prot · GS0926 · 2004-11-10 00:00:00 — Förste vice talmannen meddelade att () anhållit om entledigande från uppdraget som ledamot av . Kammaren biföll denna anhållan. 2 § Anmälan om inkomna faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen Förste vice talmannen anmälde att följande faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2004/05:FPM19 Den nya generationens ungdomsprogram 20072013 KOM(2004)471 till kulturutskottet /05:FPM20 Ökad tillgång till information för brottsbekämpande organ KOM(2004)429 till justitieutskottet Föredrogs betänkande 2004/05:KU2 Rättsinformationssystemet (skr. 2003/04:168 och förs. 2002/03:RR20). 1 (): Sent omsider har regeringen lämnat en skrivelse om rättsinformationssystemet. Den är i huvudsak bra, och jag yrkar bifall till utskottets förslag i denna del. Jag ska dock koncentrera mig på vår reservation, som anknyter till en motion från förra och som handlar om kommunala författningssamlingar. Kommunernas kunskaper om utövande av normgivningsmakten är ibland bristfälliga. Man tänker helt enkelt inte i termer av normgivning och skiljer därför inte heller mellan olika typer av ärenden. Ett införande av lagregler för en författningssamling skulle medföra en avsevärd ökad rättssäkerhet i kommunernas utövande av normgivningsmakten. Dessutom skulle det göra det möjligt för allmänheten att ta reda på om författningarna är lagliga eller ej. Informationsmöjligheten för den enskilde bör tillmätas stor vikt. Enhetligt utformade och en för varje kommun upprättad författningssamling skulle vara till stor hjälp ur flera synpunkter. De är till hjälp för kommunernas egna handläggare. De är till hjälp för politikerna. De är till hjälp för allmänheten när det gäller att skapa insyn och kontroll, till hinder mot fiffel och båg. Utvecklingen av informationssamhället och medborgarnas ökade krav på och intresse för att kunna granska de rättsliga grunderna för olika beslut är faktorer som förstärker behovet av att kommunerna får krav på sig att upprätta kommunala författningssamlingar. De här frågorna har jag och mitt parti drivit . Det finns ett gammalt tillkännagivande från på denna punkt . Men år ut och år in är det samma visa från utskottsmajoriteten. Man tycker att det är bra om det görs, men man ska avvakta den frivilliga vägen. Det är kanske inte höjden av naivism, men det är i alla fall oerhört naivt. Det kommer aldrig att ske om man inte får tvingande lagregler på området. Det begriper alla som har arbetat i de kommunalpolitiska sammanhangen. Får jag utdela åtminstone lite beröm till och som i ett särskilt yttrande sakta börjar inse att det ligger något i den kristdemokratiska motionen. Jag ber att få yrka bifall till reservationen. 2 (): Frågan om rättsinformationssystem är kanske inte en fråga som per automatik leder till ett stort folkligt engagemang. Däremot kan frågan ändock vara intressant och viktig, och det tycker jag utifrån att det finns en koppling mellan den frågan och rättssäkerhet och människors möjligheter att utnyttja sina demokratiska medborgerliga rättigheter. Man brukar ibland säga att kunskap är makt. För att kunna utöva sin medborgarrätt krävs bland annat att man har kunskap om gemensamma regler i lagar och förordningar. Det krävs också att man har möjlighet att fortlöpande få kunskap om beslutade förändringar. Det är alltså inte statisk kunskap, utan den vidgas ständigt. För att uppnå det här krävs någon form av systematik i tillgänglig information. Det är då vi kommer över på frågan om ett enhetligt rättsinformationssystem. Som gav uttryck för finns det, som jag uppfattar det, en bred samsyn om det angelägna i att utveckla ett offentligt rättsinformationssystem. Som jag förstår det bedrivs det ett aktivt arbete för att utveckla systemet, bland annat mot ökad överskådlighet, tillgänglighet och enhetlighet. Just behovet av överskådlighet och lättillgänglighet har speciellt uppmärksammats. Det pågår ett utvecklingsarbete för att bättre kunna gruppera och presentera information i form av gemensamma standarder, märkning, strukturering och sökning. Man har också uppmärksammat behovet av att kunna se på vilka grunder regeringen fattar sina beslut om förordningar. Där är avsikten att lagstiftningstekniken ska ändras så att detta bättre framgår. Jag ska avslutningsvis ta upp det som framför allt ägnade sig åt, nämligen de kommunala författningarna. Det vore väl märkligt om man inte skulle erkänna att utvecklingen inte har varit den förväntade och önskade. Det som jag tycker att hoppade över var att nämna att det i utskottsmajoritetens ställningstagande görs tydliga markeringar om att de insatser som planeras för en frivillig anslutning måste bli effektiva och leda till resultat. Däremot är inte majoriteten beredd att göra något tillkännagivande till regeringen. Men som vi skriver i utskottsbetänkandet kommer vi att följa utvecklingen uppmärksamt. Det finns en reservation, herr talman, som talade om. Jag skulle vilja närma mig den reservationen på följande sätt. Där påpekas behovet av att sätta in åtgärder och beslut ifrån i någon form av helhet. I den nu aktuella situationen tycker jag att frågan blir: När och i vilka frågor ska skyldigheten för kommunerna drivas fram genom beslut uppifrån, när vi vet att vardagen för dagens kommunledningar innehåller så många måsten och behov att tillgodose? Här kommer vi till olika slutsatser, reservanten och utskottsmajoriteten. Mot den bakgrunden, herr talman, yrkar jag bifall till utskottsmajoritetens ställningstagande och avslag på reservationen och övriga förslag. 3 (): Enligt rättsinformationsförordningen ska den enskilda människans och den offentliga förvaltningens tillgång till grundläggande rättsinformation i elektronisk form säkras. För det här ska det finnas ett offentligt rättsinformationssystem. Det ska vara enkelt och smidigt för medborgarna och myndigheterna att söka information inom det rättsliga området. Det är förstås oerhört viktigt att informationen presenteras på ett sådant sätt att den breda allmänheten förstår systemet. Hela idén måste därför bygga på att människor ska kunna söka sig fram till den information som de efterfrågar. Systemen måste utvecklas på ett sådant sätt att de görs tillgängliga även för användare med särskilda behov. Ytterligare en utgångspunkt för rättsinformationssystemet måste vara att den version som presenteras offentligt i elektronisk form uppfyller samma krav på exakthet som den tryckta versionen, det vill säga att informationen måste vara lika korrekt. Den måste också vara aktuell och uppdaterad. Det optimala är förstås ett system som gör det möjligt att söka hela vägen, det vill säga någon form av märksystem som gör att det går att följa regelverk från EU-regler till nationella lagar, förordningar och föreskrifter. Enligt de redovisningar som vi har tagit del av bedrivs ett arbete med att utveckla system i just den riktningen. Vi kommer förstås att följa utvecklingen. Kommunernas författningar bör förstås göras tillgängliga via rättsinformationssystemet. Syftet med systemet är ju att tillförsäkra den offentliga förvaltningen och den enskilda människan tillgång till grundläggande rättsinformation i elektronisk form, som jag sade tidigare. För att det här systemet ska vara komplett och fullvärdigt krävs det förstås föreskrifter på samtliga nivåer och att samtliga nivåer ingår. Därför är det en klar brist att de kommunala föreskrifterna inte finns med på ett sådant angeläget område och att de inte ingår i systemet. Därför tycker vi att kommunernas anslutning till rättsinformationssystemet i första hand bör ske på frivillig väg. Insatserna bör i första hand riktas mot de kommuner som vill delta i systemet. Därför är det också viktigt att de åtgärder som kommer att vidtas för att förmå kommunerna att frivilligt medverka i systemet är effektiva. Jag vet att det finns en reservation där förslaget är mer tvingande för kommunerna. Med hänsyn till den kommunala självstyrelsen, det kostnadsläge och den svåra situation som finns i kommunerna är vi inte beredda att förorda en skyldighet för kommunerna att förteckna och publicera föreskrifter. Därför yrkar jag bifall till förslaget i betänkandet. 4 (): Som medborgare är vi skyldiga att rätta oss efter de lagar och förordningar som gäller, eller vi är i varje fall skyldiga att följa lagstiftningen. Det här förefaller fungera förhållandevis väl, måste man ändå säga, trots att ingen kan och känner till alla lagar. Jag skulle kunna tänka mig att de flesta är okunniga om de flesta lagar. Trots det fungerar det, eftersom vi vet vilka regler som gäller i den situation som vi befinner oss i. Men man kan inte nöja sig med det. Samtliga lagar, förordningar och regler måste ändå vara tillgängliga för medborgarna. Man ska på ett enkelt sätt kunna ta reda på vilken lagstiftning och vilka regler som gäller. Det är både en rättssäkerhetsfråga och en demokratifråga. Det här fungerar trots allt relativt väl på den nationella nivån. Med den nya informationstekniken har det blivit än mer lättillgängligt. Internetportalen Lagrummet finns. Där kan man relativt enkelt söka och finna den lagstiftning som gäller. Men det fungerar inte på nivå. Även kommuner har en normgivningsrätt, men stora delar av den normgivningen är otillgänglig eller i alla fall mycket svårtillgänglig för medborgarna. Det arbete som har skett för att på frivillig väg försöka få in också kommunala regler i det här rättsinformationssystemet har inte givit frukt. Därför finns det skäl att skriva en sådan motion som har gjort. Vi menar trots allt att vi åtminstone en gång till ska ge möjlighet för regeringen och ansvariga myndigheter att försöka komma fram på den så kallade frivillighetens väg här. Frågan är inte heller så beredd att det är möjligt att nu fatta några skarpa beslut. Men jag och från har ändå funnit det befogat att skriva ett särskilt yttrande i det här betänkandet. Där anför vi följande: Enligt vår mening talar mycket för en lagstiftning om skyldighet för kommunerna att förteckna och publicera sina författningar. Den nuvarande situationen är otillfredsställande. Om inte en förbättring synes kunna åstadkommas på annat sätt förutsätter vi att regeringen på eget initiativ bereder ett sådant förslag och därvid beaktar finansieringsprincipen. Något tillkännagivande av till regeringen är dock enligt vår mening inte påkallat . Det innebär att vi yrkar bifall till utskottets förslag. 5 (): Som framgått av tidigare inlägg är det ett i stort sett enigt utskott som ser det som självklart att våra uppdragsgivare, medborgarna, ska ha tillgång till vår lagstiftning och till rättsinformation på ett bra sätt. Det gäller att ha ordning på rätten från lokal nivå till EU-nivå. Det är naturligtvis inte någonting som sker av sig själv. I det här sammanhanget finns det några motorer, några viktiga grunder, för att få ordning på rätten. Från vår horisont är det viktigt att de organ som lagstiftaren, kammaren, delegerar till, det vill säga först och främst regeringen som sedan delegerar till övriga myndigheter, klarar kvaliteten i rättsinformationen på ett bra sätt. Här har pågått ett utvecklingsarbete, men jag noterar revisorers förslag som bygger på att man egentligen anser att regeringen inte själv klarar att i rättsinformationen tydligt ange vilken eller vilka lagar som man grundar sina förordningar på. Det är naturligtvis en viktig grundfråga att regeringen får ordning på sin struktur. Alla andra runtomkring får ju delegerad myndighetsmakt från regeringen. Vår utgångspunkt är att inte kräva av andra det vi inte har klarat ut själva på vår nivå. Vårt fokus ligger på att se till att regeringen får ordning på rätten och att regeringen skapar en god grund för rättsinformation. Jag tror att det ska vara utgångspunkten för att man också sedan ska kunna göra ett bra arbete ute i kommuner och myndigheter för att få ordning på rätten. Regeringen understryker att det i de flesta fall går att ange vilken rättslig grund som utnyttjas för normgivning. Men komplikationerna gör det omöjligt att införa ett absolut krav på detta, säger regeringen. Så länge regeringen säger detta är det svårt att införa ett absolut krav på någon annan att ange vilken rättslig grund man har. Det är mot den bakgrunden som vi anser att det inte går att komma längre just nu än vad utskottet har gjort när det gäller krav på kommuner att ansluta sig till rättsinformationssystemet. Men vår ambition är naturligtvis att göra det tydligt, genomskinligt och enkelt för medborgarna. Det måste vara målet att kunna kontrollera den rätt som man har att förhålla sig till som medborgare. 6 (): Som tidigare sade i diskussionen är det inte alla frågor som föregås av stormande demonstrationer utanför eller alla debatter som kan leda till löpsedlar, men det gör inte diskussionerna mindre viktiga. När det gäller lagstiftningen tror jag att tillgängligheten för den enskilde medborgaren kanske är en av de viktigaste sakerna som vi lagstiftare har att tänka på. I andra gröna motioner detta och har vi till exempel yrkat på en solskensprincip vid varje lagstiftning där man klart anger hur länge en lag ska gälla innan den måste omprövas och att man begränsar antalet lagar och regler som utfärdas. Vi har pratat om att komplettera den svenska lagprövningen med lekmannaråd för att på det sättet kontrollera tillgängligheten till de lagar som stiftas. Jag tror att det är frågor som man måste titta närmare på. I det betänkande om rättsinformationssystemet som vi behandlar behandlas flera frågor om ökad tillgänglighet till lagarna. Här diskuteras sådana saker som märkning, strukturering, grunden för regeringens normgivning och kopplingen mellan och den svenska rätten. Utskottet konstaterar i flera frågor att det pågår ett löpande arbete, att arbetet ibland kan intensifieras och att man hoppas att revisorers anmärkningar ska leda till ett sådant intensifierat arbete. En av frågorna som vållat särskild diskussion bland talarna före mig har varit kommunernas föreskrifter och i vilken mån dessa ska komma in i rättsinformationssystemet. Jag gläds åt att utskottets majoritet, där jag själv ingår, faktiskt nu äntligen vågar säga att rättsinformationssystemet måste vara komplett och fullvärdigt och att det för detta fordras att föreskrifter på samtliga nivåer i samhället, alltså även på den kommunala nivån, ingår i det rättsinformationssystem som vi har. Utskottet framhåller att det är en klar brist att ett så angeläget område som de kommunala föreskrifterna inte ingår i systemet . Det kan tyckas, som sade i sitt anförande, naivt att sådana här markeringar ska leda till någon verklig handling om man inte lägger kraft bakom orden genom tillkännagivande om att det behövs lagstiftning på området. Vi har väl också från vårt håll och från håll en sådan känsla när vi i ett särskilt yttrande skriver att man kanske skulle vara ännu tydligare och framhålla att om det här nu inte går åt rätt håll, borde regeringen självmant återkomma med lagstiftning och då självklart också beakta den princip som finns för finansieringen mellan stat och kommun. Detta tas inte upp i den kristdemokratiska motionen, men jag hoppas ändå att regeringen lyssnar till de här diskussionerna, till det som utskottet har anfört och till det som står i det särskilda yttrandet och, om det behövs en lagstiftning på det här området, självmant återkommer. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) Föredrogs betänkande 2004/05:KU3 Kommittéväsendet (framst. 2003/04:RRS6). 7 (): Det betänkande från som vi nu har att behandla och som avser är det första ärende som har haft med anledning av arbete och styrelses skrivelse till . Därför har vi ägnat mycket tid åt att diskutera hur vi skulle förfara med styrelsens framställning inte åt hur vi skulle förfara med revisionsberättelsen, för dess innehåll har vi inte haft direkt anledning att diskutera, utan mera åt på vilket sätt som skulle befatta sig med denna framställning från . Det finns anledning att göra det eftersom vi är i starten av en helt ny process sedan vi under stor enighet inrättade och lade ned revisorer och . En av ledstjärnorna vid organiserandet av var faktiskt att man inte skulle skapa ett nytt slags riksrevisionsverk utan inrätta en ny granskningsmyndighet, som skulle heta . Därför är det angeläget att vi nu noga funderar på vilken befattning tar med de här frågorna, och det är, herr talman, den egentliga anledningen till att jag har begärt ordet i anslutning till behandlingen av det här betänkandet. Betänkandet är i sig enhälligt, och vi har kommit fram till att inte ska göra ett tillkännagivande till regeringen om att den ska återkomma till med sina synpunkter på denna rapport från . Anledningen till att vi har landat på den samfällda positionen är ju att det redan av budgetlagen framgår att regeringen ska till rapportera sina synpunkter och åtgärder med anledning av rapporter och revisionsberättelser från . Lite drastiskt uttryckt skulle man kunna säga att ett tillkännagivande från till regeringen om att återkomma till i de här frågorna är en överloppsgärning, och vi föreskriver då från för regeringen vad den ska göra, vilket dock redan är föreskrivet i budgetlagen. En annan fråga uppstår naturligtvis om inte får dessa kommentarer med anledning av revisionsrapporterna. Då får man ta upp den saken i den ordning som gäller inom . Jag har velat markera ståndpunkten att inte utan närmare resonemang ska skicka en sådan här uppmaning till regeringen eftersom regeringen redan enligt lag är ålagd att genomföra detta. Det har tidigare gjorts några sådana här framställningar från . De har behandlats på lite olika sätt, men jag har också kunnat notera att också har ställt sig bakom vissa materiella åsikter som har framförts av . Jag menar att det finns anledning att uppmärksamma också den problematiken eftersom det, innan tar ställning till hur förhållandet är på ett visst område, också finns anledning att höra vad regeringen har att säga. Det är ju den som i de allra flesta fall är direkt ansvarig för verksamheten, till exempel för utredningsarbete eller för myndighetsverksamhet. kunde när det besökte motsvarande utskott i i för en eller annan vecka sedan notera att när rapporten från riksrevision, som har många fler år på nacken, kommer till finns det också med ett yttrande från regeringen. har då möjlighet att diskutera både vad revisorerna och vad regeringen har anfört. Det är väl ett förhållande som kan åstadkommas också i , om avvaktar regeringens synpunkter på en sådan här fråga. Jag har som sagt velat uppmärksamma dessa förhållanden i det här sammanhanget. Även om betänkandet i och för sig är enhälligt tror jag att det finns anledning för oss i att fundera på hur vi hanterar de här rapporterna och då se till att vi får en så bra hantering som möjligt och även tillgodogör oss de erfarenheter och synpunkter som förs fram av , som ju är ett av granskningsorgan. Jag yrkar med detta bifall till förslagen i betänkandet. 8 (): Det svenska kommittéväsendet, de statliga utredningarna, har länge varit en svensk paradgren. Utredningarna har präglats av integritet, av oberoende och av hög kvalitet. Åtminstone har vi föreställt oss att det förhåller sig på det sättet. visar undersökning efter undersökning och granskning efter granskning att den här bilden spricker från kant till kant. Det handlar för det första om utnämningspolitiken i de statliga utredningarna. En granskning som har gjort på uppdrag har visat att den politiska bakgrunden för dem som lett de statliga utredningarna till varit socialdemokratisk. För det andra visar det sig att andelen parlamentariskt tillsatta utredningar minskar kraftigt. Den har minskat från en tredjedel till en tiondel. har antalet särskilda utredare ökat från . För det tredje och det är det som vi huvudsakligen behandlar gäller det kvaliteten i utredningsväsendet. har lagt fram en mycket skarp rapport härom. säger att många av utredningarnas slutsatser inte är väl underbyggda i form av data, i form av analys och i form av dokumentation. Man har bristfällig kontakt med forskningen, och det råder brister i analyser och redovisning när det gäller kostnader och finansiering. En oberoende granskning som gjordes av ett antal utredningar visar att mindre än hälften av de utredningarna håller tillräckligt hög kvalitet. visar också att kontakten med forskningen är mycket dålig. I av de utredningar som har genomförts har det inte funnits någon kontakt med forskningen över huvud taget. Det här är brister, herr talman, som har uppmärksammats tidigare. kom revisorer med kritik på ungefär samma punkter. Trots att det har gått däremellan har väldigt lite hänt. Vi vet alla att det är viktigt med hög kvalitet i det svenska utredningsväsendet. Om vi i och i regeringen ska kunna fatta bra beslut så måste det finnas ett bra underlag. Vi måste ha en bra grund för de beslut som fattar. Det är viktigt för oss som fattar besluten, och det är viktigt för enskilda medborgare att känna den tryggheten att de beslut som fattas i är väl underbyggda. I det betänkande som läggs fram av utskottet kan jag nu konstatera att , som har lagt fram en motion i vilken man är skarpt kritisk mot utredningsväsendet, kan se att utskottet i allt väsentligt har gått på vår linje om att verkligen försöka skärpa uppmärksamheten på det svenska utredningsväsendet. har sent omsider tillsatt en grupp som ska jobba med kvalitetsfrågorna i utredningsväsendet, och utskottet meddelar också rätt så skarpt i texten att utskottet tänker återkomma med en granskning av hur regeringens arbete med att förbättra kvalitetsbristerna i utredningsväsendet fortskrider. Med dessa ord kan jag yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. 9 () replik: får naturligtvis gärna glädja sig åt att vi är eniga i utskottet om det här. Vilken förtjänst har i sammanhanget vill jag inte närmare gå in på. Jag vill inte heller i det här sammanhanget närmare gå in på vad som finns i den här rapporten, just mot bakgrund av att regeringen alltså uppenbarligen före motion tillsatte en arbetsgrupp för att se över vissa frågor i anslutning till kommittéväsendet. Jag vill, som utskottet också skriver, avvakta det arbetet och ta upp i utskottet frågan om kvaliteten i utredningsväsendet och hur det hela hänger ihop. Jag tycker att det finns anledning att innan man drar slutsatser i de här frågorna också höra vad regeringen har att säga om saken, eftersom det är regeringen som är ansvarig för utredningsväsendet. Jag har hört i olika sammanhang resonera, och han anser ju att andelen socialdemokrater är för stor nu i utredningsväsendet och att kvaliteten därmed har sjunkit. Jag är väl inte alldeles säker på att den tesen har varit så mycket i kontakt med forskningen för att få stöd för sakligheten, och jag ska vidare avstå från att kommentera den typen av resonemang. 10 () replik: Då ska jag kommentera icke-kommentar. Det är så, menar jag, att de svenska utredarna traditionellt sätt har förknippats med ett antal olika honnörsord: kvalitet, men också integritet och oberoende har varit kännetecken på statliga svenska utredningar . Vi vet också att kommittéväsendet är en del av den statliga förvaltningen. Det gäller myndigheter, även om de är av tillfällig natur. Då menar jag att samma regler bör tillämpas på statliga utredningar dessa myndigheter som när vi diskuterar myndigheter i övrigt. Och det finns en tydlig tendens till kraftig överrepresentation av socialdemokrater som ledare av dessa statliga myndigheter. Det är sanningen, och det är det som har tagit fram på uppdrag. När det gäller frågan om kvaliteten i kommittéväsendet, som tar upp, är det utmärkt att regeringen nu har en arbetsgrupp. Vi gläds åt detta i utskottets ställningstagande, och vi konstaterar också att utskottet kommer att följa upp detta ordentligt och utvärdera under .