prot · GS0930 · 2004-11-16 00:00:00 — Den arbetsgivarpolitiska delegeringen innebär således i praktiken en betydelsefull frihet för myndigheterna att självständigt utforma organisation, arbetsprocesser, lönebildning och kompetensförsörjning med hänsyn till verksamhetens krav. Beroende på de höga krav som med rätta ska ställas på statlig verksamhet måste lösningarna anpassas till de för varje verksamhet specifika förhållandena. Regeringen kan dock aldrig frånhända sig det yttersta ansvaret. Regeringen följer löpande upp myndigheternas arbete med arbetsgivarpolitiska frågor. I budgetpropositionen finns en utförlig redovisning av utfallet . Regeringen gör bedömningen att myndigheternas arbete fungerar i huvudsak väl. Myndigheternas arbete på kompetensförsörjningsområdet inriktas i många fall på att vara en attraktiv arbetsgivare. Låt mig också nämna några ord om kampen mot ohälsan. För den statliga sektorn gäller samma mål som för arbetsmarknaden i dess helhet det vill säga att sjukfrånvaron ska halveras jämfört med . Eftersom staten är den sektor som har lägst sjukfrånvaro redan i utgångsläget kan målet betraktas som än mer ambitiöst. Jag har inhämtat att myndigheterna tar detta mål på stort allvar och att många intressanta och spännande processer satts i gång för att målet ska kunna uppnås. Av den statistik som publiceras i budgetpropositionen framgår också att sjuktalen sjunker i staten, detta utan att förtidspensioneringar ökar i motsvarande grad. Jag är för min del övertygad om att de sjunkande sjuktalen är ett uttryck för att arbetsmiljön i generell bemärkelse är god i staten. I de fall vi uppmärksammar att utvecklingen skulle gå åt fel håll tas detta naturligtvis upp i direkta kontakter med myndighetscheferna. Detta sker bland annat inom ramen för de årliga mål- och resultatdialoger som regeringen genomför, där arbetsgivarpolitiken är ett viktigt inslag. 65 (): Det är bra att vi är överens om att staten ska vara en föredömlig arbetsgivare, och jag trodde väl inget annat heller. Vi är också överens om att regeringen har det yttersta övergripande ansvaret, även om det operativt är delegerat. Interpellationssvaret handlar dock uteslutande om hur regeringen arbetar med arbetsgivarfrågorna, hur det är organiserat och vilka verktyg som finns. Ingenting sägs om hur regeringen ser på den politik som faktiskt förs och vad som händer ute i verksamheterna. I interpellationen har jag lyft fram några exempel. Jag har tagit upp SJ:s städpersonal. Där är likadant som för tågpersonalen SJ säger upp fast anställd personal och tar tillbaka samma människor på timanställning eller på deltid. Inom Posten säger att man hitintills har tecknat ca 30 000 anställningsbevis, men endast ett fåtal gäller fasta arbeten. Det är så gott som uteslutande tidsbegränsade anställningar. Inom universitetsvärlden är det likadant. Man säger upp lärare som är fast anställda och plockar tillbaka människor . Jag hittade en artikel som handlar om som inte är någon rolig läsning men tyvärr inget undantag. Där säger facket bland annat att man har lyckats förbättra villkoren för en grupp, städare. Sedan går staten som arbetsgivare till upphandling. I och med det sänker man löner och försämrar villkoren. Ur ett jämställdhetsperspektiv är man kritisk och säger att man inte kan förstå hur staten som arbetsgivare kan hålla på så där. Man säger att det förs en politik som slår emot alla underprivilegierade grupper. Det slår mot kön, klass och härkomst. En annan effekt av upphandlingen är att sjukskrivna och arbetsskadade inte blir kvar på arbetsplatserna. Vi får hoppas att det inte är en av förklaringarna till att man har goda siffror, men det är ett faktum. Med tanke på hur bilden är motiverar det lite mer engagemang från regeringens sida än vad som avspeglas i interpellationssvaret. är ny som minister och kan inte ställas till svars för det här, det förstår jag. Men med ett förflutet bland annat i arbetsmarknadsutskottet vet jag att statsrådet har kunskap om arbetsmarknaden och hur det fungerar där. Jag hoppas att ministern i sitt nästa inlägg berättar lite mer om ambitionerna och om hur han förhåller sig till de olika verksamheter som jag har nämnt. Även om ministern inte kan gå in på konkreta exempel kan man ändå ta det som utgångspunkt för en uppfattning och en beskrivning av regeringens ambitioner. 66 Statsrådet (): Jag kan inte gå in och diskutera varje statligt bolag för sig. SJ ligger under näringsministerns ansvarsområde, och vill diskutera den frågan djupare rekommenderar jag att hon framställer en interpellation till näringsministern. Rent övergripande kan vi styra genom att vara väldigt tydliga gentemot de statliga bolagsstyrelserna. Däremot går jag inte in på detaljerna när det gäller bolagsdelen. De bedömningar som har gjorts av staten som arbetsgivare är seriösa, och de vilar på fast grund. De visar att staten som helhet är en tämligen god arbetsgivare. Det vittnar också en hel del rapporter om. När det till exempel gäller ohälsan ligger staten betydligt under den genomsnittliga ohälsan och också under andra offentliga verksamheter. Både kommuner och landsting har högre sjuktal. Det tar jag som en intäkt för att arbetsplatserna fungerar på ett hyggligt sätt och att människor överlag trivs ganska bra på sina arbetsplatser. Men det finns alltid exempel där det finns bekymmer. Det gäller naturligtvis också för statens verksamhet. Det finns verksamheter som vi önskar skulle fungera bättre. Som jag sade i svaret att om myndigheter inte lever upp till statens övergripande ansvar räds inte jag som ansvarig minister att ta upp en sådan diskussion med myndighetschefer och påpeka att det borde fungera bättre. Jag är beredd att driva den diskussionen och debatten. Jag har ingen annan åsikt än att staten ska vara ett föredöme som arbetsgivare och det ska vi också se till att man lever upp till. Det tycker jag är väldigt viktigt. Jag ska inte motsäga det som hon berättade om de bekymmer som kan finnas där. Men på integrationsområdet har universitetsvärlden ändå lyckats väldigt bra, och det är positivt. Man har anställt många människor som inte har svensk bakgrund eller som inte är födda i i sin verksamhet. Det är en intressant inriktning som kan utgöra ett föredöme för andra statliga verksamheter, men också för privata verksamheter där det arbetet går trögt på många ställen. Människor som bor i , men som inte är födda här, har mycket svårare att komma in på arbetsmarknaden. Men i det fallet har universiteten lyckats väldigt bra, och det tycker jag är glädjande. 67 (): Självklart finns det också goda exempel. Men jag tar fasta på att statsrådet öppnar för att man ska fortsätta att titta på det här. Jag är övertygad om att det finns mycket att se över. Det gäller SJ, Posten, kultur och medier. När det gäller sjuktalen kan universitetsvärlden vara ett exempel. När man upphandlar verksamhet är det ju inte de människor som är sjukskrivna eller har arbetsskador som får fortsätta att arbeta. En kvinna med utländsk bakgrund hade jobbat som städerska i statlig tjänst, på . När man upphandlade fick hon sänkt lön, hon måste jobba hårdare, fick färre semesterdagar och tvingades att acceptera en provanställning , trots att hon har jobbat i statlig tjänst och arbetat på ett bra sätt. Det skulle vara intressant att se en kartläggning. Det verkar ju vara ett återkommande mönster att även statliga arbetsgivare hemfaller åt att utöka de tidsbegränsade anställningarna. Det är viktigt att regeringen har trovärdighet, både inför de anställda och när regeringen ska företräda ett löntagarintresse vid lagstiftning om arbetsrätt. Regeringen ska med trovärdighet kunna ställa krav på bra anställningsvillkor hos svenskt näringsliv och andra arbetsgivare. Vi har haft diskussioner om och om oseriösa arbetsgivare som dumpar löner och sociala villkor. Då är det viktigt att regeringen har sopat rent framför egen dörr. Inom ramen för samarbetet arbetar vi nu med att få ned andelen visstidsanställningar. Det står också i 121-punktsprogrammet. Då kan ju inte staten visa upp ett annat mönster i verksamhet efter verksamhet där man utnyttjar möjligheten till visstidsanställningar på ett sätt som inte alls är särskilt föredömligt. Men jag tar fasta på det som säger. Skulle man få till stånd en övergripande kartläggning över hur staten fungerar som arbetsgivare tror jag att den skulle visa att det finns en hel del att tag i. Det är viktigt att det görs. 68 Statsrådet (): Jag kan inte förneka att sådana saker som tar upp förekommer. Det finns naturligtvis exempel på det som är mindre bra. I sin helhet fungerar staten tämligen bra som arbetsgivare. Det finns en hel del indikationer på det, bland annat ohälsan. Jag försvarar inte missförhållanden på något sätt. Det ingår i de fortsatta diskussionerna att utröna om det förekommer avarter i systemet, om människor utnyttjas på ett sätt som vi inte vill se i statlig verksamhet. Man ska känna sig trygg och känna att man har en bra arbetsplats. Någon annan inriktning har inte jag. Kompetensförsörjningsarbetet i enskilda myndigheter inriktas i många fall på att man ska vara en attraktiv arbetsgivare. Det är ett slags mantra hos myndigheten vid kontakt med regeringen. Olika åtgärder vidtas för att man ska kunna attrahera, rekrytera, behålla, motivera och utveckla kompetenta medarbetare. Det finns redovisade exempel på strategiskt arbete med kompetensutveckling, kompetensanalyser, medarbetar- och utvecklingssamtal. Det finns alltså ett system för detta. Flera myndigheter uppger att de arbetar på olika sätt för att minska sjukfrånvaron, öka andelen anställda med annan etnisk och kulturell bakgrund än den svenska. Av myndigheternas redovisningar framgår det dock att det inom vissa områden krävs långsiktiga insatser för att åstadkomma önskat resultat. Det kan vara svårare och tyngre på vissa områden än på andra. Bland annat kan en låg personalrörlighet göra att det tar tid att ändra en skev åldersstruktur, könsfördelning eller annat sådant som inte är bra på en harmonisk och stabil arbetsplats. Den etniska mångfalden i statsförvaltningen är en väldigt viktig del. fick vi en redovisning där man hade tittat på enskilda departement. Det ger en snäv bild av hur det ser ut, men sett till helheten ser det bättre ut. Där har ju universitetsvärlden nått väldigt långt och kan vara ett föredöme när det gäller mångfald i arbetslivet. Detta är kanske en av de stora utmaningar som vi har . Det är viktigt att staten går före och visar vägen. Vi har stora pensionsavgångar framför oss. Vi måste kunna ta till vara den kompetens som finns i arbetslivet, och mycket av den finns hos dem som ofrivilligt står utanför arbetsmarknaden. Där kan staten göra en insats och visa att man använder den här arbetskraften på ett bra sätt så att människor kan komma in på arbetsmarknaden och försörja sig på ett jobb. Det är en väldigt viktig inriktning. Det måste också bli en bra fördelning av de arbetsuppgifter som finns inom staten så att det inte blir en polarisering inom vissa områden. Jag vill återigen vara tydlig och till säga att avarter av det här slaget är något som jag tar på mig att följa upp vid våra kontakter med myndigheter och höra hur man hanterar visstidsanställningar och korttidsanställningar. antydde också att man i vissa fall tillämpar outsourcing så att tidigare statsanställningar övergår till något annat därför att man gör upphandlingar. I den delen tänker jag följa upp vad som har hänt och skaffa mig en bredare bild än vad jag kan ha efter den korta tid som jag har haft på statsrådsposten för att komma fram till bättre resultat. 69 (): Jag tycker att det var ett väldigt positivt svar. Man kan göra olika bedömningar, och jag respekterar att statsrådet vill ha lite mer tid på sig. Jag tycker att de exempel som jag har tagit upp i sig är tillräckliga för att man måste reagera och titta lite närmare på hur saker och ting ser ut. Men jag hör att statsrådet lyssnar. Jag hör att statsrådet också åtar sig att jobba vidare med frågan. Det är väl inte uteslutet att vi kan följa upp frågan med ytterligare en interpellationsdebatt framåt vårkanten för att se hur det här arbetet har utvecklats. Staten har en mycket viktig roll att vara en mönsterarbetsgivare och att också skapa goda mönster. 70 Statsrådet (): Jag ska bara avslutningsvis trycka på detta med de mål- och resultatdialoger som varje statsråd ska ha med sina respektive myndighetschefer. Det är något som regeringen sätter stort tryck på. Jag vill ytterligare poängtera hur viktigt det är att varje departementschef och varje minister inom sitt område ser till att följa upp målen ordentligt med sina myndighetschefer. Det får inte gå slentrian i det eller drivas på ett ineffektivt sätt, utan det här är väldigt viktigt. Dels handlar det om ohälsan, dels om etnisk bakgrund, men också om hur arbetsplatserna fungerar över huvud taget. Vi ska med stolthet kunna leva upp till att staten ska vara ett föredöme som arbetsgivare. Vi ligger ganska bra till som det är , men vi kan säkert bli bättre. Jag vill absolut medverka till att vi kan bli ännu stoltare som statlig arbetsgivare och se till att vi har bra arbetsplatser för våra medarbetare. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2004/05:62 om stöd tidigt i skolan 71 Statsrådet (): Axel Darvik har frågat om han kan tänka sig att successivt överföra de resurser som läggs på de individuella programmen till . Det är min uppgift som skolminister att besvara denna fråga. Regeringen ser mycket allvarligt på att var fjärde elev i gymnasieskolan inte slutför en gymnasieutbildning med slutbetyg. Av eleverna med individuella program är det ännu större andel som av olika skäl inte fullföljer en gymnasieutbildning. Vårt samhälle blir alltmer kunskapsinriktat, och är det svårt att etablera sig på arbetsmarknaden utan gymnasieutbildning. Dessutom ger gymnasieutbildning ungdomar kunskaper som de behöver för att kunna delta i samhället i övrigt. Kvaliteten inom framför allt yrkesutbildningarna och de individuella programmen måste därför stärkas utan att kunskapsambitionerna därigenom sänks. Målet måste vara att utveckla gymnasieutbildningarna så att alla elever får de kunskaper som är så viktiga för deras framtid. Tanken med de individuella programmen är inte att varje elev ska läsa grundskoleämnen som de läser ett nationellt program. Ett sådant upplägg skulle kräva en orealistisk studieinsats av de elever som har studiesvårigheter eller är studietrötta. Det är tvärtom själva poängen med individuella program att de kan utformas med en flexibilitet och en individanpassning som är unik för denna studieväg. Den elev som läser in sin behörighet kan läsa alla kurser inom ett nationellt program. Den elev som har större kunskapsluckor kan, utöver de behörighetsgivande ämnena, läsa någon eller några nationella kurser som intresserar eleven, eller få delar av sin utbildning förlagd till en arbetsplats. All gymnasieutbildning, även på individuella program, ska syfta till att utveckla och stimulera, väcka nyfikenhet och förbereda eleven på ett framtida yrkesliv. Ett viktigt syfte med de individuella programmen är också att stärka elevens självkänsla. Dessa syften kan ej nås genom att hänvisa eleverna till undervisning uteslutande i det eller de ämnen de saknar behörighet i från . De nya resurser som ska finansiera kommunernas skyldighet att erbjuda utbildning på heltid på individuella program behövs i gymnasieskolan. De elever som inte klarat behörighetskraven ska ges en chans att komplettera sina betyg, reparera brister i förkunskaperna och därmed få en rimlig chans till ett framtida arbete och ett självständigt liv. Elever som lämnar utan att ha uppnått behörighet bör ges goda möjligheter att inom ramen för gymnasieskolan komplettera sina kunskaper på grundskolenivå och förbereda sina framtida gymnasiestudier. Det är därför orimligt att ensidigt satsa resurser för ökad kvalitet i och överge de elever som till följd av studieproblem eller av andra skäl går ett individuellt program i gymnasieskolan. Att kommunerna nu genom det generella statsbidraget tillförs nya resurser för att bekosta kvalitetshöjningen i gymnasieskolan utesluter inte andra satsningar på skolan. Satsningen på personalförstärkning i skola och fritidshem med målet 15 000 nya lärare och andra specialister fortsätter. Den utlovade ökningen av bidraget med detta läsår och ytterligare kommande läsår genomförs. Satsningen har varit mycket framgångsrik, och enligt preliminära uppgifter från har kommunerna /04 ökat sin personaltäthet med sammanlagt 12 000 heltidstjänster jämfört med /01, varav 8 000 är finansierade med statsbidraget och 4 000 med kommunernas egna medel. Enligt skollagen ska utbildningen i syfta till att ge eleverna de kunskaper och färdigheter och den skolning i övrigt som de behöver för att delta i samhällslivet. Den ska kunna ligga till grund för fortsatt utbildning i gymnasieskolan. Särskilt stöd ska ges till elever som har svårigheter i skolarbetet. Därmed har ansvar för att möjliggöra för eleverna att nå målen för utbildningen. Detta ansvar kan inte överlåtas till nästa skolform. Tidig upptäckt av svårigheter är viktigt, men införande av betyg i lägre årskurser är inte lösningen. Betyg är bra men ger alltför torftig information om elevens utveckling. Det behövs en kontinuerlig och tydlig kommunikation om elevens utveckling och lärande för att alla elever ska få bästa möjliga förutsättningar att nå målen. Utvecklingssamtalet är därför skolans viktigaste instrument för att kommunicera elevens utveckling och skolgång. Jag anser att utvecklingssamtalet regelmässigt ska leda till en framåtsyftande individuell utvecklingsplan för varje elev. Förslag om individuella utvecklingsplaner bereds i . Mitt svar på Axel Darviks fråga är därför: Nej, jag kan inte tänka mig att överföra resurser från gymnasieskolans individuella program till för att förbättra måluppfyllelsen där. I det styrsystem vi har är det kommunerna själva och inte staten som avgör hur medel inom det generella statsbidraget ska fördelas mellan skolformerna. Det är inte regeringens avsikt att satsningen på gymnasieskolan ska ske på bekostnad. Det behövs satsningar i båda skolformerna för att alla elever ska få en bra utbildning och det stöd de behöver för att nå utbildningsmålen. 72 AXEL DARVIK (fp): Jag ska börja med att tacka för svaret från skolministern och också välkomna honom hit till debatten i kammaren. Jag är liberal, och de liberala värderingarna grundar sig hos mig på en tro på individen, att varje individ själv vet bäst hur den ska leva sitt liv. Detta är en del av det liberala frihetsidealet. Men det finns också en annan mycket viktig del, nämligen lika möjligheter för alla från start. Det är också en del av det rättviseperspektiv som finns i liberalismen. Där har skolan en oerhört viktig roll att ge varje elev en kunskapsmässig grund. Vi är alla olika och lär oss på olika sätt och också vid olika tid och i olika takt. Därför är en verkligt individanpassad skola oerhört viktig. får man intrycket att Socialdemokraterna i alla fall i retoriken förespråkar detta, men i praktiken är det oftast något annat. har uppgiften att lägga grunden i det skolsystem som vi har . För detta krävs en bra arbetsmiljö, hög kvalitet och en bättre utvärdering som kommer in tidigare än vad den gör . Skriftliga omdömen, nationella prov, utvecklingssamtal och betyg tidigare är verktyg för att kunna genomföra en sådan här utvärdering. Den är naturligtvis till för att kunna fånga upp de elever som behöver lite extra tid och stöd. Kanske kan man lägga in en extra termin eller ett extra år tidigt, när problemen är små. Principen måste ju vara att stöd och hjälp ska sättas in innan problemen växer. lämnar mer än var tionde elev utan att kunna läsa, skriva och räkna. Det individuella programmet har blivit det nästa största programmet. , en företrädare till dagens skolminister, inrättade ju det individuella programmet. Han sade då att det skulle vara för ett ytterst litet fåtal. Det individuella programmet är det nästa största och dessutom det dyraste per elev. Jag tycker att det är positivt att skolministern har insett att det finns problem med den grundfilosofi som finns inom det individuella programmet. Tittar man i statistiken är det ju så att av dem som varit inne på det individuella programmet inte klarar av ta sig igenom gymnasiet, och det är ju ett klart misslyckande. Det är också så att inte förmår att lägga den grund som man har till uppgift att göra för alla elever. Det behövs en förändring av skolpolitiken. Det är uppenbart. Fler behöriga lärare och utbildade speciallärare behövs. Vi behöver tidigare insatser i i stället för det individuella programmet. Och vi behöver en tydlig utvärdering. På detta sätt går det att bygga upp elevers självförtroende och hävda de kunskapsmål som är så viktiga i vårt kunskapssamhälle . Min utgångspunkt är att alla elever ska få med sig åtminstone en fast kunskapsgrund där man kan läsa, skriva och räkna innan man lämnar . Detta måste ändå vara uppgift. 73 Statsrådet (): Jag skulle vilja börja med en korrigering. Det är ändå viktigt att vi i denna kammare har rätt fakta. Det är inte riktigt att säga att det individuella programmet generellt är det dyraste. Genomsnittskostnaden för det individuella programmet är inte större än för något annat program i stort. Naturligtvis är det vår ambition att alla elever ska ges möjlighet till en god utbildning. Vi har av den anledningen satsat ytterligare för att öka personaltätheten i skolan. Och jag blir, fru talman, något förbryllad när på detta vis vill att regeringen ska gå in och detaljreglera i det kommunala självstyret om resursfördelningen mellan gymnasieskola och grundskola. var ju tillsammans med övriga borgerliga partier i ett gemensamt yttrande i ett utskott emot den speciella satsningen på lärartäthet och personaltäthet i skolan och har velat överföra detta till det generella bidraget. Det går inte riktigt ihop, fru talman. Ord och handling måste gå hand i hand. För regeringen är det viktigt att lyckas med sin uppgift att ge alla elever en god grund av stå på. Men, fru talman, det är inte alltid möjligt. Det är ofta så att ett flertal av dessa ungdomar också har bekymmer utanför skolan som tyvärr hindrar dem att ta till sig av skolans kunskaper och undervisning. Därför är det viktigt att det finns ett skyddsnät, i detta fall i form av att man också på gymnasienivå kan få ett extra stöd för att kunna komma igen. Det måste även i framtidens skola vara möjligt för individer att misslyckas utan att för den skull för alltid vara helt utanför. 74 AXEL DARVIK (fp): Då får jag väl jag också börja med en faktakorrigering. vill ha en ökad satsning på just utbildade lärare i skolan. Det är den reservation som vi företräder, att de pengar som satsas på personalförstärkning ska gå till utbildad personal som är behörig och inte till vuxna i allmänhet såsom det har varit från socialdemokratiskt håll. Vi tycker att det är oerhört viktigt med utbildad personal för att man ska kunna hålla uppe kvaliteten i skolan. Jag var ute på en skola som var inriktad på att bara syssla med just det individuella programmet. Jag träffade lärare där. Detta var en förhållandevis lyckad skola. av dem som gick in här hoppade av gymnasiet. Detta ska ses i förhållande till hur det ser ut på många andra ställen, men det är ändå en mycket förskräckande siffror. Det medskick jag fick från lärarna där var att de sade att på den här skolan arbetar vi inte med att lappa ihop några kunskapsluckor som eleverna har på det sätt som skolministern tidigare beskrev. Nej, vi arbetar här med att bygga hela människor, sade lärarna. Efter att de hade gått igenom men ständigt mött misslyckande efter misslyckande utan att få stödinsatser och chansen att ta igen eller få extra tid och stöd var självförtroendet för de här eleverna kört i botten. För mig blir det uppenbart att den flummiga och slappa skolpolitik som vi har haft inte är snäll.