prot · GS0929 · 2004-11-15 00:00:00 — Jag vill i detta sammanhang här också nämna att det har tillsatts en parlamentarisk kommitté (Ju2004:07) med uppdrag att motverka och förebygga hot och våld mot förtroendevalda i stat, kommun och landsting. I en demokrati har alla medborgare rätt att delta i och bidra till det gemensamma samhällets utveckling. Den representativa demokratins fortlevnad förutsätter att det finns människor som i livet är beredda att åta sig ett uppdrag som förtroendevald. Därför är det viktigt att villkoren för att vara förtroendevald är goda så att de både möjliggör och stimulerar människor oavsett bakgrund att åta sig uppdrag. För detta arbete har vi alla ett stort ansvar. 137 (): Jag får tacka för svaret på min interpellation och hälsa välkommen till kammaren och gratulera till utnämningen till statsråd med ansvar för bland annat de här frågorna. Det är naturligtvis intressant att föra ett samtal kring ett av den här kammarens beslutade demokratimål, inte minst mot bakgrund av den diskussion vi förde alldeles . Regeringen anslår medel för att slå samman kommuner, vilket är en del av en utveckling som har lett fram till färre förtroendevalda. Det är tufft när kammaren har sagt att vi som ett delmål ska ha uppnått 10 000 fler förtroendevalda. Man ser framför sig något väldigt stort. Det gör att man blir fundersam och nyfiken när man läser regeringens budgetproposition och tidigare skrivelsen till kammaren om demokratipolitik. Vad finns det nu för spår? Vad har regeringen gjort? Vart bär det hän? Det vi kan se, herr talman, är att om denna utveckling fortsätter kommer vi snarare att ha 10 000 färre förtroendevalda än vad vi hade när tog beslutet. Det är 4 000 färre i kommunerna . Det är alltså något som går i precis motsatt riktning. När jag lyssnade till vad statsrådet sade funderade jag på om det finns något skarpt som talar om att det kommer att gå i en annan riktning. Jag vet inte om herr talman kunde höra någonting tydligt i det sammanhanget. Själv har jag både läst och lyssnat, och jag har lite svårt att se annat än att regeringen och statsrådet vill föra samtal med några förtroendevalda om villkoren. Det handlar mycket om det, tycker jag mig se. Det handlar om villkor och praktiska frågor om medverkande och deltagande. I demokratiskrivelsen står det tydligt att det är de som känner att de inte har haft möjlighet att påverka som drar sig tillbaka. De tror inte att de blir hörda. Av dem som blir kvar får allt färre alltfler uppdrag. Det är den sitsen, det vill säga att det blir färre som verkligen känner att de kan påverka. Det kan möjligen hänga samman med att utrymmet för påverkan, även i den lokala miljön, blir allt mindre till följd av att kammaren och regeringen lägger på så många fasta uppgifter att det finns inget kvar att ha makt över. Det är bara att vara en statlig tjänsteman. Hur kul är det att ta ett förtroendeuppdrag som statlig tjänsteman? Då vore det bättre, herr talman, att söka en tjänst i staten för att få lön för det arbete man utför. Det här är ett viktigt perspektiv att ta upp och fundera vidare på från regeringens sida. Det finns lite rum kvar med tanke på hur utvecklingen går. Jag vet att och jobbar med att i deras demokratiuppföljningar se över hur de förtroendevalda uppfattar dessa bitar. Ta fasta på detta och försök att fånga upp något för att göra något konkret. Eller, herr talman, kom tillbaka till kammaren och ompröva målet, om det visar sig att det inte finns åtgärder att vidta och att det går i fel riktning. Annars blir det bara smått ett löjets skimmer över det mål fastställt. 138 (): Jag vill också välkomna till det nya uppdraget. Fler förtroendevalda eller inte kan man diskutera. Jag anser att det är viktigare att behålla de förtroendevalda som finns . Det ska inte accepteras att folkvalda förtroendevalda företrädare tvingas avgå på grund av hot som de utsätts för mot sig själva eller sina närstående. Jag menar att demokratin är allvarligt hotad när människor som har valts till politiska uppdrag och har som uppgift att fatta viktiga och svåra beslut inte tillåts göra detta på grund av hot och våld. I har vi redan upplevt det yttersta våldet mot demokratin i och med morden på statsminister och utrikesminister . Det visar sig också i en färsk rapport från att våldet och hoten mot de förtroendevalda inom kommuner och landsting är omfattande. som undersökningen omfattade utsattes av kvinnorna inom och inom kommunen för hotelser. av de kvinnliga politikerna övervägde att avgå av det skälet. Jag vet själv att politiker har slutat sina uppdrag på grund av hot som de har fått från allmänheten och enskilda, även om det inte har varit det primära eller officiella skälet. Värst är det för de kvinnliga politikerna, och de i de högsta positionerna utsätts för flest hot. Hoten kan komma från enstaka medborgare som känner sig förfördelade, från rasistiska grupper eller andra. I mindre utsträckning förekommer skadegörelse, klotter, mordbrand och misshandel. Att utsättas för de allvarliga hotelserna om våldet får förstås ödesdigra konsekvenser, både för den enskilda och för samhället. Det drabbar även den nära familjen genom ständig ängslan att det ska hända mamma eller pappa någonting. Att leva under den ständiga stressen ger fysiska och psykiska skador, riskerar att försämra beslutsfattandet och i värsta fall att man påverkas i sitt jobb som politiker helt enkelt beslutar i den riktning personen vill. Så här kan vi inte ha det, och så här ska det inte vara i . Men vad gör regeringen? Jo, man tillsätter en parlamentarisk utredning. Utredningen kommer säkert att leverera ett resultat om ett eller , som sedan blir föremål för debatt. Remissinstanserna ska säga sitt. kanske den utmynnar i en proposition på bord . Vad händer , statsrådet ? Vilka mer akuta åtgärder diskuteras på departementet, och hur ser tidsplanen ut? Problemen är inte nya för regeringen. Rapporten som kom var en uppföljning av en rapport som lades fram . Då var siffrorna alarmerande, och har det blivit ännu värre. 139 (): Jag ska också börja med att hälsa statsrådet välkommen till den politiska hetluften. Han har haft det lite hett om öronen , och fortsätter det med en kvällssession. Det är intressant att diskutera demokrati, och det handlar om många frågor, inte minst jämställdhet. Det är en av de absolut största demokratibristerna i vårt samhälle . Det visar sig också inom politikens område. Politiken är på inget sätt en fredad eller jämställd zon. Därför vill jag passa på att ta upp den frågan i det här sammanhanget. Det var en intressant artikel i för ungefär sedan. Man hade gjort en enkät bland kvinnliga politiker. Det var bland de kvinnliga statsråden en bit upp i organisationen. Men det är ingenting som säger att det ser bättre ut längre ned. Man hade frågat och fått svar. Det visade sig att hälften av landets högsta kvinnliga kommunpolitiker vittnar om ett aktivt könsförtryck i sitt arbete. Kvinnorna berättade att jargongen inom den svenska kommunalpolitiken är sexistisk och könskränkande. Mer än hälften av dem som hade svarat på enkäten sade att de personligen hade blivit sämre behandlade just för att de är kvinnor. De hade blivit nedlåtande bemötta, och de hade osynliggjorts vid möten. Mer än var tredje kvinna vittnade om att det råder en osund sexistisk och könskränkande jargong inom kommunalpolitiken. Det finns en forskare, en filosofie doktor i statsvetenskap och lektor i kvinnovetenskap, , som har forskat och studerat denna fråga. Hon har sett att det är väldiga svårigheter att genomföra den statligt deklarerade jämställdhetspolitiken i de kommunala organisationerna. Det fastnar i ledningsgrupperna, som oftast domineras av män. På olika sätt manövrerar man till att komma fram till att det inte är nödvändigt att över huvud taget göra något. Hon menar att det måste till mer resurser och ett mer kraftfullt arbete från regeringens sida. Det är ett synsätt som finns som dessa kvinnor vittnar om. Nästan hälften av dem säger att de osynliggörs vid möten och att de blir sämre behandlade av sina manliga kolleger. Det här är ett stort demokratiproblem. Det är självklart i kommunerna som det ska göras något åt detta. Men precis som statsrådet sade i sitt interpellationssvar har regeringen ansvar för att se över förtroendevaldas villkor och undanröja eventuella hinder. Den artikeln och den forskning som är gjord på området visar att de patriarkala maktförhållanden som finns på alla nivåer i vårt samhälle och följer oss från vaggan till graven också är väl representerade inom den politiska sektorn. Det gäller alla nivåer och också inom kommunalpolitiken. Det är naturligtvis ett hinder för kvinnor att ta politiska uppdrag och sätta sig som förtroendevalda i olika församlingar. Min fråga till statsrådet är: Vad tänker statsrådet göra åt detta? 140 (): Jag får börja med att säga: dito. Jag nöjer mig med detta. som förtroendevald har lett mig till observationen att det finns en sak det inte råder brist på i det här landet. Det är sammanträden. Det sammanträds otroligt väldigt mycket i det här landet. Jag noterar dock också som ofta är inne på att det är väldigt många män som sammanträder. Jag ska ta ett konkret exempel. I den kommun som jag senast har bott i lyckades vi i en valberedning jag satt i få in fyra kvinnor i fullmäktige förra perioden. Det var unga kvinnor . Mot slutet av valperioden var ingen kvar i fullmäktige längre. Det var barnafödande, studier, ansvar för hemmet, och så vidare. När man tittar på den politiska sektorn är en sak som är väldigt problematisk själva tidsåtgången. Tidsåtgången för kvinnor blir ofta väldigt förödande för deras ansvarskänsla för andra saker. Det är väldigt svårt att kombinera förtroendeuppdrag med arbete och ett stort ansvar för hemmet, som många män kanske inte tar. Det är därför som vi tyvärr får många fler män och ofta lite äldre, och till och med sådana som är så gamla som jag. Jag vill vända på frågan till ett annat perspektiv. Jag tror för min del att den viktigaste anledningen till att vi får färre förtroendevalda och koncentration av förtroendevalda till ett fåtal personer är partiernas roll. Kan man inte förnya partiväsendet och göra dessa frivilliga sammanslutningar mer attraktiva där människor kan börja sina politiska karriärer utan att behöva omfatta varenda ståndpunkt i ett partiprogram? Det är många som tror att man måste tycka som ett parti på alla punkter. Jag har aldrig varit med om att jag har tyckt som mitt parti på alla punkter. Det ska jag gärna medge. Jag tror för min del att man måste titta över vad partierna kan göra. Här kan behövas olika former av statligt stöd. Men framför allt måste det komma underifrån och inifrån partierna att välkomna människor till diskussion. Jag tror att intresset för politik är lika stort som . Jag tror till och med att kunskaperna om politik är större hos många fler människor än de kanske var tidigare. Det har den tekniska utvecklingen med radio, TV och Internet lett till, och tidningsläsandet är väldigt högt. Likväl har antalet fritidspolitiker gått ned. Precis som någon sade här tidigare är det allt färre fritidspolitiker som tvingas ta på sig alltfler uppdrag. Jag tror inte alltid de är glada för detta. De känner sig tvingade till det. I det här sammanhanget ska man säga att vi ska vara stolta och glada över att så många fritidspolitiker likväl gör stora insatser. Hur roligt är det, herr talman, att ibland få göra sin politiska karriär med att tvingas lägga ned det lokala av besparingsskäl? 141 Statsrådet (): Jag får tacka för välkomsthälsningarna. Jag kommer precis från ett kommunalt uppdrag. Jag var rätt tvivlande innan gick in i det, eftersom jag inte visste hur mycket man hade att säga till om. Jag märkte rätt tidigt att engagemang gjorde skillnad. Jag är väldigt positiv till mitt förflutna i det kommunala uppdraget. Jag kan i varje fall glädja på en punkt. I min nämndgrupp var det kvinnor, och jag är också efterträdd av en kvinna där. Vad jag hade väldigt stor glädje av var människors engagemang. Det jag började med var att skapa medborgarmöten inför varje nämndmöte. Vi såg till att vi hade medborgarförslag. Människors engagemang är inte alltid förtroendeuppdrag. Jag hade också väldigt stor glädje av att ha ett pensionärsråd och ett handikappråd som alltid beredde frågorna utifrån sin synpunkt. Jag vill också räkna upp några saker som jag tror har varit till nytta för det kommunala uppdraget. Det är att förtroendevalda med oregelbunden arbetstid nu kan ta ledigt. De får en bättre ersättning för barntillsyn. De får också bättre möjlighet om de är funktionshindrade. Man har tittat över resekostnader, och man ger stöd för utbildning. Det är inte bara nattsvart. Som mycket riktigt påpekade finns en parlamentarisk kommitté med uppdrag att förebygga hot och våld mot förtroendevalda. Jag har själv varit med och svarat på frågor. Den kommer med ett delbetänkande och med sin rapport . Man kan tycka att kvarnarna mal långsamt. Vi kommer också att träffa dem . Är det så att själv har några förslag är det jättebra. Jag skulle vilja peka på en sak som är ett stort avgörande skäl till att vi har mindre antal förtroendeuppdrag. Jag var i . Där har man tagit bort stadsdelsnämnderna. Stadsdelsnämnderna hotas i och i . Vill ni ändra på just detta är måste i varje fall rösta på ett annat parti. Det är just det parti som du företräder som vill lägga ned stadsdelsnämnderna. Ett skäl till stadsdelsnämnderna var just att fördjupa demokratin. Den erfarenhet som jag har från är att det fungerade bra. Det allra viktigaste skälet till att antalet förtroendevalda minskar är att man centraliserar och lägger ned stadsdelsnämnderna. 142 (): Jag vet inte om jag blev klokare den här gången. Är det stadsdelsnämnder som är visionen som ska ge de 10 000, eller numera kanske 14 000, nya uppdragen för att vi ska nå målen? Då vill det till att det blir många stadsdelsnämnder. Det vore kul att höra om ministern och regeringen bereder något initiativ på det området. Min fråga var vad regeringen gör för att vi ska nå mål 2 när utvecklingen går åt precis fel håll. I stället för plus 10 000 riskerar vi att få minus 10 000 när delmålet ska ha uppnåtts. Där saknas egentligen tydliga svar. Många utredningar visar att människor, medborgare, är beredda att ta förtroendeuppdrag om de får frågan. Det största hindret för att man inte gör det är enligt många av undersökningarna att man aldrig fått frågan. Om man får frågan kanske man börjar fundera. Vilka villkor är det? Hur ser det ut med underordningen? Är det en underordning på könsmaktsidan, eller är man underordnad staten så att man inte får något utrymme alls? Hur ser det ut med våldsinslag mot förtroendevalda? Hur ser det ut i de olika ekonomiska frågorna? Först och främst måste det finnas ett uppdrag som man får frågan om. Försvinner de i rask takt är det någonting som felas i den delen. Regeringen verkar inte bekymra sig om det. Det finns inte ens en liten utredning. Här är det bara frågor om villkor man talar om. Jag förväntar mig att man i så fall kommer tillbaka till kammaren med en förändring av målet. Annars blir det fel. Jag har ytterligare en liten fundering. Det gäller stadsdelsnämnder, som talar väl om. Personligen har också jag positiva erfarenheter av detta. Men det gäller om de har makt och möjligheter och inte fylls av statliga direktiv eller av ovanstående krav. En av de frågor som jag har försökt driva och som drivit här i kammaren är att öppna möjligheten om man ska ha stadsdelsnämnder att göra dem direktvalda så att de får ett tydligt mandat från medborgarna och legitimitet. Det ska inte vara ett mandat från ovan utan ett mandat underifrån. Det vore spännande att höra om ministern som ser stadsdelsnämnderna som en framgångsmotor är beredd att lägga fram ett förslag om direktval när det gäller den typen av församlingar. Det vore i så fall ett steg på väg. En bild som är viktig att fånga upp när man funderar på förtroendeuppdrag är synen att det är någon annan som alltid ska göra något. Möjligheterna för medborgarna att själva ta ansvar och själva genomföra något är en viktig grund för att också vara beredd att ta ansvar som förtroendevald. Det är viktigt att vi försöker råda bot på nånannanismen som finns i så många sammanhang. Man förväntar sig bara att någon annan ska leverera och man själv inte behöver göra något. Just nånannanismen ligger ofta i regeringens perspektiv. 143 (): Var femte kvinnlig kommunpolitiker utsätts för hot. Det måste göras någonting innan utredningen lägger sitt delbetänkande, enligt mitt sätt att se. Jag tycker rent spontant att det finns ganska mycket och ganska enkla saker att göra. Till exempel skulle polisen på den ort där politikern bor och verkar kunna göra en hot- och säkerhetsbedömning av sådana saker som till exempel skalskyddet, bostaden. Hur ser det ut? Om den här politikern ringer 112 borde det kunna komma upp en markering hos polisens sambandscentral att det är en viss person som har anledning att känna sig extra hotad, att det är ett hot som man ska ta på väldigt stort allvar. Vad vet närpoliserna om den här typen av brottslighet? Jag vågar säga: väldigt lite. Man kan också tänka sig att fordon som ägs av personer som utsätts för hot kan bli spärrmarkerade så man inte kan ringa direkt och få reda på vilket fordon statsrådet har till exempel. Jag tycker inte att det är en allmän uppgift som allmänheten bör känna till. Man kan också tänka sig mer utbildning för de förtroendevalda själva. Hur ska man hantera hot, människor som trakasserar en på olika sätt? Det är väldigt lite kunskap till och med i den här byggnaden för oss förtroendevalda om hur man ska hantera de brev, mejl och samtal man får. Vad kan trigga en person ännu mer, respektive vad kan verka lugnande? Hur ska man göra en anmälan? Blir det bättre då eller inte? Den här listan kan göras väldigt lång. Jag vet också att statsråd och andra får en väldigt bra genomgång av Säkerhetspolisen. Varför inte ge den möjligheten till fler förtroendevalda? Det är faktiskt mer hot mot övriga ute i samhället. Min fråga återkommer: Kommer man på departementet, och som statsrådet ser det, att göra några åtgärder innan förslagen läggs på bordet för att redan nu försöka förebygga att inte fler blir utsatta för mer hot och våld? 144 (): Jag gör ett försök igen. Jag sade så här: Vartannat kvinnligt kommunalråd har blivit kränkt. Hälften av dem vittnar om aktivt könsförtryck i sitt arbete. Mer än var tredje vittnar om sexistisk och könskränkande jargong inom kommunalpolitiken. Statsrådet svarar mig: I min stadsdel var det bra. Det är ju att gratulera, men det här gäller situationen i hela landet. Det är alarmerande, menar jag. Om det ser ut så här på den högsta nivån finns det ju all anledning att tro att det också ser ut så nedanför. Det är i alla fall min övertygelse. Vi vet också att många kvinnor slutar inom kommunalpolitiken och inom politiken över huvud taget. En tidigare talare här sade att kvinnor inte har tid, för kvinnor har så mycket annat att göra och har så många andra ansvarsområden. Det är alldeles riktigt. Man skulle kanske kunna fråga sig: Hur kommer det sig då att män har så mycket tid att sitta på alla dessa evinnerliga sammanträden och bekräfta varandra? Kanske handlar det om det. Kanske ställer vi frågan fel. Väldigt ofta tycker jag att man möter frågan hur vi ska få in kvinnor på alla möjliga ställen, hur vi ska få in kvinnor i politiken. Vi kanske skulle ställa frågan: Hur ska vi få ut männen? Det här är ett stort problem, och jag vill inte att statsrådet ska börja sin bana här i kammaren med att vifta bort en så allvarlig fråga. Jag vill gärna ha ett svar. Anser statsrådet att den patriarkala maktstrukturen är ett hinder för kvinnors deltagande i politiken och i och med det också ett stort demokratiproblem? 145 (): I likhet med anser jag att det är viktigt hur man ställer frågorna. Det är då också viktigt att man väljer svarsalternativ. Den här frågan som har ställt handlar ju om hur vi ska få fler förtroendevalda. Jag har valt ett helt annat perspektiv än de övriga tre talarna. Jag menar att man måste börja i partierna. Den första mötesplatsen för någon som vill ha ett kommunalt uppdrag är inte en stadsdelsnämnd eller en byggnadsnämnd. Det är ett politiskt förtroendemöte inom ett parti eller någon annan liknande församling. Därför är det otroligt viktigt vilka arbetsformer som partierna väljer. Vi måste vara välkomnande till dem som vill engagera sig. Den andra frågan som hänger samman med det andra problemet, att det är så många män som sitter det är väldigt många män som sitter har att göra med tiden som vi ägnar åt sammanträden. Det har också att göra med att vi tydligare måste klargöra rollerna mellan tjänstemän och politiker. Här har det skett en uppluckring. Det är väldigt många frågor som ställs till politiker som borde ställas till tjänstemän i stället. Hur ser de politiska agendorna ut? Det är en massa saker som politiker inte borde syssla med. De borde bara tala om hur det ska vara, inte inträda i tjänstemännens ställning. Det är ett annat problem som också har att göra med att det är många kvinnor som inte orkar. De står inte ut med dessa långa sammanträden. Sedan kan vi ha olika uppfattningar om vem som har ansvar och så vidare. Jag anser att män har ett fruktansvärt ansvar för sina barn. 146 Statsrådet (): Jag vill börja med så jag inte missar det när jag besvarar de andra, eftersom det hon tar upp är så viktigt. ansågs inte kvinnligt kön vara förenligt med att ägna sig åt politik. Det var inte heller förenligt med att ärva, att starta företag och många andra saker som framstår som självklart. Det är för mig uppenbart att vi är bakgrundsstrålade av den maktordningen. I regeringens skrivelse, där man har gett direktiv till den här utredningen, talar man också om stora problem med den rådande könsmaktsordningen. Det som exemplifierar med hur kvinnor upplever sig som trakasserade och hur de lämnar sina uppdrag är ytterst allvarligt. Det är ett hot mot själva fundamentet i vår demokrati. Jag är också demokratiminister med ansvar för mänskliga rättigheter. Det bildar själva fundamentet i mitt arbete, skulle jag vilja säga. Ingen ska diskrimineras utifrån kön, etnisk tillhörighet, religiös uppfattning eller sexuell läggning. Det är kärnfrågan i mitt arbete. Jag ska göra mitt yttersta för att arbeta med de frågorna. När det gäller trakasserier tycker jag att det vore väldigt bra om det gjordes fler anmälningar så att man också visar på det som är oacceptabelt. Jag ska säga till att om det visar sig att man inte klarar av delmålet då ska man ompröva det. Jag har varit statsråd . Det är för tidigt för mig, tycker jag, att komma med ett sådant beslut redan här och . Ett stort ansvar vilar också på partiorganisationerna, som vi hade uppe. Jag företräder ett parti med en stor folkrörelse där det är väldigt stor konkurrens om platserna och förtroendeuppdragen. Jag vill dock skicka med detta till de andra partierna. Jag har upplevt, om jag får gå till mitt lilla , att många andra partier har mycket större problem med att få representanter som förtroendevalda. Jag vill också säga till att jag räknade upp ett antal saker som ganska har genomförts. Jag är ju rätt ny i den här kammaren. Men det vore bra om du med ditt stora engagemang också kunde komma med några konkreta förslag. När det gäller det som tar upp är ju representerade i den här parlamentariska kommittén, och det är bra om du tar upp det där. Polisfrågorna lyder inte heller under mig, men jag ska gärna ta med dina synpunkter till . Avslutningsvis vill jag säga till att stadsdelsnämndernas inverkan på antalet förtroendevalda är ganska stort. Det är ganska stor skillnad om är uppdelat i 18 stadsdelsnämnder eller om det är en centraliserad byråkrati med en utbildningsnämnd i stället för 18 olika nämnder som tittar på bland annat skolan. 147 ():