prot · GR0986 · 2004-03-23 00:00:00 — Det viktiga är ju att synliggöra vad det är som är den långsiktiga politiken från regeringens sida. Det är regeringen som har initiativrätten. Det är regeringen som lägger fram och har lagt fram förslag och som skapar förutsättningar och grunder för de nya företagarna. Här har bristen på signaler, bristen på tydlighet utifrån beslut som har fattats här i kammaren inneburit stor förlust av trovärdighet ute hos de lokala aktörerna i hela landet. Men min fråga tillbaka till ministern är: Hur mycket pengar avser ministern att satsa ? Det är i sådant fall den budgeten som jag misstänker att efterlyser. Den budgeten kommer att presenteras . diskuterar vi innevarande års budget, och vi diskuterar hur regeringen har tagit hand om den majoritet som har funnits för ett budgetförslag här i . Det är vår uppgift, näringsministern, att granska hur regeringen fullgör det uppdrag som man har fått i de här delarna. Det är därför som jag väckt interpellationen , för att tydliggöra och synliggöra hur ministern har tagit fasta på den signal som han gav till mig här i kammaren . Det var fram tills ett dåligt resultat av den signalen, därför att beslutade i helt annan riktning än näringsministern gav besked om här i kammaren. Frågan om innevarande års budget är redan avgjord. Diskuterar vi nästa års budget, eller vad är det ministern söker vägledning i? 46 (): Jag tycker att det är nästan oförskämt att näringsministern inte vill svara på någon av de frågor som vi interpellanter ställer utan enbart ställer frågor tillbaka till oss. Interpellationer är faktiskt riksdagsledamöters instrument för att kontrollera att regeringen gör sitt jobb. Det ligger i vårt uppdrag som riksdagsledamöter. Det nonchalerar totalt när han står här och ställer motfrågor och kräver att vi ska svara. Det gör vi gärna, men näringsministern ska minsann svara på den fråga som jag ställde, som han över huvud taget inte berörde i sitt inlägg. Två korta meningar, sedan gick han och satte sig. Jag tycker faktiskt att det är oförskämt att agera på det sättet. Jag ska svara på mina frågor om näringsministern svarar på sin, och jag upprepar den först så att jag säkert hinner med det. Handläggaren på säger att detta är med UPA-uppdrag. Det blir inget nytt UPA-uppdrag . Då vill jag ha besked av näringsministern i det inlägg som kommer om det blir ett nytt UPA-uppdrag eller inte. Det ska vara klara besked och de ska ges . För vår del avsatte vi mer pengar till IUC-bolagen föregående år. Det står uttryckligen i vår budget. Sedan vill näringsministern skriva om det, hantera och bolla med våra siffror som han vill. Det har vi haft argumentation och debatt om tidigare. Det har vi olika syn på. I vår budget står det tydligt att vi avsätter mer pengar. I årets budget har vi dessutom skrivit att pengarna bör avsättas direkt och vara synliga i budgetarbetet och inte, som regeringen gör, gömmas så att IUC-bolagen står utan besked in . Det är det här sättet att hantera ett eget skötebarn på, ett skötebarn som man förskjuter, som jag reagerar på. Jag tycker att det är oerhört dåligt skött en god idé som har förvanskats och förvaltats på ett mycket dåligt sätt. Jag ser fram emot svaret på den fråga som jag ställde till näringsministern. 47 Näringsminister (): Det kan väl inte framstå tydligare än det gjorde med det senaste utbrottet. och klagar på att vi är för snåla i regeringen, att vi inte ger tillräckligt med pengar till IUC. Jag ställde den enkla frågan: Hur mycket pengar vill ni ge? Svara till protokoll och till alla de IUC-representanter som brukar läsa våra protokoll! Ingen av dem kunde svara med en enda krona. Jag tror att jag vet svaret. Ingen av dem valde att svara med en enda krona, och jag tror att jag vet svaret. Jag ska innantill ur budgeten läsa de siffror som era två partier har föreslagit ska gälla för . föreslår att Utgiftsområde 24, där IUC ingår, ska krympas med . Och Herr talman! Kan inte jag få prata ensam när det är min talartid? Kan inte herr talmannen se till att hålla ordning i kammaren? Jag blev distraherad, därför börjar jag om. har föreslagit att Utgiftsområde 24 ska krympas med . Jag hoppas att alla IUC runtom i lyssnar noga på de här siffrorna, minus 130 miljoner. är mer modest. Man föreslår bara en krympning med . 55 miljoner, det kan ni skriva upp. Sedan har de mage att komma till kammaren och anklaga mig, som driver en linje som är mer generös, som innebär plus , alltså en extra tilldelning utöver de 500 miljoner som man har fått, för att sätta ut barn i skogen på gamla tiders maner, hjärtlöst, iskallt. Nej, någon måtta får det faktiskt vara på vad man ska behöva finna sig i även om man är statsråd. Den här verksamheten kommer att fortsätta hela det här året utan konkurrens från någon annan. Men kommer vi att försöka ordna en konkurrensupphandling på det sätt som vi brukar göra i offentlig verksamhet för att säkerställa kostnadseffektivitet och kvalitet. IUC har ett försprång. De är duktiga på detta en del av dem, även om de inte har lyckats få något återflöde att tala om tvärtemot vad ni säger. Jag räknar med att huvuddelen av pengarna kommer att hamna hos IUC . Den tjänsteman på som ni åberopar tror jag själv borde förstå, och ni borde förstå, att det inte är han utan regeringen och som bestämmer vilka pengar som ska användas för vilka ändamål . Det förvånar mig att höra citatet. Jag undrar om det är korrekt återgivet. Jag får gå hem och undersöka det. Men det är inte upp till enskilda tjänstemän att fatta den typen av beslut. 48 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Jag får erinra om att repliker sker från talarstolen. Det gäller både ledamöter och statsråd. 49 (): Se där, vilket spännande samtal som utbröt runtomkring i den lilla IUC-frågan! Ministern har uppenbarligen bekymmer med framtiden. Han ska försöka ordna en konkurrensupphandling. Ja, det var väl det han skulle försöka göra redan innevarande år utifrån det budgetbeslut hade antagit. Tyvärr hade inte viljan att besluta i enlighet med budgetförslag. Då hade förutsättningarna sett annorlunda ut. Men ska denna riksdag granska hur regeringen sköter det budgetförslag regeringen har att handha. Hur har man handhaft pengarna när det gäller IUC de som ska satsas? Det som skulle ha varit förutsättningen för det här årets arbete var att man skulle få ett besked . är vi inne , och då kommer beskeden som gäller innevarande år. Det är ett dåligt sätt att handha någonting som ministern uppenbarligen är så stolt över. Jag funderar då på om det finns något bekymmersamt i eller i relation till och som gör att ministern har så svårt att ge besked. Vore det inte rimligt att ministern är tydlig för kommande aktörer? Vad är det som ministern har uppfattat som ett problem? Ministern har suttit med regelboken, angivit vilka förutsättningar som ska gälla och har genomfört utredningar som har visat att det här har fungerat väl. Sedan presenterar man inte vad man är missnöjd med. Varför ändrar man inte på förutsättningarna på de områden man är missnöjd med utan bara slår undan benen på en verksamhet som uppenbarligen enligt egna utredningar har fungerat väl? Ministern har inte här , och inte tidigare heller, kunnat presentera någon egen utredning som visar på var bekymren sitter. Det verkar vara en vilja hos Socialdemokraterna att vara stolta föräldrar men också snabbt hoppa från den tuva som fungerar till något annat. Man har förmodligen behov av att visa dådkraft och komma med nya förslag i vår. Måhända är det där skon klämmer, nämligen att det är roligare att dela ut paket än att vårda det som fungerar väl. 50 Näringsminister (): Jag presenterade mina bevekelsegrunder redan i mitt inledningsanförande. Det var det svar ni hade fått hem för att kunna förbereda er för debatten. Vi har gett till IUC. i den värld där jag lever är kolossalt mycket pengar. Detta var ett belopp som var tänkt att investeras, användas för amorteringar, royaltyer, inkomster av olika slag. Det är för lågt. 4,8 och räcker inte. De behöver ständigt mer och mer budgetmedel, på tvärs mot vad som var ambitionen när detta inleddes. vill vi förbättra systemet. En metod är att premiera dem som är duktiga och tvinga dem att ansöka om pengar och motivera hur pengarna ska användas i projekten. Det kommer att vara en bra lösning på det problem jag just har beskrivit. Det här kräver mer pengar. Vi anslår mer pengar, mer i kontrast mot den borgerliga oppositionen som vill skära ned och ändå vara systemets bästa vänner. Det kallar jag hyckleri. Det finns inget annat ord för det. Jag hoppas att det här systemet ska fortsätta att vara ett bra inslag i den statliga näringspolitiken. Jag vill bara påpeka att om man driver detta har man skrapat ihop hälften så mycket som ni vill lägga på att avskaffa förmögenhetsskatten på ett enda år. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellationerna 2003/04:343 och 344 om uppklaring av våldtäktsbrott 51 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förbättra möjligheterna till att höja den faktiska uppklaringsprocenten av anmälda våldtäkter. Han har också frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stimulera till förändringsarbete kring attityder och värderingar av sexualbrott. har frågat mig vad jag avser att vidta för åtgärder med anledning av de uppgifter som framkommer i undersökning om polisens och rättsväsendets resurser, kunskaper och attityder mot utsatta kvinnor. Han har också frågat mig på vilket sätt jag har beaktat de påtalade bristerna hos polisen och rättsväsendet i arbetet med det förslag till ny sexualbrottslag som regeringen avser att presentera. Låt mig först säga att det självklart alltid är allvarligt om anmälda brott inte upp. Det är viktigt för förtroendet för rättsväsendet att människor känner att anmälningar om brott tas om hand och att polisen gör en ordentlig utredning för att utröna om brott har begåtts eller ej. I debatten har det framförts att en avgörande orsak till den låga uppklaringen av våldtäkter skulle vara polisens attityder gentemot offren. Det finns säkert fall där detta kan vara en förklaring, men jag vet att polisen i allmänhet arbetar mycket professionellt i handläggningen av sexualbrott. De flesta poliser har både kunskap och förståelse för den svåra situation som offren befinner sig i. Flera kvinnoorganisationer jag har träffat menar att polisens bemötande av utsatta kvinnor utvecklats mycket positivt . Men så länge det förekommer att dessa kvinnor känner sig illa bemötta av polisen är det självklart ett problem. Regeringen har därför i det regleringsbrev som beslutades gett i uppdrag att redovisa vilka åtgärder som vidtagits för att säkerställa ett professionellt bemötande av utsatta kvinnor, till exempel offer för sexualbrott. Motsvarande uppdrag finns för övrigt i regleringsbrevet för . Jag avser att ta ställning till ytterligare åtgärder när dessa uppdrag har redovisats. Enbart bristande förståelse för offrens situation är dock en alltför ensidig förklaring till varför så få anmälda våldtäkter leder till åtal. Våldtäkt är en av flera brottstyper där ofta ord står mot ord och den tekniska bevisningen, där sådan finns, inte entydigt pekar i den ena eller andra riktningen. Bakom statistiken ligger till exempel anmälningar som görs långt efter det att övergreppet skett och där offret inte har dokumenterade fysiska skador eller där det inte finns andra bevis. Våldtäkter sker också ofta helt utan vittnen. Detta är faktorer som försvårar utredningsarbetet, oavsett vilket slags brott det rör sig om. Den brottsutredande verksamheten inom polisen måste därför utvecklas på bred front så att fler brott kan leda till lagföring, till exempel när det gäller sexualbrott där bevisningen i ett inledningsskede kan vara svag. Polisen har vidtagit en rad åtgärder för att höja uppklaringen, men mer måste göras eftersom uppklaringen för många brottskategorier är oacceptabelt låg detta i synnerhet mot bakgrund av de mycket stora resurstillskott polisen fått . 52 (): Herr talman och åhörare på läktaren! Jag vill inleda med att tacka justitieministern för svaret på min interpellation. Det framgår tydligt att justitieministern ser allvarligt på den bristande uppklaringsprocenten av våldtäktsbrott. I en nyligen publicerad undersökning pekar man på att 95 av 100 kvinnor som har gjort en anmälan om våldtäkt får beskedet att deras ärende lagts ned. Jag delar justitieministerns uppfattning att problemställningarna när det gäller uppklaring av våldtäktsbrott är mångfasetterade, men studien pekar också på brister i den offentliga statistiken där brott betecknas som uppklarade trots att motsatsen ibland är fallet. Nedläggningsgrunden brott kan ej styrkas används i av alla sexualbrottsutredningar, vilket inte innebär med automatik att fallet är uppklarat. Av de våldtagna kvinnor som vänder sig till kvinnor i har anmält våldtäkten till rättsvårdande myndigheter. I de fall kvinnor vänder sig till just kvinnor rör det sig i stor utsträckning om relationsvåldtäkter där spärren mot att polisanmäla är stor hos många kvinnor. Många uttrycker också en rädsla för att inte bli trodda som orsak till att våldtäkten inte har polisanmälts. Detta tyder på att det kan finnas ett betydande mörkertal när det gäller antalet begångna våldtäkter i förhållande till dem som polisanmäls. Många pekar på vikten av att arbeta med bemötandefrågor som rör brottsoffer i allmänhet och brottsoffer som har utsatts för sexualbrottslighet i synnerhet. Det har skett utbildningsinsatser för dem som arbetar med utredningar om sexualbrott hos de rättsvårdande myndigheterna. Det är mycket bra, och det har säkerligen förbättrat kompetensen när det gäller bemötandefrågorna. Men det är viktigt att detta arbete fortsätter med ännu större intensitet, och det kommer att kräva politiska initiativ. Jag tänker inte uppehålla mig vid polisens resurser i någon större utsträckning , men resursknappheten hos i första hand polisen gör sig också påmind när det gäller utredningar om sexualbrott. Det kan finnas skillnader mellan den relaterade utredningen och den officiella statistiken, men det visar på vikten av att få en samlad och väl underbyggd bild av hur rättsväsendet hanterar grova sexualbrott. I svaret säger att han avvaktar två utredningar som har till uppgift att spegla bemötandefrågorna. Problemen är inte nya, även om de nu har formaliserats på ett tydligt och förskräckande sätt. Därför borde det finnas någon form av åtgärdsplan hos regeringen, berört departement och ministern, eller i varje fall tankar kring vilka politiska initiativ som kommer att krävas för att åtgärda de här problemen, för att förbättra möjligheterna att höja den faktiska uppklaringsprocenten i fråga om allmänna våldtäkter och för att stimulera förändringsarbete kring attityder och värderingar i fråga om sexualbrott. Trots svaret från justitieministern efterlyser jag fortfarande ett mer konkret svar på de här frågorna. 53 (): Även jag vill börja med att tacka justitieministern för svaret. Jag känner att justitieministern har goda intentioner det vet jag att han har. Men jag känner också att han inte orkar riktigt ända fram. Varför vågar inte ministern tydligt säga att det finns poliser och åklagare som har gjort ett dåligt jobb och vilkas inställning och attityder till kvinnan gör att våldtäkter aldrig går till åtal? Mäns attityder till kvinnor, att de som är utmanande klädda och berusade blir våldtagna, är inget unikt för polismän. Sådana attityder finns hos män i alla yrkeskategorier. Det gör det dock inte försvarbart på något sätt. Det var glädjande att reagerade på ett mer självkritiskt sätt än vad justitieministern gör. Justitieministern ger inte ett enda exempel på vad han och regeringen ska kunna göra bättre för att förbättra situationen för de utsatta kvinnorna. Det går att konstatera att den socialdemokratiska regeringen är handlingsförlamad. överdirektör säger däremot att hon inser och medger vilka problem som finns. Hon konstaterar att många poliser saknar grundläggande kunskaper om hur en våldtagen kvinna reagerar. Utbildning i intervjuteknik och familjevåldsgrupper är viktiga åtgärder som lyfts fram. Jag vill också lyfta fram vikten av att fler utredare utbildas. Det är brist på kompetenta utredare, och medelåldern är hög. Utredarna behöver också jobba i grupper, så att inte enstaka utredare kan lägga ned fall utan god motivering. För övrigt vill jag säga att familjevåld är ett hemskt ord. Det låter som att olika familjemedlemmar använder våld mot varandra. Sanningen är att det är mäns våld mot kvinnor som måste bekämpas. Förmodligen är det vi män som har hittat på ordet familjevåld för att slippa känna oss skyldiga just som män. Justitieministern radar i sitt svar upp några åtgärder som han har genomfört. Dessa åtgärder är i de flesta fall bra. Men det går inte att komma ifrån att det inte har blivit bättre snarare tvärtom. Professor menar att situationen för våldtagna kvinnor inte har varit så dålig i sedan kvinnofridslag trädde i kraft . Det kanske är att ta i något, men det belyser ändå att det finns ett tydligt problem i . Det måste alltid sägas i sådana här sammanhang att vi alltid måste vara vaksamma på rättssäkerheten. Det måste givetvis finnas tillräckliga bevis för att en misstänkt våldtäktsman ska fällas. Men det minsta man borde kunna begära är att polisen gör allt som går för att säkra bevisning. Det finns självfallet poliser som gör ett otroligt bra jobb när de utreder sexualbrott, men det finns också poliser som har en grundläggande misstro mot kvinnor som anmäler sexualbrott och utgår från att de allra flesta anmälningar är falska speciellt om kvinnan har druckit alkohol, är klädd på ett som polisen uppfattar det utmanande sätt, är missbrukare eller är tidigare dömd. Har mannen hög status och kvinnan låg status är det i det närmaste omöjligt för kvinnan att få mannen fälld. Det är så det ser ut . Det är också skrämmande att det snarare verkar vara slumpen som avgör om det ska väckas åtal eller inte. En engagerad polis eller åklagare kan vara skillnaden mellan en nedlagd utredning och åtal, och detta är helt oacceptabelt. I de fall som det finns en känd misstänkt förövare är det så att av de misstänkta inte ens blir förhörda. Detta kan vi inte acceptera. 54 (): Kollegan tog utgångspunkt i för att beskriva att frågan inte är ny och vår förvåning och bestörtning över att regeringen inte har åstadkommit mer än det vi har , med de strukturfel som finns inom det här området. När det gäller regeringens handlingsmöjlighet har vi länge väntat på sexualbrottslagen. fick vi i tidningen vetskap om att den inte kommer . Min första fråga till justitieministern är: När kommer den nya sexualbrottslagen? Vi har diskuterat lagen här i kammaren. Det har varit utredningar och remisser. Vi har länge blivit utlovade lagen . vet inte regeringen när den kommer. Vad är problemet? Om kunde förklara det i den här debatten skulle jag vara tacksam. Det är viktigt med lagstiftning som talar om gränserna. Men som justitieministern också sade, är ett professionellt arbetssätt bland dem som jobbar med de här sakerna också väldigt viktigt. Jag är inte helt säker på att det professionella arbetssättet genomsyrar hela rättsväsendets yrkeskår. Där har vi väldigt mycket kvar att göra. Jag ska ta ett exempel. var inne på detta med familjevåld och familjevåldsenheter. Vi hade i justitieutskottet besök av Riksåklagaren , och vi diskuterade den låga uppklaringsprocenten. Vad Riksåklagaren hade kunnat konstatera var att det var en oerhört låg uppklaringsprocent på sexualbrott mot barn, men inte där man arbetade i familjevåldsenheter. Där samarbetade man mellan polis och åklagare. Det gällde inte bara i utredningen, utan polis och åklagare utbildade de poliser som på fältet har hand om förstahandsåtgärderna för att de skulle bli bättre på den första bevisupptagningen. Riksåklagaren ansåg att man måste jobba vidare med detta. Det som förvånar mig är att detta inte har kommit längre ut i organisationen, eftersom rekommenderade alla polismyndigheter att upprätta det. Jag har i den här kammaren debatterat med justitieministrar, av både manligt och kvinnligt kön, om politiska initiativ för att påskynda utvecklingen av familjevåldsenheter, att ge en politisk push för det här förändrade arbetssättet, så att man kan få ett professionellt arbetssätt som genomsyrar hela polisverksamheten. Jag tycker att detta är oerhört angeläget, och jag skulle vilja ha justitieministerns kommentar. Justitieministern nämner också i sitt svar att polisen måste göra mer för uppklaringen. Vilken är då justitieministerns uppfattning om vad det är polisen måste göra? Kan vi få lite klarhet i detta? Kammaren beslutade på förslag av förste vice talmannen att ajournera förhandlingarna till . 14 § (forts.) Svar på interpellationerna 2003/04:343 och 344 om uppklaring av våldtäktsbrott 55 Justitieminister (): Jag ska först säga till interpellanterna att det är möjligt att jag missar något, eftersom det har gått , men ni får ju möjlighet att återigen ta upp era frågor. Det är klart att det är viktigt att man även lyfter fram studentuppsatser, men man måste också inse de begränsningar som finns i studentuppsatser. Detta tycker jag inte på något sätt ska vändas till någon kritik mot det. Jag tycker att det är bra när man skriver om sådana här saker, men det är klart att det är ett begränsat urval, och statistiken stämmer inte alltid, inte heller i det här fallet när det gäller uppklarade brott. Det är ett betydligt högre antal. Men låt oss säga två saker som jag tror att vi är överens om. Först och främst delar jag helt uppfattningen att uppklarade brott är uppklarade brott. Det är inte uppklarade brott när man skriver av på det här sättet, och det ska ju RPS ändra. Kommer man mot förmodan inte att göra det kommer vi i alla fall att ge instruktion om att det ska ändras. Jag håller helt med om att det inte är den statistiken som man ska ha. Låt oss också vara överens om att man självklart kan höja uppklaringsprocenten, trots att vi är medvetna om att det naturligtvis är mycket svårare när uppgift står mot uppgift. Det är ju som säger, att det ska vara styrkt, ställt utom rimligt tvivel. Är det ord mot ord är det svårt, men den kan definitivt bli högre. Vi ser nämligen att det är stora regionala skillnader, och det faktum att det är det visar att det faktiskt går att höja uppklaringsprocenten. Som jag faktiskt sade är det självklart att det finns poliser som inte har rätt attityd. Det vore märkligt annars, med tanke på att det finns så många som ägnar sig åt det här. Men låt mig i rättvisans namn säga att den information som jag har fått från många kvinnoorganisationer är att den utbildning som har gjorts av polisen har givit resultat. I många fall känner man sig bättre bemött. Men, som sagt, självklart kan det bli ännu bättre. Bland annat sker arbete här i med att inrätta just sådana enheter som efterfrågar. Sedan gäller det då vad vi har gjort från politiskt håll. Ja, som jag nämnde gav vi så sent som i uppdrag åt både och att just prioritera de här frågorna. Och på det sätt som det fungerar sker ju det i regleringsbrev, och sedan blir det en återrapportering. Det här visar att vi prioriterar annat än själva lagstiftningen. Det handlar också om ren instruktion till myndigheterna om att prioritera dessa frågor. Mer tydliga än så kan vi inte vara, om vi inte ska göra oss skyldiga till grundlagsbrott. När det gäller lagstiftningsarbetet är det som bekant kanske det största och mest omfattande arbete som har skett på det här området, och det arbetet har pågått . Det var som kommittén satt, så det är mycket omfattande på område efter område. Det har varit en spännande resa och en svår resa på vissa håll. Jag tänker bland annat på den starka remisskritik som kom med det ursprungliga förslaget, vilket jag i och för sig inte vill kritisera därför att det var modigt av att ta det steget, men det kanske blev lite inkonsekvent, som remissinstanserna sade.