fallet. Egentligen har hon väldigt svårt att säga någonting alls om det som det frågas om. Men de frågor jag ställde handlade varken om enskilda fall eller om att man alltid skulle göra precis samma förändring i praxis, utan det som jag sade var att man har gjort en förändring i praxis grundat på att det tidigare inte fanns en rättsapparat men att det nu skulle vara en skillnad; därav förändringen. Det hörde jag tydligt statsrådet säga. Därav också min frågeställning. Kan du svara på frågan vad det är för fungerande statsapparat som finns och som gör att man har anledning att ändra den praxis som man har angivit? Eftersom jag gissar att jag har ett par minuters talartid kvar tar jag chansen att också uttala uppskattning att kommit in i debatten. Jag tror att det är många som behöver bry sig om den här typen av frågor. Det ger oss också anledning att konstatera att socialdemokrater ibland talar något olika. Jag skulle därför vilja läsa upp ett par citat som jag skrev ned när och jag talade på en manifestation på här utanför, anordnad av . Då sade Abebe , som är socialdemokrat och ordförande i : Flyktingpolitiken ska inte vara konjunkturberoende. Vi kräver att somalierna ska få stanna. Jag instämmer i det citatet. Abder , som var riksdagskandidat 2002 för Socialdemokraterna och vilkens tillgångar, om jag minns rätt, frystes av den socialdemokratiska regeringen på order från , sade: Jag skäms över svensk asylpolitik när vill utvisa somalier. själv sade på torget här utanför : Vi ska göra vad vi kan för att ändra praxis så att somalier får stanna. Och vill jag fråga migrationsministern: är svaret så annorlunda från talarstol från din sida än vad det är från de socialdemokrater som talar till sina somaliska landsmän? 40 (): Det här är en väldigt komplex bild, och vi måste självklart göra allt som står i vår makt när medmänniskor runtomkring oss lider för att minska deras lidande. Det är sant och riktigt att det finns ett antal människor rätt eller fel som lider på grund av att de är oroliga. Att vara orolig är ett mänskligt beteende. Dessa människor är oroliga därför att de inte kan återvända hem trots att de ibland vill det. De är oroliga därför att de kanske kommer att få avslag på sin ansökan. Det är naturligt. Det må vara att de inte har rätt att få stanna här, men är de här, och de har problem. Som medmänniskor måste vi göra allt vad vi kan för att minska lidandet. går det inte därför att den rättspraxis som vi har inte fungerar så, men göra vad vi kan måste vi alltid. Detta är kärnan i socialdemokratins politik. Det som är intressant är väl att vi måste fråga oss vad regeringen kan göra för att de problem som är roten till flykten blir lösta. Hur kan man hjälpa till så att förhandlingarna kommer in på rätt spår igen? Vad kan man göra i för att hjälpa de flyktingar som riskerar sina liv för att fly från ? Det är de här sakerna som jag tror att många somalier vill höra migrationsministern säga någonting om, och det vill också jag höra. 41 Statsrådet (): Som jag sade har jag inte svårt att säga någonting inte alls utan jag försöker förklara dessa frågor för . Vad jag sagt är att vi aldrig gör generella bedömningar när det gäller asylskäl. Det görs alltid individuella bedömningar, och det måste göras därför att det är det som är grunden för mänskliga rättigheter. Däremot har vi gjort generella bedömningar när det gäller till exempel möjligheterna för människor att återvända till ett land, och det är precis så som det har varit när det gäller . Vissa har haft skyddsskäl, och de har också tidigare fått asyl och skydd. Andra har kanske inte haft skyddsskäl, men de har fått uppehållstillstånd därför att det inte har gått att återvända till . Det har, som jag sade tidigare, inte funnits någon statsapparat att agera i förhållande till när en avvisning ska genomföras. Då gjorde man bedömningen att det inte går att genomföra tvångsmässiga avvisningar och inte heller att genomföra frivillig återvandring, det vill säga kräva att människor ska återvända frivilligt. Det är förändringen . vet vi, som UNHCR har pekat på, att en halv miljon människor faktiskt har återvänt till . Vi vet också att människor återvänder från till , antingen under kortare eller . Det har alltså skett en förändring. Människor kan återvända, men vi kan aldrig använda oss av tvångsmässig avvisning. Där tror jag att man kan ge ett lugnande besked till människor om att de får hjälp med sitt återvändande men att vi inte kommer att genomföra tvångsmässiga avvisningar. Det bygger helt på att den enskilda individen känner sig kunna återvända till det land som man kommer ifrån och att den individen får skydd från den klan som man tillhör. 42 (): Migrationsministern behöver inte försöka förklara någonting för mig när det gäller situationen. Jag känner den nog så väl som migrationsministern själv gör. Dessutom är jag relativt väl insatt i svensk flyktinglagstiftning och den praxis som utvecklas. Det är riktigt uppfattat att den kritik som jag nu riktar mot statsrådet är att man faktiskt har gjort en förändring i praxis utan att detta motsvaras av någon förändring i den verkliga situationen i . Det är det som är min invändning, och såvitt jag förstår delas den av i det citat som jag läste upp. Den delas dessutom, åtminstone enligt de uttalanden som jag har läst, av . I detta avseende delas den bilden också av UNHCR. Någon dramatisk förändring av läget i som föranleder att man nu frivilligt kan återvända utan några större bekymmer har faktiskt inte ägt rum. Det är vidare trots allt intressant att migrationsministern även i sitt näst sista anförande använder formuleringen att det inte har funnits någon statsapparat. Men finns det någon statsapparat? Har fel när det säger att det inte finns ett nationellt rättssystem? Min bedömning är att man har rätt i den iakttagelsen, och många somalier här i landet kan vittna om att detta stämmer med den bild som de själva har från släktingar och andra i hemlandet. Det finns inget nationellt rättssystem i och ingen fungerande statsapparat. Det har därvidlag inte skett någon förändring. Det finns därför inte heller någon anledning att göra denna generella förändring av möjligheterna att utvisa människor, frivilligt eller med tvång, tillbaka till . Det är min invändning. Jag tycker ändå att det är betecknande och värt att avslutningsvis nämna till kammarens protokoll att skillnaderna mellan vad socialdemokrater säger på torgen och vid besök hos landsmän och vad man i officiella ordalag säger här i kammare trots allt är ganska ansenliga. 43 Statsrådet (): upprepar sig och bryr sig faktiskt inte riktigt om det svar som jag givit. Jag sade just att det inte finns någon statsapparat, och det fanns inte tidigare heller. Där är ingen skillnad. En statsapparat behövs om man ska använda ett tvångsmässigt återvändande, men det är inte det som vi tillämpar utan vi säger att skillnaden är att människor kan återvända frivilligt. Det är skillnaden, och det är också just det som UNHCR pekar på i sin rapport i en del som uppenbarligen inte har läst eller väljer att inte lyfta fram. Man pekar i rapporten på att det förekommer ett återvändande till , att man kan återvända till självmant, och det är just det som beslut handlar om, nämligen att stödja människor i ett återvändande. Men det finns inget tvång inblandat i sammanhanget. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 10 § Svar på interpellation 2003/04:481 om avvisning av ensamma barn 44 Statsrådet (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att barn inte ska utvisas utan sina föräldrar samt om jag avser att vidta några åtgärder för att och ska följa lagstiftningen så att tillämpas i asylärendena. Hon har även frågat om jag avser att vidta några åtgärder för att asylsökande barns intressen ska väga tyngre än andra intressen, oavsett om barnet är ensamkommande eller inte. Jag vill till en början klargöra att jag inte närmare känner till det enskilda fall refererar till och heller inte kan kommentera detta. En vägledande princip är att undvika alla åtgärder som leder till att barn skiljs från sina föräldrar. innebär dock inte något förbud mot avvisning ur landet trots att detta leder till familjesplittring. Inte heller bestämmelser om respekt för privat- och familjeliv förbjuder sådan splittring, om återförening bedöms kunna ske i hemlandet. I vissa fall kan det uppstå en situation där båda föräldrarna saknar grund för uppehållstillstånd och har olika medborgarskap. I sådana situationer kan, trots vår vägledande princip att hålla samman kärnfamiljen, föräldrarna komma att avvisas till olika länder. Den som har vårdnaden om barnet får då ta barnet med sig. Föräldrarna får därefter söka familjeåterförening i något av dessa länder. Mycket har gjorts för att förbättra handläggningen av asylärenden som rör barn vid och efter det att den undersökning som redovisades i Rädda Barnens rapport gjordes. När det gäller barnens rätt att bli hörda i asylprocessen har ett större utbildningsprojekt genomförts på tillsammans med . Särskilda barnhandläggare har utbildats i syfte att utveckla samtalsmetodiken i asylutredningar som berör barn. Ett särskilt nätverk har även bildats för barnfrågor vid . Verket har dessutom utarbetat särskilda riktlinjer för handläggningen av barnärenden, och man har infört strängare interna återrapporteringskrav i dessa. Regeringen gav i uppdrag att fortsätta och att utvidga denna utbildning. Målsättningen är att det före ska finnas handläggare som har särskild kompetens att utreda barn vid samtliga enheter där verket utreder asylärenden som innefattar barn. ska vidare vidta särskilda åtgärder för att säkerställa att barn verkligen kommer till tals och att barnets berättelse och situation redovisas i ärendet. Om det inte är möjligt att höra barnet direkt ska barnets situation klarläggas genom barnfokuserade föräldrasamtal. Målet med utbildningen är att handläggare ska kunna samtala med barnen utifrån speciella utgångspunkter för att bättre kunna lyssna, fråga, förstå och hantera barnens utsatthet i utredningen och i prövningen av deras skyddsbehov. När det gäller ensamkommande barn ska respektive enligt regleringsbrevet för fatta beslut om uppehållstillstånd eller avvisning . Båda myndigheterna har utarbetat uppföljningsrutiner som ska tillgodose detta krav. På följs barnärendena upp . Har ärendet pågått ska en förklaring lämnas till verkets huvudkontor detta för att bland annat i möjligaste mån kunna anpassa handläggningen till vad som händer . Det kan i sammanhanget även nämnas att ett förslag till lag om en ny god man för ensamkommande barn föreslås i delbetänkandet God man för ensamkommande flyktingbarn, SOU 2003:51. Betänkandet har remissbehandlats. Regeringen avser att lämna en proposition , och den nya lagen beräknas kunna träda i kraft . Jag är väl medveten om att vi inte kommer att kunna lösa alla enskildas problem. Det finns inga enkla lösningar till asylsökande barns problem i något asylland. Det är emellertid min förhoppning att det arbete som pågår avsevärt ska förbättra deras situation. 45 (): Jag vill börja med att tacka ministern för svaret. Det finns få saker som väcker en sådan upprördhet och förtvivlan som vetskapen om att barn far illa. , inte minst , har barnens utsatta situation fokuserats i svenska massmedier. Jag kommer i denna debatt att koncentrera mig på flyktingbarns situation, men jag kommer i en annan debatt att lyfta fram förhalade utredningar vid anmälningar om när barn far illa. Oavsett bakgrund och orsak ska inga barns utsatthet förvärras av att myndigheter inte agerar snabbt och effektivt och med barnets bästa för ögonen.