prot · GS0938 · 2004-11-26 00:00:00 — Jag vill avsluta med att säga så här: Låt nu inte den här debatten bli slutet, utan början på en strategi mot mäns våld mot kvinnor! Låt oss, för att uttrycka det lite drastiskt, slå ett slag inte mot kvinnor utan för kvinnor genom en förändrad attityd, för en verklig jämställdhet mellan könen! Jag hoppas att den här debatten ska ha blivit en början för väldigt många som inte har varit intresserade av det tidigare. 14 (): Trots en viss koncentrering till brott, straff, alkoholbruk och annat finns det i större utsträckning en medvetenhet om att vi har ett samhälle med könsmaktsstrukturer som möjliggör kvinnors underordning på alla livets områden och som leder till att mäns våld mot kvinnor är så ofta förekommande. Trots en del försök att förminska mäns ansvar är det mycket tydligare att fler inser att män har ett kollektivt ansvar för detta samhällsproblem. Det här är någonting som har skett . Det har gått framåt i debatten, därför att debatten inte har kunnat gömmas undan. Ingen har kunnat påstå att detta handlar om bara några få, om vissa utvalda som ska bestraffas eller behandlas, och att det egentligen inte är ett samhällsproblem. Med det som grund borde vi kunna gå vidare, dels för att ha ett feministiskt perspektiv på alla frågor, dels för att i just de här frågorna vara konkreta. Är till exempel och beredda att tillsammans med göra Rikskvinnocentrum till ett nationellt institut? Är ni beredda att se till att vi som riksdag tar ett ekonomiskt ansvar för konsekvenserna av mäns våld mot kvinnor och att kvinnojourerna inte blir verksamheter som i kommunerna får konkurrera med fiskeföreningar om olika kommunala bidrag? Är ni beredda att tillsammans med oss bifalla den motion som har lagt som säger att vi måste ta ett gemensamt ansvar för konsekvenserna av mäns våld mot kvinnor, liksom vi män måste ta ett kollektivt ansvar för att få detta våld att upphöra? 15 (): Det är alltid lättare att prata om någon annans ansvar, men eftersom vi befinner oss i ska jag försöka lyfta fram de frågor där jag känner att det finns möjlighet för oss att åstadkomma någonting. Vi här i kan göra skillnad för kvinnor och barn. Signalfrågor pratade jag om i mitt första anförande. Det handlar om lönediskriminering, sexualbrottslagstiftning och många andra lagar där vi inte tydligt sätter gränser, som jag anser vara en del i det här arbetet. Vi kan också se de ekonomiska systemfelen när det gäller hemförsäkring, skadestånd, bodelning och gemensamma kreditkort, i försäkringsbolag, banker och vårt rättssystem, som inte är till brottsoffrets fördel. Det är någonting som vi också kan åtgärda i den här kammaren. En annan del som är väldigt viktig handlar om mötesplatser för män. Det kanske inte är som ska besluta om var de finns, men vi har alla partikamrater ute i de lokala församlingarna som kan vara med och påverka de här bitarna. Här i kammaren ställer vi krav på kommunerna att de ska ha behandlingsplaner för våldsutsatta kvinnor. Visst är det bra att vi har det det behövs tyvärr. Men visst vore det ännu bättre om vi här sade att det krävs planer för att förebygga mäns våld. Då hade vi kommit en bit på vägen. Då hade vi dessutom vågat tala om vad det egentligen handlar om. När det gäller att göra det här till en valfråga vill jag bara meddela att jag antar utmaningen. Det ska bli mycket spännande fram till valet . Det här är inte någonting som får stanna med diskussionen här och , utan det här är ett långsiktigt arbete, som landets kvinnoförbund och kvinnoorganisationer har jobbat med väldigt . 16 Justitieminister (): Regeringen har ett ansvar för att driva på myndigheterna, även om det är viktigt att komma ihåg att myndigheterna själva är de som är mest lämpade att göra arbetet på detaljnivå. Men vi har ett ansvar att se till att medborgare runtom i landet får det skydd som behövs. Vi har kunnat konstatera att när det gäller skydd för kvinnor ser det inte likadant ut landet runt. Det handlar inte bara om stödet från kommunerna till brottsofferjour och kvinnojourer. Det handlar också om vilket skydd kvinnor ska ha som är så förföljda att de kan vistas i sin bostad och kanske till och med behöver livvakter. Det fungerar väldigt bra på vissa ställen men inte lika bra på andra. Det är därför som det behövs en samordning. har alldeles rätt i det. Det som nu nämner finns ju med i vårt samarbete. Vi har tillsatt en utredning för det här. Det handlar om huruvida Rikskvinnocentrum ska bli ett nationell institut. Den utredningen kommer , så det ligger väldigt nära i tiden. Jag tror, utan att föregå utredningen, att det kommer att behövas just för att kunna ge skyddet överallt. Jag vill också understryka att det gäller att vi fortsätter att driva på arbetet på flera olika plan. Det är därför som vi tog upp frågan. Det är bra att jag fick ett svar. Det är alldeles riktigt som säger; vi har ett problem. Vi känner till sambandet mellan alkohol och våld. Vi känner till det så tydligt, och vi har gjort det . Det är bara att konstatera från brottsutvecklingen. Man ser direkt sambandet med alkohol. Vi har ett stort problem i med den alkohol som kommer över gränserna. Det är ingen lätt uppgift för regeringen, samarbetspartier och andra partier också att hitta de nivåer som behövs på skatten. Skillnaden är att vi försöker, oavsett om vi kommer att lyckas eller inte, att göra det vi kan för att begränsa alkoholen. För min del handlar det oerhört mycket om att därigenom också kunna minska våldet. Det är det som skiljer från förslag. Deras förslag om ökade öppettider, dygnetrunt till och med, och sänkta gränser går i precis motsatt riktning. Det har vi hört från förut. Det är därför jag vill lyfta fram den här frågan. Jag tycker också att det finns många saker som vi kan göra. Vi måste se helheten. Vi måste se problemen och inte minst utgå från de kvinnor som råkar illa ut. Fråga dem vad alkoholen har för betydelse, och de kommer att kunna ge ett entydigt svar att det är den som är den utlösande faktorn, inte de bakomliggande problemen men den utlösande faktorn. kan det vara skillnaden mellan en helg då man råkar ut för misshandel och en helg då man inte gör det. Vi måste fortsätta att driva på lagstiftningsarbetet. Vi börjar inte . Det här har pågått . Men det är roligt att det finns flera personer som engagerar sig i debatten. Det kan aldrig vara nog många. Ju fler som engagerar sig, desto bättre. Det har talats mycket om kollektiv skuld och kollektivt ansvar. Ett kollektivt ansvar innebär inte bara att alla har ett stort ansvar. Vi som har möjlighet att påverka lagstiftning och annat, vi som sitter i regering och riksdag har ett särskilt stort ansvar. Jag tycker att vi också fortsättningsvis ska ta det. 17 (): Jag får tacka för beskedet från att han också tycker att det är viktigt att vi inrättar en nationell samordnare för att hantera de här frågorna och få ett mer systematiskt och samordnat arbete i . Jag hoppas också kunna räkna med att vi kan bli överens om att göra någonting . Det är som jag sade tidigare inte alldeles enkelt att se den enkla lätta lösningen på ett stort samhällsproblem som vi pratar om . Men vi kan väl ändå ena oss, tycker jag, nu i slutet av dagens debatt om att den uppmärksamhet som de här frågorna har fått borde vara ett utmärkt avstamp för att nå ett kvalitativt steg där vi kommer längre och faktiskt lyckas avskaffa mycket av det strukturella våld som drabbar väldigt många kvinnor runtom i . Även om vi gör vår insats och allt vad vi kan kommer vi aldrig att nå ända fram till alla människor och nå den här förändringen själva. Jag tror att hela måste vara med. Alla människor, både kvinnor och män, måste vara med i ett sådant arbete, ända ut till den enskilda förskolan, det enskilda fotbollslaget, arbetsplatsen och fackföreningarnas möten. Vi tillsammans, tror jag, kan göra skillnad. Det går inte eller . Men , om vi verkligen lägger manken till, tror jag vi kan nå en förändring. 18 Justitieminister (): Jag vill avslutningsvis säga att vi naturligtvis kommer att fortsätta att driva på arbetet med att ge ytterligare resurser till rättsväsendet. Det är en konkret och viktig åtgärd även om det naturligtvis inte heller ensamt är avgörande. Vi kommer att fortsätta att se till att polisen får mer resurser. kommer antalet poliser att öka . Straffen är en viktig fråga för . Det är bara att säga att det i alla fall går deras väg när man ser domstolspraxis. Det är få saker som har ändrats så mycket som straffen i när det gäller praxis. Det har ökat för vissa brott. Det är inom domstolarnas fria möjlighet att utdöma straff. Vi ska inte lägga oss i den saken. Jag tänker naturligtvis inte göra det här. Det är bara att konstatera att det som önskas har skett. Avslutningsvis vill jag säga något om barnen. Det är alldeles riktigt som har sagts här tidigare att det är de som är offer. Det är därför som vi också arbetar med att de inte ska betraktas som offer bara i diskussionen utan också i juridisk mening. Det är viktigt att barnen tillerkänns ersättning när de bevittnar våld. Vi arbetar nu med att de ska få rätt till ersättning när de bevittnar våld, för det är en kränkning som de har råkat ut för. Det är en skada som de har råkat ut för. De ska inte behöva processa mot sin egen pappa. Detta ska vara en ersättning som utgår direkt från staten till samhället för det skydd som staten är skyldig att ge alla barn i , inte minst dem som är särskilt utsatta. Jag vill säga: Tack för den här debatten! Låt den fortsätta! Det är ingen start med de här diskussionerna . De har pågått . Låt oss också se till att det blir en ordentlig valfråga 2006, i , landstingen, och inte minst kommunerna. Överläggningen var härmed avslutad. 2 § Anmälan om val av ordförande och förste vice ordförande i vissa utskott vice talmannen meddelade att () valts till ordförande i skatteutskottet . vice talmannen meddelade att () valts till förste vice ordförande i justitieutskottet . 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2004/05:164 Till Interpellation nr 2004/05:164 av om åldersgräns för högre statliga tjänster kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är arbetsanhopning. Till Interpellation 2004/05:180 av () om äldre som resurs för företagande Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. uppdrag 2004/05:181 Till Interpellation 2004/05:181 av () om möjligheter för äldre att arbeta längre Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. uppdrag 2004/05:185 Till Interpellation 2004/05:185 av () om arbetstidens inverkan på jämställdheten Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresor. uppdrag 2004/05:198 Till Interpellation 2004/05:198 av om problematiken på bostadsmarknaden i storstäderna Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är arbetsanhopning. 4 § Svar på interpellation 2004/05:167 om äldres tillgång till kassaservice 19 Statsrådet (): Skånberg har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att kassaservicen inte bara ska uppnå en målsättning vad gäller rikstäckning utan också tillhandahålla en mer tillgänglig service med minskade olägenheter för samhällets äldre. Jag delar Skånbergs uppfattning att en av de grupper som är särskilt viktiga när det gäller tillgången till grundläggande betaltjänster är de äldre i samhället. Det har också Post- och kassaserviceutredningen särskilt uttalat. Post- och kassaserviceutredningens delbetänkande (SOU 2004:52) överlämnades till regeringen . Betänkandet har varit ute på remiss, och de flesta remissinstanser har varit positiva i stort till utredningens förslag. Utredningen har tittat på olika alternativ och kommit fram till att de grundläggande betaltjänsterna bör tillgodoses genom upphandling och inte genom ett statligt ägt bolag. Förslaget innebär att staten ska garantera tillgång till betaltjänster som betalning av räkningar, kontantuttag och uppräkning av dagskassor. Garantin ska gälla orter där kommersiella alternativ saknas; handlar det om 180200 orter. Utredningen föreslår att statens ansvar breddas till att alla ska få tillgång till enkla, säkra och kostnadseffektiva lösningar för betalningsförmedling och kontanthantering till rimliga priser. Utredaren föreslår också vissa åtgärder som får betydelse för de äldres tillgång till grundläggande betaltjänster. föreslås få i uppdrag att bevaka att den grundläggande betaltjänsten motsvarar samhällets behov och att genomföra en informations- och utbildningskampanj för att hjälpa de prioriterade grupperna till nya, enkla och kostnadseffektiva betaltjänster. föreslås få i uppdrag att i samråd med hitta en ny lösning för att genomföra utbetalningar till ålderspensionärer som saknar bankkonto. Regeringen bereder nu betänkandet, och vi kommer att överväga de förslag som utredningen har presenterat. 20 SKÅNBERG (kd): Jag vill börja med att tacka för svaret. låter denna höst ljuset falla speciellt på de äldres situation. I varje utskott där vi riksdagsledamöter är aktiva har vi försökt se situationen ur de äldres perspektiv. Alla är vi inte äldre. Många i kammaren är alldeles väldigt yrkesverksamma, och vi behöver särskilt sätta oss in i de äldres situation. Vi har en underrepresentation av äldre både i regering och i riksdag. Det jag upptäckt i trafikutskottet och i har jag interpellerat om, åtminstone ett par av de saker som faller en i ögonen. Det första är naturligtvis detta med kassaservicen. Det är inget konstruerat problem. Vi vet att de äldre har svårt med datorer. Vi vet att det för dem har varit en självklarhet ett helt liv att kunna gå till sin bank och sin post, och så försvinner dessa på den ort där de bor. Det handlar om i storleksordningen 200, som statsrådet sade. Jag blir lite oroad när jag hör statsrådet säga att regeringens beredning av frågan kan mynna ut i en informations- och utbildningskampanj för de äldre som en ny lösning. Kan vi alltså vänta oss att lösningen på de äldres problem är att de äldre ytterligare ska anstränga sig? Ska inte vi snarare komma dem till mötes än vänta oss att deras kompetens ska höjas till en högre IT-nivå? 21 Statsrådet (): Nej, det är inte så att en informationskampanj ska ersätta det ansvar vi gemensamt ska ta från statens sida. En sådan kan dock komplettera de nya åtgärder och nya krav på gemensamt arbete och upphandlingar som vi kommer att föreslå i propositionen. Jag räknar med att vi kan komma till med en proposition med dessa viktiga frågor. Jag tycker att utredningen har gjort en bra markering när man försökt skjuta fokus från att bara prata kassaservice till att mer prata om grundläggande betaltjänster. Framför allt handlar det om många äldre, men det handlar också om många av de nya invandrare som har kommit till och som inte heller har tillgång till IT eller kan de strukturer i övrigt i samhället som en del andra kan. Jag ser därför det uppdrag som vi ska lägga på bland annat som ett viktigt led i de åtaganden vi går fram med i propositionen. Det är ingen tvekan om att staten via regering och riksdag också måste ta ett stort grundläggande ansvar för att tillgång till betaltjänster finns över hela landet. Där tror jag att vi får titta på nya samarbetslösningar med banker och titta mer på utvecklingen inom posten själv. Vi får också vara öppna för att göra de här tjänsterna tillgängliga och enkla. Att vi måste kräva mer av samarbete och samverkan tror jag är naturligt, först och främst utifrån befolkningsutvecklingen men självklart också utifrån den tekniska utveckling vi ser. Jag hoppas att vi nu kan komma fram med konstruktiva förslag på lösningar där vi också kan möta den oro som jag vet att många äldre känner när man till exempel inte är säker på hur man ska hämta sin pension. Självklart måste man vara det. 22 SKÅNBERG (kd): Som interpellant kan man inte önska något bättre än ett sådant här svar. Det är ett långtgående tillmötesgående mot mig som frågeställare men framför allt mot de äldre. Jag kan bara hoppas att allt det som vi nu har hört ska kunna infrias. De äldre har inte förmågan att tillägna sig den nya teknologin, och vi kan inte lägga denna börda på dem. Jag tar svaret till intäkt för att vi inte kommer att göra det heller. Med det tackar jag för svaret. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2004/05:182 om äldres färdtjänst inom 23 Statsrådet (): Skånberg har frågat mig vad jag avser att göra för att möjliggöra färdtjänst över de nordiska gränserna. Jag delar Skånbergs åsikt att det är angeläget att färdtjänsten kan nyttjas över de nordiska gränserna och då i synnerhet för personer som bor i gränskommunerna. Jag vill därför berätta att det finns ett regelverk för att möjliggöra för personer med funktionshinder att resa mellan de nordiska ländernas gränskommuner, nämligen i lagen (1995:479) om nordisk konvention om socialt bistånd och sociala tjänster. Konventionens syfte är just att underlätta rörligheten i . Konventionen trädde 1996 och gäller för nordiska medborgare och för personer som är bosatta i ett nordiskt land. Enligt konventionen ska kommunerna i gränsområdena mellan de nordiska länderna samarbeta för att göra det möjligt för personer med funktionshinder att resa med hjälp av färdtjänst till en grannkommun i ett annat land, på samma sätt som man kan göra till en kommun innanför det egna landets gränser. Kommuner och landsting får själva fatta de beslut och ingå de överenskommelser som rör konventionen. 24 SKÅNBERG (kd): Jag vill också här tacka för svaret som statsrådet har gett. Bakgrunden är att vi inom försöker få bort gränserna helt och hållet. Det skulle ju vara så inom EU över huvud taget, men det är en lång väg för EU-gemenskapen att komma dithän vi har kommit i . Inom är vi också långt ifrån färdiga. Att till exempel bo i innebär inte samma förutsättningar för en svensk som att bo hemma i . Det är sant att det mellan gränskommunerna finns denna möjlighet till färdtjänst enligt lagen 1995:479. Det fungerar också från till exempel och finns det goda rapporter. Men på andra håll är det sämre. Jag bor nere i , i , och får rapporter om att en person som bosatt sig ett stycke in i har svårigheter att kunna ta sig hem till och vice versa. Problemet är att den här överenskommelsen gäller mellan gränskommuner. När man kommer djupare in i landet, om man har flyttat från sitt hemland och bor ett stycke från gränsen, är det inte lika enkelt. Om man till exempel bor i , som inte är någon gränskommun, får man inte den hjälp man behöver. Man kanske flyttade till och för att få ett arbete för flera årtionden sedan, men när man blivit äldre och skulle behöva hålla kontakten med familjen mer frekvent är det svårt att ta sig hem. Det är också ett problem att det i är kommuner och landsting som fattar besluten. I andra länder är detta mer centralt förankrat. Det behövs alltså att vi från regerings- och riksdagshåll engagerar oss i den här frågan. Det räcker inte att lägga ut den till kommunerna och deras gottfinnande eftersom motparten i det andra landet kanske har centrala bestämmelser. Det pågår ett arbete med att finna en lösning när samlas i , och det är därför jag aktualiserar frågan. 25 Statsrådet (): Jag tror att Skånberg har helt rätt i sin beskrivning. Det skiljer sig ganska mycket mellan kommunerna i hur aktivt man arbetar med denna möjlighet och hur man ser på den, om detta betraktas som en skyldighet för kommunen eller som en rättighet för medborgaren. Jag vet att det i är så att man till exempel i skriver ut möjligheten att pendla mot , men det gör man inte i kommun. Det är stora skillnader. ska jag också lämna en stor transportpolitisk proposition till . I den transportpolitiska propositionen ingår en del om färdtjänsten. Vi har haft en utredning som har tittat på färdtjänsten utifrån två viktiga perspektiv. Det ena är de äldres rättigheter, som vi diskuterar här , och det andra som utredningen också har tittat på är barnperspektivet i färdtjänsten. Båda de synpunkterna är viktiga. I samband med att vi lägger fram den transportpolitiska propositionen och eventuellt gör förändringar i villkoren för färdtjänst kommer jag också att samarbeta med informera kommunerna om de nya rättigheterna och skyldigheterna som det arbetet kommer att föra med sig. Jag tror att det ibland är kunskapsbrist i en del kommuner när det skiljer så mycket mellan hur man hanterar den här typen av möjligheter för enskilda personer. Vi har regelbundna möten mellan de nordiska transportministrarna. Jag är också beredd att lyfta fram frågan i ett sådant samarbete. Jag vill understryka, precis som Skånberg säger, att vi gör väldigt mycket på andra politikområden för att sudda ut gränser, både kommunala gränser och landstingsgränser inom vårt eget land, men självklart också mellan de nordiska länderna. ser vi att det har kommit olika långt mellan olika kommuner. Jag tror att det här är en viktig fråga för att markera just rörligheten också för funktionshindrade. Jag tar med mig uppmaningen att diskutera detta med mina transportministerkolleger. Sedan får jag återkomma i den transportpolitiska propositionen med ytterligare förslag som rör färdtjänsten. 26 SKÅNBERG (kd): Precis som i förra frågan besvaras den här alldeles utmärkt av statsrådet . Jag är tacksam för svaret. Det är mer fråga om att infria det vi nu har samtalat om. Det känns viktigt. Det är, precis som statsrådet säger, angeläget att få ned de här gränserna. Vi har arbetat på det i och ändå finns mycket av gränsproblematiken kvar som gör att det inte är så alldeles enkelt att flytta mellan våra länder. Just äldre, eller som i exemplet barn eller funktionshindrade, är i ett alldeles speciellt läge där vi måste ta vårt ansvar och se till att gränserna inte hindrar dem. Avstånden i sig är problematiska, men vi behöver inte göra det värre. Jag förstår det här som att statsrådet tillsammans med vår nordiska samarbetsminister kommer att arbeta på att finna en lösning på det här problemet tills samlas i . 27 Statsrådet (): Jag ska ta upp frågan med och är beredd att diskutera gemensamma lösningar. Jag är också beredd att ta det ansvar som jag tycker att jag ska ta som transportminister. I utredningen som regeringen har fått om färdtjänsten pekar man på en del olika brister. Jag utesluter inte att vi får vara beredda att gå in och ändra och justera en del i lagen. Men ofta finns det en ganska bra lag eller överenskommelse. Då är problemet snarare att få så många som möjligt att efterleva den lagen och att se vilka rättigheter och skyldigheter som den för med sig. I den här frågan kan det handla om bådeoch. Vi får göra vad vi kan här hemma i propositionen, men vi måste också lyfta fram och driva frågan inom de nordiska länderna. Det är jag beredd att göra tillsammans med . Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av andre vice talmannen att ajournera förhandlingarna till då en aktuell debatt skulle äga rum. 6 § Aktuell debatt: Bostadssituationen i storstadsområden 28 (): Tack till alla som medverkat till att vi fått gehör för denna debatt. Ärade riksdagskolleger och ärade åhörare! har alltså begärt en debatt med anledning av hur bostadssituationen ser ut i många av storstadskommuner, inte minst här i . Frågan har aktualiserats av massmedier genom en rad av tidningsartiklar som har följts av diskussioner i bland annat TV. Avslöjanden har kommit om den ena lägenhetsaffären efter den andra, bland annat hur lägenheter som har varit avsedda för behövande kvinnor i stället har gått till stiftelsers styrelse och närstående. Detta sker i vårt samhälle som människor tvingas leva i andra- och till och med i tredjehandslägenheter på grund av ett system som är politiskt betingat. försvarar politikerna detta system, som till en så hög grad har snedvridit bostadspolitiken.