prot · GR09114 · 2004-05-12 00:00:00 — Jag tror att detta är en lag som i likhet med väldigt många andra lagar som vi har sett på tobaksområdet, och beslut på tobaksområdet, om kommer att te sig fullständigt naturlig. Den kommer över huvud taget inte att vara ifrågasatt. Vi har en lång rad exempel på detta. Vi har åldersgränser på tobaksinköp. Vi har det som flera har varit uppe och talat om tidigare när det gäller tobaksbruk på tåg, flyg och så vidare. Alla dessa beslut har varit ifrågasatta när de har genomförts, och efter har de en bred folklig acceptans. De finns över huvud taget inte i den allmänna debatten. Jag tror att det här är ett sådant beslut också. Vi kommer att se detta. Det är en utveckling som är på gång, och det kommer att finnas en stor acceptans för det. Så det är väl kanske som man ska skrämmas med ord som förbudslag och förbudssamhälle, för om kommer sådana ord att ha väldigt liten relevans i folks tänkande. Är detta då en förbudslag? Är detta en lag som förbjuder människor att använda tobak, att röka cigaretter? Nej, det är det inte. Människor får röka cigaretter på eget ansvar över sin egen hälsa, över sitt eget liv. Är detta en förbudslag i bemärkelsen en lag som förbjuder människor att röka på andras bekostnad? Ja, det är det. Och det är faktiskt vad det här handlar om. Det handlar om att ge fler människor tillgång till en bra och vettig arbetsmiljö, att kunna andas, att kunna leva ett bra liv, att ha ett jobb, att kunna komma hem från jobbet och faktiskt att med kraft och engagemang kunna ta sig an allt det som ingår i vardagslivet. Det handlar om att umgås med barn och om att ha en värdig ålderdom, allt det som vi vet tobaksrelaterade sjukdomar faktiskt berövar människor. Att vuxna människor får ta konsekvenserna av sitt eget handlande och rökande är det ingen som ifrågasätter. Men man måste också ta konsekvenserna fullt ut då. Man måste våga stå upp för det och säga detta. När lite i förbigående säger att ansvaret också gäller andras hälsa glömmer han att nämna att 35 000 restauranganställda upplever det som ett hälsoproblem de kommer hem från arbetsplatsen. På vilket sätt tar ansvar för deras hälsa? På vilket sätt väljer att bry sig om det? Då kan man säga att det kanske finns andra sätt: frivillighet och information. Problemet är ju att de metoderna har prövats. Man kan naturligtvis på något slags nyliberalt sätt tänka: Ja, men folk har ju själva valt att jobba inom restaurangnäringen, och då får väl folk skylla sig själva. Med ungefär samma resonemang skulle man kunna säga att folk får skylla sig själva för att de jobbade på arbetsplatser med asbest inom byggindustrin. Vi har förstås ett ansvar för att se till att vi i detta land har en bra arbetsmiljö och att man faktiskt kan arbeta utan risk för ohälsa på grund av arbetet. Vi vet att just detta är konsekvensen. Vi har 500 dödsfall i detta land på grund av passiv rökning. En väldigt stor del av dem hör till restaurangnäringen människor som dag ut och dag in tvingas till denna passiva rökning. Vi vet också att rökningen stänger ute. När man pratar om förbudslag är det faktiskt i ett avseende relevant att se att vi har ett förbud för väldigt många människor. De som lider av astma och olika former av allergier är utestängda från en stor del av restaurangnäring. Där kan vi prata om förvisso inte en lag men i realiteten ett starkt förbud mot att använda restauranger och kaféer. Denna reform handlar alltså om att ge alla, inte bara några, tillgång till en bra miljö på restauranger, kaféer och serveringar. Frågan har diskuterats . Näringen har fått tid att ställa om verksamheten och anpassa sig. Målsättningen har länge varit uttalad. Alla aktörer på denna marknad har vetat varthän politiken syftade. Men för lite har hänt. Det är bara att konstatera det. Av restaurangnäringens anställda hävdar mer än hälften att deras arbetsgivare inte har gjort någonting för att få ordning på arbetsmiljön och komma till rätta med tobaksröken. Därför är det ett logiskt steg vi tar . Det är ett logiskt steg att säga att vi faktiskt ska erbjuda en anständig arbetsmiljö för fler. Som flera andra har sagt i debatten har förbud prövats i olika länder och regioner. Resultatet är entydigt: Det går att utan större problem för näring, ordning och arbetstillfällen införa ett förbud och det har effekt. Arbetsmiljön blir bättre. Cancerframkallande ämnen blir inte en del av vardagen. Restaurangnäringen som helhet tappar inte styrka. De farhågor som uttryckts har kommit på skam. Rökfria gäster trivs bättre. Ordningen, som ibland nämns som ett argument, har inte heller störts nämnvärt. Tvärtom blir det ibland rentav en del oväntade resultat. Låt mig citera tidningen rapportering om rökförbudet i : Man kan sitta i en bar en hel kväll utan att någon i närheten ens nämner rökning. Många verkar ha vant sig vid förbudet. är trots allt en stad där många krogar förbjudit rökning . Folket har vant sig vid att röka på trottoarerna. Många rökare erkänner att de röker betydligt mindre sedan lagen genomfördes och sparar både pengar och hälsa. Många som bara feströkte har slutat röka helt. Icke-rökarna är obeskrivligt lyckliga över att slippa komma hem från krogen med hår som luktar askfat. De mest trofasta rökarna, skriver tidningen, har till och med upptäckt ett nytt ställe att ragga på: - Jag är för blyg för att gå fram och prata med en kille på en bar, men när man står utanför och röker är det naturligt att ta kontakt. Ofta är det kanske två till tre personer som står där, och om det är en söt kille börjar man oftast prata. En del oväntade resultat kan man alltså också vänta sig, fru talman. Kring denna politik finns det i denna kammare en bred uppslutning. Det är bra. Det är bara som skiljer ut sig, och det är inget nytt. har gjort det till en vana att vara emot konkreta insatser på tobaksområdet. Man var emot åldersgräns. Man är nu emot rökförbud på krogen. Varje gång insatser kommit upp har man sagt nej till föreslagna åtgärder och i stället pratat om frivillighet och mer information, väl medveten om att båda dessa vägar faktiskt har prövats, varit en viktig del av politiken och visat sig förvisso viktiga men ändå otillräckliga för att uppnå målen. politik handlar uttalat om att marknaden ska få styra. I egna texter handlar det om att det är rökfria kunder som ska kunna styra utbudet mot mer av rökfria alternativ. Men lika mycket handlar ju marknaden om en utbudssida. Det handlar naturligtvis om tobaksindustrins rätt att sälja tobak och om restaurangnäringens rätt att sälja alkohol och tobak tillsammans, allt på bekostnad av de anställdas arbetsmiljö. Marknaden och ekonomiska vinstintressen före människan är det någon som är förvånad? Detta lagförslag har som sagt primärt till syfte att skydda de människor som på grund av sitt arbete tvingas vistas i rökiga miljöer. Utskottet och regeringen tillstyrker möjligheten att inrätta väl avskilda rökrum, dock med den tydliga inriktningen att personalens närvaro i sådana rum ska minimeras. Utskottet begär, som sagt, att tillsynsfrågan ska följas och att vi ska se till att få en bra tillsyn på det här området. Med detta sagt vill jag yrka bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på reservationerna. 128 () replik: Såväl jag och som tror ju att rökfriheten från är möjlig att uppnå. Trots det är det viktigt att vi inte lämnar något åt slumpen med risk för något misslyckande i processen fram till dess. Frågan är alltså: Kan säga något om hur det blir med ekonomiskt stöd till förberedelsearbetet? Det finns en rad yrkesföreningar och frivilligorganisationer mot tobak som är villiga att medverka. Vi har vårt eget som, om de får de rätta förutsättningarna, också naturligtvis kan göra en insats. Finns avsikter att på något sätt ge stöd till personalens rökavvänjning är också en fråga. Har något att säga i siffror eller åtminstone i avsikter om hur förberedelsearbetet kommer att fortsätta? 129 () replik: Som vid all lagstiftning finns det så klart ett behov av information och stöd för att kunna implementera den här lagstiftningen. Det kommer det säkert att vara i vederbörlig ordning även när det gäller denna lagstiftning. Exakt hur detta kommer att se ut är naturligtvis en fråga som kommer att diskuteras i samband med budgetbehandling. Jag har inga avsikter eller möjligheter att här och prata om hur mycket pengar det skulle kunna röra sig om, eller om det ens handlar om pengar. Det är också viktigt att se att arbetsgivare, anställda och parter självklart har ett ansvar för att möjliggöra den här omställningen. Det jag tycker är bra med förslaget är att det nu finns möjlighet att förbereda. Lagförslaget träder i kraft . Aktörerna vet vad som kommer att hända, och det finns möjlighet att börja förbereda. Det tror jag att vi alla ska vara väldigt glada för. 130 () replik: Jag är också övertygad om att branschen själv kommer att göra egna insatser alldeles oavsett hur riksdag, stat och regering kommer att peka. Det gäller också frivilligorganisationerna. Men det är säkert inte heller betydelselöst vad exempelvis har gjort av förberedelser där man har haft sammanlagt 90 miljoner till sitt förfogande för tobaksupplysning. Därför är det av största vikt att majoritetssidan ordentligt reflekterar igenom hur förberedandet ska gå till, även i ekonomiska termer. Detta motser jag besked om framöver. Jag tänkte ställa ytterligare en fråga med anledning av betänkandet. Det tobaksindustrin förlorar på gungorna, det vill säga mindre cigarettrökning, tänker man förmodligen ta igen på karusellerna, det vill säga ökad snusanvändning. Därför ser vi nu en kraftfull marknadsföring av snuset, ofta på helt ovetenskaplig grund, som någonting mer harmlöst än cigarettrökning och också som ett medel för rökavvänjning. Utskottets majoritet viftar bort vårt förslag i betänkandet om att stödja forskning om snusanvändandets hälsoeffekter. har ju ett särskilt ansvar på det här området. Snuset är i hög grad en svensk produkt och därmed också en svensk affärsnisch. Det finns därmed också anledning att studera hur man försöker att expandera internationellt. Vi kan också se att inte har pengar för att stödja forskningen. Frågan till majoritetens företrädare är naturligtvis: Varför viftar ni bort vårt förslag om stöd till snusforskningen? 131 () replik: Jag måste säga att jag inte riktigt förstår uttrycket vifta bort i det här sammanhanget. Det är så att har ett uppdrag som det jobbar med. Sedan kan man alltid diskutera om det ska gå speciellt riktade pengar till olika insatser, men har ett uppdrag och resurser, och det ska jobba från den utgångspunkten. Den samlade summan till forskning, tobakspreventivt arbete och så vidare får vi liksom i fråga om alla andra ekonomiska utgiftsposter återkomma till i budgetsammanhang. Jag tror dock inte att eller någon annan här närvarande behöver betvivla det faktum att vi sätter ett stort värde på det tobakspreventiva arbetet och på resurserna till information och forskning på området. Det är ju så med alla utgiftsposter i statens budget, om man ska vara lite krass, att de i slutändan får vägas mot varandra i en budgetprocess, men målsättningen från majoritetens sida att vi ska se till att det finns resurser till viktiga samhällsområden, där tobaksprevention ingår som en angelägen uppgift, behöver tveka det minsta om. 132 () replik: Det var ord och inga visor som här kom med. Det var intressant. Jag undrar bara: Kan beskriva var i vår kommittémotion eller i våra reservationer man kan finna ordet marknad, som han hänvisade till? Jag minns inte att jag har skrivit något sådant. Det är möjligt att det kan finnas i några tidigare skrifter, men inte underskrivna av mig. Jag har framhållit att det gäller en hälsofråga. Jag har också hävdat att den väg som Socialdemokraterna föreslår med förbudslagstiftning inte leder till hälsomålen. Den är för snäv. Man fokuserar på arbetsmiljön, men det finns massvis med andra miljöer. Hemmiljön är en viktig miljö. Ska man förbjuda rökningen där också? Eller är det tobaken man ska förbjuda och därmed skapa en ny illegal marknad? Där kommer i och för sig ordet marknad in, men vi vill inte ha en sådan marknad. Vi vill att tobaken behandlas som den hälsorisk som den är, men vi tror inte på värdet av en förbudslagstiftning. Vi tycker att det är gammal traditionell socialdemokratisk förbudspolitik, som åsidosätter människors möjligheter att ta ansvar för sin egen men även andras hälsa. 133 () replik: berörde inte den fråga som jag ställde i mitt inledningsanförande, så jag ställer den en gång till, och sedan ska jag svara på frågorna. Min fråga var: På vilket sätt tycker att han genom att inte vilja ha ett förbud tar ansvar för de 35 000 anställda i restaurangbranschen som upplever att de har problem med tobaksrökningen på krogen och för den andel om mer än hälften av de anställda inom restaurangnäringen som känner att deras arbetsgivare inte har tagit ansvar för att förbättra arbetsmiljön? På vilket sätt tar du ansvar för dem när du säger att detta är vars och ens ansvar? Och på vilket sätt tar rökarna ansvar för de här anställdas arbetsmiljö och hälsa? Kontentan av det som du säger är att man ska ta ansvar för sitt handlande, men det finns likväl en massa människor som känner att ingen tar ansvar för dem utan att de blir drabbade. De har en arbetsmiljö som leder till ohälsa och under värsta förhållanden till dödsfall. medger att detta är en verklighet, men du är inte beredd att göra någonting åt den. Du säger: Fortsätt med lite frivillighet och fortsätt med lite information! Så till frågan om ordet marknad återfinns i just de här reservationerna eller i det särskilda yttrandet. Jag måste medge att jag inte på rak arm kan säga det. Jag vet att det ordet tidigare frekvent har använts av i tobakspolitiken. Om det här är fråga om en del av den allmänna omprövningen av den moderata politiken må det väl vara hänt, men problemet är att ni resonerar som om man inte ska få göra ingrepp i denna så kallade marknad. Ni säger nej till lagstiftning och nej till förbud som faktiskt leder till en bra arbetsmiljö och hänvisar till att detta är en fråga för aktörerna på en marknad. Det är typiskt att man hänvisar till att det också finns andra miljöer. Men gå inte bort från frågan! Det handlar för väldigt många människor konkret om den egna arbetsmiljön. Vad vill du göra för att ta ansvar för dem? 134 () replik: Vad vi vill göra har framgått väldigt tydligt. Vi vill se till att man med information och lokalt förankrat preventivt arbete kan skapa möjligheter för människor att få bättre rökfria miljöer. Det gäller även för krogmiljö och för krogpersonal. Det är i grunden en fråga som man har att hantera inom restaurangnäringen, också från de anställdas sida. De positiva signaler som vi nu här får inte bara hälsomässigt utan om att man kan slippa bli utsatt för rök är en utveckling som faktiskt har ägt rum med nuvarande lagstiftning. Det är faktiskt inte längre så rökigt på våra krogar som . Så visst går det framåt, och det mål som vi ställer oss bakom menar vi att man kan uppnå genom att fortsätta på den inslagna vägen. Vi har angett en ny avstämningspunkt 2007, då vi vill ta reda på hur det går med måluppfyllelsen. Men Socialdemokraterna vill inte lyssna på detta utan vill redan nu införa ett förbud. säger att man efter fem eller kommer att ha en acceptans för det här och att det inte längre kommer att vara någon debatt om detta. Det är traditionell socialdemokratisk politik. Man inför ett förbud och skapar en acceptans efter det att det genomförts. Den långvariga regeringsmakten ger förutsättningar för utnötningsmetoden. 135 () replik: Jag konstaterar till min glädje att i detta betänkande inte reserverat sig mot åldersgräns i tobaksförsäljningen. Det tyder kanske också på att man kommer att acceptera andra kloka och i folkdjupet väl förankrade beslut. Jag tror att så mycket väl kommer att kunna bli följden också i detta fall. Jag konstaterar dock att jag inte har fått något bra svar på frågan hur känner att han tar ansvar för dem som är anställda inom branschen. Jag vill också säga att det finns en annan skillnad. När du pratar om 2014 har du ett annat perspektiv än vi som vill ha insatser mot rökning på krogen och en förbättrad arbetsmiljö . Det handlar om enskilda människors levnadsvillkor och arbetsmiljö. Det är bara att konstatera att och Socialdemokraterna har olika ambitioner och målsättningar. Så är det definitivt i det här fallet, och det är inte första gången. 136 () replik: Vi är eniga i de stora dragen i det här betänkandet, men jag ställde i mitt anförande några frågor som jag gärna skulle vilja få svar på. De handlar om de pengar som går till det preventiva arbetet. sade tidigare att han inte kan lova något extra för att implementera lagstiftningen. Uppdraget ligger hos , men du utlovar inte någon fortsättning på den satsning som där görs. Jag pekade i mitt anförande på att det pågår diskussioner inom om att eventuellt dra tillbaka 17 miljoner från den verksamhet som är inplanerad och som pågår just . Jag vet att inte sitter i regeringen utan liksom jag sitter i och i utskottet, men jag hoppas att du har pratat med dina kamrater om detta och skulle gärna vilja ha ett besked på den punkten. 137 () replik: Jag höll på att säga att jag varken lovar eller inte lovar något besked i den diskussionen. Frågor om pengar och resurser behandlar vi ju i samband med budgeten. Jag skulle gärna ha velat säga att det finns pengar och att det inte är någon förändring på gång framöver, men det sker en prövning i sådana sammanhang. Jag har inget bättre svar att ge nu än att vi delar uppfattningen att om man ska implementera en politik som ska få effekt på bred front, krävs det också resurser. Det är klart att vi för den diskussionen och försöker att se till att det finns ekonomiska medel för tobakspreventivt arbete. Men vad det konkret innebär i budgetsammanhang får och andra återkomma till i samband med budgetbehandlingen. 138 () replik: Jag tolkar detta välvilligt så att kommer att trycka på för att det ska fortsätta att finnas pengar för det tobakspreventiva arbetet. Det finns pengar som är avsatta och som är planerade för att genomföra verksamhet runtom i landet. Har det förts några diskussioner om detta, och hur är i så fall tonläget? I gjorde man en satsning på 10 miljoner inför implementeringen av den nya lagen. I budgetsammanhang är det inte några stora pengar. Däremot kan en sådan satsning på ideellt och engagerat arbete generera mycket verksamhet som kan spara mycket pengar. Jag skulle gärna vilja höra vad har för fundering kring de 17 miljonerna. 139 () replik: Jag instämmer i uppfattning om värdet av pengarna. I kombination med ett ideellt arbete och ett ideellt engagemang kan även begränsade resurser växa och ge väldigt mycket. Där tror jag inte att vi har olika uppfattning. Om det finns goda idéer, planer och ett arbete på gång känner jag mig tveksam till att dra in resurser. är det inte en fråga för , utan det är i så fall en fråga för regeringen inom den budgetprocess som finns. I vissa lägen finns det ju resurser som inte kommer att användas, och då kan man använda dem för andra angelägna ändamål. Är detta föremål för en sådan omprövning kommer frågan i ett annat läge. Men finns det bra verksamhet som resurserna kan användas för ska de också användas till det avsedda ändamålet såsom har beslutat. 140 (): Där alla tänker lika blir det inte mycket tänkt, som det heter. Jag vill se den här frågan från en helt annan utgångspunkt. Huvudfrågan för mig är: Vad ska besluta om? I EU-sammanhang diskuterar man mycket om att föra ned besluten på olika nivåer. Det kallas med ett svårt ord för subsidiaritetsprincipen. Den innebär att besluten ska fattas på en så låg nivå som möjligt. Jag yrkar avslag på det här förslaget till lagstiftning och bifall till min och motion So16. Förslaget är ett underkännande av människors förmåga att ta ansvar för sina egna beslut. Jag instämmer helt och hållet i ambitionen att vi ska bekämpa tobaksbruket. Det är viktigt. Jag tillhör dem som aldrig har rökt. Jag har aldrig snusat, och jag har inte tagit ett enda bloss i hela mitt liv. Så är det faktiskt. Då kanske några säger att jag inte vet vad jag talar om. Men jag försöker ändå göra vad jag kan för att bekämpa tobaksbruket. ärvde jag ett antal aktier i . Sedan har tagit sin tribut av avkastningen skickar jag alltid resten till någon antirökorganisation. skickade jag pengarna till Sjuksköterskor mot tobak, vars ordförande bor på . Det är ett privat sätt att göra någonting. Jag tycker att flera skulle göra som jag i stället för att gå en annan väg. Förbud är ofta en starkt förenklad väg att lösa ett synligt problem. Som jag ser det är detta förslag som ett kraftigt slag i luften mot en rökig miljö. som man inför ett sådant här förbud skapar man en lockelse att överskrida just det förbudet. Detta kommer att inträffa också i rökfria serveringsmiljöer. Vi kan inte veta formerna i förväg, bara att det kommer att ske. Många ledamöter är nu övertygade om att detta är en effektfull väg att minska tobaksbruket, och jag är också med på att vi ska minska det rökare är visserligen också människor, men inte så . För att vi ska kunna åstadkomma det måste vi vidta effektiva åtgärder, och då måste man ställa sig frågan: Ska vi förbjuda rökning som vi tillåter servitörer att sälja cigarettpaket på krogen? Detta är inte en ointressant fråga. Ska de som vi vill värna sälja tobaksvaror? Ska vi inte för förbjuda också detta i så fall? Om man nu får köpa cigaretter på krogen, var kommer man då att röka dessa? Alla vi som varit ute efter vet ju att det röks också utanför krogar. Själv skulle jag aldrig komma på tanken att gå på en krog där rökning är tillåten. Jag är fullt kapabel att välja att inte gynna någon sådan krog. Men ungdomarna kommer ju att stå utanför och röka. Då har vi gjort ett kraftfullt slag i luften mot den rökiga miljön eftersom den har flyttats utanför krogarna. Man borde satsa mycket mera pengar på information och tala om att rökning är medicinskt farligt. när mellanölet avskaffades bedrev man intensiv information om alkoholens skadeverkningar. Det behövs samma information om rökningen. Vi kommer att tvingas att införa någon form av rökpoliser för att upprätthålla det här förbudet. Enligt min mening strider detta förbud mot den personliga integriteten. Människorna måste kunna ta personligt ansvar för sina handlingar. Nyttjandet av förbud som metod för att uppnå angelägna mål innebär att man intar en attityd av förmynderi och pekpinnepolitik. Vi i måste tänka på den aspekten. Vi får inte vara för klåfingriga. Enligt mitt förmenande överskrider det här förbudet den toleransnivå som människor är beredda att acceptera. Nej, fru talman, jag vill ha en kraftfull politik för att bekämpa tobaksbruket med höga skatter på tobak. Tyvärr innebär det att det blir lönsamt med smuggling, men hellre det. Man ska också ha stränga åldersgränser. Men att vidta åtgärder som bara flyttar rökningen , det tror jag inte på. Sedan ställde en intressant fråga: Vad gör vi som har en annan synpunkt på det som ska besluta om för att skydda de 35 000 restauranganställda? Till att börja med vill jag ställa en motfråga till : Ska vi tillåta samma personer som vi ska skydda att sälja cigaretter på krogen? Det är en viktig fråga. Man kan hitta rökfria miljöer, även om jag medger att det är ganska svårt. Det finns rökfria miljöer i det här landet. Det är inte nödvändigt att ta jobb på ett ställe där man riskerar sin egen hälsa. Allra sist: I mitt hem, där jag till och med haft besök av en känd centerledare som rökte pipa, är det jag och min fru som bestämmer. I mitt hus röks det inte. Inte ens centerledaren ägde rätt att röka där. 141 () replik: Man ska ta ansvar för sitt eget bruk, sade . Människor gör ju uppenbarligen inte det. 35 000 restauranganställda upplever inte att människor tar ansvar för sitt eget bruk. Då kan man säga som : Ja, men de kan väl jobba någon annanstans.