prot · GS0948 · 2004-12-10 00:00:00 — Skulle man svara ja på den så skulle en arbetstidsförlängning vara att öka jämställdheten, och inte tror jag att den gör det! Det handlar om hur man organiserar arbetet och hur vi lyckas påverka utvecklingen i övrigt i världen och i samhället för människor så att de kan kombinera arbete och övrigt liv på ett vettigt sätt. Det är komplext att göra det. Dessbättre ska vi inte genomföra någon lagstiftad arbetstidsförkortning. Jag vet att tycker att friåret är en sådan, men jag delar inte den uppfattningen helt och hållet. Vi får väl återkomma i eventuella debatter när det handlar om arbetstidsförkortning i ett jämställdhetsperspektiv. Det är viktigt. Jag lovar att jag kommer om du interpellerar! Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2004/05:183 om insatser mot sniffning av butangas 49 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att sprida information om riskerna med sniffning samt minska tillgängligheten av lättflyktiga lösningsmedel och främst butangas i handeln. Jag vill först och främst säga att jag delar oro över utvecklingen när det gäller missbruk av butangas och andra ämnen som kan användas i berusningssyfte. Det är viktigt att myndigheter, tillverkare och handel samverkar för att motverka att ungdomar får tillgång till butangas och andra medel som går att missbruka. För att stärka det allmänna förebyggande arbetet i landet så utgår statligt stöd till både kommunala och regionala drogsamordnare över hela landet för att förstärka det lokala förebyggande arbetet. Även om alkohol och narkotika av naturliga skäl är i fokus för detta arbete så ingår naturligtvis också insatser för att förebygga alla former av missbruk och att stärka en hälsosam livsstil bland barn och unga. Enligt förordningen (1977:994) om försäljning och förvaring av vissa flyktiga lösningsmedel m.m. ska en sådan vara förvaras på sådant sätt att dess användning i berusningssyfte hindras eller motverkas och den får inte säljas när det kan antas att den förvärvas för att användas som berusningsmedel. får också, efter samråd med Kemikalieinspektionen, meddela särskilda föreskrifter om märkning, förvaring och försäljning. , som har tillsynsansvar för försäljning och förvaring av flyktiga lösningsmedel, har gått ut med information till branschorganisationer och försäljningsställen om att försäljning av cigarettändare och i synnerhet av refiller endast bör ske till personer . , , är aktivt genom att ge ut rekommendationer till sina medlemmar med innebörden att butangas bör säljas över disk och inte till ungdomar. Man håller också på att försöka utarbeta ett informationsmaterial riktat till bland andra ungdomar utifrån en brittisk förebild. har etablerat kontakt med , , för att få till stånd ett material som är användbart i . arbetar också på att ta fram en striktare reglering för butangas och liknande ämnen. Jag kommer självklart att följa utvecklingen noga och jag är också beredd att överväga ytterligare åtgärder om så skulle behövas. 50 (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret. Det är bra att är beredd att överväga ytterligare åtgärder om så skulle behövas, och det tror jag att det gör. När jag var högstadieelev i var sniffning ett vanligt problem i min omgivning. Thinner försvann i träslöjden, och limmet Solution snattades i affärerna. Flera av mina skolkamrater drogs in i ett missbruk som förstörde deras liv. Några fick hjärnskador av sniffningen, och andra gick vidare till häftigare droger och fastnade i ett narkotikamissbruk. Jag glömmer dem aldrig. Så ringde till mig . Hans dotter omkom efter att ha sniffat butangas hon skulle fylla . är en ung ålder. Livet har knappt börjat. Men för henne var det redan slut. Att mista livet är ett högt pris för ungdomlig nyfikenhet och dumhet. Förstod flickorna att det var farligt? Många tycker dock att risker gör det mer spännande. Jag hittade ett cigarettpaket på vägen till debatten. Rökning dödar, står det på asken. Men jag tror inte att rökaren tar det bokstavligt. , flickans pappa, har funnit ett unikt sätt att bearbeta sin sorg. Han reser runt och berättar om sniffningens risker. På varje plats möter han nya skaror av elever, lärare och föräldrar som chockerade inser vilken fullständigt livsfarlig drog det handlar om. Information är viktigt, precis som statsrådet säger i sitt svar. Jag tror dock inte att det räcker med organisationernas insatser. Jag tror dessutom att de huvudsakligen är inriktade på alkohol och narkotika. Men det är för dyra droger för många ungdomar. En flaska butangas kostar bara . Jag har konstaterat att ungdomarna inte har några som helst problem att få tag i gasen. Den lagen tycks inte räcka till när 14-åringar utan problem kan köpa en flaska. Tänker man inte när det kommer in tre unga flickor för att köpa gas? Frågar man inte vad de ska ha den till? Tycker man som vuxen att det är genant att säga nej till barnen? Var är ansvaret? Jag tycker att skolorna måste ta ett större ansvar, och tala med butikerna i omgivningen. De måste naturligtvis också tala med sina elever och se till att föräldrarna förstår vad sniffning handlar om och vad de bör vara uppmärksamma på. Jag läste om en mamma i som träffade några unga grabbar som hon kände igen. De hade en öppnad flaska kemisk bensin och en nyinköpt refillburk tändargas. Mamman agerade resolut och tog hand om flaskorna, tog kontakt med föräldrarna och gick till butiken där varorna inhandlats och ställde innehavaren mot väggen. Ungdomarna själva hade ingen aning om vad de var på väg att göra och att det var något livsfarligt. Det var ett vanligt berusningssätt i omgivningen, och de visste ingenting om vad det kunde göra med deras kroppar. Vi måste sprida mer kunskap. Alltför många unga människor har dött eller har varit nära att omkomma av sina skador. Därför frågar jag igen: Kan tänka sig riktade informationsinsatser eller andra vägar att upplysa ungdomar och förhindra att fler drabbas? 51 Statsrådet (): Jag tror att vi är ganska överens, och jag, om vad som bör göras. I ett första skede måste man naturligtvis höja medvetenheten om riskerna med sniffning generellt sätt, och kanske speciellt med butangas. Jag tror att den medvetenheten är på en ganska låg nivå. Jag tror att har rätt; när vi har gjort de stora förebyggande insatserna när det gäller alkohol och narkotika så har sniffning på många håll kommit i en mellanställning. Vi har en utbyggd organisation för information om alkohol och droger över huvud taget i det perspektivet. Vi har satsat ganska stora pengar på lokala alkohol- och drogförebyggare. Vi har anställt närmare 300 personer i landet 20 på länsnivå och ca 280 på kommunnivå vars uppgift är att driva ett lokalt förebyggande arbete. De jobbar aktivt gentemot skolor och även gentemot ungdomar i riskzonen. Alkohol och narkotika är det som har varit huvudperspektivet. Men när vi nu utvärderar de planer som har legat till grund för informationsarbetet så måste vi också lyfta fram sniffningsfrågan. Liksom är jag oroad över hur situationen ser ut. Den ena delen är informationsinsatser och att använda de förebyggande insatser som vi nu har också i det här avseendet. Den andra delen handlar om att stärka lagstiftningen och att göra tillgängligheten till den här typen av substanser, i det här fallet butangas, sämre. Man ska helt enkelt göra det svårare för unga människor att komma över det. Diskussionen om detta har redan fått resultat. interpellation är ju en del av detta. och Giftinformationscentralen träffades för att diskutera vilka åtgärder man skulle kunna vidta. En av de åtgärder som man diskuterade var en föreskrift om försäljning och märkning av sådana här produkter, en föreskrift som i så fall kan medföra straffansvar om man bryter mot den. En annan åtgärd som också diskuterades var att få ned förpackningsstorlekarna så att man inte kan komma över lika mycket . Ett tredje förslag som diskuterades var alternativa drivgaser till sprejburkar med färg. En fjärde fråga som diskuterades, som just berörde, var en riktad informationskampanj med kanske och Kemikalieinspektionen inblandade för att adressera just det här problemet. Det här är ju fortfarande på ett väldigt tidigt stadium, ska jag säga det är bara på diskussionsstadiet och regeringen ska heller inte låsa sig i en fråga som inte ens myndigheterna har diskuterat färdigt . Men jag tycker att det ändå är viktigt att poängtera att den diskussion som har uppkommit redan har fått våra myndigheter att engagera sig och också har lett till en process på . 52 (): Tack så mycket för det beskedet! Det gläder mig, måste jag säga, att så här svåra saker ändå leder till att man sätter sig ned och funderar lite konstruktivt på hur man kan göra. Jag har ju själv tänkt väldigt mycket på det här och konstaterat att det här är svårt. Det finns ingen enkel lösning. Det finns så att säga inte en insats man kan göra. Men det statsrådet nu berättar om diskussioner som skulle leda till att detta kunde bli än svårare att få tag i tycker jag är väldigt bra, särskilt om man då dessutom kan kombinera det med en riktad informationsinsats. Det är nog så med människor som är vuxna att vi har svårt att ta till oss att man skulle pröva någonting sådant här. Jag har ju märkt när jag har talat med vuxna i min omgivning att de säger: Hur då? Hur gör man? Nej, men fy, vad otäckt! Men ungdomarna säger: Du har väl sett Beckfilmerna där visar de precis hur man ska göra. Det verkar ju jättehäftigt! En bekant berättade om en narkotikaupplysare som plötsligt via nätet fick information om att hennes son sökte kompisar för att de skulle träffas och sniffa Glade, som är en luftrengörare för badrum och som tydligen är en av de nya populära drogerna. Man ser plötsligt framför sig hur varje livsmedelsbutik blir en risk. Vi pratar om och har mycket resonemang om hur vi ska stoppa den illegala alkoholen, men här har vi helt legala rengöringsprodukter som plötsligt blir ett sätt för unga människor att söka ett häftigt, snabbt rus, och man har inte en aning om vad det är för skador det förorsakar. Det här är naturligtvis ingenting som man genom några lätta politiska beslut kan lösa, men jag uppskattar mycket det statsrådet nu säger kring resonemangen om lagstiftningen. Kanske kan man hoppas på att också den här diskussionen leder till att man från de lokala informatörerna också funderar på frågan: Hur ser situationen på det här området ut i vår kommun och i vårt bostadsområde? Jag har förstått att i ser man det väldigt lokalt frekventerat: Det är en viss statsdel, ett visst område, där några börjar sniffa och så sprider det sig den vägen. 53 Statsrådet (): Jag tror att vi är överens om vilka vägar vi ska gå. En väg är att höja medvetenheten och att använda den organisation som vi har av alkohol- och drogförebyggare till att också ta upp den här frågan. Den andra vägen handlar om att göra det svårare att komma över den här typen av produkter. Då är grundproblemet det att uppfinningsrikedomen, precis som var inne på, är väldigt stor. kommer det fram nya former av produkter där man upptäcker att en felanvändning av dem kan utnyttjas i berusningssyfte och att det kanske blir oerhört tragiska konsekvenser, som pekar på. Då är det inte så lätt längre. Alkohol och narkotika kan man reglera det har vi gjort speciellt men varor som ska finnas ute i den vanliga handeln och som har ett fullständigt legalt användningssätt kan vi ju inte bara enkelt dra in, utan här måste det finnas ett slags mellanform av hur man reglerar detta. Det är också därför jag ser fram emot hur och Giftinformationscentralen går vidare för att se om det finns någon reglering som man kan åstadkomma som minskar tillgängligheten till detta utan att för den skull också automatiskt minska möjligheterna för dem som till exempel ska köpa tändargas och använda den på riktigt sätt, så att säga. Jag tror att det ska kunna gå att komma fram här. Sedan finns det också förstås ett annat sätt, nämligen att fundera över vilka typer av riktade informationsinsatser som ska göras. Processen är alltså i gång. Frågan är uppe till diskussion. Både myndigheter och agerar , och det är en följd av den diskussion som funnits i samhället men också självklart ett utflöde av att vi tar upp frågan här i på det sätt som gjorts . 54 (): Tack för det! Jag tycker att det är mycket glädjande att diskussionen kan föras så här och att vi ser att det faktiskt sker förändring. Låt mig ändå säga att när jag själv satt och skaffade mig kunskap i samband med både skrivandet av den här interpellationen och då jag skrev en motion i frågan så kunde jag konstatera att man på nätet kunde skicka efter särskilda apparater att installera hemma som skulle varna för ett utsläpp av butangas, just med tanke på hur farligt det är. Det är en gas som gör sådana skador. I dessa tider, när vi smyckar våra hem med ljus, så ligger det tändare överallt, utan att man är rökare. Man använder ju också gaständare i hemmet alltmer. Därför skulle jag avslutningsvis vilja skicka med att jag tycker att det är centralt att när vi släpper fram nya produkter i våra butiker bör det finnas med ett litet mått av framförhållning och tänkande: Vad är det för någonting i de här produkterna? Jag refererade tidigare till en kvinna och hennes fundering över att den Glade som hon bytt ut eftersom den hade tagit slut så snabbt i badrummet hade tagit slut så snabbt därför att sonen använde den för att berusa sig med. Det är ju inte precis en tanke som väcks hos oss, och jag tror inte att vi heller skulle vilja ha den typen av produkter i våra hem och kring våra barn om vi visste hur skadliga de är. Som sagt var: Skademarkeringen kanske inte får just brukaren att inte använda produkten, men den kan ibland vara till nytta för oss vuxna. har det slagit mig att en sådan där liten signal i Anslagstavlan skulle kunna ge en snabb spridning in i många hem att ta sig en funderare. 55 Statsrådet (): Jag håller med om att förutom att minska tillgängligheten på den här typen av produkter i handeln för unga människor så måste man ju också uppmärksamma konsumenterna på det. En vuxen person handlar en produkt, tar hem den och ställer den i skåpet där hemma, och sedan har man tonåringar som kommer över produkten den vägen. Då gäller det kanske att man också som vuxen blir medveten om att detta faktiskt kan användas som ett berusningsmedel och kan få oerhört tragiska följder. I det perspektivet kommer också riktade informationsinsatser in, men kanske också frågan om märkning av produkter, som vi också har diskuterat. Låt oss alltså se vad denna process leder fram till. Jag kan i alla fall för min del säga att vi från sida kommer att försöka göra vad vi kan framöver för att öka medvetenheten kring butangas och för att minska tillgängligheten för unga människor som kan använda den på ett felaktigt sätt. Överläggningen var härmed avslutad. 10 § Svar på interpellation 2004/05:184 om diskriminering inom krog- och restaurangbranschen 56 Statsrådet (): har frågat mig i fall jag avser att införa en antidiskrimineringsklausul som innebär en automatisk indragning av serveringstillstånd i de fall en näringsidkare inom restaurangbranschen döms för diskriminering. Det är förstås inte acceptabelt att särbehandla personer på grund av etnisk tillhörighet, sexuell läggning, funktionshinder, etcetera. Enligt svensk lag är det straffbart för en näringsidkare att diskriminera någon på grund av ras, hudfärg, nationellt eller etniskt ursprung, trosbekännelse eller homosexuell läggning. Detta gäller även för den som är anställd av näringsidkaren eller som annars handlar på dennes uppdrag. Detta innebär bland annat att det är straffbart att neka någon tillträde till en restaurang på grund av till exempel en persons etniska ursprung eller trosbekännelse. Den som diskriminerar någon på denna grund kan straffas med böter eller fängelse i högst . gäller dessutom lagen om förbud mot diskriminering. I den lagen finns förbud mot diskriminering som har samband med etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning eller funktionshinder vid yrkesmässigt tillhandahållande av varor, tjänster eller bostäder. Den som diskriminerar enligt den lagen ska betala skadestånd för den kränkning som diskrimineringen innebär. påpekar i en skrivelse riktad till restaurangbranschen och berörda tillståndsgivande myndigheter att en förutsättning för att få och behålla serveringstillstånd enligt alkohollagen är att sökanden respektive tillståndshavaren följer gällande lagar. Brott som har samband med rörelsen ska uppmärksammas särskilt. Diskrimineringsbrott hör självklart hit. Det gäller inte enbart om brottet har begåtts av tillståndshavaren själv, utan också om det begåtts av dennes anställda eller annan personal som tillståndshavaren tagit i sin tjänst, till exempel dörrvakter. I Statens folkhälsoinstituts alkohollagen framhålls diskrimineringsbrott som exempel på sådan brottslighet som kan påverka beslut om tillstånd för servering av alkoholdrycker. är framtagen som ett stöd för alla som i sin verksamhet berörs av alkohollagen och dess tillämpning. Det är således redan möjligt att återkalla serveringstillståndet om en restauranginnehavare döms för diskriminering. Jag anser dock att frågan om efterlevnad av gällande bestämmelser för att motverka diskriminering starkare behöver beaktas vid den lämplighetsprövning som kommunerna löpande gör av innehavare av serveringstillstånd. Troligen gäller det att ännu mer öka medvetandet hos kommunerna om diskrimineringsförbuden och dessas inverkan på lämplighetsprövningen. Att skriva in en antidiskrimineringsklausul i serveringstillstånden leder inte i sig till att den diskriminering som pågår inom krog- och restaurangbranschen stoppas. måste näringsidkaren först ha befunnits vara skyldig till diskriminering innan en prövning kan ske om förutsättningar finns enligt alkohollagen att återkalla serveringstillståndet. Att det skulle ske en automatisk indragning av serveringstillståndet utan föregående prövning av tillståndsmyndigheten om förutsättningar finns enligt alkohollagens bestämmelser förefaller mig vara alltför långtgående ur rättssäkerhetssynpunkt. 57 (): Först vill jag tacka ministern för svaret. Inspiration till den här interpellationen fick jag i en artikel i . Man beskriver hur ett antal juridikstuderande vid testat hur man efterlever lagstiftningen inom den här näringen. Man besökte totalt 13 krogar i , och . I 9 av 13 fall kom killarna med utländsk bakgrund inte in. Man hade även med sig en dold kamera. Det har lett till att man har anmält en del av krogarna för olaga diskriminering. I blev det full pott fem av fem stoppade de utländska killarna. Krögarnas reaktion efter avslöjandet har varit väldigt skiftande. Det finns de som har tagit det på allvar och sagt att det inte ligger i den policy de har, och att de ska följa upp vad som hänt. Det finns också de som inte tar frågan på lika stort allvar, utan insinuerar att det måste ha varit fel på just de här ungdomarna och att det är därför de inte har kommit in. Man skuldbelägger alltså offret. Det de här juridikstuderandena upplevde är inte något unikt. Jag vill påstå att det är något som händer , inte minst i de tre storstäderna. Är det inte klädsel så är det medlemskapskort eller något annat man anmärker på. I grunden är det diskriminering. Jag reagerar inte bara mot kränkningen. Det är ju faktiskt en kränkning av de här enskilda människornas självklara rättigheter som individer. Det skapar också en ilska, frustration och bitterhet bland en stor mängd ungdomar som de bär med sig ut på gator och torg, vilket gör staden mer osäker. Jag försvarar inte det våld och de brott som sker på grund av detta, men det skapar en stämning som inte är bra. Dessutom tror jag, och är ganska övertygad om, att den här diskrimineringen också är en grogrund för svartklubbar där det förekommer illegal sprit och annan kriminell verksamhet. Det finns en del som tar detta på allvar. Polisen här i har bestämt sig för att använda civilklädda poliser för att testa den här branschen. Det är mycket positivt. Jag önskar att fler polisdistrikt gjorde så. I ministerns svar ligger en uppmaning till kommuner att ta frågan på mycket större allvar än , vilket jag tycker är positivt. Precis som ministern säger är det möjligt att införa en sådan här prövning lokalt i kommunerna när man ger alkoholtillstånd. Räcker då detta? är det få kommuner som har infört en sådan här antidiskrimineringsklausul, och jag ser att problemet sprider sig över hela landet. Det är inte längre bara ett storstadsfenomen. Precis som ministern hävdar är det svårt att bevisa att diskriminering skett. Jag vill ändå fråga: Vilka fler åtgärder är ministern beredd att vidta för att komma åt det här allvarliga problemet som medför så många negativa konsekvenser? 58 (): Ni politiker är alla likadana. Ni säger att ni vill ha rättvisa, men vet du att jag har ångest . Vet du det? Jag frågar varför. Då svarar , : Mina polare , , och jag har pratat om att göra någonting; gå på krogen eller något. Men vi vet hur kvällen kommer att se ut. Hur kan ni veta det, frågar jag. Ingen av er är synsk. Då skyndar sig att svara: Jag vet att och kommer in, men inte och jag. Det är väl ingen idé att försöka. Om det inte är fel på våra kläder, så är vi inte medlemmar eller också säger vakten artigt att det är fullt. Jag försöker muntra upp killarna med att säga att det väl bara är att gå till ett annat ställe. Då svarar : Du har tydligen inte förstått. Sådana som vi kommer inte in någonstans, och vet du varför? För att vi är utlänningar, blattar. Vi är svartskallar, negrer, invandrare. Det är därför. Det hade varit okej att säga att vi inte får komma in för att vi har fel kläder. Det hade varit okej att säga att vi inte får komma in för att vi har misskött oss. Men vi rår inte över vilka vi är, hur vi ser ut eller var våra föräldrar är födda. Du pratar om att det är viktigt att engagera sig i vårt samhälle. I så fall känner jag inte ens att det här är mitt samhälle, att jag bor här, att jag är född här. Jag finns inte, så känner jag mig. Jag finns inte. Det här samtalet hade jag med två ungdomar i min hemkommun . Många ungdomar med invandrarbakgrund känner den hopplöshet och det utanförskap som och så väl beskriver. Av den anledningen ställde jag interpellationen, medan ord ekade i mitt huvud: Vems samhälle? I så fall känner jag inte ens att det här är mitt samhälle eller ens att jag bor här. Jag finns inte. Så känner jag mig. Jag finns inte. Diskrimineringen inom krog- och restaurangbranschen är ett stort problem. Även om alla vet att det är straffbart struntar restaurangägarna i lagen. Det är ingen som bryr sig. Enligt DO läggs de flesta anmälningar om etnisk diskriminering på krogen ned, och av dem som går vidare till domstol är det bara någon procent som leder till fällande dom. Varannan person med afrikansk eller arabisk bakgrund har känt sig diskriminerad på krogen . Den siffran är skrämmande. 59 Statsrådet (): Jag delar och beskrivning av hur det ser ut. Den etniska diskrimineringen i krogvärlden är utbredd, och det leder förstås inte bara till utanförskap utan också till bitterhet, motsättningar och i förlängningen våld. På det sättet är det fullständigt oacceptabelt att den får fortgå. Det är också därför lagstiftningen kring diskriminering har skärpts . Det handlar om att få samhället att kunna gå fram hårdare mot denna typ av etnisk diskriminering. Det ska vi också göra. Låt oss gå fram hårdare mot etnisk diskriminering i krogvärlden! Vi får väl hoppas att vi också äntligen kan få fram några fällande domar i de här fallen, för det är egentligen det som är huvudproblemet. En påföljd vi diskuterar som man skulle kunna använda i det fall någon blir fälld för diskriminering är indraget alkoholtillstånd. Grundproblemet är dock att så oerhört få fall har lett till fällande domar trots att vi vet att problemet är så utbrett.