prot · GR0975 · 2004-03-02 00:00:00 — Då såg vi möjligheten att den även skulle kunna beröra . Den insikten har vi alltså kommit till, och vi tycker att den är viktig. Vi håller också med om att flaskhalsarna finns. Jag skulle vilja vidga perspektivet lite grann från och ta upp södra , och , alltså . pendlar väldigt många människor mellan och . Vi i blev oerhört glada när vi fick X 2000. Det har blivit en stor succé, och man ökar antalet tåg eftersom så mycket folk åker med tågen. Många av oss som sitter i åkte tåg , och vi kunde då se att man börjat bygga för att det ska gå fortare att pendla söderut. Det är viktigt, men det är också viktigt att kunna åka hela sträckan från till . Det är viktigt inte minst för att kvinnor och ungdomar ska kunna pendla till en arbetsmarknad och en utbildning. Dessutom slipper man ha två bilar. Jag vill därför att infrastrukturministern tar i beaktande att våra företag, både exportföretag och andra, har ett stort behov av ett fungerande näringsliv i med hjälp av infrastruktur. 28 (): Jag ska inte sjunga, men jag instämmer i budskap. Det jag vill föra in i debatten är att man ska ha ett systemtänkande när det gäller järnvägsinvesteringarna. Jag kan säga till att jag gärna ser att man även rustar upp järnvägen från och norrut, eftersom vi drabbas när vi ska åka till . mellan och är inte den bästa; den är rätt krokig och eländig. Framför allt skulle pendlingen mellan och bli mycket bättre om vi fick en bra järnväg. Det gäller även järnvägen från och norrut till . Den sträckan är , medan den är om man åker bil. Även om tågen går mycket fortare än bilarna är alltså sträckan längre. Mycket behöver alltså göras. Man behöver ha ett systemtänkande innan man drar i gång en sådan ny jättesatsning som Norrbotniabanan. Jag vill påstå att den egentligen bara har politiska förtecken. Man vill tillfredsställa vissa som vill ha banan. Man bör alltså tänka sig för innan man drar i gång den satsningen. Den kommer nämligen att generera trafik även söderut, vilket förhoppningsvis är syftet med det hela. Mitt budskap är: Börja bygga söderifrån och norrut. 29 Statsrådet (): Det är klart att man ibland blir blind när man pratar om så ofantligt mycket pengar som det här handlar om. är mycket pengar. Men vi politiker, som är otåliga och vill åstadkomma resultat, fokuserar det mesta . Det gäller för övrigt inte bara oss som är rikspolitiker utan naturligtvis även kommunpolitiker och länspolitiker, liksom enskilda företagare. gör vi nu stora satsningar på både väginvesteringar och järnvägsinvesteringar. Men vi kan inte göra allt i början av perioden. har vi några stora objekt som tar mycket resurser från ramarna. Det är till exempel , och i . Dessutom har vi det arbete som vi nu kommit överens om, nämligen Mälartunneln i . Detta hänger väl ihop med det som tar upp, nämligen att vi måste bygga bort de svagaste punkterna, och alla vi som pendlar inser att den just nu svagaste länken är stråken in och ut från vår huvudstad. De har inte byggts ut. De har inte moderniserats på väldigt . Det drabbas stockholmare av , och det drabbas också alla vi andra av som får köa in till perrongen. Det är en viktig markering och en riktig prioritering som vi nu gör när vi flyttar fram arbetet med Mälartunneln i och också prioriterar det som sedan kommer som kringeffekter av den tunneln. Det gynnar både Ostkustbanan, och många andra banor i förlängningen. tar upp både jämställdhetsperspektivet i transportpolitiken och naturligtvis det viktiga tillväxtperspektivet, som är helt avgörande om vi ska lyckas finansiera infrastrukturen . Å andra sidan är infrastrukturen avgörande för att det ska kunna finnas ett näringsliv runtom i vårt land, så där har jag ingen annan uppfattning. När det gäller oro över debatten i vill jag säga att om vi inte hade flyttat fram arbetet med planskiljfrågorna, som vi nu har gjort, i förhållande till det som våra myndigheter har förslagit är jag övertygad om att det hade funnits ännu fler arga sundsvallsbor. När kapaciteten på banan ökar blir det fler tåg, och med fler tåg blir det fler fällda bommar. Om man tänker sig att bommarna skulle fällas fler gånger varje halvtimme när sundsvallsborna köar både med barn på väg till skolan och på väg hem från arbetet tror jag att de hade upplevt den situationen som ohållbar. Det är därför som vi med de satsningar som vi nu gör på försöker bygga bort en del av den flaskhalsen. 30 (): När det gäller Ostkustbanan håller jag med om att det måste göras någonting. Då kanske också jag kan börja åka tåg, för jag blir faktiskt åksjuk på den sträckan. När jag är ungefär vid Gnarp blir jag grön i ansiktet. Därför måste jag tyvärr flyga. Jag håller också med om att regeringen inte kan göra allt. Det är därför som vi från vårt län har pratat väldigt mycket om just detta med lånefinansieringen, och jag är glad över att statsrådet är öppen för att fortsätta den diskussionen. Jag håller också med om att verkligen behöver Mälartunneln. Den säger jag absolut inte nej till. Jag tycker också att Norrbotniabanan behövs. Det är en perfekt signal från regeringen att man menar allvar med att hela landet ska leva, och för oss i är det oerhört viktigt. Jag lyckönskade faktiskt dem i som ska få Norrbotniabanan. Men när det sedan gäller järnvägen genom och byggandet av underfarterna innebär det att man aldrig kommer att kunna gräva ned järnvägen. Tyvärr känner jag det så. Då delas staden upp i två olika delar. Det är oerhört olyckligt på många olika sätt, för hela sammanhållningen, för samhället som sådant och för miljön, så jag skulle vilja att man tar sig en liten funderare till på det. Sedan skulle jag vara väldigt tacksam om det funnes möjlighet och lite tid till att något mer kommentera E 4 som går genom alla våra kuststäder i . 31 Statsrådet (): När det gäller balansen mellan väg- och järnvägssidan vet jag att ni alla tre som riksdagsledamöter känner till att det är drygt dubbelt så mycket pengar satsade på järnvägssidan som det är på vägsidan. Det betyder naturligtvis att vi har fått göra ännu tuffare prioriteringar på vägsidan. Dessutom har vi inte haft möjligheter att flytta fram objekt i större utsträckning än vad våra myndigheter hade gjort när vi har suttit i de diskussioner som sedan blivit resultatet av planerna. Det har varit en svår avvägning. Den har helt enkelt landat i det förslag som regeringen ställde sig bakom. Det svåra är inte att prioritera fram objekt, utan det tuffa för oss är alltid att orka lägga någonting senare i ramen. Det är helt enkelt skälet till att E 4 över inte kunde flyttas fram tidigare än vad våra myndigheter hade föreslagit. Sedan gör vi ju ändå stora, riktade satsningar på vägsidan i . Det är klart att det alltid blir mycket fokus på det som upplevs vara lite flashigt och lite nytt när man får ta spadtag och klippa band när man inviger en ny väg. Ändå är mycket av det grå vardagsarbetet lika viktigt, nämligen tjälsäkringsarbetet och bärighetsarbetet. I får ni enbart riktade till arbetet med tjälsäkring. Därutöver kommer bärighet, rekonstruktion och mycket annat som också kommer andra delar av landet till godo. Men tjälsäkringspengarna har vi öronmärkt till de län som har störst problem med tjälsäkring, och jag vet att just underhållet också är en prioriterad fråga. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2003/04:300 om patientsäkerhet och tillsyn inom hälso- och sjukvården 32 Socialminister (): har frågat mig om jag avser att vidta åtgärder för att underlätta det förebyggande patientsäkerhetsarbetet inom vården och om jag avser att initiera en översyn beträffande hur tillsynen i sjukvården fungerar ur ett personal- och patientperspektiv. Hon har vidare frågat om jag avser att vidta åtgärder med anledning av förbudet mot dubbelbestraffning i lagen om yrkesverksamhet på hälso- och sjukvårdens område. Låt mig inledningsvis säga att patientsäkerhetsarbete och tillsyn inom hälso- och sjukvården, enligt min uppfattning, är två av de viktigaste komponenter som tillsammans bidrar till att kvalitetssäkra svensk hälso- och sjukvård. Tillsynen över hälso- och sjukvården har framför allt två viktiga uppgifter. Det handlar dels om att upptäcka och påtala brister i verksamheten, dels om att bidra till att verksamheten utvecklas och att kvaliteten förbättras. Det är därför angeläget att tillsynens roll och innehåll utvecklas i takt med förändrade behov. har i sin roll som tillsynsmyndighet tydligt angett att tillsynsarbetet fortsätter att inrikta sig på att granska hälso- och sjukvårdsverksamheter, så kallad verksamhetstillsyn. Detta förhållningssätt har också tydligt framhållits vid den nationella konferens om patientsäkerhet som tillsammans med sju andra organisationer anordnade . Det pågår nu ett intensivt arbete kring patientsäkerhet och förebyggande insatser ute i landstingen. Detta är oerhört viktigt. Det är också viktigt att huvudmännen och tillsynsmyndigheten tillsammans med flera av de största aktörerna på området delar denna grundsyn att det behövs ett säkerhetstänkande som i första hand inriktar sig på systembrister. Detta stämmer också väl överens med utvecklingen internationellt. är det angeläget att inte helt släppa det individuella ansvaret. Jag talar bland annat om det ansvar som alla inom vården har att bedriva en för patienten säker vård och att påtala brister som uppmärksammas i verksamheten. På så sätt kan man åstadkomma en bättre hälso- och sjukvård. Jag är medveten om att det finns vissa motsättningar mellan å ena sidan viljan att anmäla missförhållanden och brister och å andra sidan rädslan för att själv riskera disciplinära påföljder. Jag avser här att fortlöpande hålla mig informerad om den debatt som pågår kring detta och om hur upplever utvecklingen på det aktuella området. Man kan inte heller bortse ifrån hälso- och sjukvårdspersonalens eget yrkesansvar och att en viss individfokuserad tillsyn även i fortsättningen kommer att behövas. Här är det viktigt att systemet är tydligt och väl känt både för yrkesutövare och för allmänhet. Bestämmelsen i 5 kap. 4 § LYHS innebär att någon dubbelbestraffning av hälso- och sjukvårdens personal inte kan ske, vilket för övrigt gäller även inom andra områden. Det är inte rimligt att en och samma händelse ska kunna leda till både straffrättslig och disciplinär påföljd. En tänkbar konsekvens av en sådan ordning skulle mycket väl kunna bli att sjukvårdspersonal i än lägre grad anmäler missförhållanden i verksamheten. Jag avser därför att, tillsammans med de berörda myndigheterna, diskutera hur vi bäst når ut till allmänheten med information om det ansvarssystem som finns och hur vi gemensamt med sjukvårdshuvudmännen kan verka för att patienter och anhöriga känner sig trygga med förfarandet i , . Mot bakgrund av det omfattande patientsäkerhetsarbete som pågår inom ramen för tillsyn och i landstingen finns det anledning att vara lyhörd för eventuella behov av förbättringar. Jag har dock inte för avsikt att nu initiera en översyn av tillsynen över hälso- och sjukvården eller den lagstiftning som reglerar denna. 33 (): Jag vill tacka socialministern för svaret. Jag känner att det andas en viss oro. Jag känner också att socialministern vet att det här är svårt och komplicerat. är det en oerhört viktig fråga både nu och . Det handlar om sjukvårdspersonal som har en utomordentligt svår situation och gör misstag. Vi är ju alla människor. Det kan naturligtvis få oerhört allvarliga konsekvenser. har nog ingen av de människor som jag känner till och som har råkat ut för detta gjort fel med berått mod, utan det har begåtts misstag. Det är angeläget för oss alla att uppmuntra alla att berätta vad man vet och om man själv har gjort något fel. Man ska inte känna att man blir en brottsling om man berättar. Utgångspunkten för detta är en sjuksköterska i . Hon drabbades mycket hårt. En åklagare tog upp fallet innan var färdig med sitt uppdrag. Då avbröts allt. Detta skriver också tillsammans med en facklig företrädare om i Barometern . Jag läste det på planet upp. Sjukvårdspersonalen har upplevt det svårt att den här kvinnan har blivit en brottsling. Fast man vet att den här sjuksköterskan inte satte droppet som ledde till ett litet barns död har alla undersökningar avbrutits därför att en åklagare har tagit upp fallet. Jag trodde att alltid blir inblandad när en åklagare tar upp ett fall för att man ska få en professionell bedömning. En åklagare är jurist och har en god erfarenhet, men han har inte det kunnande som ibland kan krävas för att göra en riktig bedömning. Tycker inte att det vore en idé att ha som praxis att får vara med vid förundersökningen eller innan en dom faller? Jag vill också ta upp systembristerna och hur detta är organiserat. Tingsrättens dom sade att hade rutinerna fungerat hade misstaget aldrig skett. nämner i sitt svar att det behövs ett säkerhetstänkande i tillsynen som i första hand inriktar sig på systembrister. Det här fallet är avbrutet och kan således inte leda till någon kvalitetsförbättring. Jag skulle önska att socialministern, fast detta är svårt, kunde visa en ambition att sända signaler ut till vårdpersonalen att även fortsättningsvis anmäla, våga vara ärliga och berätta vad som har hänt, annars tror jag att det finns en oerhört stor fara här. 34 Socialminister (): Låt mig först understryka hur viktigt det är att man har ett systemtänkande det låter kanske lite kyligt i detta. Man måste se de misstag som begås i sjukvården som brister i organisationen. Det kan handla om bristande ledarskap, att man inte har fått utbildning eller rätt instruktioner och så vidare. Det är ganska viktigt att man betonar detta. När dessa åtta organisationer, bland annat de fackliga organisationerna och och jag tror också att deltog, hade en gemensam konferens om detta betonade man några saker. Det första som är viktigt och som man gjorde ett gemensamt uttalande om är att alla som vänder sig till vården ska kunna känna tillit till vården, känna trygghet och få en säker vård. Där hade man patientperspektivet, och det är väldigt viktigt. Det andra var att man påpekade att det krävs ett aktivt ledarskap på alla nivåer för att få ett förebyggande säkerhetsarbete inom hela vården. Där betonade man hur viktigt det är att vi ser detta som en ledarskapsfråga och som ett förebyggande arbete. Det tredje man påpekade var att man ville flytta diskussionen från punktinsatser när något inträffar till förebyggande insatser. Man betonade också, och det är viktigt, att det ska finnas ett yrkesansvar. Det måste också bygga på att var och en som arbetar inom vården ska känna att man har ett individuellt ansvar som yrkesman. Jag tror att vi är alldeles överens om detta. Det tar upp är en mer komplicerad frågeställning, nämligen att det inte ska vara möjligt att ha dubbelbestraffning, som jag tror att hon beskriver det som. gäller inte detta bara inom sjukvården. Det gäller för all offentlig anställning. Lagen om offentlig anställning innehåller ordagrant samma paragraf. Tanken bakom detta är egentligen ganska enkel. Det blir orimligt om man parallellt ska ha två bestraffningssystem, om man nu upplever det som bestraffning. Vi får väl diskutera Kalmarfallet mer principiellt. Där är problemet att om någon anmäler och misstänker att det förekommit ett brott avbryts annan verksamhet tills den frågan är avgjord. Om det handlar om att någon har begått ett brott är det svårt att se detta som en del i ett system. Man får hoppas att den frågan avgörs mycket snabbt och att det förhoppningsvis visar sig att det inte har begåtts något brott. Då är det fullt möjligt, såvitt jag förstår, att kan pröva frågan. Jag är tveksam till att ge i uppgift att vara med regelmässigt varje gång rättssystemet prövar en fråga. Jag förutsätter att man kan vända sig till i den mån en förundersökning kräver att man lyssnar till professionen. Men att införa en regel om att ska vara med i den rättsliga prövningen kan innebära att man stressar myndighetsutövningen för långt. Därför är jag väldigt tveksam till det, även om jag inte har reflekterat så mycket över detta innan ställde frågan. 35 (): Jag håller naturligtvis med om att det ska finnas ett yrkesansvar. Jag har inte alls någon avvikande mening där. Det måste vi ha. Men sedan finns det en del råd på . Jag tänker på det rättsliga rådet som har till uppgift att vara med och bedöma sådana här mycket komplicerade fall. Jag vet att det ibland används för att sända de här signalerna eftersom det finns en professionell bedömning. Det kan väl också vara viktigt att säga att vi kanske har ett system som inte i alla delar används som den resurs det skulle kunna vara. Sedan finns det ett problem. Uttrycket bristande bevisning kan kännas lite otydligt. Om , , och domstolarna har gjort en tolkning som är problematisk ur patientsäkerhets- och rättssynpunkt kan det finnas ett visst problem. När en behandling inom sjukvården polisanmäls är det oftast fråga om misstanke om vållande till kroppsskada. Det kan vara misshandel eller vållande till annans död. Om förundersökningen läggs ned eller åtalet ogillas motiveras detta i regel med att brott inte kan styrkas. och domstolarna har då inte ansett att anmälan kan prövas i disciplinär ordning. Jag tror att det är fallet. Jag vet att vi ska diskutera detta principiellt, men i Kalmarfallet fanns det en dom om vållande. Det var tungt att bära när man vet att det fanns andra saker i situationen som borde belysas, inte minst för framtiden. Jag tycker att det känns viktigt att man åtminstone använder som ett komplement till detta. Det skulle ju kunna vara så att en eller två inte ska ha sin legitimation kvar. Det gäller kanske någon läkare och någon sjuksköterska. De kommer ju undan med det här systemet. Det är också allvarligt för patienterna . Det allra viktigaste för oss som politiker och sjukvårdshuvudmän är ju att se till att patienterna garanteras en trygghet. Då måste det vara öppet från alla håll; man får liksom inte låsa och hitta sådana modeller. Jag vet inte, socialministern, hur vi ska lösa detta, men jag vill lyfta fram problemet. Jag tror nämligen att man behöver se helheten. Detta är i hög grad en juridisk fråga det är ett brottmål. Självklart ska både åklagare och andra kunna polisanmäla saker och ting. Men vi måste också lära oss av felen och ta med sådant nästa gång så att det inte blir en upprepning. Jag vet att det är många som polisanmäler fel som begås och tycker att man ska vara öppen och kunna ta emot kritik. Människor ska få skälla på sjukvården ibland när de är förtvivlade och så vidare. Men gör man det därför att man inte vill att någon annan ska drabbas. Vi som beslutsfattare och politiker måste se hur vi kan göra för att man inte ska drabbas på nytt. En eller flera får ju kanske en dom på sig som kan vara utomordentligt jobbig hela livet. Det är ingen enkel uppgift att vara i sjukvården och ha begått ett fel så att människor har kommit till skada eller, som i vårt exempel, har dött. Man måste se att anledningen är att det ska bli bättre. 36 Socialminister (): När de åtta organisationerna hade sin gemensamma konferens avslutade de med ett uttalande som jag redan omnämnt. Själva uttalandet avslutas med formuleringar som jag tycker att det finns anledning att tänka på: Det bör finnas ett tydligt ansvar för säkerhetsarbetet det vill säga att någon ska finnas ansvarig, inte bara den enskilde anställde utan också någon inom organisationen och det ska finnas goda förutsättningar att ta detta ansvar samt en väl fungerande rapportering, analys och återföring. Säkerhetsarbetet är en självklar, väsentlig del i ett ständigt förbättringsarbete i vården. Om patientskador kan minskas frigörs samhällsresurser som kan användas för att förbättra vården. Vi kommer därför att på nationell nivå fortsätta våra gemensamma insatser i syfte att stödja det lokala och regionala patientsäkerhetsarbetet. Jag tror att det är viktigt att se detta såsom en dialog som vi ska föra med yrkesorganisationerna, med myndigheterna, med sjukvårdshuvudmännen och med landstingen och kommunerna för att se hur vi ska förbättra det här. Jag är inte alldeles säker på att jag har en lösning på i vilken mån vi behöver ändra det formella regelverket. Naturligtvis måste man kunna få en fråga rättsligt prövad. Är det så att det har begåtts ett brott enligt det vill säga att någon medvetet eller omedvetet har varit vållande till kroppsskada ska det prövas enligt rättssystemet. Det ska vara möjligt att pröva. Man kan ju tänka sig att det i en organisation med flera hundra tusen anställda också finns människor som faktiskt begår brott. Är det så att ett brott begås ska frågan prövas rättsligt. Det har ganska lite, kanske ingenting alls, att göra med sjukvårdens övriga säkerhetsarbete. Men det faktum att man får en fråga prövad rättsligt har i övrigt inte att göra med det patientsäkerhetsarbete som bedrivs inom sjukvården. Det arbetet handlar mer om de krav som vi ska ställa på dem som jobbar inom sjukvården vilken yrkesetik och vilka säkerhetsregler de ska följa. Då får vi ett problem. Om man anmäler är det inte rimligt att fortsätta den andra processen, utan då får brottsfrågan avgöras för sig. Är det sedan så att det kommer en dom i detta utesluter det i och för sig möjligheten att pröva andra påföljder. Men det utesluter inte möjligheten att diskutera säkerheten inom den del av vården som inte har fungerat, så det är fullt möjligt för sjukvårdshuvudmännen och det är fullt möjligt för tillsynsmyndigheten att diskutera hur organisationen har sett ut. Jag förutsätter att det arbetet fortgår även om den enskilde anställde inte dras in med ytterligare en påföljd, utan då har rättssystemet haft sin verkan. Och jag förutsätter att man kan diskutera det allmänna säkerhetsarbetet, den allmänna patientsäkerheten, också om det har pågått en rättslig process. Jag skulle vilja rekommendera att vi fortsätter den här diskussionen och lyhört diskuterar hur dels berörd personal, dels myndigheterna ser på frågan. Det är möjligt att det kan behövas en framtida översyn, men innan jag säger att vi ska dra i gång en sådan vill jag fortsätta diskussionen. 37 (): Jag vill tacka så mycket för det. Jag tror att det sker genom samtal där man så att säga ger varandra vinklar, inte minst från berörda parter. Vidare tror jag att vi i sjukvården ska försöka hjälpa till när det gäller att faktiskt se kvalitetsarbetet och även när det gäller att se brister som en möjlighet. Det gör ju många andra företag. Därmed får man möjligheter att öka kvaliteten, och det blir bra. Det har inte varit den jargongen i den svenska sjukvården, utan det har känts som att nu är det någon som har gjort något fel, man har varit illojal mot arbetskamrater eller så. Det högsta målet med tillsynen är ju att minimera felen. Att stärka kvaliteten för patienterna är oerhört viktigt. Precis som socialministern sade är det fullt möjligt för att titta på hur man arbetar. Men såvitt jag förstår är det omöjligt att gå in på vad som hänt i ett visst fall och att gå in och se vem mer som kanske är skyldig eller hur det hela hade kunnat undvikas. Jag ser fram emot och hoppas att diskussionen förs vidare. Som jag inledningsvis sade tror jag att patienterna för framtiden kommer att kräva den här tryggheten att man ska kunna känna sig trygg i vården. Jag tror att vårdpersonalen måste veta spelreglerna, för det är påfrestande och tufft. Dessutom vill vi ju ha fler att rekrytera till vården. Då måste man känna att det finns en tydlighet och trygghet. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2003/04:295 om Hyresförmedling till juridiska personer 38 Statsrådet (): har frågat justitieminister om han avser att vidta lämpliga åtgärder för att före säkerställa att den prisregleringsbestämmelse som nämns i 21 § fastighetsmäklarlagen inte ska omfatta förmedling av hyreslägenheter till juridiska personer för temporärt boende. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som bör svara på interpellationen.