prot · GR09103 · 2004-04-27 00:00:00 — Barnen behöver professionell vård för att behandla det trauma det är att se oftast mamma misshandlas av pappa. I praktiken kan den vårdnadshavare som orsakar traumat sätta stopp för samhällets insatser. Det måste väl folkhälsoministern anse något märkligt. En viktig punkt är stöd till frivilligorganisationerna, så att de kan utföra sitt arbete med kontinuitet. Kvinnojourer och brottsofferjourer, som till exempel Kobra, gör ovärderliga insatser i denna fråga, där staten i mycket kör med springnota. Vad avser folkhälsoministern att göra i denna fråga? Slutligen har jag några önskemål som folkhälsoministern kan ta med sig till den interdepartementala arbetsgrupp som jag förutsätter att han ingår i. Gör vård obligatorisk för männen i fråga. Männen måste få behandling. Böter är ingen behandling de fortsätter sitt beteende efteråt. Döm ut ordentliga straff för kvinnomisshandel och överträdelse av besöksförbud. Lagstiftningen finns där, men den efterlevs inte. 32 (): Jag är mycket glad att väckte den här interpellationen. Även om vi har diskuterat frågan går utvecklingen trots allt framåt. Jag hade hoppats när jag såg interpellationen att vi skulle kunna få lite nya infallsvinklar, även om den redogörelse som folkhälsominister lade fram är nog så nyttig. Men just där behöver det göras mer. Vad gör man? Jag har läst studien som bevittnat våld mot mamma, som presenterades . Den visar en skrämmande bild av den nya kunskapen om hur barnen reagerar, hur de skadas, av att se sin mamma bli slagen. Jag kan verkligen rekommendera denna skrämmande läsning. Vad detta visar är att det behövs mycket mera stöd för de barn och de kvinnor som utsätts för det här. Där måste vi ta ett betydligt större steg framåt än vad som sägs i det svar vi har fått av socialtjänstministern. Det är bland annat detta att behandlingen har sin bas i barn- och ungdomspsykiatrin. Det är ju så få barn som kommer dit. Barn- och ungdomspsykiatrin är underbemannad och underprioriterad, som all annan barnsjukvård. Vad tänker folkhälsoministern göra där för att de barn som är utsatta ska få den vård de behöver? Och de barn som ännu inte har kommit så långt men som behöver annan form av stöd via barn- och ungdomspsykiatrin: Vad tänker man göra där? Hur ser uppföljningen av de lagändringar som man har gjort ut? Hur är det tänkt? Vi hörde om det utökade besöksförbudet, som med buller och bång genomfördes men som inte används. Vad tänker folkhälsoministern och regeringen göra åt det? Då är jag inne på detta med barnens rätt till rättstrygghet. Barnen har, precis som vuxna, rätt till rättstrygghet. Flera har varit inne på denna fråga, som är så viktig. Då tänker jag först och främst på det långvariga arbete som har bedrivits i och och som också har kommit till och även till när det gäller familjevåldsenheter. kom med en rapport där man rekommenderade myndigheterna att införa det här. Man kan inte beordra; man kan rekommendera. Jag drar en parallell till miljörotlarna. Regeringen satte ned foten och sade: Till varje polismyndighet ska det finnas en miljörotel. Och fanns det det. Varför kan inte regeringen sätta ned foten på samma sätt när det gäller familjevåldsenheter? Jag kan informera folkhälsoministern om att riksåklagaren det sade han när han var i justitieutskottet hade sett att det var bedrövliga uppklaringssiffror för utredningar när det gäller barn förutom i några områden, och det var inom de myndigheter där man har familjevåldsenheter. Bara det är ett stort bevis på att familjevåldsenheter behövs inom alla polismyndigheter i det här landet. Tänker folkhälsoministern se till att sätta ned foten när det gäller denna fråga? 33 (): Jag tycker att det är en väldigt bra interpellation som har skrivit, och jag vill också varmt instämma i att vi behöver göra mycket mer för de barn som lever i våldsamma familjer. Det är en bortglömd grupp , och det är en tyst grupp. Vi politiker eller beslutsfattare på olika nivåer kan göra mycket, men det krävs faktiskt också, tycker jag, mycket mer civilkurage i samhället, att vi tillsammans agerar när vi blir medvetna om att barn far illa. Om vi inte agerar och tar barnens parti då sviker vi barnen. Därmed ger vi också väldigt negativa signaler till barnen, och det kan medföra att de tappar tilliten till oss vuxna. Jag tycker faktiskt att man borde kräva att det finns handlingsplaner i alla kommuner när det gäller hur man ska ta sig an de kvinnor och de barn som utsätts för våld. Detta har i väldigt vilat på mycket ideellt arbete. De gör ett fantastiskt jobb, alla kvinnojourer och alla kvinnohus som finns runtom i landet, men lever de på nåder med småsmulor från kommunerna. Jag tycker att det är dags att kommunerna tar ett större ansvar och att vi också härifrån uttalar det, att man ser över hur det fungerar . Jag vet att väldigt många kvinnohus är överbelastade av andra grupper av kvinnor, ensamstående unga flickor. Vi kan inte ha det så att en grupp tar upp det lilla antal lägenheter som finns. Vi i samhället måste kunna ta hand om alla som far illa. Då inkluderar det också kvinnor med barn som tillfälligt behöver en ny bostad. Vi ser i samhället att många barn far illa. Vi ser det genom att det finns fler stökiga barn i skolan. saknas det resurser för att man ska kunna ta hand om de här barnen. De har behov av att få prata med någon, men de har också behov av hjälp för att klara skolan. Vi ser det också genom att alltfler barn behöver psykiatrisk hjälp. Köerna till psykvården ökar. Jag tycker att det är fruktansvärt att ett barn och även en vuxen som mår psykiskt dåligt får följande svar: Du kan inte få någon hjälp , utan du får vänta för det är så många andra före dig. Det är helt oacceptabelt, så vi har en jättestor uppgift. Man kan nästan i varenda tidning se en hel del artiklar där det talas om den här gruppen, en bortglömd grupp barn. Det är just barnen som lever i familjer där våldet finns. Här måste vi verkligen ta krafttag tillsammans för att de här barnen ska få förtroende för oss som finns i olika beslutsorganisationer. känns det som att vi utelämnar dem därför att det är väldigt mycket prat, men vi förmår inte att komma åt kärnan i de här problemen. Det är till en viss del en resursfråga det är helt klart både inom skolan och inom sjukvården, men jag tycker också att det handlar om människor i omgivningen. Jag vill därför uttrycka att vi alla måste ha mer civilkurage så att vi kan ingripa och stötta och hjälpa de här barnen så att de får en bra start i livet. 34 Statsrådet (): Att det är så många som går upp och deltar i debatten visar vilken vikt lägger vid de här frågorna. Från regeringshållet håller vi absolut med om betydelsen av dessa frågor. Vi tycker att det här är en av de allra viktigaste frågor som vi har att arbeta med. Jag tycker att det har gått igenom i mitt interpellationssvar. De åtgärder som vi nu vidtar pekar på det. Det är klart att man alltid kan säga: Det är bra det ni gör, men ni måste göra ytterligare saker och ännu mer. Jag betraktar det egentligen inte som någon kritik utan snarare som ett stöd för att man ska fortsätta att driva det här målmedvetet. Man ska också komma ihåg att det faktiskt finns en del ideologiska konflikter som ligger i botten. En är att vi från socialdemokratiskt håll ofta säger att vi ser familjen som den viktigaste brottsförebyggande resursen, men så säger vi en sak till, nämligen att ibland kan familjen vara en del av problemet och inte en del av lösningen. Då måste man från statens och kommunens sida vara beredd att gå in och reglera och hantera det här. Man måste gå in när det gäller de övergrepp som sker i familjerna. I den svenska debatten har det här varit mycket mindre laddat än i många andra nationers debatter därför att vi ändå har haft den här grundläggande välfärdsstatssynen. Då säger vi att när familjen är svag måste samhället vara starkt. Det krävs då en välfärdsstat, och det krävs mycket pengar till socialpolitik. Det krävs också väldigt mycket pengar för att man ska kunna bygga ut psykiatrin eller ha en stark socialtjänst som kan fånga upp de här barnen. Här finns det ibland också en ideologisk konflikt när olika partier diskuterar. Från socialdemokratiskt håll är vi beredda att ta ut de skatter som behövs för att kunna finansiera en välfärdsstat, för att kunna satsa på socialpolitiken, , barn- och ungdomspsykiatrin och allt det andra som ni tar upp. Jag tror att det är rätt viktigt att ha det i minnet. En annan del som också är en ideologisk fråga gäller hur man ser på barn. Jag tänker på en av de viktigaste sakerna vi har gjort, tror jag, under de som har gått sedan vi skapade aga-lagen en gång . Den var ju banbrytande på det sättet att vi sade att barn är egna individer med ett eget värde och inte något slags bihang till familjen och till föräldrarna. De är egna individer. De har egna rättigheter. Det markerade vi som enda land vid det tillfället, , väldigt tydligt med aga-lagen. Vi är fortfarande ganska ensamma i världen, ska jag säga, om att inte acceptera att föräldrarna slår sina barn. har alltså varit banbrytande när det gäller våld mot barn, men har också varit banbrytande när det gäller det som framför allt tas upp i den här interpellationen, våld mot kvinnor. Det som var banbrytande i den meningen var just kvinnofridspropositionen när den kom . Den innebar att vi skapade nya instrument i rättsväsendet, nya brottsrubriceringar, men kvinnofridslagen innebar också att vi lade ut en lång rad uppdrag till olika statliga myndigheter, bland annat polisen, för att de skulle bli bättre på att jobba i de här situationerna. Det gjorde vi, och efter det, precis som någon också var inne på, ser vi hur de här uppdragen har följts upp och vad de har inneburit. Vi har en utredare som lämnar ett betänkande till regeringen i slutet av den här sommaren. Man ska se: Hur gick det med de där uppdragen egentligen? Vad är det mer vi behöver göra? Utöver det har det också hunnit hända en hel del på mitt område. Vi har propositionen om utsatta barn. Där skärpte vi straffen för våldsverkaren när det gäller barnmisshandel men också när man slår sin partner inför barnet. Vi har anmälningsplikten, dödsfallsutredningar och mycket annat som jag tar upp i interpellationssvaret, så det händer saker. Jag tror att vi arbetar i samma riktning, men vi kan vara ense om att saker och ting kanske inte går tillräckligt snabbt. Men vi behöver stödet från , och vi känner att vi måste fortsätta att utveckla detta arbete. 35 (): Visst, jag delar uppfattningen att gör oerhört mycket och har gått i bräschen med bland annat lagen om förbud mot aga . Den fick mycket internationell uppmärksamhet och var inte accepterad i i början. Men samhället stod på sig, och det är jättebra. kan nog med sin kunskap, eftersom vi har gått i bräschen med många av de här sakerna, både vad gäller kvinnofridsbrott och våld mot barn, vara ett gott exempel för andra länder inom till exempel EU. Vi kan använda oss av den kunskapen. Det är också, precis som säger, inte alltid så att familjen är den bästa tryggheten. Det kan vara tryggt och bra med familjen, absolut. Men det kan också vara motsatsen. Det gäller att vi andra i samhället ställer upp för de barn som inte vågar visa att det inte står rätt till hemma. Man kanske inte vågar ta hem kompisar, och man mår dåligt när man måste skydda sin mamma på olika sätt, som att vara en mänsklig sköld genom att krypa upp i knäet på henne så att hon inte ska bli slagen. Barn kan också bli slagna eller psykiskt drabbade på det sättet. Det finns alldeles för många barn som mår dåligt trots att har gått i bräschen, som vi också ska fortsätta att göra. Jag kan ta ett exempel. Jag sitter ju i trafikutskottet och är trafikpolitiker i vanliga fall. Där pratar vi väldigt mycket om nollvisionen. Vi pratar om trafiksäkerhet. Vi ska bygga vägarna på ett bra sätt. Vi satsar oerhört stora pengar på att det ska vara trafiksäkert och på att man inte ska bli drabbad och dödad eller svårt skadad även om man gör ett misstag. Vi borde ha samma tanke när det gäller detta. Min fråga kvarstår också när det gäller barns maktlöshet. Finns det någonting hos regeringen som tyder på att ni till exempel ska ta barnens maktlöshet på allvar och kanske fundera på att ha en barnmaktsutredning? 36 (): Jag tittar på svaret från ministern, och här finns ju många fina, positiva ord. Bland annat talas det om samråd och samverkan. Inte minst gäller det regeringsuppdraget att ta fram en övergripande strategi för samråd och samverkan när det gäller barn som far illa eller riskerar att fara illa. Samråd ska ske med berörda myndigheter och barnorganisationer. Då undrar jag om domstolsväsendet är inbegripet i detta samråd. Jag tror att det där finns en problembild. Jag vill citera , en advokat som ofta tar sig an fall som gäller våld mot kvinnor. Hon säger så här: När det gäller utsatta barn behöver vi mycket kunniga personer. Domarna har inte en susning om problematiken kring utsatta kvinnor och barn, för det ingår inte i utbildningen och de vill inte lära sig det heller, eftersom de anser att de blir partiska. Tyvärr är det väldigt framgångsrikt att föra fram anklagelser om att kvinnan ljuger och vill hämnas. Då är alltså min fråga: Ingår domstolsväsendet i detta samråd? 37 (): Folkhälsoministern tog upp de ideologiska skälen, och som folkpartist måste jag då säga att individens rätt till frihet alltid är övergripande. Men våld i hemmet kan aldrig anses vara privat. Det är ett typiskt exempel på när det privata verkligen är offentligt. Folkhälsoministern pekar sedan på nästa ideologiska fråga, att vi talar om skatter och om en välfärd som är finansierad med gemensamma medel. Amnesty har bland annat tagit fram att störst missnöje bland kvinnor som utsätts för våld i en relation fanns bland dem som sökt hjälp hos eller socialjouren. Detta är också något som jag har fått höra ett antal gånger när jag har varit ute på min turné. Dessvärre är det så att många våldsutsatta kvinnor faktiskt lever i kommuner som blundar för problemen. Man förstår sig inte på det här. Det är så hemskt. Man vill inte ta itu med det. Kommunpolitiker och regionalpolitiker anser helt enkelt att frågan faller utanför deras ansvarsområde. Därför är det fortfarande de ideella kvinnoorganisationerna som är de enskilt viktigaste aktörerna för att ge hjälp och stöd trots att det är kommunerna och som har huvudansvaret. Det är vi ju överens om. lyfte i sitt slutbetänkande fram att frågan helt enkelt verkar ha väldigt låg prioritet, att man har bristande kunskap, precis som jag sade, och att problemet inte har uppmärksammats tillräckligt på nivå. Därför föreslog man att ansvar skulle preciseras i socialtjänstlagen samt att särskilda handlingsplaner skulle utarbetas inom . Men regeringen ansåg att det var en fråga som kommunerna själva skulle ta ställning till. Det kommunala självstyret och kommunernas frihet att organisera sin egen verksamhet värnades alltså. Det tycker jag är mycket märkligt, för annars haglar minsann pekpinnarna tätt över kommunerna. Men detta gäller uppenbarligen inte barns och kvinnors rätt till liv och frihet. Detta har ingenting med ideologiska diskussioner om skattemedel att göra, utan detta är en vilja. Jag undrar hur folkhälsoministern ställer sig till detta. 38 (): Ja, det behöver göras mer. Och vi ska i ligga i framkant och driva den här frågan fortsättningsvis också. Som var inne på kan man börja diskutera ideologi och inte vilja svara på frågor utan vilja ha politisk polemik. Det är ett sätt att ta sig an den här frågan. Ett annat sätt är att försöka komma till gemensamma lösningar, bra svar och bra stöd i fråga om ett svårt problem. Det är ju så när det gäller kvinnojourerna att den här studien kommer med ett antal förslag som jag tycker att socialtjänstministern ska ta med sig i sitt fortsatta arbete när det gäller vad som behövs inom barn- och ungdomspsykiatrin. tror jag att socialtjänstministern också ska vara med på ett seminarium på Alla kvinnors hus om våld mot kvinnor och barn och hur man ska kunna gå vidare i frågan, så jag hoppas att vi får tillfälle att återkomma till detta. Låt mig bara ta upp en sak som gäller och deras insatser. fanns det ju inskrivet i barnavårdslagen flera verktyg för i stället för omhändertagande. har man inte de möjligheterna. Skulle socialtjänstministern vara beredd att återinföra de verktyg som man hade i den gamla barnavårdslagen? Den hade ju hela skalan från att inte göra något till att tvångsomhänderta barn. Man behöver flera verktyg för . Det skulle vara ett steg på vägen. 39 (): När jag lyssnade på folkhälsoministern och alla andra här märkte jag att visst är vi överens om att vi behöver ta krafttag för att stärka barnens ställning, ställningen för de barn som lever med våldet runtomkring oss. Det är bra att vi har en samsyn. Däremot verkar det som att tidsplanen spretar betänkligt när det gäller vad det är som vi vill göra och när det ska ske. Jag tycker att barnen kommer i kläm på många olika sätt . Jag tänker framför allt på när det gäller vårdnad och umgänge. Vi har otaliga exempel där det är föräldrarnas rätt som går före barnets. Det finns barn som protesterar och är rädda för att de har sett sin pappa slå mamma, och när föräldrarna har separerat har barnen i en del fall inte velat träffa pappan. Trots detta finns det vissa fall där man till och med åtalar och ålägger kvinnan vite när hon inte kan skicka barnet till pappan mot barnets vilja. Jag skulle vilja avsluta med att säga att jag tycker att det är befogat att ställa sig frågan: Hur sköter tillsynen av våldet mot kvinnorna? Hur beter sig kommunerna? Vad har de för kunskaper och vad vidtar de för åtgärder mot det här våldet, brotten mot kvinnor och barn? Jag skulle gärna vilja att folkhälsoministern gjorde en offentlig redogörelse för hur kommunerna agerar. Jag undrar om aktiviteten är så hög på länsstyrelserna ute i landet. 40 Statsrådet (): Först vill jag ge en kommentar till förslag om barnmaktsutredning. Det tar jag gärna med mig tillbaka. Jag tycker att det verkar vara ett bra förslag. Å andra sidan tror jag nog att det är som har hand om det. Hon har det övergripande barnansvaret. Jag är särskilt ansvarig för frågor som rör utsatta barns situation. Det är klart att vår grundläggande uppfattning är att barn är egna individer som förtjänar att tas på allvar när det gäller att man ska lyssna på dem och också när det gäller att ge dem den makt och det inflytande i samhället som de ska ha. Så här finns det, tror jag, ett spår som man absolut kan gå vidare med. Hela frågeperspektivet handlar egentligen om huruvida vi gör tillräckligt mycket tillräckligt fort. Jag har i mitt interpellationssvar försökt räkna upp några saker. Jag kan lägga till ytterligare något. Vi lade fram propositionen om utsatta barn, som röstade igenom, . Där skärpte ni ju straffen för dem som begår de här övergreppen. Ni tog också in i sammanhanget situationen där mannen slår kvinnan inför barnen. Den omfattas nu också av den straffskärpningsgrunden. ser också över möjligheten att ge brottsskadeersättning till barnen i de här situationerna. Vi ser över hela den sociala barn- och ungdomsvården. Många av er har varit inne på det som handlar om familjehemsplaceringarna och hur de fungerar, om ingriper och om man vidtar rätt åtgärder. Därför tillsatte vi en parlamentarisk kommitté som gör just en sådan översyn. Där finns för övrigt det som också tar upp, nämligen det som man ofta betraktar som mellantvånget, alltså att det finns någon form av åtgärder mellan de strikt frivilliga åtgärderna och tvångsomhändertagandena som man också skulle kunna utveckla. Jag är öppen för sådana förändringar i socialtjänstlagen om nu den parlamentariska kommittén skulle komma fram till det. Jag tycker att det kan ligga mycket i argumentationen att man ibland behöver använda sig av också sådana mellanformer av insatser. Jag ser med spänning fram emot vad den kommittén kommer fram till. För min del är jag öppen för detta. Många har också tagit upp frågan om kvinnojourer. Vi fördubblar stödet till kvinnojourerna från och med innevarande år. Vi lägger ut, tror jag, ytterligare. Jag är väldigt angelägen om att se till att kvinnojourerna kan få bättre förhållanden där de arbetar. Jag är också angelägen om att se till att de utöver de statliga insatser som görs också kan få kommunalt stöd. Här finns också den här spännvidden kring den tredje ideologiska fråga som vi talar om egentligen, nämligen förhållandet mellan staten och kommunerna. Jag är ju statssocialist i den meningen att jag inte ryggar för att låta staten bestämma mer över vad kommunerna ska och bör syssla med. Det gläder mig att de strömningarna tydligen också finns från folkpartistiskt håll, alltså en strävan mot att staten i så fall är beredd att strama upp vad kommunerna ska göra lite ytterligare. Det ryggar jag inte för. Men här finns ju också spänningen mellan det kommunala självstyret och statens möjlighet att ingripa. Vi gör dessutom mycket annat. Vi reformerar i fråga om sexualbrotten, där vi också stramar upp lagstiftningen kring sexuella övergrepp mot barn. Det kommer en proposition om det från sida. Slutligen ser vi över vårdnadslagstiftningen, som vi också har talat om tidigare, för att bland annat få ihop den problematik som många av er har lyft fram i debatten. 41 (): Då vill jag tacka för den redogörelse som vi har fått från regeringen. Jag är glad för att det var många partier som deltog i debatten. Det märks att det här är en oerhört viktig fråga som vi måste fortsätta gå i bräschen för från . Det behövs fler vuxna i skolan, vilket ju faktiskt aviserades i vårbudgeten. Det behövs satsning på kvinnojourerna. Det behövs mer pengar till . Vi har gått i bräschen genom att vi antog den här lagen om att man inte får aga sina barn. Vi ska fortsätta gå i bräschen. Vi kan göra mycket mer som samhällsmedborgare och i ideella organisationer. Vi måste visa att vi från samhällets sida absolut inte accepterar att barn eller kvinnor blir utsatta för våld av män. 42 Statsrådet (): Jag vill bara alldeles kort tacka för möjligheten att föra den här diskussionen. Jag noterar också att det som brukligt är finns ett väldigt starkt intresse från sida för de här frågorna. Det ser jag som ett väldigt gott stöd, får man säga, för att kunna fortsätta driva de här frågorna. Jag tror inte att vi i grund och botten är så oense om vad som ska göras. Däremot är vi ofta, från alla håll, väldigt frustrerade över att saker och ting inte sker snabbt nog, i tillräcklig takt. önskar vi också att ännu mer kunde göras. Det är bra att vi har fått föra den här diskussionen , tycker jag. Tack för den möjligheten! Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Anmälan om inkommen faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen Talmannen anmälde att följande faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2003/04:FPM93 Safer Internet Plus KOM(2004)91 till trafikutskottet 9 § Anmälan om inkomna uppteckningar från EU-nämndssammanträde Talmannen anmälde att uppteckningar från sammanträde inkommit. 10 § Förnyad bordläggning Föredrogs och bordlades åter betänkande 2003/04:SfU15 betänkande 2003/04:SkU30 Anmäldes och bordlades Framställning 2003/04:RRS6 styrelses framställning angående kommittéväsendet Redogörelse /04:RRS8 styrelses redogörelse angående den statliga garantimodellen betänkanden /04:KU13 och regeringsbildning /04:KU12 Fri- och rättighetsskyddsfrågor Miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2003/04:MJU15 Handlingsplan för åtgärder inom hästsektorn betänkande 2003/04:UU12 Internationella miljöfrågor betänkanden /04:JuU23 Prövningstillstånd för riksåklagaren 2003/04:JuU25 Säkerhetsprövning av offentliga ombud 12 § Anmälan om interpellationer Anmäldes att följande interpellationer framställts 2003/04:449 av ()till utrikesminister i /04:450 av Per ()till justitieminister 2003/04:451 av () till justitieminister för landets fångar