prot · GR0996 · 2004-04-15 00:00:00 — I propositionen om kust- och insjöfiske samt vattenbruk och i det betänkande som följer av utskottets behandling försöker man hantera denna komplicerade situation. Enligt min enkla mening sker detta bortsett från en rad intressanta reservationer förstås på ett ganska taffligt sätt. Det börjar dock, enligt sätt att se detta, herr talman, ganska lovande. Målen, som är formulerade som inriktningsmål, beskriver på ett bra sätt i vilken riktning fisket och vattenbruket bör utvecklas. Det handlar om hållbar förvaltning, biologisk mångfald och ett livskraftigt och ekologiskt hållbart fiske, kust- och insjöfiske, vattenbruk och fritidsfiske som ska bidra till en ekonomiskt och socialt hållbar utveckling på landsbygden och så vidare. Men sedan, herr talman, tar det roliga snabbt slut. Trots att underlaget för propositionen utgörs av två utredningar som presenterade sina förslag samt ett arbetsgruppsförslag och trots att den här propositionen varit annonserad har regeringen inte förmått att dra slutsatser och formulera en sammanhållen politik med konkreta förslag. har att sida upp och sida ned ta ställning till att regeringen ska fortsätta att analysera, förbereda, överväga, har för avsikt att återkomma, har för avsikt att uppdra, utarbeta underlag för, initiera en kartläggning, utreda hinder och möjligheter, har gett i uppdrag till etcetera etcetera. En riktigt dramatisk formulering lyder: En beredning planeras att påbörjas. Det är, herr talman, beräkningar av mängden närsaltutsläpp från vattenbruk som utsätts för detta hot, eller möjlighet, om man så vill. anser att regeringen bör återkomma till med konkreta förslag på de områden som propositionen berör så att vi får en riktig proposition att ta ställning till. Denna vår önskan framgår av reservation 4, vilken jag härmed yrkar bifall till. Enligt mening är en del av de ställningstaganden, uppdrag och överväganden som skissvis tecknas i den så kallade propositionen till och med direkt kontraproduktiva i relation till målsättningar som talar om att bidra till en ekonomiskt och socialt hållbar utveckling på landsbygden. Det handlar om att med stora brister i samrådet flytta trålgränser, ovilja att ge vattenägare intrångsersättningar, begränsningar av vattenägares möjligheter att fiska med handredskap då de egna vattnen fredats och andra detaljregleringar av vattenägarnas redskapsanvändning, ovilja till utsättning av exempelvis lax, regnbåge, öring och för så kallat put and take-fiske i vatten som saknar skyddsvärda originalbestånd, oviljan att utöka jakten på skarv och säl i områden där de åsamkar fisket stor skada, oviljan att inrätta fiskevårdsområden med egen förvaltning av fisket, brist på snabba konkreta lösningar och satsningar på vattenbruket. I propositionen skissas också, i tillägg till denna uppräkning, åtgärder som senare lett till beslut i ministerrådet, att genom oproportionerligt omfattande begränsningar i laxfisket förhindra bifångster av tumlare, begränsningar som beslutas utan några förslag om hur de som kan bedriva ett lönsamt fiske ska kompenseras. Alla dessa åtgärder som jag räknade upp, eller brist på åtgärder, går på tvärs mot de fina målsättningarna om en levande landsbygd utmed våra vatten. delar regeringens syn på att lokal och regional samförvaltning av fiskeresursen kan vara ett sätt att öka och bredda ansvarstagandet för en hållbar utveckling. Vi menar dock att propositionen är alltför otydlig när det gäller vilka uppgifter och mandat som ska ges till de pilotprojekt som ska sättas i gång. menar att den grupp som svarar för samförvaltningen måste ges reellt inflytande över kvoter och ransoner liksom andra regleringar som kan bli aktuella. , herr talman, vill jag än en gång efterlysa en ny proposition som ger konkreta och genomarbetade förslag att ta ställning till, i stället för detta mischmasch av utredningsuppdrag. Detta kan med fördel samordnas med förslag om en sammanhållen skärgårdspolitik som vi länge efterfrågat. Fiska snabbt fram utredningsförslagen ur lådorna och gör någonting av dem! 49 (): Jag hör vattnet börja skvalpa och vågorna börja röra på sig. Vi har här i kammaren samt i den allmänna debatten diskuterat fisket och situationen för både fisken och fiskaren, både ytligt och grundligt. Diskussionerna har upprört såväl näringsidkarna som fritidsfiskarna. Vilka av dem som har blivit upprörda beror på vilken syn som presenterats här i kammaren av fiskens roll. Har fisken ett eget värde eller inte? Har den en roll i ekosystemet och ska behandlas utifrån den rollen, eller ska den ses som enbart en resurs som ska tillgodose en fiskindustri och en strukturrationaliserad yrkesfiskarkår? Har fisken en roll för folkhälsan och i så fall vilken? I ord har de flesta sagt vid andra tillfällen här i kammaren att fisken har en roll i ekosystemet. Men i praktisk handling anser vi i att alltför många politiska beslut har tagits som skapat en kortsiktig icke hållbar fiskepolitik. Eftersom fisket är mycket av en gemenskapsangelägenhet och därav mycket styrt av EU-systemet har den bedrivna politiken ej varit hållbar. Vi har tidigare diskuterat och fattat beslut om EU:s gemensamma fiskepolitik, en politik som på papperet gått fram åt någorlunda rätt håll, men som även har varit katastrofal i det praktiska genomförandet. Man har tyvärr inte följt de vetenskapliga rådgivningarna utan haft politiska kohandlingar eller man kanske ska säga torskhandlingar, för det är fiskens förutsättningar för fortlevnad som har torskat. Reformeringen av EU:s fiskepolitik borde syfta till ett hållbart nyttjande av haven. Det gäller såväl havs- som kustfisket. Bestånden måste förvaltas på en nivå som bättre motsvarar deras naturliga utbredning. måste subventionerna till fiskenäringen avvecklas. En effektiv förvaltning och en hållbar utveckling måste vara vägledande, och som jag sagt tidigare måste den vetenskapliga rådgivningen följas och accepteras vid de politiska utformningarna av fiskekvoterna. Att dumpa fisk borde förbjudas, oavsett om det är kustfiske eller utanför kustfisket. Det kan inte vara rimligt att fiska upp allt man kommer åt för att sedan slänga stora delar av fångsten överbord, fångst som inte kan överleva upptaget eller dumpningen. Vi behöver införa speciella kvoter för kustfisket. Kontrollverksamheten, som många inom yrkeskåren skäller på, behöver förstärkas eller stramas upp till en kvalitativt fungerande kontroll, som fungerar även till sjöss där fisket bedrivs. Egentligen skulle kontrollapparaten inte behövas i den omfattning som den nu tvingas ta om alla följde de givna reglerna, men vi vet tyvärr att så är inte verkligheten för alla, varken i eller hos andra länders yrkesutövare. Fusk har upptäckts, och det sätter sina spår i kontrollverksamhetens omfattning. Vi i har därför lyft upp frågan både med svenska, danska och polska politiker och med yrkesutövare. ska det ändå framhållas att det finns yrkesutövare som är exemplariska men har svårt att ta sig igenom den snårskog av svårtolkade regler som finns. Havet får inte betraktas som enbart en produktionsresurs för yrkesfisket. Vi anser att hänsyn måste tas även till naturvårdens, rekreationens och fritidsfiskets intressen. Alla är vi beroende av att fisken finns kvar både nu och . Ska svenskt fiske vara trovärdigt måste det drivas enligt försiktighetsprincipen, och när det görs kan kanske bli trovärdigt i sin fiskepolitik. kunde man läsa att inför förbud mot fiske efter torsk i . Man har alltså tagit upp hela årets kvot . När jag ser detta undrar jag: Hur fungerar tilldelningen och veckoransoneringen, och hur fungerar beräkningarna? Tanken var ju att det ska finnas torsk för fångst , inte att den effektivaste trålaren eller trålarna skulle ta hela årskvoten . Detta drabbar just kustfiskarna och ekosystemet. När man sedan läser vidare på verkets hemsida och ser att de utökar veckoransonen i för fångst av torsk undrar man som politiker om även den resursen ska ta slut och tiden för att nå rätt lekbiomassa ytterligare ska förlängas. Vi har en för stor kapacitet i fiskeflottan det framgår klart och den behöver reduceras. När ordförande presenterade sitt betänkande för oss politiker tror jag att han sade, om jag minns rätt, att nu har vi kommit till vägs ände. Och det kan jag instämma i. behöver vi en samlad marin strategi och marin politik om vi ska ha en fiskresurs och ett fungerande ekosystem kvar att tala om. Sektorsansvaret måste fungera, och fungerar det inte måste vi politiker se till att en förändring kommer till stånd så att vi får ett ekosystem som är hållbart och uthålligt. Jag vill slutligen yrka bifall till reservation nr 50. 50 () replik: Jag saknade vissa bitar i deklaration, som jag inte upplevde rörde den här propositionen speciellt mycket. Att jag nu ställer de här frågorna till Vänstern beror på att vi har förstått att Vänstern tillsammans med utövar en större styrning över regeringen än regeringen själv i vissa frågor. Därför kan det vara intressant att höra hur det här partiet ställer sig på tre områden. Det ena handlar om fiskevårdsavgifterna. Var står när det gäller fiskevårdsavgift? Vill ni införa en fiskevårdsavgift eller inte? Det andra området handlar om fiskevårdsområden. Vi har bland annat föreslagit att man ska kunna skapa fiskevårdsområden i södra för att därigenom skapa en förutsättning för en beståndsvård, som utraderades när fisket konfiskerades. Vad är Vänsterns uppfattning om möjligheten att tillskapa fiskevårdsområden och via fiskekort kunna skapa en bättre beståndsvård och en bättre miljövård än vi har ? Sedan är det det tredje området. Var har vi Vänstern när det gäller att få ökade möjligheter att hålla tillbaka sälbeståndet, som är det största enskilda bekymret för det svenska kustfisket, och skarven, som har ökat så talrikt, tio gånger ? 51 () replik: När det gäller syn på fiskevårdsavgiften står vi bakom den formulering och det som finns i propositionen och i betänkandet. Vi är alltså för att vi ska införa en fiskevårdsavgift. Vi vill utreda ett system som eventuellt bygger på redskapshanteringen, alltså en avgift på redskapen. Vi vill se om man kan komma fram med en typ av frivillig överenskommelse i branschen eller om vi måste gå vidare. Men vi har en utredning på gång, och den står vi bakom. Vi vill se vad det här alternativet kan ge. Sedan gäller det inrättande av fiskevårdsområden. Vi är för det fria handredskapsfisket, så vi är inte intresserade av att inrätta fiskevårdsområden vid kusten och göra den förändringen. Det tredje som du frågar om gäller sälbeståndet och skarven. Visst är det problem med både sälar och skarv. visar det sig att det finns en annan predator som har börja ge sig på skarven, örnen. Vi kan därför hoppas att vi får lite mer örnar. Då kanske vi får förändringar även i skarvbeståndet. När det gäller sälen är en viss avskjutning tillåten, men man har inte avskjutit den mängd som egentligen är tillåten. 52 () replik: Det var intressant. Jag trodde att den här spöskatten var borta, men det som Vänstern står i kammaren och säger innebär alltså att man i princip vill införa en spöskatt. Det var ett intressant besked. Sedan gäller det fiskevårdsområden. Delar inte min uppfattning att fiskbeståndsvården har blivit sämre sedan det fria handredskapsfisket infördes i ? Det vittnar ju all annan erfarenhet om. Den inställning som har innebär att man inte är intresserad av att återskapa ett bättre fiskbestånd än . Det är också ett besked som det är väl värt att ta vara på. Sedan kommer jag till det sista. Det finns alltså inget behov av ökad säljakt. Det är väl en naturnödvändighet att man, när man får licens för en viss mängd, sällan skjuter fullt. Det innebär alltså att om man ökar den skulle man troligtvis kunna minska sälbeståndet något. Anser att det finns ett utrymme för att kunna minska sälbeståndet? Uppenbarligen är svaret ja när det gäller skarven, eftersom där ser Vänstern att örnarna ska ta över jobbet. 53 () replik: talar om så kallad spöskatt. Jag har inte talat om någon skatt. Vi har talat om en avgift. Det är en viss skillnad, men det beror på hur man tolkar det och vill se det och föra fram det. För att klara av att ha en stabil fiskevård behöver vi få in medel, fiskevårdsmedel som inte är beroende av budgetläget. pratar om fiskevården vid kusten, som skulle vara så mycket bättre om man fick privatisera den. Det vikande fiskbeståndet beror inte på vilken typ av verksamhet man har bedrivit, alltså om fisket har varit privat eller varit fritt. Om det gäller abborre, gädda och sådant beror det på den kemiska situation som man har haft, som har påverkat beståndet. När det gäller övrig fisk beror det också på det uttag av fisk som har gjorts längre ut till havs, då man har fått gå långt in med större båtar och ta den resursen, som man inte borde göra. Det handlar om de delarna. Sedan gäller det sälavskjutningen. Ja, vi har rätt och möjlighet att begära avskjutning av säl där det är problem, och den möjligheten utnyttjas. 54 (): När man läser detta betänkande skulle man kunna tro att det har blivit något fel, att datorn har hakat upp sig vid skrivandet av betänkandet. I varje ruta återkommer nämligen formuleringen att utskottet hänvisar till pågående arbete. Det här är en skrivning som glasklart belyser den pinsamma avsaknaden av skarpa förslag som det här betänkandet lider av. Man sätter i och för sig upp några mål. Vi känner väl alla till skrivningen i fädrens spår för framtids segrar. Det här betänkandet kan väl liknas vid att man sätter upp målskynket men inte kör upp några spår för att man ska kunna ta sig dit. Om jag vore i majoritetens kläder skulle jag inte vara speciellt stolt över att behöva expediera en så totalt innehållslös proposition som den som ligger till grund för det här betänkandet. Övergripande kan man säga att det kustnära fisket och fiskbestånden har betydelse för den biologiska mångfalden, och vi är helt överens om att det är oerhört viktigt både för fiskbeståndens och för fiskets fortlevnad att vi klarar den biologiska mångfalden. Detta har också stor betydelse för rekreation, oavsett om man som fritidsfiskare lägger ned på sitt intresse eller om man tar farfars bambumetspö ur vedboden en gång för att sätta sig på bryggan och lura några abborrar. Utöver detta är fisket också en näring, som försörjer människor i våra kustregioner, som tyvärr inte ges några skarpa förslag i det här betänkandet. Om vi tittar historiskt på vad som har hänt kan man säga att fiskevattnets betydelse, ekonomiskt, har varierat. Under självförsörjningens samhälle var det oerhört viktigt för att man skulle kunna sätta mat på bordet åt sin familj. Genom social och ekonomisk utveckling blev det sedan mindre betydelsefullt för kustregionerna. Och , när upplevelseindustrin ökar, kanske det återigen ökar i värde. Det tycker jag gör att konfiskationen av det enskilda fisket framstår i ännu mer absurd dager. föreslår därför att de områden där man upprättar fiskevårdsområde ska överta det fria fisket. Det ger möjlighet till lokal utveckling som det kommer att bidra till en långsiktig och vettig finansiering av fiskevården i de områdena. Med detta vill jag yrka bifall till reservation 23. 55 (): , , var det premiär för torskfisket hemma i efter att det varit förbjudet att fiska torsk även med krok. Om någon bara hade sagt att det skulle vara förbjudet att fiska torsk på under delar av året tror jag nog att de flesta hade undrat hur det stod till i de övre regionerna. Där har vi genom generationer fiskat med såväl krok, ryssjor som nät. Våra gäster från , , och har gjort detsamma utan att vi har klagat över detta. Vi har sett det som naturligt. Vi ska nu debattera vårt kust- och insjöfiske samt vattenbruk . Situationen för den verksamheten har förändrats på bara några decennier. Miljöförstöring och ett betydligt effektivare fiske har gjort att många bestånd är hotade. Att näringen, som är beroende av att det finns fisk i hav och sjöar, har en framtid är jag övertygad om. Men det gäller att förvalta resursen på ett bra sätt. Det innebär inte att vi bara ska se till att bevara resursen utan att vi kan utveckla den. Fiskets betydelse för glesbygden är stor , och den kan bli mångfalt större. Det gäller att utveckla kustfisket, se över möjligheterna inom fiskeanknuten turism och inte minst skapa bra förutsättningar för vattenbruket. Propositionen innehåller förslag om riktlinjer för en nationell politik för kust- och insjöfisket samt vattenbruk. Syftet är att stärka dessa verksamheter inom ramen för en ekologisk, ekonomisk och socialt hållbar utveckling. Oppositionen framför med emfas hur lite substans och hårda förslag propositionen innehåller. Vi lägger ett förslag som ska peka ut inriktningen av fiskepolitiken. På ett flertal områden är det nödvändigt att fördjupa kunskapen för att återkomma med konkreta förslag. Vi är mycket tydliga i propositionen med att vi tror på ett yrkesfiske som är hållbart. Vi är övertygade om att fisketurismen har en mycket stor utvecklingspotential. Likaså har vattenbruket det. Propositionen omfattar många områden. Jag ska ta upp några i mitt inlägg. har det i stort sett rått krig mellan yrkesfisket och . Anledningen är att yrkesfiskarna inte har känt sig delaktiga i de åtgärder som verket vidtagit för att utifrån deras synvinkel rädda och stärka bestånden. Resultatet har blivit att utvecklingen av redskap, bra underlag för forskningen och bred kunskapsinhämtning har avstannat, allt till men för havsmiljön. Förslaget i betänkandet om att inrätta minst fem områden för lokal eller regional förvaltning på försök är inte bara bra utan nödvändigt. Om vi ska kunna ta till vara den kunskap som finns bland forskare, yrkesfiskare, miljöorganisationer med flera är det viktigt att vi finner bra former för detta. Det ska vara sådana former att det ger möjlighet till påverkan och inflytande för att man på så sätt ska kunna ta ansvar för utvecklingen. Vi vet att efterlevnaden av lagar och andra regler är betydligt större om de uppfattas som berättigade och välgrundade. Förutsättningen för detta är naturligtvis större om intressenterna själva är med och jobbar fram dem. Jag har besökt ett stort antal yrkesfiskare och deras lokalorganisationer och diskuterat propositionen. Jag kan konstatera att alla tycker lika illa om den situation som rått mellan yrkesfisket och myndigheten. Det finns ett mycket stort intresse av att delta i och ta ansvar för den framtida förvaltningen av våra vatten. I det här sammanhanget vill jag trycka på att propositionen föreslår minst fem områden. Detta får inte bli ett tak även om det är en försöksperiod där olika former av förvaltning ska provas och utvärderas. Vi måste se till att ta till vara den vilja som finns runt vår kust att vara delaktig. I motionerna finns det naturligtvis många åsikter på den här punkten. uttrycker en viss tveksamhet, om jag uttrycker mig milt, över att låta miljöorganisationerna delta i regionala eller lokala råd. Argumenten är bland annat deras roll som opinionsbildare och att de får någon form av dubbel rösträtt. Jag är övertygad om att den kunskap som finns inom miljörörelsen kommer att vara till gagn för fisket och havsmiljön. På samma sätt har EU resonerat. NGO:er kommer att vara en part i de regionala råd som kommer att startas upp. har föreslagit specifika områden som , där det är en form av lokal förvaltning. Även Gullmarn nämns. Själv tror jag inte att vi ska peka ut specifika områden. Jag tror ändå att det vore bra om exempelvis ett så stort område som blir ett sammanhängande regionalt förvaltningsområde med undergrupper baserade på de ekologiska förutsättningarna. Vi ska alla ha klart för oss att gränsen inte är en biologisk gräns. Därför finns möjligheten att sträcka sig utanför denna intill . En regional samförvaltning är också ett bra forum att ta upp frågor om redskapsbegränsningar, fredade områden med mera. Bland yrkesfiskarna och i verket har det diskuterats att man ska kunna ställa krav på viss kompetens och utbildning, där bland annat miljöutbildning ska vara ett krav. Det tycker jag är en utmärkt idé. kommer det säkert att ställas krav på specifik utbildning för att få yrkesfiskelicens. Miljöutbildningen är en mycket viktig del i denna kompetens. Inte minst när det ska diskuteras kvotfördelning är regional samförvaltning ett bra forum. Regionala kvoter kan vara ett mycket starkt instrument för att bevara fiskeflottan i olika områden. Propositionen trycker på att i högre utsträckning bör fördela kvoterade bestånd och att denna fördelning kopplas samman med försöken med lokal och regional förvaltning. Fördelning av kvoter kan komma att innebära konflikter, speciellt om, som det föreslås i propositionen, särskild hänsyn ska tas till den regionala utvecklingen. Det finns ju olika sätt att fördela kvoter, allt från att alla får fiska på samma kvot till att den är fördelad individuellt och är överförbar, så kallad ITQ. Både och är för ITQ. använder som det goda exemplet. Just där har ITQ sett till att nästan hela fiskeflottan gått i sank. Det är inget vidare gott exempel, tycker jag. håller de på att ompröva systemet. införde ITQ på vissa arter. Dessa ITQ:er blev snabbt uppköpta av spanjorerna, och engelska fiskare fick gå i land. ITQ-systemet och en bra kustfiskepolitik går inte ihop. Men det är detta som moderater och folkpartister vill ha. Fiskarkåren har däremot avslagit ett sådant kvotsystem, eftersom de inser faran för svenskt fiske. Fisketurismen är en näring som har stora möjligheter att växa och bidra till en ökad sysselsättning i våra utflyttningsbygder. har en av längsta kuster. Vi har över 90 000 sjöar större än en hektar, och vi har en mängd vattendrag. Vi har naturliga förutsättningar som få länder kan erbjuda. Det gäller att utveckla den resursen. Fisketurismen har av många inte setts som den utvecklingsbara näring som den är. En förutsättning är naturligtvis att vi lyckas förvalta våra bestånd längs vår kust, i våra sjöar och vattendrag. Fisketurismen är också en näring som mycket väl kan vara ett komplement för yrkesfiskaren. I frågan om fisketurismen hamnar naturligtvis den alltid lika infekterade frågan om fritt handredskapsfiske. För en bohuslänning som jag har det varit lite svårt att ta till sig frågeställningen, eftersom vi som bor vid havet har i generna att alla ska kunna fiska fritt såväl med krok som med garn. Jag har ändå försökt att sätta mig in i vattenägarnas argumentation och har en viss förståelse för dem som försöker bygga upp en egen näringsverksamhet grundad på sin vattenrätt när de ser andra fisketurismföretag använda deras vatten för att tjäna pengar utan att bry sig om hur bestånden ska vårdas. Därför anser jag att den utredare som ska se över fisketurismens möjligheter och hinder ska ha med i uppdraget att även se över denna fråga. Det måste inte betyda att det fria handredskapsfisket för gemene man behöver inskränkas. Vattenbruket är en av de näringar som har störst tillväxt i världen. En allt större del av den fisk som går till livsmedel produceras av vattenbruket. har stora möjligheter att utveckla vattenbruket. Med förändrad fodersammansättning och utfodringsteknik är det helt riktigt att tillståndsgivningen ska baseras på närsaltsutsläppen i stället för anläggningens storlek. Att vattenbruket ska tas med i översiktsplanerna gör att vi tar ytterligare ett steg i rätt riktning. Det är bra att regeringen ser över möjligheterna att utveckla musselodlingarna. Förutom att dessa kan ge ett bra tillskott till sysselsättningen har de också mycket positiva miljöeffekter. För dessa är närsalterna inte ett problem utan en tillgång. Konsumentpolitiska mål är ett av de tre nya mål som är föreslagna i propositionen. Dagens konsumenter kräver information om hur olika produkter är producerade, om det har skett på ett miljövänligt sätt och var produkten kommer ifrån. Konsumenternas miljö- och kvalitetsmedvetande ställer också krav på fisket att det sker med selektiva redskap, att det inte sker på hotade bestånd med mera.