prot · GR09123 · 2004-05-27 00:00:00 — Jag tror ju inte att situationen 1999 skulle ha medfört sådan fara att vi inte skulle kunna ha en återgång till den. Skälet till förslaget om återgång är att domstolarna och även JO har påtalat olägenheter med den nyare ordningen. Man har sett hur olika tillämpning har utvecklats i riktning mot alltmer av stängda dörrar. Det har visserligen införts vissa undantagsregler, men det har ändå gått mot en utveckling av större hemlighållande på ett oskäligt sätt. Vi vill inte vara med om den utvecklingen utan vill få en lättnad. Vid hotbild mot enskild eller närstående kan domstolen förstås besluta om sekretess och hemlighållande. Vi tycker att det är en bra ordning som föreslås. 98 (m) replik: Jag ville närmast göra en kommentar till inlägg för att något fylla ut den replikväxling som tidigare förekom med om oron för att medierna och inte riktigt på samma sätt som man haft tidigare får tillgång till fotoarkiv och offentliga fotoregister. Låt mig när det gäller sekretesskyddet vid förundersökning i domstol påpeka att justitieutskottet faktiskt från inhämtat uppgifter om huruvida tillämpningen av sekretessbestämmelserna i domstolarna har varierat mycket. Man har då inhämtat att det inte förs någon statistik över hur många förhandlingar som förs inom stängda dörrar eller över hur många beslut om yppandeförbud som meddelas. har inte heller fått några indikationer på att antalet sådana förhandlingar eller antalet beslut om yppandeförbud skulle ha ökat. Man famlar alltså lite i luften när man hänvisar till bruket av stängda dörrar vid förhandlingar i domstolar. Det finns ingen riktig statistik på det. Det tillämpas olika i olika domstolar, och någon generell tendens verkar svår att finna ut av materialet. 99 () replik: skriver i sin motion på den här punkten att regeringens förslag riskerar att bygga på problem som finns , och det var just det som var inne på när det gäller vittnen och så vidare. Det finns inte någon statistik på eller säkra belägg för det heller. Det här är naturligtvis en avvägnings- och bedömningsfråga, och och utskottet i övrigt har gjort lite olika avvägningar. Vi föreslår att man återgår till den ordning som rådde . tycker att det var en väldigt bra ändring som skedde då, och där står vi. 100 (): Jag ska börja med att yrka bifall till reservation nr 6 och i övrigt yrka bifall till utskottets förslag. Det har ju redan påpekats i debatten att antalet beslut om utvidgning av sekretessen förefaller vara betydligt fler än beslut om att öka öppenheten. Offentlighets- och sekretesskommittén gjorde en sammanställning av detta, och dess undersökning visade väl i och för sig att snedvridningen inte var fullt så allvarlig som hade hävdats tidigare i debatten, men det är helt riktigt att tendensen är ganska klar, och det är någonting som vi bör ta på allra största allvar. Då kan man tänka sig som en allmän strategi för oss som värnar om offentligheten att vi skulle gå på linjen att säga nej till varje förslag om skärpning av sekretessen eller till och med införa ett moratorium för ytterligare beslut om ökad sekretess. Det är möjligtvis en taktik som är rimlig för den som är opinionsbildare jag ska inte säga någonting om det. Men för oss som lagstiftare tror jag inte att det är det bästa sättet att värna offentligheten. Jag tror snarare att offentligheten kan försvaras bäst om vi har en sekretesslagstiftning som så långt som möjligt är justerad och avpassad efter sitt ändamål. Det vill säga att vi inte har mer sekretess än som är absolut nödvändigt på varje enskilt område men heller inte har för lite sekretess på något område. Vi kommer alltid att ha olika uppfattningar om vad som är den exakt bästa nivån i olika frågor och så vidare, men jag tror ändå att det är detta som bör vara utgångspunkten, att man hittar en sekretesslagstiftning som är väl anpassad till sitt ändamål. Detta innebär då att vi har kommit fram till lite olika ståndpunkter i de frågor som behandlas. Får jag först säga att jag med hela mitt hjärta välkomnar den här propositionen på i synnerhet en punkt. Det gäller detta med sekretess under förundersökning. Redan när den förändringen infördes införandet av ett omvänt skaderekvisit , blir det väl, varnade vi för effekterna av detta. Vi sade att detta tar inte hänsyn till brottsoffrens intressen. Detta riskerar att minska insynen i rättsväsendet. Det riskerar att undergräva förtroendet för rättsväsendet. Utvecklingen har tyvärr visat att vi hade helt rätt. Det var väl motiverat av att år lyfta denna fråga. Därför är det alldeles utmärkt att, om jag får uttrycka mig så, regeringen har anslutit sig till linje i denna fråga. Sedan gäller det passfotona. Som medlem i kanske jag har till uppgift att gå emot förslaget på den här punkten, men det tänker jag inte göra. stöder den här skärpningen av sekretessen. Vi gör det därför att det finns det tycker jag att utredningen har visat en reell hotbild. Det finns krafter i samhället som utnyttjar den här möjligheten på ett sätt som inte är acceptabelt, och vi måste göra vad vi kan för att förhindra det. Och trots att det är en skärpning innebär den inte, menar jag, en sådan inskränkning av offentligheten som är oacceptabel eller orimlig i ett samhälle. Ett passfoto är trots allt inte en allmän handling av det slag som vi tänker på när vi pratar om allmänna handlingar. I praktiken är vi alla mer eller mindre tvungna att lämna in våra bilder om vi vill ha ett pass och så vidare. Respekten för den individuella integriteten talar trots allt för att man här kan ha ett något hårdare skydd. Som sade är detta inte en helt lätt fråga, och den är verkligen noggrant penetrerad. Det var ett förslag på gång , men det drogs tillbaka därför att det behövdes ytterligare undersökningar, ytterligare övervägningar. tror jag att vi faktiskt ganska tryggt kan gå på propositionens och utskottets förslag i den här frågan. vill jag bara säga några ord om den reservation till vilken jag yrkade bifall. Vi föreslår att man undersöker möjligheterna att införa någon typ av sanktioner vid brott mot offentlighetsprincipen. Vi tycker oss ändå ha sett att det regelverk som finns och de mycket goda ambitioner som finns inte riktigt räcker till. Vi ser ständigt exempel på hur myndigheter på olika nivåer inte riktigt lever upp till de krav som offentlighetsprincipen ställer, och här känner åtminstone vi att det krävs något ytterligare att använda för att få den skärpning som är absolut nödvändig. Det är naturligtvis inte helt lätt att utforma detta. Därför yrkar vi i det här fallet på en utredning, en undersökning, av vilken typ av sanktioner som skulle kunna vara ett effektivt medel. 101 () replik: Jag vill bara försäkra mig om att har uppfattat att reservation 5 under punkt 8 angående handlingsoffentlighet hos Krav är en reservation som enbart omfattas av och inte , som man kunde få bilden av i det föregående replikskiftet. Jag vill bara försäkra mig om detta, herr talman, att har uppfattat situationen på rätt sätt. 102 () replik: Jag kan försäkra att jag har uppfattat det rätta sakförhållandet på denna punkt, och jag tror att också övriga i kammaren nu har förstått hur läget är när det gäller reservationerna. Men jag kan ju passa på att säga några ord om varför inte heller vi stöder den här reservationen. Rätt eller fel, men här har gjorts den bedömningen att om Krav skulle vara med på den här listan så skulle det inte innebära någon förändring vad gäller offentligheten i den myndigheten, men det skulle innebära ökade kostnader. Mot den bakgrunden tycker vi ändå inte att det skulle vara rimligt att göra så här, i enlighet med reservationen, av något slags principiella skäl. Vi får möjligtvis återkomma till saken om det finns anledning till det, men i det här läget tycker jag, precis som , att det inte finns skäl att stödja reservation nr 5. 103 (): Herr talman och kära ledamöter som sitter spridda! Jag kan tyvärr konstatera att inte ännu delar min uppfattning som jag har uttryckt i motion K379, för den avslås av . Jag kommer inte att yrka bifall till motionen eftersom det bara skulle bli en meningslös markering från min sida. Men jag vill passa på att tacka utskottet för den omfattande behandling som motionen ändå har fått i betänkandet. Dessutom ser jag precis som min kollega fram emot en livlig debatt kring de här frågorna. Jag tror att det är väldigt nödvändigt. I min motion tar jag upp problemen kring handlingars offentlighet vad gäller medicinsk forskning, och jag vill belysa några punkter utifrån det. Vår grundlag skyddar ju inte bara offentlighetsprincipen, utan även privatlivets helgd och enskilds anseende åtnjuter grundlagsskydd. Det hävdas från utskottets sida att lagstiftaren på ett otvetydigt sätt har prioriterat intresset av att handlingar tillhandahålls, men det här är ju Regeringsrättens uttalande om oss lagstiftare. Det är vi som är dagens lagstiftare, och vi äger rätt att ändra detta om vi tycker att det är fel, men det är väl det vi får debattera framöver. Vidare menar att kretsen av presumtiva, alltså antagliga, taleberättigade skulle bli synnerligen vid och obestämd om var och en med ett skyddsintresse skulle ges möjlighet att överklaga beslut om utlämnande av känsliga uppgifter. Det här är alltså motivet till att det bara är den som har begärt ut handlingar som får överklaga om beslutet går denne emot men inte den som ser sig lida skada av detta. Jag skulle vilja påminna om den vidsträckta överklaganderätten för bygglov. En människas integritet kan väl inte anses mindre värd än en människas tomt. Det som återstår för en människa som har ställt upp frivilligt i forskningssyfte, med utlovad sekretess, är att avvakta skadorna. Sedan får man begära skadestånd. Någon möjlighet att få saken prövad en andra gång finns inte. Inte heller är domstolen skyldig att ens bereda personerna vars liv skärskådats i detalj i forskningsmaterialet möjlighet att yttra sig i samband med att man prövar utlämnande av handlingar. Det integritetsskydd som sekretesslagen och grundlagen värnar blir ju ingenting värt om man varken får göra sig hörd i domstolen eller äger möjlighet att överklaga. Då är det bara att avvakta skadorna. I vår forsknings- och offentlighetsprincipsvänliga iver är vi som lagstiftare tydligen beredda att offra människors privatliv totalt. Jag menar att en mer rimlig avvägning mellan vad som kan anses berättigat skyddsintresse och samhällsintresse borde komma till stånd, inte minst för att människor även ska våga delta i för den medicinska forskningen så viktiga undersökningar som vi här talar om. Framför allt borde den lilla människans möjligheter att föra sin talan och göra sig hörd även i dessa fall öka. Effektivitet och offentlighet ja, medicinska forskningsstudier ja, värnande av människors rätt till integritet också ja. 104 () replik: Jag vill inleda med att be om ursäkt. Jag hade ett replikskifte där jag innefattade i en reservation om Krav som enbart var . , jag har läst din motion som är ganska omfattande. Den är på flera sidor. Det är också utskottets svar. S. 3337 behandlar de frågor som tar upp i motionen. Jag vill ansluta mig till det svar som , nu i och för sig, i inledningen av debatten, gav till kring utskottets behandling och resonemang. Jag tycker att svar var mycket bra. Jag vill bara säga två saker. Det är alldeles omöjligt för utskottet att överpröva ett domstolsresonemang i det här sammanhanget eller gå in i en forskardispyt kring det här, men vi är alldeles eniga med om att det är viktigt att människor kan lita på att utlovad sekretess håller i forskningsprojekt och att man använder sig av de regler som finns. Sekretesslagen är i och för sig tydlig på den här punkten. Det är också det starkare skaderekvisitet som gäller. Det finns regler för avidentifiering och annat. pekar i sin motion och vi i vårt svar på att vi har en ny etikprövningslag som säkert kommer att vara användbar och göra nytta på det här området. Det gäller just för forskningen. En etikprövningsnämnd kommer att ha ansvar för de här frågorna. Dessutom hänvisade till OSEK, Offentlighets- och sekretesskommitténs arbete. Det vill jag bara understryka. Det var ingen polemik. Det var bara ett klarläggande. 105 () replik: Jag går inte in i detalj och ifrågasätter domstolens bedömning. Den är ju fri att fatta sina beslut. Det är alldeles riktigt. Så ska det vara. Domstolen ska vara självständig. Det som blir så obegripligt är att man som enskild inte har en möjlighet att överklaga om ett beslut går en emot. Om mina uppgifter om mitt privatliv, uppgifter som jag har lämnat under garanti om sekretess, lämnas ut har jag ingen möjlighet att ifrågasätta det. Jag blir inte ens hörd. Det är forskaren som vill ha ut handlingarna, och domstolen som avgör. Man hör aldrig de personer som faktiskt är föremål för forskningen. Det tycker jag är väldigt tragiskt. Jag skulle vilja stärka deras talerätt. Jag tycker att man borde ha en översyn så att man fick en rimlig proportion mellan offentlighetsprincipen och sekretessreglerna. Jag tycker inte att det är riktigt klart och tydligt. Offentlighetsprincipen är ett prioriterat intresse, men det är också integritetsfrågorna för min del. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 10 § Samtjänst vid medborgarkontor 106 (): Jag vill bara helt kort, eftersom betänkandet också är kort, kommentera de reservationer som vi från sida fogat till den lilla propositionen. I botten ligger den hållning som kommer till uttryck i en partimotion som handlar om att vi på olika sätt vill medverka till att behålla, värna och utveckla möjligheterna för statliga myndigheter att vara lokala, att behålla myndighetsfunktioner och service lokalt i hela landet. Det är viktigt att ha närhet mellan myndigheter och medborgare när det gäller servicefunktioner. En möjlighet i det sammanhanget är naturligtvis medborgarkontor och samtjänst som berörs i den här propositionen. Det är positivt och bra att man vill utveckla detta. Vi vill gå ännu längre när det gäller att stimulera den här typen av verksamhet. Därför ser vi med viss förvåning att man i det lilla försök som man nu gör för att underlätta samtjänst vid medborgarkontor mellan olika myndigheter lägger på en överprövning. Myndigheter som har ett ansvar inom givna uppdrag, inom givna lagar, och som efter mycket om och men kommer överens om att göra en samtjänst med någon annan lokalt ska få sina överenskommelser prövade från ovan, från regeringen eller myndighet som regeringen pekar ut, i första hand . Vi tycker att den försöksverksamhet, som det faktiskt handlar om, skulle ta en annan utgångspunkt och utgå ifrån att myndigheterna klarar detta. För att underlätta och möjliggöra en försöksverksamhet där det verkligen händer någonting lokalt vill vi göra det så enkelt som möjligt och ta bort den krånglighet som vi tycker finns kvar i förslaget. Vi tror att myndigheterna som vi anförtror så mycket annat klarar detta, i vart fall under en försöksverksamhet, herr talman. Om det sedan skulle visa sig att försöksverksamheten resulterar i att myndigheterna inte förmår ta sitt ansvar när de samverkar lokalt må vi väl pröva frågan igen när vi ska förlänga möjligheterna och ta ställning till försöksverksamhetens resultat. Låt oss börja med den enkla vägen. Låt oss börja med att underlätta och möjliggöra service lokalt och samtjänst också vid medborgarkontor. Jag yrkar bifall till reservation nr 1. 107 (): Det roar möjligen kammarkamraterna att veta att jag försökte lära mig spela piano. När jag slutade med det, eller kanske på grund av att jag slutade med det, fick jag höra en historia som handlar om en annan pojke som försökte lära sig spela piano men som möjligen spelade hellre än bra, som man säger. Han hade lite svårt att få visa sin stora talang för några större publiker. En gång fick han dock möjligheten att visa vad han kunde för ålderdomshemmet i . Han åkte dit och satte sig inför ett tjugotal inneboende på ålderdomshemmet. Han började spela ett långt stycke av och var så inne i musiken och kanske framför allt klurigheten att läsa noterna att han inte märkte att publiken började troppa av lugnt och försiktigt en efter en. När han väl var färdig med det långa stycket satt bara en äldre herre kvar i publiken och ropade förtjust: Dacapo, dacapo! Eftersom det betyder en gång till spelade han också en gång till, mycket nöjd med sig själv då åtminstone en hade uppskattat det. Sedan blev det ytterligare ett dacapo, dacapo. Den här historien kan fortsätta ett tag, men avslutningsvis frågade pojken den äldre : har jag faktiskt spelat det här ett tiotal gånger, är du inte nöjd snart? Du ska spela det tills du kan det, sade han. Varför berättar jag då det här? Jo, ibland känns det som om man håller samma tal om och om igen. Det gör jag inte för att jag ska lära mig talet själv utan möjligen för att kammarkamraterna ska lära sig talet. Den gröna synen på demokrati är att makt ska vara så nära människor som över huvud taget är möjligt. Varje beslut som fattas ska fattas av dem som fattar det, det vill säga de som påverkas av besluten. Det är ganska långt till det samhället, men vi går steg för steg och jobbar på att flytta makten närmare människor. föreligger ett betänkande som handlar om samtjänst vid medborgarkontor, att myndigheterna ska kunna finnas närmare människorna och också kunna samverka bättre. I denna del är jag mycket nöjd med att det finns en sådan proposition och ett sådant betänkande. Jag hoppas att det kan bli fler samtjänster vid medborgarkontor ute i landet. Dock förstår inte jag heller, apropå argumentation, varför ett beslut som myndigheter fattar om att samverka ska överprövas från överheten. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet i stort men också bifall till reservation 1 som bär mitt och namn. 108 (): I betänkandet behandlas regeringens proposition angående samtjänst vid medborgarkontor. Försökslagstiftningen med samtjänst vid medborgarkontor trädde i kraft . I det här sammanhanget har försöksverksamheten pågått . Försöksverksamheten utvidgades med förlängning 2002 till utgången av juni månad 2004. Regeringen föreslår nu att lagen ska permanentas. Statliga myndigheter, en allmän försäkringskassa, en kommun eller ett landsting får ingå avtal. Dessa samtjänstavtal anger den yttre ramen för samverkan mellan myndigheter och ska godkännas av regeringen eller av den som regeringen bestämmer. Tillämpningsområdet föreslås bli detsamma, med undantag av de uppgifter som rör skatteområdet. Propositionen innebär att samverkande myndigheter kan använda varandras personal till att utföra angivna förvaltningsuppgifter som innehåller myndighetsutövning eller kräver tillgång till personregister. Propositionen anger också att om en handläggare som deltar i samtjänsten i sin grundanställning även har andra arbetsuppgifter som innefattar myndighetsutövning eller kräver tillgång till personregister ska dessa anges i samtjänstavtalet, liksom den tillgång till personregister som denne person har. Det framgår också mycket klart att det måste vägas in i bedömningen hur uppgifter från olika verksamhetsområden kan kombineras, också med hänsyn till rättssäkerheten utifrån sekretess- och integritetssynpunkt. , , har motionerat om att de myndigheter som har uppdraget att utöva gällande lagstiftning gentemot den enskilde rimligen också måste kunna pröva hur denna bäst utövas i samverkan utan extra myndighetsprövning. Jag har liksom stort förtroende för myndigheternas kompetens, men det är inte riktigt det som är kärnfrågan här. Här gäller det medborgarnas förtroende för att rättssäkerheten och integriteten kan garanteras. En överprövning ska enligt lag följa det regelverk som vi har . Vi motsätter oss å det bestämdaste att en beviljande myndighet också ska ha en överprövningsrätt. Det är oerhört viktigt att medborgarna kan känna sig säkra i sitt integritetsskydd och med trygghet kan vända sig till alla myndigheter, inklusive medborgarkontoren. Det är därför, som jag tidigare tagit upp i mitt anförande, viktigt för att vidmakthålla en rättssäkerhet att regeringen eller den regeringen utser ska godkänna samverkansavtalen. Jag yrkar bifall till utskottets förslag och avslag på reservationerna. 109 () replik: Jag vill bara göra en kommentar. Om det nu är så, har det då visat sig att myndigheterna inte har klarat den lokala samverkan som har ägt rum? Har länsstyrelserna funnit att det har förekommit mycket övergrepp mot enskildas integritet? Finns det någon grund för att ha kvar en sådan här överprövning som pläderar för? Jag har inte kunnat se detta. Jag har inte heller kunnat se det utifrån hur det argumenteras i betänkandet. Snarare är detta ett klassiskt påhäng som jag tycker att man kunde kosta på sig att lyfta av för att underlätta samtjänst och för att få fler att komma till skott med samtjänst vid medborgarkontor. Skulle det sedan visa sig att denna frihet missbrukas, låt oss då utvärdera och i så fall tillföra någonting nytt. Men börja inte med överprövning. 110 () replik: Nej, det har inte visat sig, vad jag kan se, att det har förekommit några övergrepp. Det hade räckt med ett övergrepp för att det skulle vara fel. Av den anledningen ska ingen överprövning ske av den beviljande myndigheten utan av medborgarna. Det viktiga för oss är rättssäkerheten, att medborgarna känner att de kan gå på medborgarkontor med trygghet och integritet. I förra ärendet hävdade att det viktiga som vi alltid värnar om är rättssäkerheten och förtroendet för den enskilde. Det gäller även i det här ärendet. 111 () replik: Helt klart gäller det rättssäkerheten och förtroendet hos de enskilda för myndigheten. Offentlighetsprincipen, som vi pratade om i det fallet, gäller också oavsett om det är samtjänst eller en egen myndighet. Naturligtvis måste rättssäkerheten gälla oavsett om myndigheten är egen eller inte. Oavsett om jag går till eller till en samverkande försäkringskassa är det ju samma grundregler som har att arbeta utifrån. Om vi tror att rättssäkerheten säkras utan att prövar måste rimligen också en samverkan kunna ske utan en sådan prövning. 112 () replik: Jag förutsätter att har samma uppfattning som jag: Rättssäkerheten ska alltid gälla först. När det gäller medborgarkontoren tycker jag att det är väldigt viktigt att den enskilde medborgaren ska kunna gå dit och känna: Här har jag en rättssäkerhet. Här känner jag trygghet och integritet. Så sent som sade här i kammaren så här: Vi tycker från sida att det är viktigt att när vi decentraliserar offentlig makt och ansvar att vi då också säkerställer ett starkt skydd för enskilda individer Det må gälla oavsett vem man är eller var man befinner sig i samhället. I det här sammanhanget finns frågan om hur man som person överklagar ett beslut. stod alltså här och sade att det är viktigt med rättssäkerheten och att vi alltid ska värna om att den enskilde känner en rättssäkerhet och en trygghet i vårt myndighetssystem. Föredrogs betänkande 2003/04:KU23 Samtjänst vid medborgarkontor (prop. 2003/04:85). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 11 § Järnvägslag och vissa järnvägsfrågor 113 HANS (): I det här betänkandet behandlas en regeringsproposition som innebär att de grundläggande bestämmelserna om järnvägar regleras i en ny järnvägslag. Lagen innehåller bestämmelser om järnvägsinfrastruktur och järnvägsfordon och dessutom om utförande och organisation av järnvägstrafik. Lagen avgränsas så att den inte ska gälla för tunnelbana och spårväg. De allmänna säkerhetskrav och ordnings- och straffbestämmelser som gällt enligt järnvägssäkerhetslagen överförs nu till järnvägslagen. I det här betänkandet behandlas också 33 motioner som rör järnvägspolitiska frågor som väckts under allmänna motionstiden och 2003. Däremot behandlas inga motioner som rör järnvägsinvesteringar i det här betänkandet eftersom de behandlas i utskottets betänkande om transportinfrastrukturen.