prot · GR0977 · 2004-03-04 00:00:00 — Det är det vi nu väntar på och goda förslag. 69 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Därmed var denna frågestund med regeringen avslutad. Vi tackar deltagande statsråd och frågeställare. 2 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Propositioner 2003/04:72 till utrikesutskottet /04:73 till bostadsutskottet /04:77 till justitieutskottet /04:94 till bostadsutskottet 70 (): Betänkande KU9 handlar om en hel del viktiga saker, men många författningsfrågor som är mycket viktiga kan inte behandlas nu eftersom vi väntar på en samlad översyn av regeringsformen. Om man tittar på det särskilda yttrandet från moderat sida ser man vad vi särskilt anser bör vara med i en sådan översyn. Det gäller krav på en bättre lagprövning. Jag vill hänvisa till att majoritet har tillkännagivit till regeringen att det så kallade uppenbarhetsrekvisitet bör avskaffas. Det gäller saker som starkare äganderätt, starkare markering av den negativa föreningsfriheten och en hel del andra fri- och rättigheter. Det gäller också vissa frågor om maktdelning, inklusive den kommunala självstyrelsen. Det handlar om maktdelning inom vårt parlamentariska system. Det gäller slutligen en hel del frågor om regeringsbildning, inklusive frågan om skilda valdagar. Där vill jag än en gång hänvisa till att med stor majoritet tyckte att det vore en bra idé med sådana. Det finns några reservationer från moderat sida i betänkandet. Det gäller exempelvis reservation 1 som handlar om antalet ledamöter i . Man kan lätt konstatera att har väldigt många riksdagsledamöter i förhållande till sin storlek. Om man jämför med till exempel som är en nio gånger större stat har man där ungefär 600 ledamöter. Vi vet också att det är något godtyckligt över tillkomsten av den stora enkammarriksdagen. Det lär ha gått till så att man helt enkelt såg vilka som skulle pensioneras från första och andra kammaren och såg hur många som blev kvar. Det blev 349, eller rättare sagt 350 från början. Här efterlyser man ett bättre argument för att vi ska ha en så stor riksdag. Jag tror också att ärendebehandling och annat skulle tjäna på en mindre riksdag. Det skulle bli en starkare inriktning mot centrala frågor och kanske mer generalister som riksdagsmän. Det finns naturligtvis också vissa ekonomiska och praktiska fördelar. Jag yrkar därför bifall till reservation 1. Jag vill också peka på att vi har ytterligare en moderat reservation som handlar om en starkare konstitutionell ställning för domstolarna. Domstolarna är inte bara till för brottsbekämpning utan en viktig markering av rättssamhället. De bör vara så självständiga som möjligt och särskilt ha makt över den egna arbetsordningen, menar vi. Det har väl inte undgått någon att det finns en hel del frågor om monarkin i det här betänkandet. Förslagen och motionerna från dem som är negativa till monarkin sträcker sig från krav på avskaffande i vissa fall till vad jag måste uppfatta som nålstick mot monarkin i andra fall. Att debatten i medierna har varit livlig i de här frågorna vet vi också. Intressant nog har jag inte kunnat upptäcka några nya fräscha argument mot monarkin som institution. Däremot verkar det som om försvararna av monarkin har mobiliserats något. Enligt i har de intressantaste inläggen i Bruneidebatten kommit från rojalister. Det är andra som har yttrat sig om monarkifrågan och är läsvärda. Jag nämner bara några exempel, i och i . Jag tycker sammanfattningsvis att själva argumenten mot monarkin är ganska svaga. Det är den vanliga skrivbordsrationalismen. Man pekar på att kungen har ärvt ett ämbete och inte är vald. Om man fördjupar analysen lite kan man konstatera att det är många som har en demokratisk legitimitet i samhället som inte är direkt folkligt valda. Det är bland annat det utvecklar lite. Alla demokratier har ett sammansatt system där det utövas politisk makt på många olika sätt. Det intressanta är egentligen folkets uthålliga samtycke till helheten, inte till varje beslutsfattare eller varje beslut. Det är som har bestämt i grundlagar hur monarkin ska vara konstruerad i på det vanliga representativa demokratiska sättet fattat beslut. Därför har monarkin en demokratisk legitimitet. Man kan som bekant konstatera att det också finns ett starkt folkligt stöd som måhända rentav har ökat . Jag ska inte fördjupa mig i de traditionella argumenten för monarkin eftersom de är ganska väl kända, bara antyda att det finns ett värde i historisk kontinuitet. Det finns ett värde i att ha en samlande symbol och en person som står över partipolitiken. Det finns andra argument också. Det talas ibland om att kungen kan kasta lite glans över det gråmurriga folkhemmet och även berika statsbesök. Man kan naturligtvis tänka sig att talmannen, till exempel förste vice talmannen, trädde i konungens ställe. Det skulle säkert vara relativt glansfullt även detta, men jag tror ändå att något väsentligt skulle gå förlorat om en politiker, om än aldrig så förtjänstfull, trädde i monarkens ställe. Det finns naturligtvis andra argument också som är väl kända. Det handlar om att kungen kanske befrämjar exportintressen och annat. Framför allt måste man konstatera att alternativen ter sig sämre. En vald president med makt skulle totalt bryta mot vårt parlamentariska system, och en vald president utan makt har jag svårt att se poängen med. Jag har några kommentarer till. En del av de nålstick som jag tycker finns bland vissa motioner och reservationer ser jag som ett uttryck för radikalernas typiska förmåga att skapa onödiga problem av sådant som inte är problematiskt. Det kan gälla det faktum att kungen är ordförande i . Han är det, men han är inte ledamot i . Att se något problem här tycker jag är att anstränga sig i onödan. Det problem som möjligen finns är väl ställning framöver. Beträffande bekännelsekravet på kungen och tronföljarna står det att kungen måste vara av den rätta evangeliska läran som den framgår av mötes beslut och av Augsburgska bekännelsen . Det låter naturligtvis urgammalt. Jag vill dock antyda att man nog bör se sådana här urkunder på ett helt annat sätt än texter som är skrivna , i varje fall om man har något historiskt sinne vilket jag tror att många av KU:s ledamöter har. Som i framhöll ter det sig från statsrättslig synpunkt helt främmande och förfelat att vilja göra konungens trosbekännelse till en privat samvets- och religionsfrihetsfråga. Såvitt känt tycker inte heller kungen eller kungafamiljen att det är något större besvär med de här bestämmelserna. När det slutligen gäller apanaget till kungen har majoriteten en visserligen lite försiktig skrivning, som jag inte ser någon större poäng med, där man önskar en större öppenhet. ingicks det ju ganska , 1996, en överenskommelse mellan regeringen och hovstaterna om hur olika saker i detta sammanhang skulle redovisas. har ingenting nytt inträffat som gör att det finns anledning att nu ändra några bestämmelser. Hur man än formulerar sådana här bestämmelser måste det finnas en gräns mot det som är kungens privata och alltså inte är offentligt. Det är också viktigt att konstatera att hovstaten inte är en myndighet och så vill vi heller inte ha det och att därför heller inte offentlighetsprincipen gäller. Jag tycker således att denna skrivning från en nytillkommen majoritets sida, där alltså också Socialdemokraterna är med, framstår som ett onödigt nålstick mot en institution som har tjänat och tjänar väl. 71 (): Den svenska författningen har ungefär på nacken. Mycket har hänt sedan fick sin regeringsform för ungefär tre decennier sedan. Låt mig ge några exempel. Den så kallade klassröstningen och partiidentifikationen minskar. Partier och organisationer tappar medlemmar. Det blir allt vanligare, inte minst bland unga människor, att man gör sina ställningstaganden och uttrycker sina politiska åsikter på ett mer individuellt sätt . Exempelvis är det många som ser hur man handlar i affärerna för att gynna den ena eller andra varan som ett politiskt ställningstagande, medan det här med att skriva på namninsamlingar och vara medlem i politiska partier är lika intressant. Vi ser ett samhälle som är mindre homogent än det varit tidigare. Fler och fler språkliga och nationella minoriteter ryms inom . Sist men inte minst har vi sett en stor globalisering där gränser blir allt mindre viktiga och där också är medlem av Europeiska unionen. Allt detta ställer den moderna demokratin inför nya utmaningar. har därför föreslagit att det skulle ske en översyn av den svenska regeringsformen, den svenska författningen. behöver en ny konstitution som är bättre inför de nya utmaningar som den svenska demokratin står inför. Regeringen har inbjudit till sonderande samtal om hur den svenska regeringsformen ska reformeras och moderniseras. Vi välkomnar den översynen. Låt mig få ange några utgångspunkter från sida när det gäller att förnya och förändra den svenska författningen. För det första handlar det om att den offentliga makten måste granskas mycket tuffare, bättre och effektivare än vad som är fallet . Den offentliga makten ska naturligtvis utgå från folket, men den offentliga makten får inte vara oinskränkt. Demokratin får aldrig bli en förskönande omskrivning för majoritetsförtryck. Därför är vi väldigt starka anhängare av tanken på en författningsdomstol, en domstol som ska pröva lagars förenlighet med grundlag. Vi kräver ju att vanliga medborgare ska följa de lagar som vi stiftar här i . Då är det naturligtvis också rimligt att ställa kravet på oss som lagstiftare att vi ska följa grundlagen och de bestämmelser som står däri samt de mänskliga fri- och rättigheterna. För det andra tror jag det är viktigt att vi stärker kontrollmakt i förhållande till regeringen. Vi har sett en oroväckande tendens till att den socialdemokratiska regeringen i allt större utsträckning trotsar de beslut som har fattat. Enligt den senaste sammanställningen, som vi diskuterade , ligger 170175 beslut på som regeringen inte har verkställt i trots mot de beslut som har fattat. En viktig uppgift för är att pröva hur de här förhållandena ska kunna bli bättre. För det tredje är en viktig utgångspunkt för att vi måste stärka personvalsinslaget i den svenska författningen. Medborgarna har enligt vår uppfattning inte bara rätt att bestämma vilket parti som ska representera dem i den svenska , de svenska kommunfullmäktigeförsamlingarna och de svenska landstingsförsamlingarna; de har också rätt att bestämma vilka personer som ska representera dem i dessa beslutande organ. Jag tror också att en reform i riktning mot ökat personval skulle minska avståndet mellan väljare och valda. Det skulle förnya demokratin. Det skulle bryta de stela partihierarkiernas makt och lägga makten hos medborgarna i stället. Det nuvarande systemet är en halvmesyr. Man borde våga ta steget fullt ut. har vi sett att den här reformen fungerar. Människor uppskattar den. Vi borde våga ta steget fullt ut och avskaffa spärrarna såväl till kommunfullmäktige- och landstingsfullmäktigevalen som till riksdagsvalen. För det fjärde behöver vi ett tydligare kommunalt självstyre. hamnar kommunerna alltför ofta i skymundan för rikspolitiken. Kommunerna tenderar att framställas och uppfattas som i praktiken verkställande organ för de beslut som fattas här i eller i regeringen. Så är inte tanken med det kommunala självstyret. Här finns det flera saker som jag tror att vi borde göra. För det första borde vi införa skilda valdagar. Det ger de kommunala politikerna ett eget, självständigt, folkligt mandat, inte ett mandat som är beroende av den legitimitet som och riksdagspolitikerna eventuellt har. För det andra tror jag att vi måste införa en kompetenskatalog en uppdelning, tydligt fastslagen i lagstiftningen, av vilka beslut som ligger på nationell nivå och vilka beslut som ligger på nivå. I debatten inför den översyn av grundlagen som sker har ett antal framför allt socialdemokratiska debattörer argumenterat för att en viktig uppgift för den här författningsutredningen borde vara att förbereda övergången från proportionella val till majoritetsval i det svenska valsystemet. Jag vill vara väldigt tydlig på den punkten redan i det här skedet: ställer inte upp på förändringar som innebär att det nuvarande valsystemet ska manipuleras för att gynna det största partiet. Det har inte inträffat någonting i sak sedan vi fick vår senaste regeringsform som gör att de argument för majoritetsval som brukar framskymta har stärkts. För det första vinner exempelvis de proportionella valen terräng internationellt. Det blir alltfler länder som har proportionella valsystem. Majoritetsvalssystemen tappar mark. Det argument som majoritetsvalsförespråkarna brukar föra fram om att det är viktigt med starka regeringar och att regeringsmakten måste stärkas har också blivit svagare i samband med att fått en ny budgetprocess för att behandla och anta statsbudgeten. En minoritetsregering har ju nästan oinskränkt makt inom den ekonomiska politiken såsom budgetsystemet ser ut . Jag delar uppfattningen att vi har en bra budgetprocess, men den har också medfört en hel del författningsförändringar som har syftat till att stärka regeringsmakten och som också försvagar majoritetsvalsanhängarnas synpunkter på denna punkt. Inför den här debatten har frågan om monarkin och monarkins ställning varit ett omdebatterat och uppmärksammat ämne. Jag vill vara tydlig på den här punkten när det gäller inställning. stöder den kompromiss som slöts vid utformandet av den nuvarande regeringsformen i . Det var en uppgörelse som innebar att ska vara en monarki men att monarken inte ska ha några politiska utan enbart representativa och ceremoniella funktioner. Det var en uppgörelse som gjordes mellan partier som sinsemellan hade helt olika uppfattningar i den principiella frågan om vi borde ha monarki eller republik. Att de politiska partierna utifrån sina skilda utgångspunkter kunde enas om det framtida statsskicket var då, har varit och är alltjämt en styrka för svensk demokrati. Trots att Torekovkompromissen slöts för står den sig fortfarande väl. står bakom den kompromissen och det nuvarande statsskicket. Därför stöder vi också tanken på att vi måste ha en ökad insyn i det som är hovets ekonomi. Det handlar om att vi måste se till att upprätthålla Torekovkompromissens legitimitet och förtroende. Vi ska modernisera och utveckla den. Det är viktigt att det finns insyn och öppenhet i den delen av ekonomin som gäller de pengar som anslår till uppgifter som statschefen ska utföra i sin egenskap av statschef. framställs detta, också av , som ett indirekt angrepp på det nuvarande svenska statsskicket. Så är det ingalunda. I själva verket kan en reform av detta slag öka förtroendet för dagens statsskick. Kungens eget valspråk är ju För i tiden, och öppenhet och insyn ligger i tiden. Därför är det en i högsta grad rimlig och inte alls speciellt revolutionerande och omstörtande reform som majoriteten i detta avseende föreslår, det vill säga att insynen och öppenheten i hovets ekonomi bör öka. Jag står självfallet bakom samtliga de reservationer som har avgett i det här betänkandet. Men för tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation 12. 72 () replik: Vad är det för händelser som gör att nu vill ha en större insyn i det som inte är myndighetsutövning och där offentlighetsprincipen inte gäller, det vill säga hovstaten inklusive det så kallade apanaget, där ju gränsen till kungens mer privata liv måste vara flytande? Vad är det som gör att nu har det här kravet? Det var fråga 1. Fråga 2: Vilket är det starkaste argumentet för att bör ha just 349 ledamöter? 73 () replik: När det gäller den första frågan som ställer är det så att vi har haft en pågående diskussion i om att öka öppenheten i hovets ekonomi. Det är ingen ny ståndpunkt som vi för fram att öppenheten och insynen skulle öka. Det har över huvud taget ingenting med de beramade händelserna i samband med statschefens besök i att göra. Det här är en uppfattning som vi har haft och som vi också har när det kommer till avgörande den här gången. Det finns ingen förändring i den delen. När det gäller antalet riksdagsledamöter kan man naturligtvis alltid diskutera exakt hur många de ska vara. Det som är intressant att fundera kring när det gäller hur många riksdagsledamöter vi har i är en jämförelse med en del andra länder. I en del andra länder har man parlamentariker på flera nivåer. Vi har ju parlamentariker som fattar lagstiftningsbeslut enbart på en nivå, på den nationella nivån, vilket gör att det kan synas vara många ledamöter i den svenska . Men i många andra länder har man egentligen betydligt fler parlamentariker som är nära och representerar medborgarna. Vi tycker att det är viktigt att det finns ett rimligt antal riksdagsledamöter som kan representera medborgarna och som kan nå ut till medborgarna. Jag tror till exempel inte att det vore så bra för den svenska demokratin att och stora delar av enbart representerades av socialdemokrater och vänsterpartister eller att andra delar av landet där det finns en stark borgerlig dominans enbart representerades av moderater, folkpartister och andra borgerliga parlamentariker. 74 () replik: Ska jag tolka så att till exempel , som ju delvis är ett geografiskt rätt svårtillgängligt land och som, om jag minns rätt, har 165 ledamöter visserligen för en något mindre befolkning har ett demokratiskt underskott? 75 () replik: Nej, jag riktar inte några anklagelser mot andra länder om huruvida de har demokratiska underskott eller inte. Jag säger också när det gäller hur många ledamöter det ska vara att det naturligtvis inte finns en helig princip som slår fast att det ska vara exakt 349 ledamöter. Det skulle likaväl kunna vara 350, 353, 355 eller 340 ledamöter. Så principiellt kan man inte resonera. Det intressanta är ju principfrågan, ska vi ha ett rimligt stort antal parlamentariker så att olika delar av landet är representerade i den svenska när det gäller olika partiuppfattningar från olika delar av landet, eller ska vi göra som föreslår och drastiskt minska antalet ledamöter så att vi kommer bort från den representativiteten? Jag tycker att är inne på helt fel spår. Vi behöver fler förtroendevalda i som har närhet till medborgarna inte färre. 76 (): Det är kanske inte så ofta när man sitter i sin riksdagsbänk och hör statsministern läsa upp regeringsförklaringen som man tankemässigt studsar och inom sig utbrister i ett oj då. Normalt sitter man ju lite uttråkad och lyssnar. Men det hände faktiskt . Statsministern förutskickade en översyn av regeringsform. Att jag studsade var kanske inte så konstigt eftersom vi kristdemokrater i , , har drivit det kravet först ensamma och tillsammans med tre andra partier. Det är bra att man på regeringssidan läser våra motioner, men det är ännu bättre att man tar intryck av dem. Vi har också sagt att en sådan översyn måste få ta sin tid, kanske eller något i den stilen, så att man inte hetsar fram den på den vanliga utredningstiden som är . Ännu tydligare blev bilden av en motionsläsande regering när statsrådet i en senare tidningsintervju började tala om en glidande spärr när det gällde valsystemet. Intrappning som alternativ till fyraprocentsspärren har jag drivit /83. Mitt parti har sedermera också accepterat detta som ett tänkbart alternativ, liksom ett par andra partier här i kammaren. Grundlagarna, eller det vi kallar författningen, utgör det ramverk som ska klargöra villkoren bland annat för hela rättssystemet. Grundlagarna, framför allt regeringsformen, utgör alltså den grundläggande rättsnormen. Därför är det centralt att denna rättsnorm är djupt förankrad i den kulturtradition som i sina grunddrag omfattas av svenska folket. Man kan säga att mycket av den svenska traditionen har varit rättspositivistiskt. Det har också präglat den svenska grundlag som vi har . Rättspositivismen innebär kort sagt att rätten definieras operationellt, det vill säga rätt är det som lagstiftaren säger är rätt. En sådan syn på sambandet mellan lagstiftning och det som är rätt har ju inte med verkligheten att göra. Vi ändrar ju grundlagar och lagar i ett kör i den här kammaren. Det som är rätt är alltså vidare och djupare än det som står i lagen. Rättsuppfattningen är alltså inte grundad av lagen, även om lagen i ett socialt samspel även påverkar rättsuppfattningen som sådan. Den är ju med och påverkar den bilden. I början av min riksdagskarriär hade jag en diskussion med en kollega från ett annat parti om . Han menade att den var alltför naturrättsligt färgad och därför egentligen inte mycket att ha i . Rätten skulle bygga på rationellt motiverade argument, enligt honom. Jag frågade honom då om han trodde på ett specifikt människovärde. Det gjorde han. Men på min fråga hur han rationellt skulle motivera detta människovärde kunde han faktiskt inte ge något svar. Det är så att rättspositivisten inte kan ge rationellt grundade motiveringar för de grundläggande värdena och därmed inte heller med den metoden kan konstatera vad som är just rätt. Jag tror att det är viktigt att komma bort från rättspositivismen i vårt sätt att se på det som är rätt. Lagen är viktig, dock en ofullkomlig del av vår rättsuppfattning. Min bedömning är att det är centralt att våra grundlagar först och främst präglas av en människosyn som beaktar människans värde, förutsättningar, behov och ansvar. Utgångspunkten bör vara värdeorienterad, det vill säga att se människan och bygga samhället därefter. Försök inte pressa in människan i färdiga system det kommer bara att misslyckas. Själv har jag tagit intryck av professor som hävdar att lagstiftningen måste vila på det etisk godtagbara. Rättsordningens grundläggande mål är att skapa en samlevnad i fred mellan människor och att medverka till att upprätthålla de grundläggande värdena. Inte bara rättsreglerna utan även deras tillämpning måste vara etiskt godtagbar. Här tror jag att vi kan komma långt i en samsyn de politiska partierna emellan. Vi tror alltså att en värdeanalys måste vara en av utgångspunkterna för en översyn av regeringsformen. Låt mig också peka på några andra områden som vi tycker är viktiga att analysera i det kommande författningsarbetet. Det är bland annat, som andra har varit inne på tidigare här, tillkännagivanden när det gäller lagprövningsrätten och i förlängningen av detta vem som ska utöva den, till exempel en författningsdomstol. Det centrala i detta är om vi kan få en förstärkt lagprövningsrätt eller inte, inte vem som utövar den. Det är i och för sig en viktig fråga, men det är en senare fråga egentligen. Vi tycker också att det är viktigt att man följer upp utredning om folkomröstningarna. Tanken var ju att man skulle tillsätta en parlamentarisk uppföljningsutredning, men det har ännu inte skett. Vi utgår ifrån att den frågan kommer upp i den kommande utredningen att få ett bättre folkomröstningsinstitut i det här landet. Personligen tycker jag att det ligger väldigt mycket i vad min gode vän talade om , nämligen att man skulle titta på den danska modellen, där först tar ställning till en fråga och man sedan låter den gå till folket som får svara ja eller nej till det hela, för att uttrycka det mycket kortfattat. Vi tycker också att en analys av subsidiaritetsprincipen som ett arbetsverktyg i maktdelningen även inom landet bör gälla. Den finns ju etablerad i det europeiska samarbetet. Vi vill också trycka på att det är viktigt att man får ett förstärkt grundlagsskydd för de kommunala nivåerna. när vi hade en särskild debatt om de här frågorna slog det mig att man skulle kunna skapa en kommunalordning som liknar riksdagsordningen, därför att det kanske är svårt att ta in detaljerade bestämmelser i själva regeringsformen. Man skulle i stället kunna ge den en sådan mellanställning som riksdagsordningen har. Den idé som jag fick då har sedermera också accepterats av mitt parti.