prot · GR09109 · 2004-05-05 00:00:00 — I en motion , som besvaras i detta betänkande, föreslår att tydligt ska slå fast att resultatet i folkomröstningen inte innebär någon förändring när det gäller den penningpolitiska regimen. Med detta betänkande görs också ett sådant uttalande, och vi anser oss fullt tillgodosedda med detta. Politiken med en självständig riksbank och ett tydligt inflationsmål ligger fast. Vi välkomnar särskilt att det är ett helt enigt utskott som gör detta uttalande, särskilt mot bakgrund av den debatt som vi hade inför euroomröstningen där en självständig riksbank ibland utmålades som något väldigt odemokratiskt. Under de år som har gått sedan självständighet trädde i kraft har öppenheten ökat och den penningpolitiska debatten blivit mer intensiv, och det är väldigt bra. Självklart måste också regeringens företrädare få lov att yttra sig i dessa frågor. Vi vill inte ha några munkavlar. Däremot kan man konstatera att representanter för regeringen och våren har gått för långt. Man har inte nöjt sig med allmänna kommentarer om penningpolitiken utan man har i stället försökt kommendera fram räntesänkningar. Det sätt som regeringsföreträdare har yttrat sig på tjänar inte till att stärka självständiga ställning. Det må vara kortsiktigt taktiskt riktigt att förskjuta fokus bort från en handlingsförlamning som man själv drabbats av och i stället kräva åtgärder av , men på riskerar en sådan taktik att försvaga det ekonomisk-politiska ramverket. Vi vill inte ha några munkavlar på ministrar, men vi tycker att det är rimligt att regeringen funderar mer på hur man ska dra ur bjälken ur det egna ögat än på att söka efter eventuella grand i . Staten ska inte driva företag, och ska inte driva företag. Det måste vara den viktigaste slutsatsen som drar av finansutskottets granskning av bolagiseringen av kontanthantering. har arbetat med att förändra, modernisera och effektivisera sin regionala kontorsorganisation och hanteringen av kontanter. Till stor del har den utvecklingen inneburit viktiga och nödvändiga rationaliseringar och fokusering på kärnverksamheten, och det har varit bra. Men det finns också exempel på åtgärder som har lett fel. Beslutet av de politiska företrädarna i dåvarande riksbanksfullmäktige att bolagisera verksamheten utgör den egentliga källan till problemen. Det är inte så att bolaget har skötts dåligt av enskilda personer, utan det är fråga om ett systemfel. Sedan startades har vi sett hur bolaget har gått med stora underskott år . Delar av kostnadsökningarna hade förmodligen kommit även om man hade drivit det på annat sätt. Det är de kostnadsökningar som har tillkommit utöver alternativkostnaden som vi med skärpa ska ifrågasätta. När man studerar dessa närmare finner man att det framför allt handlar om den verksamhet där man gav sig ut för att konkurrera med andra företag på en fungerande marknad. För verksamheten i sig var det förmodligen oundvikligt med förlust under åtminstone , eftersom löpande kostnader som tidigare täckts av nu flyttades över till det nya bolaget. Tanken finns att detta kan ha varit en av drivkrafterna bakom att man sedan bestämde sig för att söka intäkter på annat håll. Det kan inte uteslutas att det var så. beskriver sin expansiva nya strategi i årsredovisningen . Syftet var att erbjuda kunderna helhetslösningar. Man lät därför det nybildade helägda bolaget i starta ett dotterbolag för transporter av pengar, Pengar i . Detta nya dotterbolag förvärvade andra bolag och hade 60 fordon och 80 anställda 2001. ökade man ansträngningarna ytterligare för att klara konkurrensen med de privata aktörerna. Därmed drog man också på sig ytterligare underskott. I en studie av KPMG, som finns i betänkandet, har man listat ett antal tillfällen i beslutsprocessen där man kunde ha fattat andra alternativa beslut som hade medfört en helt annan utveckling. Det första tillfälle som KPMG identifierar är också det viktigaste. Man skriver: När verksamheten bolagiserades kunde man i stället valt att avveckla den konkurrensutsatta verksamheten. Så borde man ha gjort, men så gjordes inte. I stället valde man att satsa ytterligare. Och att på det sättet satsa av statliga medel för att driva en kommersiell verksamhet på en fungerande marknad var direkt olämpligt. Det var också osmart och oekonomiskt. Man ska gråta över spilld mjölk. När åtskilliga försvinner ska man gråta över den spillda mjölken, men det räcker inte att göra det, utan man måste också lära sig en läxa. Om det är något vi ska lära oss av miljonrullningen är det just detta att staten, det vill säga i detta fall , inte ska starta bolag som konkurrerar med privata företag på fungerande marknader. Det finns en hel del att invända mot bolagiseringen. är också väldigt kritiskt i vissa delar i betänkandet, men man ska också komma ihåg att framhålla att direktionen har tagit tag i problemen och gör det som måste göras. Bland annat innebär det att man avyttrar den konkurrensutsatta verksamheten, stramar upp övervakningen och effektiviserar kontanthanteringen ytterligare. Det finns i svensk lagstiftning inget krav på att protokoll ska offentliggöras eller att riksbanksledningen ska delta i utfrågning av . Så borde det vara. välkomnar att självmant har beslutat att offentliggöra direktionens protokoll med viss fördröjning. De är viktiga underlag i den diskussion som måste finnas om penningpolitiken. Öppenheten stärker förståelsen för penningpolitikens mål, och den stärker också trovärdigheten i politiken. Offentliga protokoll från direktionens sammanträden måste vara en självklarhet även framöver. Därför bör den praxis som finns föras in i riksbankslagen. Chefen för , , är i lag skyldig att delta i de utfrågningar som anordnar. Några liknande lagregler finns inte i . Det borde det göra. De offentliga utfrågningar som genomförs i finansutskottet har kommit till stånd till stor del, främst kanske, på initiativ från riksbanksledningen. Men det finns ingen garanti för att det kommer att förbli så. Därför bör också detta sättas på pränt genom bestämmelser i riksbankslagen. har två reservationer i detta betänkande och ett särskilt yttrande. Jag nöjer mig med att yrka bifall till reservation nr 3. 67 (): Jag yrkar bifall till reservation 1 Utvärdering av penningpolitiken 20012003. Det är en motivreservation. Reservationen går ut på att prognoser av såväl KPI- som UND1X-inflationens utveckling och inledningen av 2004 legat över eller till och med kraftigt över det verkliga utfallet. Missbedömningen har fått till följd att bedrivit en alltför stram penningpolitik. Det har bidragit till att dämpa tillväxten i den svenska ekonomin, minskat sysselsättningen och ökat arbetslösheten. Före beslutades penningpolitik av riksbanksfullmäktige som var utsedd av . I huvudsak avspeglade fullmäktige de parlamentariska styrkeförhållandena. För att förbereda för ett EMU-medlemskap blev politiskt oberoende . var motståndare till denna förändring av demokratiska skäl men också av ekonomiskt sakliga skäl. Vi anser att en viktig del av politiken undandrogs demokratin. Erfarenheten visar att besluten om förändringar i räntenivån varken är enbart teknik eller vetenskap. Det handlar ytterst om värderingar och ideologi. Liksom i all politik krävs det givetvis också sakkunskap och faktaunderlag. Man kan hävda att det är en liten del av samhällspolitiken som hänvisats till en politiskt oberoende riksbank och att instrumentet främst handlar om styrräntan, den så kallade reporäntan. Men det ansvar som nuvarande riksbank har är prisstabilitet och finansiell stabilitet. Hur direktionen åstadkommer detta påverkar förutsättningarna för samhällspolitiken i dess helhet. Det finns ingen objektiv ekonomisk politik, och penningpolitiken är en del av den ekonomiska politiken. direktion har i ett tillägg till inflationsmålet två anledningar att avvika från målet vid penningpolitiska beslut. I stora drag handlar det om förbindelsen mellan inflation, konjunkturläge och sysselsättning. Frågan är hur mycket använt sig av dessa möjligheter till avvikelse. I huvudsak har räntepolitik styrts av följande enkla handlingsregel: Om inflationsprognosen visar att inflationen avviker från inflationsmålet ska reporäntan normalt förändras. En prognos betyder normalt att reporäntan ska höjas, och en prognos att reporäntan ska sänkas. Förutom vid några enstaka tillfällen har följt denna handlingsregel. LO-ekonomerna skriver i en debattartikel publicerad i : Vi tror att sett för mycket till mekaniska handlingsregler och använt osäkra prognoser om framtiden i stället för den mer säkra informationen om nuläget om verkligheten om man så vill. har hamnat helt ur fas med den ekonomiska utvecklingen. Den har tvingats till skyndsamma och stora räntesänkningar. Inflationen blir mätt med KPI och , enligt regeringens vårproposition. chef säger i i en artikel : En orsak till att arbetslösheten stigit så snabbt som den gjort är att reporäntan varit för hög. I samma artikel säger samma instituts prognoschef : Alla indikatorer pekar på att penningpolitiken varit för stram . Riksbankschefen medger också detta i finansutskottets offentliga utfrågning : Det är klart att man i efterskott, när vi nu ser att inflationen har fallit ut så lågt som den har, kan säga att det hade varit möjligt att ha en lägre ränta 20012002. Han försvarar sig dock mot kritiken och menar att den förenklar problematiken. Dessa citat förstärker motivreservation. Egentligen vore det enda riktiga att demokratisera eftersom penningpolitiken är en del av den ekonomiska politiken. I LO-ekonomernas nämnda debattartikel framgår att de ska ha överläggningar med Socialdemokraterna i finansutskottet, där de kommer att begära att en utvärdering av politiken för full sysselsättning görs. Om jag räknar rätt borde den överläggningen ha varit , . Vad svarade ni, ? Från sida skulle vi se positivt på ett sådant initiativ. Vidare framgår det av artikeln att LO-ekonomerna också vill ha en utvärdering av politik. Det här betänkandet borde väl vara svaret på deras begäran. Avslutningsvis vill jag bara nämna att står helt bakom den kritik som ett enigt utskott riktat mot de missförhållanden som framkommit under beredningen av ärendet om bolagisering av kontanthanteringen. Även med beaktande av att ser över hur kontanthanteringen ska organiseras skulle vilja gå längre och göra ett tillkännagivande till direktion. Av formella skäl kan vi inte göra ett sådant yrkande, men vi ser mycket allvarligt på det som gjort. Detta har vi gett uttryck för i ett särskilt yttrande. För det första borde ha haft möjligheter att pröva planer på att bolagisera kontanthanteringen eftersom det innebar att grundlagsenligt givna rätt att ensam ge ut sedlar och mynt delvis privatiserades. För det andra har staten under de första fyra och ett halvt åren förlorat mer än . Fortsatta betydande underskott förutses även . Jag kan inte låta bli att säga angående mening att staten, i det här fallet , inte borde bedriva företagsverksamhet eftersom den inte klarar av det att det finns många goda exempel på att det privata näringslivet också har gjort sina fadäser. Så det är ett väldigt tunt argument som har lämnat här. 68 () replik: Jag vet inte riktigt i vilken ända jag ska börja. Jag konstaterar att retorik inte alltid stämmer överens med det som finns i betänkandet. Det är till exempel så att inte har reserverat sig mot att en självständig riksbank är en bra politik. står också bakom skrivningarna, till exempel på s. 28, att prognoser, även prognoserna , står sig förhållandevis väl i jämförelse med andra instituts bedömningar. Så gott som samtliga institut, både svenska och utländska, gjorde samma över- och underskattningar. Jag skulle vilja fråga vad huvudproblemet är. Tycker man att är för dålig på att göra prognoser? Tycker man att handlingsregeln som tog upp är felaktig och bör ändras? Eller är det möjligen så att målet helt och hållet bör förändras? I så fall tycker jag att man borde skriva det i en reservation. Eller är det bara ännu ett försök att skylla alla problem i i fråga om arbetslöshet, låg sysselsättning och så vidare på att inte har sänkt reporäntan i stället för att fokusera på det som ni i budgetsamarbetet mellan regeringen, och skulle kunna göra? 69 () replik: När det gäller självständiga ställning som betänkandet behandlar vill jag säga följande. Det som vi är med på i utskottets skrivning är att vi inte finner någon anledning att ändra utifrån motion. Och där är vi överens. Att vi vill att man ska demokratisera penningpolitiken är en gammal uppfattning som har haft . Vi tycker att det är en del av den ekonomiska politiken. Det finns ingen objektiv ekonomisk politik. Det handlar till syvende och sist om ideologi och värderingar. Och där har majoriteten i en annan uppfattning när det gäller den här frågan än . Vi anser att inflationen ska hållas nere. Men det ekonomiska utvecklingsläget måste ses i en helhet. Och såsom inflationsmålet är formulerat blir inflationsmålet överordnat. Arbetslöshetsbekämpningen är väldigt viktig för oss. Där får man också använda penningpolitiken som ett verktyg enligt vår uppfattning. Det kan inte vara speciellt överraskande för att höra det från vår sida. 70 () replik: Arbetslösheten är väldigt viktig. Men varför fokuserar man så väldigt mycket och på vad ska göra i stället för att kräva att ni får några rejäla förändringar i regeringspolitiken när ni utgör en del av samarbetet om budgeten? Det är framför allt där som någonting måste göras för att öka den långsiktiga tillväxttakten och öka sysselsättningen. säger att det inte finns någon anledning att ändra penningpolitiken på grund av motion. Nej, men det som står i utskottsbetänkandet är att det inte finns någon anledning att ändra den på grund av att det blev ett nej i folkomröstningen. Jag skulle vilja höra fundering kring detta. Det finns naturligtvis ett romantiskt skimmer över att allting ska vara väldigt demokratiskt. Vi hörde tidigare här att det mest demokratiska som finns är att ha folkomröstningar. Var ska man då lägga den här demokratiska förankringen av penningpolitiken? Är det riksbanksfullmäktige som återigen ska fatta besluten? Är det ännu mer demokratiskt att fattar besluten i stället för att riksbanksfullmäktige gör det? Eller är det möjligen så att vi ska ha folkomröstningar om penningpolitiken? säger ju att det inte fungerar på ett sådant sätt att man kan sätta en räntesats nu och få effekter utan att det är dagsnoteringar som gäller. Hur ska denna förankringsprocess fungera mycket mer demokratiskt fullmäktige, eller folkomröstningar som vi ska reagera på hur verkligheten ser ut just nu och förändra räntan efter det? 71 () replik: När det gäller att demokratisera penningpolitiken har vi en gammal känd uppfattning, vilken ni borde känna till, nämligen att vi vill återgå till det gamla systemet då riksbanksfullmäktige utsågs av . Så var det före . Det sade jag också tidigare. I fråga om arbetslöshetsbekämpningen är penningpolitiken naturligtvis inte det enda verktyget. Men vi tycker att det är viktigt att ha en samlad arsenal av verktyg för att åstadkomma en bra sysselsättningspolitik. kan man säga att det budgetsystem som bland annat ni har varit med om att fatta beslut om i gör att vi får begränsade möjligheter att bedriva en aktiv konjunkturpolitik. Vi ser fram emot att kunna göra förändringar när det gäller utgiftstak och så vidare så att man ska kunna använda sig av en budgetpolitik som innebär att man kan göra aktiva insatser för att skapa förutsättningar för fler arbetstillfällen. Det är också viktigt. Och det är också en gammal känd vänsterpartiuppfattning. Däremot kan man säga att den modell som vill ha för att skapa fler jobb har visat sig vara ganska dålig med tanke på att man är så väldigt fundamentalistisk när man tittar på inflationsbekämpningen som det viktigaste verktyget och ha en oberoende riksbank och att skattesänkningar skulle vara det allenarådande receptet för att skapa fler jobb. 72 (): Under rubriken och finns det några punkter som bör kommenteras. kontanthantering är en av de dessa punkter. Utskottet ger här en skarp kritik av skötsel av ärendet. Som en resumé kan man säga att en mängd olyckliga beslut och åtgärder har inneburit att staten har skjutit till belopp i storleksordningen , och företaget redovisar efter starten ett eget kapital i storleksordningen , alltså ett bortfall på , detta i en verksamhet som ska bedrivas affärsmässigt och i ett bolag som till ägs av . Skarp kritik är befogad för den valhänta skötseln av det här ärendet. kan givetvis den som letar väl finna förmildrande omständigheter i detta sammanhang, men kvar står ändå fakta, nämligen att drygt tre kvarts miljard kronor har försvunnit från skattebetalarnas plånböcker. Ett enigt utskott bedömer att det inte är skäl att gå vidare i den här frågan utan nöjer sig med en kritisk skrivning. delar den uppfattningen. Den andra frågan som bör belysas är oberoende ställning. Vi från anser att denna fråga är så pass allvarlig att vi har anmält statsministern till för hans agerande i detta sammanhang. Vi vet av de senaste månadernas debatt om reporäntan att statsråd efter statsråd har gått in i debatten och haft synpunkter på hantering av räntesättningen. Ett sådant agerande är inte bra. Om tunga statsråd, med statsministern i spetsen, går in och mer eller mindre uppmanar riksbankschefen att sänka räntan förlorar sin trovärdighet. oberoende ställning är grundlagsfäst. Så är det också i många andra länder. I hävdar förre finansminister att bara misstanken om att styrs av politiska påtryckningar kan driva upp räntenivåerna. En annan finansminister i , , betecknar politiska inhopp i penningpolitiken som ett dåraktigt agerande. I är det mer av vana än ovana att statsråd hoppar in och har åsikter om räntenivåerna, detta trots de risker som kolleger i andra länder framhåller kan vara avgörande för räntenivån. Risken för negativa effekter är alltså uppenbar. De tre senaste riksbankscheferna i har också uttalat sig kritiskt mot den här företeelsen. Vi från vill givetvis inte sätta munkavle på debatten. Men det är en tydlig skillnad om landets statsminister eller framträdande statsråd går in och har åsikter än om vi som riksdagsledamöter går in och för en debatt i penningpolitiska frågor. Vi från ser det som en självklarhet att ska vara självständig. Den ska fatta penningpolitiska beslut som detta öppnar för en viktig öppen och bred offentlig debatt om penningpolitikens utformning. Jag yrkar bifall till reservation 2 under punkt 8. Beträffande lagreglering av de offentliga utfrågningarna kan detta ses som något av ett slag i luften. Men har en fri ställning, och kan alltså välja att delta i dessa utfrågningar eller ej. Skulle man då välja att inte delta stängs ett öppet inslag som utan tvekan är en viktig del av den offentliga debatten om penningpolitiken. säger utskottets majoritet att man är beredd att ompröva frågan om riksbankschefen inte skulle komma till utfrågningen. Vi i ser det som lika naturligt att reglera deltagande i offentliga utfrågningar i lag som att fristående ställning är lagreglerad. Jag delar därför den syn som framförs i reservation 4 och yrkar också bifall till den i likhet med vad som har gjorts. 73 (): Som vi har hört av debattörerna före mig är detta betänkande trots allt ett mycket spännande betänkande. Det är nog sällan som vi till och med har haft känslan av att läsa en spännande följetong. När det gäller penningpolitiken är det precis som sade i sin inledning. Utvärderingen omfattar 20012003. Inflationen har i genomsnitt legat över inflationsmålet men dock under målets övre gräns som är . Utskottet konstaterar att i sina prognoser för överskattade tillväxten i den svenska ekonomin och underskattade inflationen. Även när det gäller 2003 överskattade inledningsvis BNP-tillväxten och underskattade den underliggande inflationen, precis som här har tagit upp. Vi har också i utskottet konstaterat att prognoser och 2003 låg över eller till och med kraftigt över utfallet. Vid en utfrågning av riksbankschefen som hölls konstaterade både utskottet och riksbankschefen att vi med facit i hand nu kan se att höjningen av reporäntan var onödig. Det är lätt att vara efterklok. Så här i efterhand är det lätt att se detta, vara klok och tycka att det skulle ha varit ett annat beslut. Men vi har också att se till hur det ekonomiska läget såg ut när beslutet fattades. Vid vår granskning av agerande kan vi dessutom konstatera att i huvudsak har utformat penningpolitiken i enlighet med sin egen officiella handlingsregel, det vill säga att man ska sänka eller höja reporäntan när inflationsprognoserna går under eller över inflationsmålet. Jag vill också ge svar till , som ställde en direkt fråga till mig om LO-ekonomernas överläggning med de socialdemokratiska ledamöterna i finansutskottet. Vi har kontinuerliga överläggningar tillsammans med LO-ekonomerna för att just diskutera den viktiga penningpolitiken men också andra viktiga frågor som arbetsmarknadspolitiken. Arbetsmarknadsfrågorna ligger i första rummet för både och Socialdemokraterna. Att bekämpa arbetslösheten är vad vi alltid i alla lägen sätter främst. Som svar till kan jag säga att vi har kontinuerliga överläggningar. Vi har inte sagt ja eller nej till den utredning som LO-ekonomerna har krävt. Men vi kommer att träffa dem återigen. Vi kan inte helt öppet tala om exakt vad överläggningarna har innehållit. För att återgå till betänkandet har vi också att redovisa vår syn på det sätt som direktion har skött frågan om bolagiseringen av kontanthantering i . Det är denna läsning som jag syftade på i min inledning. Vi har också hört ganska tydligt från med flera om just den synpunkten. Det framgår av betänkandet att utskottet anser att det är olämpligt att satsat statliga medel på att bygga ut en kommersiell verksamhet i den omfattning som skett och som dessutom inte är ålagd att utföra. Utskottet uttalar sig starkt kritiskt angående sätt att sköta bolagiseringen av kontanthanteringen. Vi konstaterar dock att riksbanksledningen med kraft försökt att komma till rätta med de problem som bolagiseringen har förorsakat. Utöver den kritik som utskottet skriver om i detta betänkande anser utskottet att det inte finns anledning för oss att göra något särskilt uttalande i den här frågan. På denna punkt är utskottet helt enigt. När vi behandlade betänkandet om och penningpolitiken , bland annat , ägnades den här i kammaren till att tala om vara eller inte vara utifrån ett möjligt medlemskap i den europeiska unionens valutasamarbete, EMU. Det är alltid spännande att gå tillbaka , läsa i protokollet och se vad vi sade då. Jag kan konstatera att många av de motioner som behandlas har samma karaktär som de som fanns då. En del är till och med identiska. Det handlar om offentliggörandet av direktionens protokoll och lagreglering av de offentliga utfrågningarna av riksbankschefer då som , precis som har påpekat. Här har majoriteten i utskottet samma ståndpunkt nu som vi hade då. Vi har även haft den ståndpunkten när frågorna har debatterats. Majoriteten i utskottet har alltså samma ståndpunkt med en mycket tydlig skrivning i betänkandet: Då dessa delar fungerar utan anmärkning behöver de således inte lagstiftas. Vi säger också i betänkandet att den dag då vi ser att så inte är fallet ska vi naturligtvis åtgärda problemen med lagstiftning. Men där är vi inte . har också, precis som vi hört av , en reservation under punkten 8 där man vill lägga munkavle på statsråden när det gäller att uttala sig om penningpolitiken och också om ränteläget. Jag förstår att det är någonting som har upprörts över, eftersom man också anmält det till KU. Men jag kan ändå inte förstå denna vansinniga tanke. Det är väl snarare så att ju fler som deltar i penningpolitisk debatt, desto bättre, och desto större chans har att visa sitt oberoende. Det är ett oberoende som är styrt av riksbankslagens 3 kap. 3 §.