prot · GS0954 · 2004-12-17 00:00:00 — har på ett tydligt sätt redogjort för sina överväganden, och jag tar mig därför friheten att företräda mina egna. Mänskliga rättigheter är en fråga om rättighet riktad till individen. talar om ett med europeiska traditioner. Vi har en europeisk tradition där mänskliga rättigheter har kränkts på grund av kollektivets bästa. Där endast en enda människa kränks för kollektivets bästa går ingen säker. Jag tror att det är därför som FN har varit så noga med att de mänskliga rättigheterna är knutna till oss som individer. har fem minoritetsgrupper. Jag ska berätta för exakt hur stora de är: samer 20 000, sverigefinnar 450 000, tornedalingar 50 000, romer 35 00040 000 och judar 25 000. Alla dessa grupper ställer sig själva bakom de här siffrorna. Då förstår jag inte varför vi måste veta exakt hur många de är, när de själva vet det. De kan också gå till sina skolor och berätta: Jag är sverigefinne, och jag vill ha detta stöd i skolan. arbetar aktivt för sina minoritetsgrupper, och de är svenskar. Det finns också bland de här minoritetsgrupperna två grupper som absolut inte vill ha ens en frivillig etnisk identifiering, och det är judar och romer. Det finns också andra grupper, som nämner i sin interpellation, till exempel kurder, där många känner en viss skepsis. Det kan vara så att många vill, men andra vill inte. Är det då vad de flesta vill som ska ske? Eller om några minoriteter känner oro för detta, känner att de får ett bristande skydd och inte vill, känner att det i deras grupp skulle skapa spänningar inom gruppen, ska då en majoritet få bestämma över hur minoriteten vill ha det? Nej, det är inte så. Att det inte är så har också ett namn det kallas solidaritet. 125 (): Jag tror inte att vi kommer att lyckas komma överens. Problematiken kring gruppens rättigheter tillhör den samling av nya problem som ställer en hel del av våra demokratiska traditioner inför mycket stora spänningar. Det finns en hel rad sådana frågor i världen som vi har haft tillfälle att tänka på. Låt oss tala om relationen mellan suveränitet och världssamfundets rätt att ingripa i ett land där staten förtrycker sin befolkning. Det är också ett helt nytt problem, som vi inte har hittat ett tydligt svar på men som vi inte får blunda inför. Jag ser absolut ingen komplikation med den frivilliga självidentifieringen, därför att den är frivillig. Spänningar kommer alltid att finnas i minoritetsgrupper, i exilgrupper eller i invandrargrupper. De finns på grund av den mycket speciella situation som dessa grupper befinner sig i. Om identifieringen är helt frivillig ser jag inte problemet. Den som vill identifiera sig som svensk eller inte vill identifiera sig alls kan mycket väl göra precis så som han eller hon vill. Var ligger hotet? Jag tycker att hotet ligger i den svenska statens rädsla inför begreppet etnicitet. Man är så rädd för att över huvud taget börja fundera och reagera inför de krav som etniciteten ställer. Men etnicitet är en fråga om identitet. Det finns ingen annan än individen själv som får definiera sin identitet. Jag ser inte något gruppförtryck i det. Jag förstår inte hur integrationsministern kan dra det åt det hållet och tala om gruppförtryck. Det gäller ju frivillig självidentifiering. Det är en princip som fungerar mycket bra i . Den fungerar också i andra länder. 126 Statsrådet (): Jag talar inte bara för mig själv. Jag talar för de grupper där majoriteten inom gruppen inte vill ha en självidentifiering. Om en kommun säger att man vill att invånarna själva frivilligt ska uppge sin bakgrund tycker många i de här grupperna att det skapar en press. Varför har inte du gått ut när jag har gått ut? Jag måste nog gå ut, annars riskerar vi att inte få de här rättigheterna. Där finns ett starkt motstånd som grundar sig på historiska skäl. sade att vi inte kommer överens . Vi kanske kommer överens . Jag tror att vi är i ett samhälle som måste förändras. Jag tror att det enda sättet att förändra det samhället är att hitta en dialog som från tes till antites bygger en syntes. Under min korta tid som statsråd har jag upplevt en dialog som börjar bli alltmer konstruktiv. Den kan nog bli det i den här frågan också. Just nu pågår två utredningar om strukturell diskriminering. En där samlar in kunskaper när det gäller andra länders lagar och metoder kring etnisk diskriminering. har hand om en mer forskarinriktad utredning kring dessa frågor. Det som är avgörande för förslag är vad man kan använda det till. Om en forskning visar att detta krävs i eller för vissa resurser kommer frågan i ett annat ljus. talar jag också för de svenska minoriteter som har ett absolut motstånd mot en frivillig identifiering. Det är där frågan står . 127 (): Antagligen har vi träffat olika representanter för minoriteter, integrationsministern och jag. Min interpellation grundar sig på impulser som kommer direkt från minoritetsgrupper. Det finns i grund och botten en vilja, framför allt hos finländarna de som jag har träffat att få en mycket klarare bild över sin närvaro i för att bättre kunna organisera sig. Jag tror inte att de någonsin tänker gå ut och försöka förtrycka sina medmänniskor och säga: Du ska deklarera att du är finländare. De vill kunna utveckla sina skolor och vissa aktiviteter. Vissa av krigsbarnen till exempel samlar sina minnen och försöker dokumentera dem. Det finns ett finländskt riksarkiv som är i stort behov av pengar och som skulle må bättre om det fanns en större möjlighet att samla in pengar. Låt oss diskutera vidare. Kom ihåg att absolut frivillighet gäller i frågan. Avslutningsvis vill jag berätta att det var en finska som hade bott i , som var gift med en finländare och där hade fött barn som registrerats i som Tysklandsfödda som väckte mitt intresse för frågan. 128 Statsrådet (): har talat med sverigefinnarna som är en stor och viktig grupp. Där tycker jag ändå att det görs väldigt mycket. Jag har själv varit med. Det har varit regionala konferenser. Vi kan ha en statlig politik, men det är i kommunerna och landstingen som de möter det som de har rätt till. När det gäller till exempel arkiven ska nu en arkivutredning titta på också den här gruppen. Det pågår också en översyn av det finska förvaltningsområdet för att vidga detta till . Jag skulle vilja säga att det förs en rätt aktiv minoritetspolitik. talar mycket om sverigefinnarna. Det kanske skulle vara intressant för att tala om de här frågorna också med den romska gruppen och med den judiska gruppen. Som statsråd, med ansvar för de här frågorna, måste jag väga in flera grupper än sverigefinnarna. Som jag sade i mitt förra interpellationsinlägg är det i dialogen och i förändringarna som vi utvecklar vårt samhälle. Den hoppas jag att vi kan upprätthålla. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2004/05:237 om stöd till kvinnors organisering 129 Statsrådet (): har ställt en rad frågor till mig om hur jag avser att arbeta vidare med betänkandet Kvinnors organisering som handlar om statligt stöd för kvinnors organisering. Det pågår en beredning av förslagen i detta betänkande, och remissbehandlingen har avslutats. 101 instanser har beretts möjlighet att lämna yttranden och det är många som tagit vara på den möjligheten. Dessutom har 25 organisationer inkommit med spontana yttranden, vilket visar på ett stort intresse för frågan. Bakgrunden till att utredningen genomfördes var att samhällets syn på jämställdhet har utvecklats och att regeringens arbetsformer för jämställdhetsarbetet har förändrats sedan stödet till kvinnoorganisationerna inrättades 1982. Regeringen ansåg att denna utveckling bör återspeglas i det framtida statsbidraget till kvinnoorganisationer och bland annat möjliggöra stöd till andra former för organisering, till exempel nätverk och andra grupper såsom kvinnor med invandrarbakgrund. Detta har utredaren tagit hänsyn till i sina förslag om ett nytt bidragssystem. Min ambition är att kunna presentera ett nytt bidragssystem i vårpropositionen. Jag vill dock inte föregripa beredningen genom att här uttala mig om vad jag avser att vidta för åtgärder. När det gäller fråga om inrättandet av en jämställdhetsmyndighet så vill jag nämna att frågan om hur jämställdhetspolitiken ska organiseras har diskuterats och regeringen har därför beslutat att tillkalla en särskild utredare för att göra en översyn av jämställdhetspolitikens mål, inriktning, organisation och effektivitet. I uppdraget ingår bland annat att analysera hur den nuvarande organisationen för jämställdhetspolitiken fungerar och lämna förslag till hur denna ska kunna förbättras och effektiviseras. Utredaren ska redovisa uppdraget . Det pågår alltså ett arbete som under kan ligga till grund för en bedömning om den framtida organisationen av och inriktningen på jämställdhetsarbetet. Slutligen vill jag understryka att främjandet av kvinnors organisering är ett sätt att vidga det demokratiska samtalet. Den politiska dagordningen breddas på det sättet med nya frågor. En aktiv kvinnorörelse har varit och är alltjämt en nödvändig förutsättning för att jämställdhetssträvandena ska drivas framåt. 130 (): Jag tackar för svaret. Jag ser fram emot att i vår också få tacka för ett delresultat av utredning. Det är ett väldigt försiktigt svar. Det hänvisar till pågående arbete. Jag vill ändå försöka få reda på lite mer om vad statsrådet tycker och tänker i olika delar av utredningsförslaget. Centerkvinnorna är en av de organisationer som har svarat på remissyttrandet. De har också varit med i processen. hade en öppen och bra dialog med hela kvinnorörelsen. De delar som vi yrkar bifall till är bland annat att stödet ska utökas. Det var tydligt i utredningen, när det kom fram att det totalt finns 7,2 miljarder som delas ut till föreningar och organisationer, men att det av den stora summan pengar inte är så många kronor som går till kvinnoorganisationerna. Där ger vi, av naturliga orsaker, vårt fulla stöd. När det gäller de pengar som man delar ut till olika föreningar och organisationer tycker vi att det är bra att det finns ett krav tillbaka på demokratiskt styrda organisationer och att man arbetar med dessa frågor. Det gäller krav på både föreningar och organisationer men också krav på myndigheter. Apropå myndigheter är vi inte av samma uppfattning när det gäller att det ska inrättas ytterligare en myndighet. hade långa listor som visade hur många myndigheter som finns. kan det kännas som att vi lämnar över svåra och besvärliga frågor till myndigheter så att vi inte behöver bekymra oss så mycket sedan. finns det all anledning att ha en myndighet, medan det ibland kan vara bättre att organisera arbetet på ett annat sätt. Jag kan känna att den här frågan inte får vara uppifrånstyrd, utan det gäller i många fall att få ned arbetet på individnivå för att kunna ändra de attityder som ligger till grund för missförhållanden. Centerkvinnornas historia tog sin start . Då fanns det ett centerparti, men kvinnorna hade inget riktigt utrymme där. Så såg det ut i alla partier . Då tog kvinnorna med sin lilla påse med kaffebönor på cykeln och trampade i väg någonstans för att mötas och komma överens om att ta tag i frågor som var omöjliga att nå framgång med i de organisationer som fanns då. Även om vi inte behöver ta kaffebönorna med oss på cykeln, är det fortfarande knappa resurser som gäller och ett stort engagemang. I det nya arbetet gäller det att vi tar vara på det av det gamla som är värt att behålla och ge nya förutsättningar. Därför har vi tyckt att det är synd om stödet till de politiska kvinnoorganisationerna ska gå via partierna. Det är en viktig signalfråga. Vi som har kvinnoförbund det är inte alla partier som har ett eget organiserat kvinnoförbund har gjort vårt val utifrån att vi vill vara fristående och trycka på våra partier i en fristående roll. Det tas lite grann bort i det här förslaget. Däremot stöder vi självklart att alla olika organisationer, hur de än är organiserade, ska ha möjlighet att fortsätta. Jag skulle gärna vilja höra lite grann om hur du ser på det. 131 (): Jag kan notera att , efter några självklara kommentarer om kvinnors organisering som viktig för demokratin och det demokratiska samhället, väljer att passa i frågan i väntan på nästa utredning. Det kanske är klokt. Det vet jag inte riktigt, men det är möjligt att det är så. Från moderat sida har vi i alla fall väntat på en förändring. Jag återkommer till det . Jag delar uppfattningen i den tjocka , som både och jag har burit hit, att det spelar en roll för kvinnor att kunna organisera sig för att föra upp nya frågor på den demokratiska dagordningen. Det gäller inte bara kvinnor. Det gäller såväl företagare som funktionshindrade eller vilka grupper som helst egentligen. Jag kan inte påstå att jag har läst utredningen från pärm till pärm. Den innehåller flera bra förslag, men att föra in en ny nämnd eller till och med en myndighet tillhör inte de goda förslagen, som vi från moderat sida ser det. Utredarens bedömning är att kostnaderna för handläggning och kansli för en sådan nämnd kommer att uppgå till . Det är nästan lika mycket som organisationerna får . Det är av det anslag som föreslås. Skulle det sedan bli en myndighet blir det naturligtvis ännu mycket mer. Det pratas mycket från människa till människa på gatan om vart pengarna tar vägen. Vart tar alla de pengar vägen som vi betalar i det land som förmodligen har de allra högsta skatterna i världen? Ett av flera svar, för det finns flera svar, är kanske just det här med myndigheter. Bara lär vi ha fått 50 nya myndigheter. Som min borgerliga syster sade kan det också vara ett sätt att begrava en fråga. Jag håller också med om att det vore bättre att kvinnoorganisationerna fick de här pengarna direkt. Det kan väl kallas för ett antipatriarkaliskt synsätt, om jag får uttrycka mig så. Inom fanns det tidigare ett rent kvinnoförbund. Men alltfler kvinnor, inte minst yngre kvinnor, tyckte att det var ett omodernt sätt att jobba. Man kanske ville arbeta med frågorna utan att för den skull köpa ett helt koncept. Av det skälet bildade man i stället ett nätverk och fick uppenbarligen löften av regeringen, om inte skriftliga så i alla muntliga, om att det inte skulle påverka bidragsordningen. Men det gjorde det. Samma sak hände med , som även de blev av med bidraget på . Det har gått så långt att man nu börjat fundera på om man ska bilda ett kvinnoförbund igen, trots att man tycker att det är omodernt och fel sätt att jobba på. Men det kanske blir nödvändigt. finns det i och för sig antydningar i förslaget om att även nätverk ska kunna räknas som en riktig organisation, även om jag tycker att det är fel att man ska organisera sig så. Nätverk borde vara rimligare än att vi delar upp oss. Det är möjligt att jag själv kanske får ändra min inställning trots att jag som aktiv MUF-are motionerade om kvinnoförbundets avskaffande. Det kanske inte var så klokt. är min talartid snart slut, så jag återkommer om . Jag vill bara säga att när det handlar om jämställdhetsfrågor tror jag mig ändå ha fått en frände i . Vi kallar oss båda hellre humanister än feminister, som jag har uppfattat det. 132 Statsrådet (): Jag tar mig friheten att kalla mig både humanist och feminist. Jag befinner mig i den fas, herr talman, då jag kan vara resonerande eftersom jag ännu inte har lagt fram något förslag. sker en beredning i departementet, och jag kommer snart att så att säga sätta ned fötterna. Min ambition är att kunna presentera någonting till vårpropositionen. Skälet till utredningen och direktiven till den är att utvecklingen har sprungit förbi systemet. Det är inte heller någon hemlighet att jämförelserna i bidragssystem mellan kvinnoorganisationer och andra organisationer visar att kvinnoorganisationerna får mindre. Jag tycker att det är bra att de övriga riksdagspartierna är med i den här diskussionen. Deras engagemang, tror jag, är en hjälp när det gäller att få ett gott resultat. Men jag vill ändå problematisera. var jag på Folkrörelseforum. Folkrörelserna, föreningarna, precis som kvinnoorganisationerna, ser jag som någon form av infrastruktur för demokratin. Inte minst när det gäller kvinnorörelserna är det dem vi har att tacka för att vi befinner oss där vi befinner oss . Det är jag speciellt tacksam för som förälder till tre döttrar. Temat på Folkrörelseforum var folkrörelsers och föreningars självständighet. Där finns en balansgång mellan det som vi alla vill ha, självständiga folkrörelser med stor integritet, och det faktum att skattebetalarnas pengar också ska vara rättvist fördelade och att det ska finnas en kontroll av hur de används. Därför håller jag helt med om att också när andra fördelningar görs till andra organisationer ska bidrag ges, om det är statsbidrag, till organisationer som kan driva en jämställd föreningsaktivitet. Men det finns komplikationer, tycker jag, med vem som ska dela ut pengarna. Å ena sidan finns det argument som går ut på att det är en kvinnoorganisation själv som paraplyorganisation som ska gör det. Den kan arbeta för självständiga föreningar, kanske ligger nära sina organisationer och känner verksamheten bra och kan då göra en riktig fördelning. Men det finns också problem med att ge en paraplyorganisation en form av myndighetsansvar. Hur ska den organisationen tänka när den släpper in flera medlemmar? Är det en risk att släppa in flera medlemmar i denna organisation för att då också kakan att fördela minskar? Jag tror att själv nämnde ordet inbördeskannibalism. Kan det uppstå en jävssituation där paraplyorganisationen också är representerad av organisationer som man ska fördela till? Vi har lite olika system i föreningslivet när det gäller hur pengarna ska fördelas. Idrottsrörelsen gör det via . Andra gör det via myndigheter. Det finns ett behov av att fördjupa sig i de här frågorna, och de är inte enkla. ser jag att lampan i talarstolen blinkar, så jag vill återkomma till att problematisera i nästa inlägg. I det kanske jag också kan säga lite mer om vilka frågor jag tycker är viktiga innan vi går fram med ett beslut. 133 (): Självklart är det inte alldeles enkelt när det är skattepengar man har att fördela. Det måste självfallet finnas en tanke bakom. Det låg i våra funderingar och resonemang. Jag förstår att du har varit inne och läst vårt remissyttrande. Det är där du hittar detta att vi själva på något sätt ska organisera och också finnas med som bidragsgivare. I det har vi bland annat exemplifierat med Forum Syd. Det finns med som en gemensam organisation för sådana som jobbar med bistånd och är en mellanpart som sedan går till Sida. Man förbereder och har Sida som en motpart. Det är lite grann den idén som vi har varit inne och tittat på för att se att det finns ett alternativt i fråga om en helt ny myndighet. Jag vill bara lite kort kommentera det här med att vara modern. är det så att om man är omodern blir man modern igen. Det gäller både kläder och organisationsstrukturer och liknande. Det är saker och ting som behöver förnyas och moderniseras, men det gäller också att vara väldigt vaksam så att man inte slänger bort allt som man har sett har fungerat tidigare. Jag kommer tillbaka lite till detta med var stödet ska delas ut. Du resonerar kring myndigheten och jag landar på vilken väg pengarna ska ta. har jag redan löfte om att det händer saker i vårpropositionen. Då funderar jag: Vilken väg ska de ta? I utredningens förslag ligger att det ska vara via partistödet som de politiska kvinnoorganisationerna ska få sitt. De andra ska självklart gå vid sidan om och inte via partier. I det kan jag ändå känna att det är väldigt bra att förslaget tar upp att det är ett stöd till alla sju riksdagspartier antingen man har valt nätverksform eller utskott eller förbund. Det tycker jag är jättebra, för vi behövs. Det här behövs i alla partier. Men vi som trots allt har valt att vara ett fristående förbund har ju valt den organisationsformen just för att inte vara uppknutna och uppbundna. Det blir vi med det förslag som ligger. Det saboterar våra förhandlingsmöjligheter när vi ska sätta oss med partiet och förhandla sedan. Jag kan se att det finns en poäng med att vi inte sitter i partiernas knä och är beroende av godtycke, medarbetare eller hur förhållandet nu ser ut. Jag skulle vilja formulera de politiska kvinnoförbundens uppdrag som bredare än att enbart vara en del av en partiapparat. Partier jobbar numera i fyraårsperioder. Det är en väldigt viktig del. Men som kvinnoorganisation har vi, i alla fall i vårt kvinnoförbund, ett mer allmänt uppdrag. Vi finns både med och agerar kring opinionsbildning och bevakar kvinnors rättigheter och försöker bedriva politik via de politiska partierna. Det är så många fler delar, så jag känner att man förminskar de politiska kvinnoförbunden genom att säga att de enbart hör till partipolitiken. I det här med att bilda myndighet eller inte är det klart att det kan bli mycket lättare. Det blir mycket mer konkret. Det finns ju något mätbart, synbart: Yes! Vilken jämställdhetsminister vi har! Han har åstadkommit någonting!. Men för att nå resultat i detta handlar det kanske inte om dessa synliga saker, utan det är att få i gång arbetet ordentligt och stärka kvinnors organisering på en annan nivå som jag tror är det allra viktigaste. 134 (): Jag kan inte låta bli att reagera på en sak eftersom jag delvis har samma bakgrund som . Vi är nämligen båda journalister och nyfikna på ord. har jag hört det nya modeordet problematisera uttalas härifrån. Det ska vi vara vaksamma på. Det kommer efter fokusera, som var det förra modeordet. Hursomhelst blev jag lite orolig, för jag tolkade nästan som att han trots allt var ganska positiv till det här med en ny jämställdhetsmyndighet. Det gör mig lite bekymrad, för jag tror trots allt inte att det är en lyckosam lösning av de skäl som jag nämnde tidigare. Vi har sedan långt tillbaka till och med fastslaget, tror jag, att jämställdhetsperspektivet ska genomsyra i stort sett alla beslut, bidrag till organisationer och så vidare. Det här kommer inte att lösa problemen utan snarare att sluka en hel del av pengarna som i stället skulle kunna användas ute i verksamheterna. Sedan tycker jag också att man ska ha en viss försiktighet när det handlar om pengar. 7 ½ miljard som delas ut till föreningslivet är rätt mycket pengar trots allt. Då kan man, precis som har varit inne på i sin interpellation, konstatera att drygt 3 ½ miljon kronor inte är särskilt imponerande. Men visst spelar pengar ändå roll. Som jag sade har det moderata kvinnliga nätverket, vars ordförande för övrigt sitter i som ordförande för miljö- och jordbruksutskottet, inte haft särskilt mycket pengar . Man har satsat på utbildning, coachning, för att just få fram fler kvinnor som kan kandidera politiskt. Det är klart att det tar väldigt mycket kraft när man inte har de här pengarna och kanske inte heller direkt får så mycket mer bidrag från andra håll heller. Visst är det positivt att det föreslås en förändring. Det måste finnas andra möjligheter att på ett enkelt sätt kunna dela ut de här pengarna. Om det är via eller på annat sätt kan jag inte avgöra . Det får vi säkert chans att diskutera. Men jag hoppas trots allt på en pragmatism och på en vilja. Tack, och god jul alla! 135 Statsrådet (): När jag tittar på det här stödet som bland annat centerkvinnorna får handlar det ju om 1 ½ miljon kronor av stöd på 15 miljoner. Det är exakt de här . Jag är inte helt säker på hur du, , känner att du mindre sitter i knät om det skulle vara fastslaget än om det ska avgöras från fall till fall av partiet. Vore det inte tydligare om det var fastlagt att det är som gäller? Då skulle det inte bli någon skillnad. Du skulle få ett långsiktigt stöd som gör att du inte behöver äska pengar eller uppträda på ett visst sätt. Jag tror också att en tanke hos utredaren är att hitta källor för detta. När man ger ut ett stort partistöd skulle det här kunna vara en källa till finansiering.