prot · GR09127 · 2004-06-14 00:00:00 — Det var visserligen bra att utbildningsminister svängde när det gällde förslag och lade det i papperskorgen, men behövs förbättringar av gymnasieskolan. 71 Utbildningsminister (): Om är intresserat av förbättringar finns det en stark gymnasieproposition att ta ställning till, som just pekar ut yrkesutbildningarna som det prioriterade området. Jag tror inte ett dugg på den variant som nu lanserar, nämligen att behålla kärnämnet i ord men i praktiken ta bort kärnämnet. Det är som ni säger: Ska man gå en viss utbildning ska man inte ha samma kunskapskrav för en annan utbildning, även om man läser den första kursen i ett ämne. Om du ska bli akademiker ska du inte läsa samma matematik som om du ska bli yrkesarbetare. Ska du bli civilingenjör läser du inte bara A-kursen, utan du läser B, C och kanske går vidare ytterligare med matematiken. Det är naturligt. Man behöver olika mycket av matematik beroende på vilken inriktning man ska ha i sitt yrkesliv. Men att säga att man inte behöver A-kursen i matematik om man ska bli en god yrkesarbetare är detsamma som att säga att man inte har förstått vad som har hänt ute i arbetslivet och inte har förstått vad näringslivet ställer för krav. Vi behöver mer samverkan med näringslivet, mer av arbetsplatsförlagda delar av utbildningen. En ny modern lärlingsutbildning kan ge detta. Det föreslår är bara ytterligare en utveckling av sortering och lägre kunskapskrav som jag tror leder till att det är svårt att komma in på arbetsmarknaden och svårt att vidareutbilda sig senare i yrkeslivet. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2003/04:546 om kompletterande utbildningar för utländska akademiker 72 Utbildningsminister (): har frågat integrationsministern dels hur hon avser att agera för att i stor skala skapa rum för kompletterande utbildningar för utländska akademiker i arbetsmarknadspolitiken och utbildningspolitiken, dels om hon avser att ta initiativ till en snabb lösning av finansieringsproblemen för kompletterande utbildningar som vänder sig till utländska akademiker. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Jag delar åsikt att utländska akademiker utgör en stor potential som måste tas till vara bättre. Det är slöseri med såväl mänskliga som ekonomiska resurser att personer med utländsk utbildning inte fullt ut ges möjlighet att använda sin kompetens i . Regeringen har arbetat för att förbättra utländska akademikers förutsättningar att komplettera sin utbildning. Genom den så kallade aspirantutbildningen kan sökande som har utländsk högskoleutbildning få en särskild utbildning som är både teoretisk och praktisk. Genom validering av reell kompetens får många chansen att komplettera sin utbildning när formell dokumentation saknas. Regeringen har också givit och i uppdrag att gemensamt se över de bestämmelserna och systemen för bedömning och godkännande av lärare samt hälso- och sjukvårdspersonal som har gjorts tillsammans med , och övriga berörda huvudmän. En rapport från detta arbete har inlämnats till , och beredning av förslagen pågår. De utländska akademiker som kompletterar sin utbildning i har möjlighet att finansiera sina studier med studiemedel eller med aktivitetsstöd. I samband med den senaste studiemedelsreformen höjdes åldersgränsen för att kunna få studiemedel från 45 till . Åldersgränsen fastställdes bland annat mot bakgrund av kravet att de som får studiestöd ska ha en realistisk möjlighet att betala tillbaka studielånet. Utöver denna höjning av åldersgränsen infördes även en möjlighet för personer att få studiemedel i form av studiebidrag för studier på vissa särskilda bristyrkesutbildningar. Begränsningarna inom ramen för arbetsmarknadsutbildning medför att studerande kan läsa högst med aktivitetsstöd. Syftet med denna tidsbegränsning är att det inte ska föreligga alltför stora skillnader mellan studenters olika former för finansiering av studier. Regeringen anser att frågan om att tillvarata utländska akademikers kompetens är angelägen och avser att fortsätta att arbeta med den. 73 (): Tack, utbildningsministern! Just nu befinner vi oss i en lite rolig situation. Det är inte första gången vi diskuterar det här jag tror att det är tredje gången. Det var inte till utbildningsministern som jag skickade interpellationen, utan till integrationsministern. Frågan bollas till olika ansvariga, men kommer tillbaka till samma nivå. Vi är lite grann som en katt som springer efter sin egen svans. Det händer ingenting. Det finns mycket konkreta svårigheter. En svårighet är att till exempel högskolan i eller lyckas finansiera, med stöd från AMS, mycket längre studieperioder än , medan andra sådana kurser i regel fastnar . Då finns det studerande som har börjat sina studier och som plötsligt inte har en chans att avsluta dem. Detta är ett mycket allvarligt problem. Varför har utbildningsministern gett pengar till om han inte varit säker på att studierna i kan avslutas på ett någorlunda förnuftigt sätt? Det är bortkastade pengar när någon börjar sin utbildning men inte har en chans att avsluta den. Detta har att göra med aktivitetsstödet. Man kunde inte blunda inför sådana fakta när man började med detta. I finns den bästa möjliga överenskommelsen mellan länsarbetsnämnden och högskolan. Också därifrån kommer kritiska synpunkter, som har att göra med att det inte är högskolan, alltså inte personer som är direkt kompetenta att rekrytera studerande bland utländska akademiker, som rekryterar dem. Det är arbetsförmedlingen, där det sitter människor med en mycket lägre kompetens på området. Om man inte löser problemet med samverkan mellan AMS som agerar som de vill; de börjar bli en stat i staten integrationsministern och utbildningssystemet kommer största delen av dessa akademiker fortfarande att falla mellan stolarna. Sedan har vi problemet med siffrorna. I integrationsrapporten , som borde kallas segregationsrapporten , står det att det är antagligen 30 000 personer med akademisk utbildning från andra länder som antingen är fel sysselsatta eller undersysselsatta. Hur behövs det, med de mycket små kurser som finns, för att 30 000 människor ska börja närma sig sina yrken? Det behövs antagligen . Då kan de här människorna definitivt ha slagits ut på grund av den diskriminering som innebär ett förbud att komma in i yrket. I praktiken har vi i ett slags förbud för människor som kommer från andra länder. En del av dem kommer att bli fullständigt besvikna och ge upp en gång för alla. Kunskap är en färskvara: Jobbar man inte inom sitt område förlorar man sina kunskaper. 74 Utbildningsminister (): Jag är glad att få chansen att diskutera det här ytterligare en gång med . Jag tror att har sett de rader av initiativ som vi har tagit från för att stötta utländska akademiker i deras möjligheter att komplettera sin utbildning. Det är riktigt att det finns andra verksamhetsområden som är involverade, till exempel under . Det finns självfallet begränsningar för hur man finansierar utbildning via . Det har att göra med att grunden för vårt utbildningsväsende är att vi via studiemedel finansierar människors utbildning, och så kan vi använda arbetsmarknadspolitiska åtgärder. Men en tidsbegränsning finns där för att det inte ska bli för stora skillnader mellan olika studenter vid våra lärosäten. Att använda sig av aktivitetsstöd vid olika typer av arbetsmarknadspolitiska åtgärder tycker jag är bra och positivt. Men det är alldeles riktigt att och har en tidsgräns för hur länge den utbildningen får fortgå innan man erbjuds att gå över till studiemedel. Det är inte en orimlig ordning. Man kan naturligtvis diskutera är den mest lämpliga tiden, men det är inte en orimlig ordning att vi försöker ha så likartade villkor som möjligt. har stöttat enskilda högskolor för att de ska bli mera professionella i att ta emot också denna studerandegrupp. Det kräver speciella kunskaper: att kunna validera, att kunna bedöma var kompetensen finns och vilka kompletterande åtgärder som ska vidtas. Där har och och högskola fått möjligheten att få extra resurser för detta, för att bli riktigt skickliga och kunna lära andra hur man ska arbeta på detta vis. Vi har i propositionen tryckt på vikten av reell kompetens, att högskolan generellt sett måste bli bättre på att värdera den reella kompetensen för att kunna möta människor på den kunskapsnivå där de är. Här arbetar nu med att ta fram särskilda test och prov för att till exempel inom teknikområdet kunna göra en bedömning av var kompetensen är. Det kommer också att underlätta detta arbete. Integrationsminister hanterar frågorna om mottagande av flyktingar och hur olika typer av stödåtgärder ska samordnas för att man så snabbt som möjligt ska kunna erbjuda integrering för den människan, genom att ställa upp med utbildningsåtgärder eller arbetsmarknadspolitiska insatser. Den frågeställningen bereds i . När det gäller utbildningssystemet tycker jag att vi har kommit framåt i att kunna producera en utbildning som blir en komplettering som man behöver för att komma ut på arbetsmarknaden. 75 (): Det ska finnas liknande villkor mellan studenter och de annorlunda studenterna, som redan en gång har studerat. Men det är ingen som kräver att en människa med svensk utbildning från ett svenskt lärosäte ska göra om sin utbildning. Villkoren är inte lika. Villkoren är fullständigt olika. Att då kräva att de inte ska få tillgång till kompletteringsutbildning därför att de absolut måste gå på CSN:s lån betyder att fördjupa diskrimineringen, att ge ännu mera näring åt de negativa trender som skapar segregation. De här människorna har inte bara redan en utbildning, och också väldigt ofta arbetslivserfarenhet från sitt eget område, utan också skulder som en vanlig svensk eller invandrad student inte har. Det finns någonting som heter utrustningslån. När man kommer till sin första bostad i tar man ett lån för att kunna leva i sin nya bostad. Och det finns kommuner som tvingar människor som kommer till , flyktingar, att betala kurserna. Jag har ett exempel som är ganska förskräckligt i sammanhanget. Det gäller kurserna i sjukvårdssvenska som alla läkare och sjuksköterskor måste gå igenom för att över huvud taget komma in i systemet för läkar- och vårdverksamhet. De kurserna avslutas med ett prov. Om en person missar en poäng i provet är den personen tvungen att göra om hela kursen och betala för den. Hur många invandrare som är socialbidragstagare, kör taxi eller klipper biljetter i tunnelbanan har råd att gång på gång betala för att gå kurs i sjukvårdssvenska? Att kräva att alla akademiker som måste komplettera sina utbildningar ska gå på CSN-studiestöd efter de här är bara ett sätt att fördjupa segregationen. De här människorna har skulder. De har en utbildning. Många av dem har yrkeslivserfarenhet. Detta skapar en särskild situation för dem, och det måste man ta hänsyn till. De kostar också om de inte gör någonting. Varför ska man betala socialbidrag till dem för att de ska sitta hemma och vara passiva och bli aggressiva, besvikna, kanske hatiska? 76 Utbildningsminister (): Som känner väl till delar jag engagemanget när det gäller att vi måste se till att alla invandrarflyktingar som kommer till , inte minst de som dessutom har en lång utbildning , snabbt och effektivt får möjlighet att komplettera och komma ut på den svenska arbetsmarknaden. Här finns flera problem i mottagningen. Det ser regeringen över via integrationsminister . Här finns problem med diskriminering på arbetsmarknaden. Där handlar det också om attitydförändringar och lagstiftningsarbete. Men det finns också en högskola som har blivit allt bättre på att försöka bedöma människors kunskaper, på att inte tvinga människor att börja om. De ska snarare komma in på den nivå där de själva ligger för att kunna komplettera. Det finns flera lyckade arbetsområden där vi har gjort bra insatser via våra myndigheter. Det gäller till exempel kompletterande utbildning för utländska läkare. har med särskilda pengar kunnat driva den typen av arbete så att vi har fått en kraftig ökning av antalet akademiker med utländsk bakgrund inom läkaryrket. Det har varit positivt. Det är klart att det sedan finns olika typer av stödsystem. Vill diskutera hur länge man ska kunna få gå på arbetsmarknadspolitiskt stöd när man studerar rekommenderar jag att ställa en interpellation till arbetsmarknadsministern, för det är en fråga som handlar om arbetsmarknadspolitiken. Där har vi traditionellt haft en ganska generös hållning. Det handlar om upp till 40 veckors bidragsstöd för studier. Då kan man gå sida vid sida med studenter som lånar fullt ut. Men vi vet att det också finns en stark folklig opinion kring att det inte får gå för långt, för då blir skillnaderna för stora mellan dem som lånar och dem som får ett rent bidrag. Då måste man hitta en avvägning. Det är ingen vetenskaplig process, utan vi får känna av vad som är rimligt. Men är ingen , utan det är för många tvärtom en period som räcker till. Utmåla inte vårt studiemedelssystem som ett omöjligt hinder att passera! Betänk att många länder som tar emot flyktingar och invandrare inte har något studiemedelssystem över huvud taget att erbjuda. Det är ändå en tredjedel bidrag och två tredjedelar lån till goda villkor med trygghetsregler som gör att man inte behöver försättas i ekonomiska svårigheter. Det är klart att det alltid är attraktivare att slippa ta ett lån, men utmåla inte studiemedelssystemet som ett omöjligt hinder att passera! 300 000 studenter tar studiemedel, så det bör kunna vara ett alternativ efter att man har fått ett stöd. Men visst kan systemet göras bättre. hanterar just den beredning som handlar om mottagandet och om att få olika stöd att fungera på ett bättre sätt. Inom högskolan har man blivit allt bättre, inte minst på grund av de initiativ som vi har tagit för att stötta utvecklingen ute på högskolorna. 77 (): Studiemedelssystemet gäller i alla fall människor som redan har utbildning, som redan har yrkeserfarenhet och som man jämställer med nolläget. Man talar väldigt mycket i om validering, men problemet med valideringen är att man bara jämför med poäng och arbetsmoment i den svenska utbildningen och att man inte tar den minsta hänsyn till den andra kunskapen, den som inte finns i . När jag kom till kunde jag väldigt mycket om rysk film och om italiensk film. Jag kunde väldigt mycket om också, vilket inte var populärt . Jag var en av de första som försvarade i . Det var väldigt intressant när man var så revolutionär att man ville kasta ut den där borgerliga filmmänniskan som gjorde obegripliga filmer. Jag kunde väldigt mycket om skådespelarpedagogiken och om textanalyser, men jag kunde inte mycket om , som jag har lärt känna och som jag älskar. Jag var glad åt att lära mig om pilsnerfilm och om . Det var ingen som var glad över mina kunskaper, och väldigt lite har förändrats på denna nivå. Den somaliska läkarkvinnan, som skulle kunna hjälpa somaliska kvinnor att inte föda för små barn och inte hamna i situationen att de får gå igenom spädbarnsdöd, stöter fortfarande på tusentals hinder på väg till läkaryrket. Och det gäller inte dem som ska komma in just . Det gäller 30 000 akademiker som redan är här och som är felsysselsatta eller undersysselsatta. 78 Utbildningsminister (): Jag har stor respekt för kunskap och engagemang i de här frågorna, och vi har haft många tillfällen att utbyta erfarenheter om detta, men jag skulle få ännu större respekt om det fullföljdes av en politik i det parti som du tillhör som visade att man gjorde bättre och större och mera insatser. Men så är det inte. På studiemedelssidan är det kraftiga neddragningar. Det är i neddragningar. På vilket sätt ger det ökade möjligheter för individer att få den kunskap som vi båda är så angelägna om att man ska få? Det finns brister, och det finns anledning att skärpa myndigheternas sätt att samarbeta med varandra. Det arbetet pågår. Det arbetet bereds i . Men det finns också väldigt fina framsteg, inte minst inom högskolans område. Från regeringens sida har vi stöttat utvecklingen i , och på andra ställen för att man ska kunna ge effektiv och fin kompletteringsutbildning till invandrade akademiker. Jag återkommer gärna till diskussion framöver med . Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellation 2003/04:493 om stärkande av patientens ställning i vården 79 Socialminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att utifrån gjorda erfarenheter och egna ambitioner ytterligare stärka patientens ställning i vården samt om regeringen, som i övriga nordiska länder, avser att presentera en särskild och samlad lag för patienträttigheter. har även frågat mig vad jag avser att göra med anledning av den åberopade handlingsplanen och uppmaning till medlemsländerna att stärka patientens ställning. De ändringar i lagstiftningen som infördes som ett resultat av regeringens förslag i propositionerna Patientens ställning (prop. 1997/98:189) och Stärkt patientinflytande (prop. 1998/99:4) har väsentligt stärkt patienternas inflytande och delaktighet i hälso- och sjukvården, även om dessa bestämmelser inte har sammanförts i en särskild patientlag. har granskat resultatet av lagändringarna och konstaterar att det runtom i landet finns många goda exempel på hur hälso- och sjukvårdens huvudmän arbetar med insatser för att stärka patientens ställning, till exempel i form av förbättrad information till allmänheten, utbildning av personal och genom satsningar på speciella projekt och arbetsgrupper med syfte att stärka patientens ställning. påpekar dock att det behövs ytterligare insatser från landstingens och hälso- och sjukvårdsansvarigas sida innan lagstiftningen och de bakomliggande målen och intentionerna har uppfyllts till fullo. Problemen med att införa legala rättigheter på hälso- och sjukvårdsområdet är betydande och bör inte underskattas när man överväger för- och nackdelar med olika lagstiftningstekniska lösningar. Hälso- och sjukvårdsförmåner låter sig inte preciseras lika enkelt i lag som till exempel ekonomiska förmåner. Det är även svårt att utforma adekvata sanktioner som är till nytta för den enskilde patienten. Jag vill framhålla att det finns andra vägar att stärka patientens ställning än genom lagstiftning. Ett exempel är det fria vårdval som införts i hela landet som ett resultat av Dagmaröverenskommelse och därav följande valfrihetsrekommendation från . Detta är något som jag menar markant stärker patienternas ställning genom möjligheten att välja var man vill söka vård. Ett annat exempel är den överenskommelse om besöksgaranti som staten och träffat. Denna garanti stärker patienternas ställning genom tydliga regler för hur lång den maximala väntetiden till besök får vara. Utöver detta har det avsatts betydande medel, till exempel genom de så kallade Dagmaröverenskommelserna, till lokalt utvecklingsarbete i landstingen med syfte att stärka patientens ställning i vården. Det pågår således ett omfattande arbete för att stärka patientens ställning även på andra sätt än genom lagstiftning. Detta är nog så viktigt att uppmärksamma. Vad gäller frågan om uppmaning till medlemsländerna att stärka patientens ställning så är situationen den att rådet uppmanat kommissionen att tillsammans med medlemsstaterna genom de relevanta nationella och europeiska behöriga myndigheterna undersöka möjligheten att inrätta ett europeiskt läkemedelsinformationssystem för patienter och hälso- och sjukvårdspersonal. För del är det främst som arbetar med dessa frågor tillsammans med experter från kommissionen och med i . Nationellt samarbetar , och () vad gäller värdering av läkemedel och behandlingsrekommendationer. Arbetet med detta pågår således, och jag har inte nu för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder. 80 (): Jag börjar med att tacka för svaret. Men egentligen var det inte något svar direkt på mina frågor. Men jag hoppas att socialministern lyssnar och svarar på mina frågor i den debatt som vi nu ska ha. Det brukar bli en konstruktiv diskussion när vi för den här från talarstolen. Varje människa strävar efter frihet att kunna forma sitt eget liv, och en välinformerad och delaktig patient ger säkrare vård och bättre resultat. Och jag är övertygad om att framtidens patient kommer att ställa högre krav på tillgänglighet och på kvalitet. Framtidens patient kommer att ha mer kunskaper och vara bättre informerad, följa vårdutbud, forskningsrön och mediciner via Internet och ha ett helt annat valfrihetstänk än det traditionella. Den här utvecklingen tycker jag är positiv och bör bejakas. Det handlar om ett samspel mellan patient och vårdgivare för att vården ska få det förtroende den bör ha och för att patienten ska få ett rimligt inflytande. fick vi en del lagändringar som tog små men viktiga steg för att stärka patientens ställning. Från hade vi, och har, högre ambitioner. Vi föreslog då, och har enträget fortsatt att kräva, bland annat en nationell vårdgaranti och att alla ska ha rätt till en kompletterande bedömning, en så kallad second opinion. Jag skulle vilja fråga socialministern vad dagsbeskedet är när det gäller vårdgarantin. Är det mandatperioden som gäller, eller är det som jag läste att man tillsätter utredare på och ska ha förslagen klara ? Det är en konkret fråga. När det gäller en second opinion fick regeringen redan när frågan behandlades här i i uppdrag att utvärdera detta och se hur det fungerar och om möjligt utvidga det och gå vidare. Hur ser ministern på det ? Jag håller med om att det finns många goda exempel på vad sjukvårdshuvudmän har gjort för att stärka patientens ställning. Men har också varit mycket tydlig när det gäller att det behövs så mycket mer. Vilka är då hindren? Jag ska vara väldigt konkret. Det handlar om okunskap om hur lagstiftningen ska tillämpas och tolkas, tidspress vid läkarbesök och ojämlika villkor i fråga om tillgång till information. Och det är främst invandrargrupper och funktionshindrade som pekas ut där problemen är störst. Det handlar om brister i kommunikativ förmåga, brister i uppföljning, och det har också styrkts ur brukarsynpunkt. Där tycker jag att ministern kan vara tydligare när det gäller min första fråga: Vad ämnar man konkret att göra för att förbättra patientens ställning? Dessutom vill jag fråga: Avser regeringen att presentera en särskild och samlad lag för patienträttigheter? Det är en konkret fråga som kan besvaras med ja eller nej. Övriga nordiska länder har det, och erfarenheterna är positiva. Lagstiftningen blir tillgängligare och överskådligare. Instämmer socialministern i att man ska ha en samlad och särskild lag för patienträttigheter? Jag har en avslutande fråga. Har ministern inte någon egen uppfattning om uppmaning till medlemsländerna att stärka patientens ställning, och i så fall, vad är den uppfattningen? 81 (): Det var när jag läste socialministerns svar som jag blev intresserad av just de andra vägarna än att genom lagstiftning stärka patientens ställning. Det är i och för sig trist att det ska behövas lagstiftning för att stärka något så självklart som att sjukvården ska fungera så att patienten sätts i centrum. Men uppenbarligen är det så. Jag tänkte nu uppehålla mig vid de andra vägarna. Det är det fria vårdvalet. Tycker socialministern verkligen att det fria vårdvalet har fungerat och fungerar med tanke på hur köerna växer runtom i landet i de olika landstingen och med tanke på de brister som finns? Jag är nog av den uppfattningen att det fria vårdvalet inte är utformat på det sättet att det stärker patientens ställning något nämnvärt. Sedan har jag en fråga som gäller det som också var inne på, nämligen vårdgarantin. Socialministern har här år lovat att en vårdgaranti ska införas efter överenskommelse med . Senast , tror jag, sades det här i kammaren att en vårdgaranti skulle införas . har vi inte sett den. lyser den med sin frånvaro. Och jag har hävdat och hävdar fortfarande att det ännu inte ens har blivit en tummetott.