prot · GR0988 · 2004-03-25 00:00:00 — Jag tror att det finns många sådana lite underliga fel i det hela. När det gäller att skärpa straffen för personer som bryter mot besöksförbuden vill jag säga att jag tycker att det är mycket viktigt att besöksförbuden respekteras. Det är därför vi ser med viss förhoppning på det uppdrag som har fått. Jag hoppas att vi därmed kan lösa det hela. Jag kan inte svara lättvindigt och säga att vi höjer straffen och att problemet därmed försvinner. Jag tror inte att problemet ligger i straffets längd. Jag tror att problemet är av annan karaktär. 172 () replik: När det gäller besöksförbuden handlar det ju om dokumenterat farliga män som är dömda för brott mot den kvinna som besöksförbudet avser. Ändå bryter den här personen mot besöksförbudet . Det finns personer som till och med slutar att anmäla detta därför att det inte leder någonvart. Är det inte viktigt att man skärper straffet? Här är det ju inte fråga om att de inte vet vad det handlar om. Vi tycker att det måste till en skärpning likaväl som att man i vissa fall skulle kunna pröva elektronisk fotboja för de män som är ålagda besöksförbud för att trygga kvinnan så att hon inte ska leva i skräck för att han ska komma och ta henne. 173 () replik: Om jag ska välja mellan de två åtgärder som du har föreslagit, , så väljer jag fotbojan. Jag tror inte att ett höjt straff på något sätt skulle hindra de här männen från att bete sig på det sätt som de gör. Jag ser inte någon lösning på brotten med bara högre straff. Jag tror att det är andra problem det handlar om. 174 ELISEBEHT (): Det är så härligt att det just i de här debatterna alltid är ett sådant engagemang och att det är alldeles ärligt. Jag känner så, och jag ser det på motionerna. Som vanligt avslår vi ju motionerna, men man kan tillägga att i de allra flesta motioner i just det här betänkandet tar man upp sådant som redan är på gång, det utreds redan och det finns redan. Trygghetspaket finns redan, . Det är inget att skriva regeringen på näsan att det behövs fler trygghetspaket. En rad saker som ni har tagit upp finns redan. Inte på någon punkt, såvitt jag kan dra mig till minnes, avslår vi för att vi anser att det i sak är ett felaktigt förslag. Det mesta ni skriver om, mina vänner, är sådant som ni skrev om förra året och kanske också. Det gör ingenting. Det är bra. Vi behöver hålla den här grytan kokande. Man ska inte se det som att det inte har någon betydelse. Det är självklart att det har det. Det är så mycket som är sagt här som jag skulle velat kommentera direkt från bänken, men det kan man ju inte tillåta sig att göra. Jag ska försöka hålla mig till mitt anförande och väva in kommentarer där jag ser att det kan passa. I de frågor där ni inte har fått svar från mig tar jag gladeligen emot repliker . Huvudpunkten för hela verksamhetsområdet är ju att vi helst av allt skulle vilja slippa utsättas för brott. Vi vill att inte att någon av oss någonsin ska utsättas för brott. Men det är ju en dröm. Det är ingenting som någon av oss kommer att uppleva. När det nu ändå är så att människor drabbas av brott är det samhällets uppgift att för det första finna och lagföra den person som gjort sig skyldig till brott och för det andra att försäkra brottsoffret om att han eller hon får stöd, skydd och hjälp så att skadan av brottet blir så liten som möjligt. De senaste ganska många åren har arbetet med att stärka just brottsoffrens ställning varit en prioriterad fråga både för regeringen, , partierna och genom myndighetsuppdrag också för de myndigheter som har att jobba med detta. Det är flera stora utredningars förslag som har lagts på bord. skulle jag vilja vända mig till , men jag ser att hon inte är kvar. Det är utredningar som har tagit sin tid, naturligtvis. som leddes av på uppdrag av den borgerliga regeringen jobbade ju med att kartlägga och se över hur det såg ut i just när det gällde kvinnors rätt till frid. landade man i ett stort antal förslag. En del var lagförslag, andra var rena myndighetsuppdrag som det fattades beslut om här i att genomföra. Det var inte . Då hade det ju gått sex , mina vänner. Det är så det tar när man ska ändra lagar och styra om. Om hade varit kvar i salen hade jag kunnat berätta för henne vad det är som har hänt. sade att det är Socialdemokraterna lovade att det nu skulle hända något på det här området. Om det är på något område som det har hänt något är det på just det här området. Den verklighetsbeskrivning som gav är på inget sätt sann, utan det har hänt en hel del. En annan sak som har hänt är att har inrättats. Den har verkat i ungefär . Den har en mängd uppdrag som allihop syftar till att stärka brottsoffrens rättigheter och ta till vara behov och se till deras intressen. Vittnesstöd, som också nämnde, organiseras ju via och brottsofferjourerna. Det är ett arbete som är i full gång. Det ska vara slutfört i slutet av det här året. Då ska det finnas på alla tingsrätter och alla hovrätter. Jag förstår inte kritiken att detta skulle ta slut . Det är ju tvärtom. Det är nu det stora arbetet börjar för nu har man utbildat stödpersoner. De finns på tingsrätterna och på hovrätterna. Regeringen arbetar med en nationell handlingsplan för skydd av bevispersoner. Alla har kanske inte hunnit se den ännu, men den är på gång. Där hoppas jag att just den grupp som talade om kommer att kunna inrymmas. De personer som har varit utsatta för grova brott och som är att betrakta som bevispersoner och behöver det här väldigt särskilda skyddet ska omfattas av ett alldeles särskilt program som ännu inte är satt i sjön. Jag hoppas att det för allt i världen kommer att fungera. Den beskrivning gav av kvinnornas situation är helt korrekt. Kvinnofridsreformen, som vi talade om, utvärderas just . Vi fick tilläggsuppdrag genom beslut här i kammaren. Det arbetet är på gång. Rikskvinnocentrum i förbereds för att ombildas till ett nationellt institut som ska vara kunskapssamlande faktor när det gäller just våld mot kvinnor. Det ska också intressera sig för barnen och de män som är inblandade i hela den här problematiken. Det är ett arbete som utreds just . Det ska vara klart under det här året. Det är faktiskt ett stort antal miljoner avsatta för det i budgeten. Den här kammaren har i två steg förtydligat kommunernas ansvar när det gäller brottsoffer. När det gäller misshandlade kvinnor skrev vi 1998, , in att kommunerna har ansvar för att se till att brottsoffer och deras anhöriga får det stöd de behöver. Dessvärre har det inte blivit någon succé i kommunerna . Där behöver vi verkligen göra något. Det är just där unga brottsoffer kommer in. I betänkandet finns redogjort för ett antal kommuner där just stödverksamhet för unga brottsoffer håller på att byggas upp. Det är ingenting som regeringen har i sin hand. Man har givit möjligheter och skyldigheter när det gäller detta. Sedan ligger det på kommunerna, på polis och andra. Jag tror att vi så att säga får rikta det åt ett annat håll. Jag hade tänkt att också lite grann ta upp det som vi talade om , nämligen att det känns väldigt angeläget när det gäller brottsoffer att säkerställa att ingen målsägande ska riskera att kränkas i rätten genom att till exempel åhörare beter sig hotfullt eller att en försvarare tillåts att ställa ovidkommande frågor eller fälla förnedrande kommentarer till brottsoffer utan att domaren, och för all del nämndemännen, reagerar och säger ifrån. Regeringen formulerade i sin skrivelse Jämt & ständigt att utmaningen i jämställdhetsarbetet är att förändra kvinnors och mäns kvalitativa rättigheter och möjligheter. För att lyckas med det måste vi synliggöra rådande könsmaktsordning och angripa de strukturer som upprätthåller den. Det har varit inne på. Det känns oerhört angeläget att anta den utmaning som framför i sin studentuppsats, och som också professor har skrivit om, nämligen att på allvar undersöka vilka grundläggande attityder hos polis och åklagare som gör att det till och med så att säga smittar av sig rakt in i rättsväsendet så att kvinnor inte får sin rätt prövad. Det tycker jag är angeläget att få sagt. Jag hoppas att jag får frågor om barn som brottsoffer eftersom jag har talat för länge och inte hinner ta upp det. Jag ska då återkomma till det. 175 () replik: Jag vill börja med att säga att jag tycker att Elisebeht är väldigt kunnig på detta område och ger ett intryck av stort engagemang. Men icke förty, som uttryckte det tidigare, vill jag komma med en del kritik. Elisebeht säger att det tar sex att ändra lagar. Även om jag riskerar att låta som eller någon annan miljöpartist vill jag säga att det är konstigt att EU och kan ändra terroristlagar på ett fåtal månader, eller åtminstone ett till . Det handlar om stora och viktiga lagar i hela . Men varför måste det ta sex att ändra lagar i ? Jag får inte riktigt ihop det. Jag vill också fråga Elisebeht om hon anser att kvinnor som är hotade av män som har besöksförbud ska vara nöjda med dagens situation. Det är inte så länge sedan vi behandlade en proposition angående besöksförbud. Då avslog Elisebeht och övriga socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister förslag angående automatisk häktningsgrund vid överträdelse av besöksförbudet, elektronisk övervakning, alltså fotboja, vid besöksförbud när det handlar om allvarliga hot, och ni avslog också en straffhöjning vid överträdelse av besöksförbud. Jag tycker att det är fullt rimligt att medvetna överträdelser av besöksförbud ska ha samma straffvärde som ett olaga hot eftersom det är på det sättet som det upplevs av kvinnan. Överträdelsen är som ett hot oavsett om ett hot uttrycks . Jag hoppas att Elisebeht förstår vad jag menar. 176 ELISEBEHT () replik: Jo, det tar faktiskt . Om jag inte minns alldeles galet tillsattes just , den lade fram sitt betänkande 1995, och vi fattade beslut . Då gjorde man i och för sig en väldigt grundlig utredning över hur det såg ut i landet. Man tillfrågade kvinnojourer och alla som hade med saken att göra. Det behöver naturligtvis inte ta fullt i alla lägen, det inser jag. Men det tar tid, särskilt om det handlar om sådana områden där det handlar om att man först måste se efter hur det ser ut och där det finns en massa påståenden som man så att säga måste sy ihop. Sedan knyter man ihop detta i lagförslag, men framför allt i myndighetsuppdrag som alla syftar till att förbättra metoder och se till att värderingar och attityder i dessa myndigheter förändras så att de blir mer feministiska, skulle man kunna säga. Så länge det finns en enda hotad kvinna eller ett hotat barn i detta land som inte känner att de har det skydd och det stöd som de har rätt till kan ju ingen vara nöjd. Men jag tror inte att vi kommer att uppleva att ingen känner sig hotad, därför att den som vill någon illa hittar alltid möjligheter. Uppfinningsrikedomen, , kan jag berätta om i från mina erfarenheter på kvinnojourerna och hur det ser ut när en man försöker att få tag i sin före detta kvinna och barnen. Det är hisnande, det kan jag tala om. Men jag tror inte heller, i likhet med , att det handlar om strängare straff vid överträdelse av besöksförbud. Utan vad det handlar om är ungefär vad som sades i Kvinnofridsprogrammet, nämligen att polisen ska utveckla metoder så att man ordentligt kan åtgärda överträdelser . Och det är häktningsgrundande, så det behöver vi inte ändra. 177 () replik: Jag måste uppfatta Elisebeht som att hon tycker att direktiv och ramlagar inom EU tas för snabbt. Eftersom hon inte tyckte att de svenska lagarna tog måste det vara så att direktiven och ramlagarna tas alldeles för snabbt. Vidare säger att de män som vill skada sin kvinna hittar möjligheter. Ja, så är det. Men då måste vi som lagstiftare försöka hitta åtgärder som hindrar dessa män från att nå fram till sitt syfte att skada kvinnan. Tror inte Elisebeht att en fotboja faktiskt skulle hjälpa? Så fort en överträdelse sker skulle i så fall kvinnan få en signal och förhoppningsvis också polisen. Nog skulle det hjälpa? Men ändå säger ni nej till det. 178 ELISEBEHT () replik: Vi har inte sagt nej till fotboja. Det som vi har sagt är att tekniken inte är så säker att det känns särskilt tryggt att lansera en fotboja, alltså ett elektroniskt larm. Jag har lanserat idén att det vore mycket bättre att ha ett larm på mannen som har besöksförbud så att det tjuter om honom när han kommer tillräckligt nära den plats där han inte får vara. Annars har idén varit att det ska larma hemma hos kvinnan eller hos offret, och sedan ska polisen komma och så vidare. Men BRÅ och har konstaterat att med de metoder som man då hade jag vet inte om man har undersökt detta ville man inte introducera detta eftersom det antagligen skulle skapa en falsk trygghet för offret som ingen människa på jorden egentligen skulle vara betjänt av, därför att det helt enkelt inte fungerar så säkert som det behöver göra. Det är förklaringen. Vi är inte emot elektroniskt larm, men vi anser att man ännu inte har hittat en bra teknik. Jag vill också passa på att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och avslag på alla reservationer. Jag glömde det. Jag hade hoppats att skulle ta upp frågan om barn som brottsoffer. Men jag har en halv minut på mig. Då skulle jag vilja säga något om ett yrkande i en av reservationerna om att barn skulle kunna få brottsskadeersättning. Utskottet har redovisat att ett sådant arbete pågår på departementet. Det handlar alltså lite grann om att slå in redan öppna dörrar, , när det sägs att det borde vara möjligt. Det är precis det som man jobbar med. Man jobbar också med frågan om huruvida socialtjänstlagen behöver förtydligas. Kopplat till detta måste man också garantera barnen skydd, stöd och behandling. Det är ingen som blir gladare av att få på banken om man sedan inte får någon hjälp, utan detta måste kopplas ihop med ett starkare ansvar för kommunerna. 179 () replik: Jag kan inte låta bli att ta upp frågan om elektronisk fotboja, även om jag inte hade tänkt att göra det. Den tekniken används ju i en massa andra sammanhang. Och jag har fått uppgift om att man på en meter när kan mäta var denna person har befunnit sig. Tanken är att det ska gå en signal både till polisen och till kvinnan. Då blir det också någon form av bevisning att denna man de facto har överträtt besöksförbudet. Fotboja används också för brottslingar som avtjänar straff. Då tycker vi att det är en säker och utvecklad metod. Det skulle jag gärna vilja få en kommentar om. Det jag tänkte ta upp är forskning om mäns våld mot kvinnor. Vi blir ofta anklagade för att vi står för att vi ska ha skärpta straff och sådana saker. Men det är också viktigt att få reda på mer om varför våldet fortsätter. Vad är det som ligger bakom, och hur ska vi hantera det? Det gäller både innan det begås något brott och också hur man ska behandla män som misshandlar. Det finns väldigt lite av substans i betänkandet om vad majoriteten tycker i det avseendet. Där skulle jag vilja se lite mer innehåll och åsikter. Den andra frågan jag har handlar om riskbedömning vid partnervåld. Jag har haft nöjet att tala med som har utarbetat SARA-metoden som är ganska enkel. Det är en mall man använder. Man ser efter vilka risker som finns för att en person ska återfalla i brott av den här typen. Är det inte viktigt att den metoden sprids och genomförs på olika polismyndigheter? Jag tycker inte att det har hänt så mycket i praktiken. Det har hänt mycket på lagstiftningsområdet. Men det har inte kommit ut till dem som i praktiken ska hantera det. Det är framför allt de två frågorna som jag vill ställa. Det är forskningen och riskbedömningen, SARA-metoden eller andra liknande metoder, som jag skulle vilja höra vad Elisebeht har för uppfattning om. 180 ELISEBEHT () replik: 1998 står det att man måste ägna frågan om forskning av mäns våld mot kvinnor en större uppmärksamhet. Det finns en del sådant gjort även om vi alls inte ligger i framkant, det ska erkännas. Där behöver vi göra väldigt mycket mer. Vi behöver över huvud taget veta mer både om männen och om barnen. Kvinnorna vet vi ganska mycket om. Det behöver vi kanhända egentligen inte forska så mycket om. Kriminalvården har ett uppdrag att ha programverksamhet. Det har den först nu satt i sjön på fyra anstalter. Det bygger just på kunskap om hur våldsamma män tänker och reagerar. Man har ett program för att arbeta med det. Forskningen ska också syfta till att åstadkomma åtgärder och hitta metoder för att kunna göra någonting åt saken. Jag vet att man i många kommuner har samverkan där männen kan gå någonstans och få stöd och hjälp, behandling, vård eller samtal. Kvinnan går till kvinnojouren, och barnen går i bästa fall till barngruppsverksamheter. Det finns en del på gång. Men jag håller med om att forskningen måste utvecklas. Det är viktigt att har det på sitt bord. Vi får se vad den nya institutionen kan åstadkomma. När det gäller riskbedömning och SARA-modellen finns det ingenting som hindrar att man ute på polismyndigheterna applicerar en sådan metod. Det finns fler än en metod att använda. Detta är en av dem. Det är helt nödvändigt med hot- och riskbedömning. Det står också i regleringsbreven för polismyndigheterna att det är något som man ska arbeta med så att man kan föruträkna hur en man kommer att bete sig. 181 () replik: Det finns möjlighet att använda det. Men det skulle vara viktigt om det kunde ske ett tillkännagivande på ett tydligt sätt om dessa frågor. Jag var ute och åkte radiobil . Det är inte mycket som har hänt . Vi besökte flera misshandlade kvinnor som fick frågan: Vill du anmäla? Då hade mannen tagit strypgrepp och hon hade inte kunnat prata. Då tänkte jag: ska jag vara tyst, men har det inte hänt mer ? Det behöver bli tydliga rutiner. Det fungerar tyvärr inte riktigt som det är tänkt och som vi skulle vilja. Jag vill göra en reflexion. Det gäller kvinnojourer. Jag är själv aktiv i en. Men jag undrar om det inte är kontraproduktivt med att det är många kvinnor som engagerar sig i dessa frågor. Om det var lika många män som såg dessa brottsoffer och lyssnade på deras berättelser tror jag att det skulle hänt mycket mer än vad som görs . Vi har egentligen inte så olika uppfattning i sak. Men det går väldigt sakta. Det är viktigt att vi ledamöter i denna kammare säger, tycker och beslutar. Vi kan inte förlita oss på att någon annan ska göra det jobbet åt oss. Om det nu finns metoder för riskbedömning, till exempel SARA-metoden, vad ska vi göra om de inte används ute på polismyndigheterna? Hur ska vi tackla den problematiken om vi inte kan göra ett kraftfullt uttalande från ? 182 ELISEBEHT () replik: Det är många frågor att svara på. Vad gäller polisens sätt att hantera de här frågorna har det hänt olika mycket på olika myndigheter. På en del ställen ligger man i framkant. På andra är det som att förflytta sig tillbaka . Kanhända att det har att göra med just den rådande könsmaktordningen. Där tror jag att vi här från skulle uttala precis som jag gör nu att det behövs ett ordentligt djuplodande arbete hos polis, åklagare och hos och kanhända också på andra myndigheter. Man måste riktigt borra i: Vad är det för värderingar som styr när man bemöter just den här gruppen brottsoffer på ett så flagrant sätt som vi ibland hör talas om. Frågan: Vill du anmäla? är ett direkt tjänstefel. En polis har en skyldighet att själv se till att det blir en anmälan gjord eftersom det faller under allmänt åtal. Du skulle egentligen ha tjongat till honom och skickat in en anmälan till . Det är ett klart tjänstefel. Men tyvärr ser det ut så på många ställen. Sedan till frågan om kvinnojourerna. När sådana här oerhört viktiga frågor nästan totalt tas om hand av den ideella sektorn blir det också en B-fråga. Det kanske har varit så. Jag börjar hävda att det nu är kommunerna som måste upp till bevis. Ansvaret ligger redan på dem i socialtjänstlagen. Sedan kan man gärna använda frivilligkrafter, brottsofferjourer men också kvinnojourer, till den här verksamheten. Man får sluta upp att förlita sig på ideella krafter. Det blir faktiskt inte den utveckling som krävs. Jag som medborgare har rätt att kräva lika välfärd rakt över hela landet och ska inte behöva vara beroende av om det finns ett gäng snälla damer som har startat en kvinnojour på den ort där jag bor. Jag ska heller inte behöva blotta mig för andra än myndigheter om jag inte så önskar. Föredrogs justitieutskottets betänkande 2003/04:JuU17 Våldsbrott och brottsoffer. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 15 § Icke-joniserande strålning 183 (): beslutade denna riksdag att införa 15 nationella miljökvalitetsmål. Ett av dem var Säker strålmiljö. Det innebär bland annat att människors hälsa och den biologiska mångfalden ska skyddas mot skadliga effekter av strålning i den yttre miljön. beslutade om ett antal delmål för miljökvalitetsmålet. I ett av delmålen angavs att riskerna med elektromagnetiska fält kontinuerligt ska kartläggas och nödvändiga åtgärder vidtas i takt med att sådana eventuella risker identifieras. Bedömningen var också att kunskapsläget om elektromagnetiska fält bör förbättras genom forskning för att få underlag till nödvändiga insatser. Som ett led i utskottets arbete med uppföljning av tidigare riksdagsbeslut anordnades en offentlig utfrågning om strålning från mobiltelefoner och basstationer. I detta betänkande behandlas sammanlagt 19 motioner om icke-joniserande strålning. Yrkandena berör bland annat eventuella hälsorisker som är förenade med exponeringen från elektromagnetiska fält, gränsvärden för exponering samt informations- och forskningsfrågor. Utskottet anför att de bedömningar som görs av ansvariga myndigheter på området innebär att det inte finns något vetenskapligt stöd för att allvarliga hälsorisker skulle vara förenade med användningen av mobiltelefoni. anser vi att det är utomordentligt angeläget att det vetenskapliga kunskapsläget är så bra som möjligt och att fortsatt forskning bedrivs på området. 184 (): Teknikutveckling är något i grunden bra, men med mycket ny teknik kommer också ofta debatten om teknikens risker. Riskerna med strålning från mobiltelefonerna har debatterats . Många människor känner en berättigad oro som bör tas på allvar. Men det är svårt för en lekman att avgöra hur allvarliga riskerna med mobiltelefonin egentligen är. Man kan konstatera att det ständigt kommer nya rön som tillför mer kunskap i dessa frågor. är resurserna inom gränser både för att bedriva forskning och utvärdering i dessa frågor tämligen begränsade. Under hearing om strålning från mobiltelefoni kom det tydligt fram att även om vi inte har en samlad forskningsbild som kan visa på hälsoeffekter av mobiltelefonanvändningen är kunskapsläget fortfarande i en ständig förändring. En av deltagarna, doktor sade så här: Generellt har vi alltså avseende mobiltelefoni en situation där det finns en oro och där vi har kunskapsluckor. Men har vi ingen säker kunskap utifrån en sammantagen vetenskaplig bedömning som stöder detta med hälsorisker. I den situationen är nyckelorden information och mer forskning. Behovet av ytterligare forskning både i och internationellt är alltså uppenbart. måste ha en forskarkompetens för att kunna både delta i och utvärdera den internationella forskningen. Viktiga frågor förutom olika strålningskällors påverkan på biologiska system är vilka faktorer det egentligen är som påverkar riskerna. Det behöver till exempel inte ens vara bara strålningen, utan det kan vara andra komponenter i mobiltelefonerna som kan påverka hälsan. Jag förutsätter därför att regeringens uppdrag till vad avser utvärdering av forskningen på det här området resulterar i rimliga resurser för att upprätthålla en god nivå på forskningen i . Jag kan dock känna en viss oro, eftersom till exempel Statens strålskyddsinstituts generaldirektör i andra sammanhang har fört fram att inte har en hållbar finansiering för en oberoende svensk forskning på områden som är relevanta för strålskyddet.