prot · GS0913 · 2004-10-13 00:00:00 — Jag är helt på det klara med att man i de invandrartäta områdena möter mycket större utmaningar än på andra ställen. 88 () replik: Jag måste säga att jag inte är direkt nöjd med svar. Jag tror att problemet ligger på en helt annan nivå. Det handlar om inriktningen på utbildningen. Sätter man upp ett 50-procentsmål och utgår från att högre utbildningar och akademiska studier ska vara slutmålet för alla elever, kommer elever på skolor som eller i och , som också har invandrartäta förorter, ohjälpligt att misslyckas. 50-procentsmålet för den koppling till akademiska studier som är det enda slutmålet som den socialdemokratiska regeringen har är grundproblemet. Varför hör vi inte mer om de praktiska utbildningarna? Varför hör vi inte något mer om alternativ för de här ungdomarna, alternativ som kanske på ett helt annat sätt hade kunnat hjälpa dem till deras bästa förutsättningar i stället för att som föra dem från ett misslyckande i till ett misslyckande i gymnasieskolan? 89 () replik: Mitt anförande kretsade just kring frågan om yrkesutbildning. Det är bra att vi har en 50-procentsmålsättning, men för de resterande måste det bli ett större utbud. Det är inte så att alla kan gå till akademiska studier utan man ska ha en grundläggande högskolekompetens. Det är inte ett krav som ställs för övergång till högskolan utan för att man ska kunna fungera i arbetslivet och i samhällslivet och kunna delta i demokratiska strävanden. Jag tycker inte att vi ska förvägra de resterande av eleverna i detta och anse det vara något exklusivt för den andra halvan. 90 () replik: sade att nästan alla går vidare från , och det är ju sant, men en fjärdedel hoppar av utan fullständiga betyg. Av dem som får betyg når inte upp till de mål som är uppsatta. Väger man ihop dessa siffror finner man att det är ungefär lika många som får färdig gymnasieutbildning som i den gamla gymnasieskolan. Det är ju inte så bra, och internationellt sett ligger vi inte på något sätt uselt till, men med tanke på att vi lägger ned mer pengar på skolan än något annat land i ligger vi ganska medelmåttigt till. Min fråga till är: Vad föreslår ni socialdemokrater? Vilka förändringar kan ni tänka er för att skapa vettiga yrkesutbildningar inom gymnasieskolan, och hur ser ni på lärlingsutbildningen? 91 () replik: Jag berörde inte dessa frågor speciellt eftersom vi ska ha en särskild gymnasiedebatt, men jag kan först säga att det som vi måste göra finns i det betänkande som vi ska diskutera. Det gäller framför allt att de elever som inte är behöriga till gymnasieskolan tillförs resurser och ska få undervisning på heltid. Vi tillför kommunerna . Det är en stor förstärkning. Jag tycker att dessa elever har behandlats milt sagt njuggt. Det är viktigt att de får en undervisning så att de får reella möjligheter att bli behöriga och fullfölja ett gymnasieprogram. har många kommuner satsat bra och målmedvetet för att eleverna ska kunna läsa upp sina betyg vid sidan om. Andra har enbart låtit eleverna läsa till exempel den matematik som de inte har klarat av. De eleverna blir inte speciellt motiverade att gå vidare. Det är självklart att avhoppen blir stora. 92 () replik: deltog i , som hade ett förslag om att gå ännu längre åt det håll som vi från kritiserar. Det innebar att man skulle banta de 17 gymnasieprogrammen till 8 och göra utbildningarna mera likformiga. Det förslaget backade ju regeringen bort från, och det tyckte vi var väldigt bra, men det har inte kommit några konkreta förslag. För att nu hålla oss på den allmänpolitiska nivån och inte gå in på sådana detaljer som vi ska diskutera vill jag fråga: Hur länge tycker att man ska acceptera att så många människor på yrkesinriktade program misslyckas och hoppar av? Hur länge tror att man kan arbeta med förändringar inom systemet? Hur många ska misslyckas innan det är dags att fundera över om det behövs en genomgripande reform av yrkesutbildningarna? 93 () replik: Varje elev som hoppar av är ett misslyckande. Man kan aldrig säga att man ska tolerera ett visst antal utan självklart måste målsättningen vara den att alla ska lyckas. Jag tycker att man i stor utsträckning svartmålar och säger att alla som går i yrkesinriktade program misslyckas. Det är många som får sin kick först när de kommer från gymnasieskolan till ett yrkesinriktat program eftersom de där äntligen får göra sådant som de är väldigt intresserade av. Jag menar att man ska ta tag i motivationen på ett helt annat sätt än vad man gör , ta tag i det som ungdomarna är intresserade av och få dem att känna att kärnämnena matematik och svenska inte är ämnen utan verktyg. 94 (): Jag vill till säga att jag tyvärr måste göra henne besviken eftersom jag inte kommer att vända mig till henne utan till hennes frånvarande kollega . Det är nämligen framför allt högskolefrågor som jag har tänkt ta upp. Kunskapsjobb har för vissa politiker blivit ett mantra för arbeten som någonstans mirakulöst bringar folk högre lön och jobb som inte är lätta att flytta på. Problemet är bara att när man säger kunskapsjobb faller med automatik också ett antal andra parametrar ut. Det är precis som i ett dominospel. man på brickan vi ska leva på kunskap, måste också med automatik andra saker följa för att spelet ska gå ut och för att det ska bli ett välfärdssamhälle i andra ändan. Ska man leva på kunskap måste den nämligen vara bättre än andras, bättre i meningen mer djup, mer specialiserad och mer marknadsrelevant. Det kräver en tydlig spets. Detta i sin tur kräver omtänk i de institutioner som förmedlar och bygger kunskap, nämligen det här landets skolor och universitet. behöver inte göra några nya extrema saker, snarare sluta vara extremt på andra punkter. Jag hade tänkt ta upp några punkter som jag tror är viktiga för att bryta dagens kris inom den högre utbildningen i . Den första punkten gäller inflödet av nya studenter till högskolan. Det handlar helt enkelt om det vi debatterade: att grund- och gymnasieskolan på väldigt många håll inte lever upp till de uppställda målen. Alltfler studenter saknar de förkunskaper som de hade behövt för att klara sig. Detta leder ofelbart till en gymnasifiering av högskolan. När dessutom alltfler studenter tvingas ta studielån för att skaffa sig de grundkunskaper som är nödvändiga för att de ska klara sina högskolestudier blir alla förlorare, samhället likaväl som individen. Den andra punkten är att vi nu måste ta krafttag för att komma till rätta med antagningssystemet. Det nuvarande systemet skapar bara problem, både på högskolan och i gymnasieskolan. På den lägre nivån väljer ett stort antal av eleverna att prioritera betyg snarare än goda kunskaper. Svåra men viktiga ämnen får stryka på foten till förmån för enklare kurser där man inte behöver plugga överdrivet mycket för att erhålla ett toppbetyg. Detta har särskilt drabbat språkämnena, vilket i sin tur är ytterst allvarligt. Därför måste vi nu inrikta all vår kraft på att bryta detta destruktiva mönster vad gäller de taktiska valen. I högskolan yttrar sig problemen genom att fyra av fem studenter tvingas ta omvägar och läsa en annan utbildning vid en annan högskola än den man själv hade valt. Det är faktiskt så att endast var femte student i går på sin drömutbildning. Vi moderater är helt övertygade om att motivationen och glädjen blir betydligt större hos en student som får gå sin drömutbildning vid sitt favoritlärosäte. Därför vill vi införa ett decentraliserat och rättssäkert antagningssystem. Vi vill också göra det möjligt för fler att komma in på sitt förstahandsval genom att låta högkvalitativa utbildningar växa och ta in fler studenter. I korthet: Vi moderater värnar studenterna och tanken på starka och självständiga universitet och högskolor, inte socialistiska och centralistiska system. Som punkt tre sätter vi frågan om urholkningen av grundutbildningsanslagen. Alltfler studenter har fått plats vid landets högskolor och universitet, men har anslagsökningarna släpat efter. Enligt har grundutbildningsanslagen urholkats med /95. Det är siffror som förskräcker. Därför måste vi vända utvecklingen. Vi moderater vill höja grundutbildningsanslagen till universitet och högskolor med ca i syfte att successivt rekonstruera lärosätenas styrka och självständighet. Den fjärde punkten är bristen på forskningsmedel. publicerade den brittiska regeringens vetenskaplige rådgivare en artikel i tidskriften som bekräftar att fortfarande har en framstående plats inom forskningen. Artikeln visar dock att det bara är , , och som tappar i antalet vetenskapliga citeringar gentemot alla andra 27 länder i undersökningen. Det är någonting att fundera över efter statsministerns tirader här i kammaren om svenska framgångar. Med tanke på de senaste årens sviktande finansiering av den svenska högre utbildningen och forskningen är det sannolikt att vi kommer att fortsätta att förlora mark om vi inte gör någonting. Utbildnings- och forskningsministern har presenterat det ekonomiska underlaget för den kommande forskningspropositionen och antytt hur medlen ska fördelas. Problemet är bara att det hela är ett nollsummespel. Staten ger med den ena handen och tar med den andra. Man kan något förenklat beskriva förslaget att tillföra 2,3 miljarder till forskningen som en omfördelning från lärosätenas resurser för forskning och undervisning till en så kallad excellenssatsning på forskning inom medicin och teknik. Jag har ingenting emot ordet excellens. Det är ett bra ord för att beskriva den målsättning man vill ha. Men det ska inte missbrukas på det vis som gör. Den här satsningen går inte direkt till lärosätena. I stället ska medlen gå omvägen via forskningsråd och andra myndigheter, vilket leder till mer administration, högre kostnader och mindre forskning samt att mer tid måste läggas på att skriva och skicka in anslagsansökningar. Är det denna excellenta satsning som ska föra in ? Det finns dock partier här i kammaren som står för en annan politik. Vi moderater vill successivt öka forskningsanslagen med . Vårt syfte är att förstärka den fria forskningen. Vi satsar på kvalitet. Vi satsar på bioteknik, medicin, materialvetenskap, IT och alla de områden som är viktiga. Avslutningsvis, herr talman, är det viktigt att framhålla att vi behöver en förändrad politik, av den typ som vi i allianspartierna står för, för att på nytt sätta kvaliteten i högsätet. Jag och övriga ledamöter i kammaren har rätt att få reda på vad Socialdemokraternas alternativ på högskoleområdet är. 95 (): Varje tidsålder författar sin egen berättelse om samhället. I den berättelsen ska alla känna sig hemma och finna sin naturliga roll. Berättelsen har alltid ett lyckligt slut, och ett lyckligt slut i en god berättelse är alltid bara början på en lång lyckoperiod: De lever lyckliga i alla sina dagar. Vår tidsålders berättelse börjar utkristallisera sig som berättelsen om kunskapssamhället, där de flesta människor är välutbildade och där forskningen har tilldelats huvudrollen som navet för detta samhälles utveckling och tillväxt. Biomedicinsk forskning skänker oss längre och friskare liv. Informationstekniken öppnar världen och ger oss möjlighet till ett rikare och mer mångfasetterat liv. Vi är ju bara ett klick från hela övriga världen. Vi lever i den globala byn. Tillsammans skapar forskare, näringsliv och politiker de stora system där denna utveckling görs möjlig. På politiska toppmöten, vetenskapliga konferenser och industriella sammankomster slår man fast att forskningen inom bio-, nano- och IT-områdena kommer att vara garanten för en trygg framtid i tillväxt. Jag får erkänna att jag själv omfattar den här berättelsen om framtiden. Men när jag möter människor på arbetsplatser, på gymnasieskolor och i grundskolor får jag ofta lyssna till en helt annan berättelse om framtiden, en berättelse om rädsla och oro för en snabb utveckling mot det skrämmande okända där forskaren spelar gud genom sin hantering av gener och stamceller, där mänskligheten utsätts för livsfarlig strålning och där utbildning och forskning blir till människans fiende. Detta är inte unikt för , har jag märkt i mitt arbete i . Vi börjar möta denna oro och denna rädsla i land efter land. Man kan tala om brist på kunskap och utbildning. Det gör en del. Brist på information, säger andra. Men jag vill nog säga att vi här upplever en brist på kommunikation. Trots att fler och fler av våra invånare i landet får en allt längre utbildning växer nämligen misstron mot den moderna naturvetenskapen. Då kan man fråga sig: Hur kommuniceras egentligen viktiga forskningsrön i vårt kunskapssamhälle? Omfattar vi berättelsen om kunskapssamhället måste vi ju möjliggöra kommunikationen mellan vetenskap och allmänhet, mellan forskare och skolungdom. Myten om den excentriske vetenskapsmannen överträffas nog endast, måste jag säga, av myten om den ointresserade och okunniga allmänheten. Vi måste skapa förutsättningar för mötet mellan vetenskap och samhälle, för dialogen om den moderna vetenskapen, och människors oro måste börja tas på allvar. Därför är det viktigt att högskolans tredje uppgift blir en uppgift med bredd och djup, ett förhållningssätt för att hålla dialogen med det omgivande samhället vid liv, för att möta oron, för att bygga upp förtroendet, för att lyssna. Utan förtroende för modern vetenskap kommer berättelsen om kunskapssamhället aldrig att bli annat än ett utkast. Jag tror att det vi gemensamt delar med hela övriga västvärlden, nämligen flykten från studier i naturvetenskap och teknik, på något sätt har sin grund i den här rädslan och den här oron. Jag tycker att vi politiker på riksnivå har en stor uppgift att fylla genom att göra det här tankeutbytet och den här dialogen mellan vetenskapssamhället och det civila samhället möjlig. 96 () replik: Tänk vilka olika erfarenheter vi har. Den mest positiva människa som jag har mött på länge var Noha på Öresundsgymnasiet som jag träffade och som ville plugga till läkare efter gymnasiet och sedan utbilda sig till forskare på ryggmärgsbråck. För henne, som hade sin bakgrund i , var det fullständigt självklart att ta alla de möjligheter i anspråk som erbjuder. Jag tror att hon, precis som jag, är oerhört stolt över . Jag delar inte alls den svartsyn som ger uttryck för i talarstolen om den svenska ungdomens inställning till forskning, tvärtom. Nej, den oro vi bör känna är över den nedmontering av forskningsresurserna och forskningsresultaten som vi har upplevt av socialdemokratiskt styre. Vi har gång på gång kunnat notera att ungdomar som kommer till högskolan saknar förkunskaper i tillräcklig utsträckning för att tillgodogöra sig kunskapsinhämtningen och saknar möjligheter att just uppnå de excellenta resultat som håller på att utveckla sig till ett mantra. Det tycker jag att borde prata mer om. 97 () replik: Jag vet inte riktigt vilket jag ska bemöta. Jag lyssnade på anförande som var laddat av negativism mot svensk utbildning, svensk forskning, svenska universitet och högskolor. Jag blev lite förundrad redan då, och blir jag ännu mer förundrad när du inleder med att tala om vilka fantastiska möjligheter som den svenska forskarvärlden och det svenska skolsystemet erbjuder. Jag har lite svårt att riktigt hantera vad det är vill. Jag vill nog att du blir klarare när det gäller din grundinställning till hur situationen är. Är det katastrof och kaotiskt eller är det de öppna möjligheterna som du beskrev i din replik på mitt anförande. Jag vill ha reda på det först för att vi ska kunna diskutera. 98 () replik: Jag tror att var alldeles för försjunken i sitt eget anförande om hon uppfattade någon negativism i mitt. Men jag ska vara helt ärlig och klar gentemot . Vad händer i en värld där universitet och högskolor har mindre resurser men många fler studenter att hantera? Vad händer i en sådan värld? Vad händer i en värld där den enskilde forskaren måste lägga av sin tid på att söka forskningsanslag i stället för att ägna sig åt forskning, ta emot doktorander eller undervisa studenter? Det är ju detta vi måste diskutera. Jag är den förste att erkänna de fantastiska möjligheter som det svenska utbildningsväsendet erbjuder. Det sade jag också klart och tydligt i mitt anförande. Men man får inte lov att stirra sig så blind på sitt eget skön, höll jag på att säga, , det som man tror att man har uppnått under de här tio åren att man glömmer bort alla de problem som har uppstått. Det är därför som min fråga till dig kvarstår: Vad kommer att hända, vilka förbättringar och förändringar föreslår ni egentligen för den kommande perioden? Var nu lite konkret så ska vi nog kunna diskutera resten också. 99 () replik: Jag kan till säga att vi nog får tänka oss att forskare även får söka anslag. Jag tror att det borde ligga i linje med den excellens som förespråkar. Vi kan inte dela ut forskningsmedel till alla som ansöker om forskningsmedel. Det blir inte särskilt mycket per forskare. Vi har ett system där man ansöker om forskningsmedel i konkurrens och där de bästa får forskningsmedel. Jag tror faktiskt, , att det här kommer att bli ännu mer utpräglat , därför att genom vår politik blir det fler och fler i det här landet som doktorerar. Målsättningen är att vi ska ha dubbelt så många doktorander och examinerade som vi har . Jag har fortfarande inte hört, och jag hoppas att jag inte kommer att få höra det heller, att det på grund av en fördubbling av antalet doktorander kommer att bli en minskad kvalitet i det svenska examinationssystemet. Det borde annars ligga i linje med allt annat som säger. Blir det fler studenter blir det sämre kvalitet. Men jag har inte hört och jag hoppas att jag inte kommer att få höra att det blir sämre examinationer och sämre doktorsavhandlingar om det är fler som doktorerar. 100 (): Jag måste erkänna att det är med lite blandade känslor jag kliver upp i talarstol under den här allmänpolitiska debatten. hemma med känns det å ena sidan lite vemodigt och märkligt att inte ha henne kring sig, på sig och med sig . Å andra sidan känns det otroligt stimulerande att återigen få diskutera och debattera kanske den viktigaste frågan för och för framtid, nämligen den svenska skolan. Som socialdemokrat drivs jag av en vision om att utveckla en trygg kunskapsskola för alla barn och ungdomar i vårt land, en skola som sätter elevens nyfikenhet i centrum och som uppmuntrar sökandet efter kunskap och bildning. Det var roligt att få höra hur moderatledaren nu erkänner att den svenska skolan på många sätt är bra och också har blivit bättre . Internationella studier visar ju att han har rätt. Svensk skola står sig väl vid en internationell jämförelse. Orsaken är ingen slump eller tillfällighet. Det handlar om ett ideologiskt vägval, att ha en sammanhållen skola som inte sorterar och lämnar vissa elever ohjälpligt efter. Vi socialdemokrater har dessutom målmedvetet satsat miljardbelopp för att steg för steg anställa fler lärare och andra specialister i skolan. har lärartätheten ökat, både i grund- och på gymnasieskolan. Ett kvalitetsprogram för skolan har genomförts. har fått ett tydligt uppdrag att utvärdera och följa kvaliteten på våra skolor. Den nya har fått sitt första och viktigaste uppdrag, att stödja utvecklingen i de skolor som finns i de mest segregerade bostadsområdena. Det är ju så att trots att flertalet elever lämnar med goda kunskaper gör inte alla det. Att var tionde elev inte har nått upp till kunskapskraven är skolans största misslyckande och viktigaste utmaning. Vi vet av forskning att de elever som får kunskapsluckor tidigt i skolan riskerar att få det svårare att komma igen i gymnasiet, på högskolan och i arbetslivet. Risken är uppenbar att klassklyftorna förstärks och växer . Verkligheten visar också att den kunskapssegregation som finns i är större än vad genomsnittssiffrorna visar. Det finns skolor i vårt land där mindre än hälften av eleverna får de nödvändiga kunskaper som behövs för framtiden. Skolorna återfinns oftast i de mest segregerade bostadsområdena i vårt land där föräldrarna har låga inkomster och kort utbildning och där en stor andel av föräldrarna också har utländsk bakgrund. Detta borde skoldebatten handla om, men det gör den oftast inte. Kanske beror det på att det bara är arbetarklassens eller invandrarnas barn det handlar om. Skiljelinjen i svensk politik blir i den här frågan ganska tydlig. Vi socialdemokrater vill fördela resurser efter barnens behov. och motionerar återkommande om att ha en nationell skolpeng i princip lika för alla barn. I har , försökt stoppa en mer rättvis fördelning av resurserna till skolor och stadsdelar som har störst behov. Ta det senaste exemplet: ungdomspolitiska proposition som presenterades innehåller ett handlingsprogram för att stödja framför allt de ungdomar som har sämst förutsättningar. I budgeten har avsatts extra i syfte att stärka skolor i segregerade bostadsområden genom strategiska utvecklingsinsatser och 2007. Men den moderatledda alliansen säger naturligtvis nej. För mig och socialdemokratin är den ideologiska utmaningen glasklar. Vi ska ge alla barn och ungdomar möjlighet att lämna skolan med fullständiga betyg. Jag ser fram emot en frän politisk debatt om hur vi vrider debatten till att handla om de barn som ännu inte får den chansen i den svenska skolan. 101 () replik: I har vi en kunskapssegregation, sade i sitt anförande. Det var intressant att höra hans tankar kring hur delningen av skolan och kunskapen blir allt tydligare i vårt land. Vi och andra partier inom borgerligheten har försökt att ändra på detta och ge förutsättningar för alla elever, bland annat med de individuella studieplanerna, att göra skolan mer unik utifrån den enskilde elevens förutsättningar, kunskapsnivå och vad som finns med i bagaget. Det är fråga om att bland annat ha en flexibel skolstart och individuell uppföljning. Vi har också ett förslag om något vi kallar kunskapsrätt, det vill säga att det är kunskapen och inte tiden som ska styra i . Det innebär att du kan börja gymnasiet och åldrar. Vi tycker att när du lämnar ska du göra det med tillräckliga kunskaper för att kunna gå gymnasiet. Det ska inte bli den situation som finns där det individuella programmet är det näst största programmet. Är redo att gå vidare och göra den svenska skolan mer individuellt anpassad så att vi slipper att diskutera den kunskapssegregation du har tagit upp? 102 () replik: Den svenska skolan är individuell. Det är bra. Socialdemokratisk politik utgår från att varje elev ska ha en individuell plan för sin utveckling i skolan. Där har vi precis samma bild av hur det borde vara. Undervisningen är i vissa skolor inte anpassad efter enskilda individer. Betyder det att det här är den enda frågan att diskutera? Nej, naturligtvis inte. Jag tycker att bör diskutera med sina allianspartner om hur de ser på att verkligen satsa pengar på de elever som har störst behov. Har ni redan gett upp tanken om att faktiskt fördela pengar efter behov och inte efter en nationell skolpeng som ska vara lika för alla enligt moderatalliansens ledande partis förslag? Hur ser ni på det? Det är en gigantiskt viktig fråga för skolorna i och . Det handlar om att våga satsa mer pengar och resurser på de skolor som har störst behov. Är ni beredda att ge upp det också för att skapa en borgerlig maktallians? 103 () replik: slingrade sig lite grann i frågan. Det kan jag förstå. Socialdemokratin pratar om den stora skolan och flexibiliteten som viktig i sig, men när det väl kommer till kritan väljer man att backa och säga att det kan bli svårigheter. Det gäller speciellt frågan om flexibel skolstart. och kommunerna säger att de vill prova detta. De ser att det finns ett stort behov, och det är för elevernas bästa. Men regeringen säger att oj, det kan förstöra systemet i stället för att tänka på hur viktigt det är för det enskilda barnet, den enskilda eleven. En viktig sak som glömmer är att ju mer ansvar man lägger på kommunerna och den enskilda skolan, desto mer måste resurserna följa med. Tyvärr har man inte alltid gjort så.