prot · GR09128 · 2004-06-15 00:00:00 — Utredningar som har gjort och som jag har tagit del av visar att det inte heller finns belägg för att hävda att just småbarnsföräldrar skulle vara en särskilt utsatt grupp, att det just är bland dem som sjukskrivningarna har ökat och att det är livspusslet som är en starkt förklarande faktor. Enstaka sådana situationer finns naturligtvis, men inte generellt. 81 (): Statsrådet har inte tänkt på allt; det är naturligtvis för mycket begärt. Det finns trots allt några sammanhang som är mer betydelsfulla när det gäller att åstadkomma resultat och få ned de ohälsotal som vi alla vill pressa tillbaka. Ett av de sammanhangen är förvisso de dubbelarbetande föräldrarnas situation. Så mycket kan man utläsa av statistik att småbarnsmammor är överrepresenterade i sjukskrivningsstatistiken. När man går ut och intervjuar och frågar småbarnsföräldrar om hur de får livet att gå ihop så svarar de flesta att det finns uppenbara problem och att de har svårt att få livet att gå ihop. De är missbelåtna med den familjepolitik som har förts. De tycker att den är orättvis och att den inte ger den flexibilitet och den valmöjlighet som de vill ha. Statsrådet svarar inte här på huruvida han hade tänkt just på familjepolitiken, men förhoppningsvis finns den ändå med i tankebilden. Jag håller med statsrådet om att det naturligtvis bör ligga i varje seriös arbetsgivares intresse att få tillbaka den anställda till arbetet alldeles oavsett vad som är orsaken till frånvaron. Så är det säkert i nästan alla fall. Det är ändå uppenbart att regeringen inte riktigt litar på arbetsgivaren utan tror att det också behövs ekonomiska drivkrafter, som det heter. Det ska vara lönsamt att minska den långvariga sjukfrånvaron, säger regeringen. Jag undrar: Finns det någon arbetsgivare i detta land som inte tycker att hans anställda är mest lönsamma när de är på jobbet? Så måste det rimligtvis vara. Effekten av de så kallade drivkrafterna som nu hänvisar till för att stimulera arbetsgivarna som det heter här till att arbeta mer med hälsofrågorna tror inte ens partikamrater ute i kommuner och landsting på. Mer än hälften av de förtroendevalda från socialdemokrater, vänsterparti och miljöparti tror inte att de kommer att minska sjukfrånvaron. tvivlar också på att man kommer att få full kompensation, men det kanske är en annan fråga som man kan diskutera mer i ett annat sammanhang. Det finns alltså en rad åtgärder som statsrådet här har räknat upp och som vi i andra sammanhang har debatterat. Det gäller att få en ökad precision i sjukskrivningarna, att öka kompetensen hos försäkringsläkare och flera punkter i det elvapunktsprogram som vi faktiskt är överens om. En hel del av detta känner vi igen; några punkter har vi till och med varit med och föreslagit tidigare, innan de kom in i regeringens förslag. Det finns alltså ingen anledning att ifrågasätta de åtgärderna. Ändå återkommer jag med en dåres envishet om uttrycket tillåts till diskussionen om helhetssynen. Hur ska man lyckas med en politik om man bara fokuserar på det som har med arbetslivets ansvar att göra, och uppenbarligen inte lägger ned så mycket tankemöda på familjepolitiken? Det låter här som om inte tycker att den spelar någon större roll i sammanhanget. Det finns anledning att envist hävda att mycket är bra i kampen mot ohälsan men att det totala helhetsgreppet saknas. Hur tänker sig att kunna få genomslag för det här med drivkrafterna till arbetsgivarna när inte ens de egna riktigt tror på att det är någon bra idé? 82 Statsrådet (): återkommer till följande formulering: Regeringen och jag fokuserar bara på arbetslivet. Det är inte hederligt, , att säga så. Sedan jag tillträdde har jag varit med och genomfört och planerat i varje fall mellan 30 och 40 olika åtgärder som finns på dagordningen. Hela frågan om ökad precision vid sjukskrivning innehåller frågan om förbättrade läkarintyg, deltidssjukskrivningar i högre grad och avstämningsmöten i försäkringshanteringen där arbetsgivare, läkare, arbetsförmedling och försäkringskassa träffas. Det gäller också utbildning av läkare. Vi ska försöka införa rehabiliteringsplaner för de sjukskrivna på försäkringskassorna. Vi har medfinansiering, som också återkommer till. Vi har en betydligt mer intensifierad kontrollverksamhet inom myndigheterna när det gäller rätten till sjukpenning och ifrågasättande av denna rätt. Vi har karensdagen, som vi kommer att lägga fram förslag om en förändring av. Vi har hela lagstiftningen om den finansiella samordning som har trätt i kraft. Vi tar initiativ på arbetsmiljöområdet för att se över arbetsmiljölagen. Vi skapar forum för att få i gång en bred debatt om en mer offensiv arbetsmiljöverksamhet i hela landet. Vi har tagit initiativ till, och vi väntar svar från, en utredning om företagshälsovården som kommer . Vi har tagit initiativ till ett projekt och vill jag att lyssnar särskilt som syftar till att identifiera förhållanden inom hälso- och sjukvården som kan ha negativ effekt för sjukskrivning och sjukfrånvaro. Det är alltså sådant som handlar om rutiner kring förlängning av sjukskrivningar och kontakter med när vi pratar om hälso- och sjukvården. Det gäller hälso- och sjukvårdens prioriteringar i sjukskrivningsperspektiv, väntetider och annat. Detta, med mera med mera, är sådant som vi har bett professorn på att redovisa sina studier av och slutsatser om . Vi har genomfört stora informationsinsatser som är så välbesökta att vi har fått ta in extrastolar varje gång vi reser ut i landet för att diskutera ohälsan, dess orsaker och hur man ska komma till rätta med den. Vi kommer att genomföra en förändring av myndigheten och försäkringsadministrationen . Och det finns ytterligare förslag hos oss. Detta är inte en bild av en ensidig fokusering på arbetsplatsen. Detta är inte sant. Säg inte så i fortsättningen! Jag kan föreställa mig att vill göra annat och mer av andra saker och kanske har någonting att lägga till. Jag tror säkert att vi också kommer att återkomma senare med sådant som inte finns med i den här förteckningen. Det som vi nu gör visar också att vi får effekt på sjukskrivningarna. Jag tror faktiskt inte att det är åtgärderna i sig som så här långt har dragit ned sjukfrånvaron, utan det är det stora engagemang som finns i samhället. Det finns en stor potential kvar när de här åtgärderna nu träder i kraft efter hand, både och . 83 (): Deltidssjukskrivning är ett alldeles utmärkt förslag. Det är en form av sjukskrivning som behöver utvecklas. Vi kristdemokrater ville ju göra den ännu mer flexibel, i princip steglös från och uppåt. Jag beklagar att vi inte fick gehör för det. Avstämningsmötena fungerar också bättre och bättre ute i landet, efter vad jag förstår nu av de rapporter vi får. Av hela den lista på åtgärder som nu har räknat upp har vi här i kammaren faktiskt varit överens om mer än hälften. Det tycker jag är positivt. I det här sammanhanget bidrar naturligtvis varje liten pusselbit till en positiv utveckling. När det gäller rehabiliteringsinsatserna har vi velat gå längre i en mer omfattande rehabiliteringsförsäkring. Det har vi inte fått gehör för ännu, men vi fortsätter enträget att också hävda det förslaget. Det finns en rad olika steg man kan ta för att komma till rätta med ohälsan som vi alla vill ta ned till rimliga nivåer. Jag vill avsluta den här debatten genom att säga att jag inte tänker ta tillbaka min kritik mot regeringen för ensidigt beteende och så vidare. säger här att hälften av sjukskrivningarna kan relateras till arbetslivet och hälften till andra delar av livet. Det kanske är en rimlig bedömning att det är på det sättet. Men ändå har regeringen gjort det här till en budgetfråga när det gäller de ekonomiska insatserna och när det gäller fokuseringen. Det gäller nu att pressa ned kostnaderna till varje pris, och då kan man belasta arbetsgivarna med en tredje sjuklönevecka, med medfinansiering eller med andra saker som inte arbetsgivarna tror på. Inte ens politikerna ute i kommuner och landsting tror riktigt på detta. Vi måste nog lyfta upp detta från att ensidigt vara en budgetfråga och en ensidig fokusering på vart man ska skicka räkningen till att också fundera på vad familjepolitiken, skattepolitiken, jämställdhetspolitiken och en rad andra områden betyder för att skapa en situation där människor får livspusslet att gå ihop. Detta tänker jag fortsätta att hävda. 84 Statsrådet (): Nej, , vi tänker inte pressa kostnaderna till varje pris. Jag säger inte att det är hos , men i den här kammaren förekommer förslag om sänkningar, och hos vissa partier betydande sänkningar, av ersättningsnivåerna. Det skulle kunna få ned kostnaderna för sjukskrivningarna det vet vi i varje fall kortsiktigt. Min och regeringens ledstjärna för att bekämpa ohälsan är att göra det på ett sådant sätt att människor blir friska och inte fattigare. Men ekonomiska incitament har betydelse. Om man sänker ersättningen för de försäkrade skulle fler tvingas vara på arbetet. Det har den effekten. Det har det också hos arbetsgivarna. Om man använder ekonomiska drivkrafter hos arbetsgivaren tror jag att man får ett ökat engagemang. Ett ökat kostnadstryck skapar ett ökat engagemang för att försöka minska kostnaderna på sin egen arbetsplats. Men jag ska inte fortsätta den debatten. Vi bereder just nu remissvaren från den promemoria som har varit ute. Jag är emellertid fortfarande fast besluten att komma till kammaren med ett förslag om ekonomiska drivkrafter. Vi får se vilka synpunkter som vi får in i remissomgången och på vilket sätt de ska beaktas. Men vi tänker inte ge upp möjligheten att via ekonomiska incitament skapa bättre förutsättningar för människor att både komma tillbaka till arbetet om man har varit sjuk och undvika att man blir sjuk på arbetet. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2003/04:495 om hörselskador och kvinnors utslagning från arbetslivet 85 Statsrådet (): har frågat mig om regeringen avser att vidta åtgärder för att fler personer som fått hörselskador ska kunna stanna kvar i arbetslivet. Frågan är ställd mot bakgrund av att i sin årsrapport , Mitt i och utanför, presenterar statistik och analyser som visar att andelen hörselskadade i arbetsför ålder ökar. Jag delar frågeställarens uppfattning om att problemen med hörselskador måste uppmärksammas och ges hög prioritet. Jag vill inledningsvis framhålla att ett förebyggande arbetsmiljöarbete är nyckeln till att minimera riskerna för hörselskador i arbetslivet. Det är en grundläggande princip att arbetsförhållandena på arbetsplatserna anpassas till människors särskilda förutsättningar att utföra arbete och inte tvärtom. Det gäller att ge möjlighet för alla, oberoende av förmåga eller funktionshinder, att delta i arbetslivet. När det gäller direkta åtgärder för att människor ska kunna stanna kvar i arbetslivet har arbetsgivarna ett stort ansvar. Arbetsmiljölagen och föreskrifter innehåller en omfattande reglering av arbetsgivarens skyldigheter att vidta stöd- och anpassningsåtgärder i ett bestående arbetsförhållande. Bestämmelserna innebär bland annat att arbetsgivaren fortlöpande ska ta reda på vilka behov av åtgärder för anpassning och rehabilitering som finns bland arbetstagarna och även beakta vilka specifika åtgärder som kan behöva vidtas i det enskilda fallet så att den anställde kan vara kvar eller återkomma till sitt vanliga arbete. arbetar med att ta fram nya föreskrifter om buller som innebär skärpningar av nu gällande krav. Föreskrifterna har anpassats till ett nytt EG-direktiv om minimikrav för arbetstagares hälsa och säkerhet vid exponering för risker som har samband med buller i arbetslivet. De nya föreskrifterna tar hänsyn till de framsteg som gjorts inom vetenskap och teknik och innebär bland annat högre krav beträffande riskbedömning, mätning, hörselkontroller, samverkan samt information och utbildning. Föreskrifterna ska träda i kraft . Med utgångspunkten att underlätta för personer med funktionshinder att komma in och stanna kvar på arbetsplatsen har regeringen tillsatt en särskild utredare med uppdraget att göra en översyn av systemet med arbetshjälpmedel. Hörselskadades behov av hjälpmedel uppmärksammas särskilt. Utredaren kommer att slutredovisa sitt arbete . Inom ramen för FAS, för arbetsliv och socialvetenskap, verksamhet bedrivs en rad olika forskningsprojekt som fokuserar på hörselskador och hörselskadades situation i arbetslivet. arbetar med att förebygga hörselskador och genomför bland annat projektet och trötthet i arbetslivet. Projektet är inriktat på sambanden mellan buller och bland annat hörselskador, prestation och ansträngning. Mot denna bakgrund anser jag att det inte finns skäl att vidta några ytterligare åtgärder men kommer naturligtvis att följa utvecklingen. 86 (): Jag tackar statsrådet för svaret, som är utförligt. Även om jag inte är helt nöjd med svaret känns det ändå som om statsrådet tar problemen med hörselskador på allvar. Jag håller med statsrådet om att ett förebyggande arbetsmiljöarbete är viktigt för att minimera riskerna för hörselskador i arbetslivet och för den delen också i samhället i övrigt. Men det hjälper inte dem som redan är drabbade. Den ökande förtidspensioneringen eller den ökande andelen av dem som får sjukersättning, som det numera heter, bland hörselskadade måste man ta itu med. En hörselskada är ett handikapp som inte syns utanpå, och därför behöver det kanske uppmärksammas desto mer. Även statsrådets kollega hälsominister tar frågan på allvar. I en interpellationsdebatt höll han med om att hörselskador är ett folkhälsoproblem som alltfler människor drabbas av, även yngre. Min utgångspunkt i interpellationen är att fokusera på de alltmer ökande hörselskadorna hos kvinnor, som är oroväckande, även om andelen män med hörselskador är större än andelen kvinnor. Statsrådet har inte kommenterat det som jag i interpellationen anfört om kvinnor. Undersökningar som gjorts av SCB har visat att andelen kvinnor i åldrarna som har hörselskador har ökat från till . Det här gäller alltså kvinnor mitt i en aktiv del av livet, med både arbete och familjebildning. Orsakerna till detta är dåligt utredda, men man kan se en trend. Är det så att kvinnliga arbetsplatser har blivit allt bullrigare och att man inte tar detta buller på allvar, eller finns det andra bakomliggande orsaker? Här behövs det mer forskning. När det gäller typiskt manliga miljöer, som inom industrin, har mycket gjorts för att motverka hörselskador, och man har sett till att de som utsätts för buller skyddar sig, men vem har sett en dagisfröken med hörselskydd? Inom parentes kan sägas att även barn utsätts för motsvarande höga ljudnivåer. Statsrådet nämner i sitt svar ett antal forskningsprojekt om hörselskador i arbetslivet och föreskrifter som ska tas fram. Det är bra. Finns det inom ramen för detta någon särskild forskning om just kvinnliga arbetsmiljöer, med tanke på att andelen kvinnor i arbetsför ålder med hörselskador ökar? Statsrådet berör visserligen lite frågan om hjälpmedel. En utredning är på gång för att bland annat belysa hörselskadades behov av hjälpmedel för att kunna stanna kvar på arbetsplatsen. Det finns uppgift om att av alla hörselskadade i åldern har sjukersättning på hel- eller deltid. Det kan jämföras med motsvarande andel för hela befolkningen, som är , vilket är en hög andel i sig. Det här innebär att sjukersättning är två till vanligare bland hörselskadade. Vad tänker statsrådet göra för att motverka att fler hörselskadade hamnar i beroende av sjukersättning och för att de som redan hamnat där ska kunna komma tillbaka till arbetslivet? 87 Statsrådet (): Låt mig säga att jag är glad för interpellation. Att interpellera i betyder att man fokuserar på angelägna frågor. Därför är det nödvändigt. Det har betydelse i den offentliga debatten och även för mitt och regeringens engagemang och ansvar för de här frågorna. Det är alltså bra med interpellationen, och jag välkomnar den. Jag får erkänna att en interpellation av det här slaget föranleder mig att sätta mig in ännu mera i frågan och att följa arbete extra noga. Den har redan haft den effekten. Jag har verkligen lätt för att bejaka hela problembeskrivningen, och jag känner empati för hela frågekomplexet och särskilt med de personer som har svåra hörselskador. Jag känner mycket väl till problemet på nära håll. Jag har själv ett förflutet i byggbranschen, där det har bullrat och dånat omkring mig. Även om jag har varit i den bara i ett halvt liv vet jag att effekten kommer redan efter den tiden. Jag ser nu när jag har fördjupat mig i detta att hörselskadorna ökar bland yngre. Precis som har sagts ökar de också bland kvinnor, och det bekymrar mig. Jag har naturligtvis inget svar på vad som är orsaken till det här. Jag är inte säker på att det finns i de forskningsprojekt som jag räknar upp i interpellationssvaret. Det gäller också på de områden som vi själva har inventerat. Jag har med mig här i kammaren en lång förteckning över den forskning som vi känner till och som vi har initierat och har någorlunda grepp över, men jag vet inte om den forskningen kommer att lämna svar på frågan vad som är orsaken till att kvinnor nu drabbas mera . Några av forskningsprojekten kommer att fokusera på arbetsmiljöer där kvinnor finns i högre grad, särskilt inom skolan, för att komma närmare sambandet mellan arbetsmiljö och hörselskador och för att kunna ge några svar på frågan vad man kan göra för att förebygga. Jag håller med om att det går att göra mycket mera när det gäller hjälpmedel för hörselskadade. Det är ett tema som jag ständigt återkommer till så snart jag får chansen i de ohälsodebatter som jag deltar i runtom i landet. Min ingång brukar vara att det är märkvärdigt att det ska vara så svårt att tillgodose krav och önskemål om hjälpmedel. Alla behöver vi hjälpmedel. Jag brukar räkna efter vad jag själv behöver. Jag använder säkert mellan 15 och 20 olika hjälpmedel för att kunna utföra mitt arbete. En person med hörselskada eller något annat arbetshandikapp skulle kanske klara att utföra ett fullt arbete med bara ytterligare något hjälpmedel. Det som krävs för att man ska kunna få ett fullvärdigt arbetsliv och för att kunna göra en hel insats ligger alltså på marginalen. Dessutom kan man kanske må bra och känna sig behövd bara man får hjälp av någon liten anordning som skulle underlätta arbetet. På det området kan man alltså göra mera. 88 (): Det är glädjande att ministern har tagit till sig min interpellation. Han säger att den gäller viktiga frågor och att statsrådet även har satt sig in i en hel del av dem. Jag förstår att statsrådet inte kan svara på alla mina frågor, men jag känner att det i alla fall kommer att hända någonting på med anledning av de här frågorna. Jag kommer kanske tillbaka med nya frågor för att kolla upp hur mycket som då har hänt när det gäller kvinnorna. Att en så hög andel som en femtedel av de hörselskadade kvinnorna har sjukersättning är oroväckande. Det är vidare viktigt att man verkligen ser till att de hjälpmedel som finns kommer till användning. Både statsrådet och jag har säkert varit med om att någon på ett möte säger att han väl inte behöver använda mikrofonen ni hör väl ändå vad jag säger. Ju mer man träffar de människor som har det jobbigt med hörseln, desto mer inser man hur rent ut sagt korkat det är att man ens ställer den frågan. Det finns en miljon hörselskadade människor i vårt land, och det finns säkert i de allra flesta församlingar någon som är hörselskadad. En sådan fråga ska därför inte ens behöva ställas. Vi kan hjälpas åt med att bevaka frågan om mikrofonerna när vi är ute på möten. Det är bara ett litet tips. Utöver hjälpmedlen är det också viktigt att man tidigt jobbar med rehabilitering. Jag har lärt mig en hel del när jag har läst Hörselskadades Riksförbunds rapporter. Det har bland annat genomförts ett lyckat projekt i och , vilket drivits i samarbete med . Tidig rehabilitering kan också motverka att man blir beroende av sjukersättning. Det var mycket lättare att säga förtidspension än att säga att man blir beroende av sjukersättning, inom parentes sagt. Det finns en uppskattning av att rehabilitering och hjälpmedel kostar samhället medan en förtidspension eller när man blir beroende av sjukersättning kostar . Det är billigt i jämförelse. Jag tänker inte förlänga den här debatten ytterligare utan tackar statsrådet för att han har givit ett så utförligt svar och satt sig in i frågorna. Jag hoppas att jag får återkomma och ställa nya frågor om hur långt man har kommit med arbetet, särskilt med fokus på kvinnor och deras situation i arbetslivet. Kvinnors situation förbiser man ofta. När man bedriver forskning ser man det ofta ur ett manligt perspektiv. Även de här frågorna bör belysas ur ett kvinnligt perspektiv. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2003/04:513 om asylärenden och uppehållstillstånd av humanitära skäl 89 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att alla asylärenden som gäller Bosnien ska få en individuell bedömning, och vilka åtgärder jag avser att vidta så att svåra traumatiska upplevelser ger rätt till uppehållstillstånd av humanitära skäl. Alla personer som söker asyl i får sina skäl individuellt prövade av utlänningsmyndigheterna, som bedömer varje ärende för sig utifrån de enskilda omständigheterna. Rätten att få sin sak individuellt prövad är grundläggande i den svenska asylrätten. Detta gäller oberoende av varifrån den asylsökande kommer. Jag vill kommentera den praxis som gäller gentemot asylsökande från . Den bygger delvis på vägledande beslut från regeringen, som i sin tur tar hänsyn till situationen i landet och rekommendationer från UNHCR. Precis som säger anser regeringen att det finns stora problem i . Den allmänna situationen i landet är dock inte sådan att den i sig skulle medföra att alla personer som kommer därifrån har behov av skydd här. Det är omständigheterna i det enskilda fallet som är avgörande. När myndigheterna prövar de individuella skälen görs detta utifrån de kriterier för flyktingskap och övriga skyddsbehov som slagits fast i konventioner och i den svenska utlänningslagen. I prövningen ingår givetvis också att bedöma de humanitära skäl som åberopas. Vid denna bedömning är konsekvenserna av ett återvändande till hemlandet centrala. Asylsystemets uppgift är att ge åt människor som har ett skyddsbehov. Asylpolitiken är däremot inte ett redskap för att komma till rätta med bristande resurser i de asylsökandes hemländer, och problemet med att personer inte kan få vård i sitt hemland i samma omfattning som här kan inte lösas genom att dessa personer ges uppehållstillstånd i . Som jag nämnde är en avgörande fråga i den individuella prövningen av skyddsbehov vad som händer vid ett återvändande till hemlandet. Att en person har utsatts för svåra traumatiska upplevelser i hemlandet kan i ett enskilt asylärende bidra till att han eller hon får skydd i , eller får stanna här av humanitära skäl. Sådana upplevelser kan normalt inte ensamt vara skäl för uppehållstillstånd. Andra omständigheter bidrar till helhetsbedömningen, och då främst vad personen riskerar att utsättas för i hemlandet. När det gäller åtgärder för att precisera innebörden i utlänningslagens begrepp humanitära skäl är det en fråga som aktualiserats i arbetet med en ny instans- och processordning i utlänningsärenden. Frågan behandlas därför inom ramen för den parlamentariska kommitté som ser över utlänningslagstiftningen. Sammanfattningsvis är svaret på frågor att myndigheterna ska göra en individuell bedömning av både asylskäl och övriga omständigheter i ärenden från . Därför anser jag inte att några åtgärder behöver vidtas. 90 (): Jag tackar migrationsministern för svaret, men jag är inte nöjd. När jag såg numret på den här interpellationen, nr 513, fick jag en association till en psalm som hade just det numret i den gamla psalmboken. Så här lyder början: Tryggare kan ingen vara än lilla barnaskara.