prot · GS0921 · 2004-10-27 00:00:00 — Det är den praxis som finns i kommunerna. Så fungerar det faktiskt i kommunerna. Utskottet hävdar å sin sida att det här ska vägas in i balanskravet. Det visar att verklighetsbilden fungerar mellan de olika nivåerna. Jag tar för givet att den bedömning som redovisas i handlingarna är den rätta, men det innebär att en överläggning bör göras med uppfylla det regelverk som uppenbarligen finns . Tiden för kravet om en ekonomi i balans är för kort. Från biträder vi förslaget om en förlängning av tiden med . Vi bedömer också utskottets redovisning av begreppet synnerliga skäl som rimlig samt att möjligheterna med resultatregleringsreserver och det krav som vi har ställt är tillgodosett. Avslutningsvis kan jag konstatera att kravet på en god ekonomisk hushållning bör omfatta all offentlig verksamhet. Det gäller såväl kommuner och landsting som staten. Det är extra viktigt att staten föregår som det goda exemplet. Balanskravet bör alltså införas även för statens finanser. Med detta yrkar jag bifall till reservation 5 men står givetvis bakom de övriga reservationerna. 80 (): Som det har sagts tidigare föreslås i betänkandet God ekonomisk hushållning i kommuner och landsting förändringar i kommunallagen och i redovisning. Betänkandet har givetvis sitt ursprung i den försämrade samhällsekonomin . var mycket kännbar för kommuner och landsting och ställde stora krav på besparingar och förändringar i den kommunala verksamheten och landstingsverksamheten. Vissa kommuner hade svårigheter att anpassa sina verksamheter till de ekonomiska förutsättningarna. Detta ledde bland annat till att kravet på en ekonomi i balans aktualiserades. Kommuner och landsting ska nu i sin plan för verksamheten, som det också har sagts här tidigare, ange mål och riktlinjer som är av betydelse för en god ekonomisk hushållning. I planen för ekonomin ska anges de finansiella målen. Utvärdering av hur målen uppnåtts ska redovisas i årsredovisningen. Delårsrapporten ska behandlas av fullmäktige. Delårsrapporten blir då ett viktigt uppföljningsdokument. Genom att fullmäktige behandlar delårsrapporten förbättras möjligheterna till en bedömning av det ekonomiska läget. Med en behandling i fullmäktige markeras också delårsrapportens politiska betydelse för den ekonomiska förvaltningen. Utöver detta ska revisorerna bedöma resultatet och om delårsrapporten och årsbokslutet är förenliga med de uppsatta målen. Betänkandet innehåller också förändringar av balanskravet. Det innebär att undantag från kravet att upprätta en budget där intäkterna överstiger kostnaderna får göras bara om det finns så kallade synnerliga skäl. Den frist som gäller för att reglera ett negativt resultat och återställa det redovisade egna kapitalet enligt balansräkningen förlängs med och blir nu alltså sammanlagt . Men det är viktigt att säga att om detta sker ska fullmäktige anta en klar och tydlig åtgärdsplan för hur det egna kapitalet ska återställas. Utredningen, som bland annat är en del av underlaget för betänkandet, har föreslagit att beslut att underbalansera budgeten och att inte reglera ett negativt resultat ska kunna laglighetsprövas. Men i propositionen Den kommunala redovisningen anfördes att bestämmelsen om synnerliga skäl inte var lämpad att ligga till grund för en domstolsprövning. Vi delar den uppfattningen. Vår uppfattning är alltså att detta ska avgöras inom ramen för det politiska systemet. Därigenom utkrävs i första hand ett politiskt ansvar för de fall där obalanser inte hanteras på ett sätt som lagen föreskriver. Med detta, fru talman, yrkar jag avslag på samtliga reservationer och bifall till utskottets förslag i betänkande FiU8. 81 (): Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. Propositionen God ekonomisk hushållning i kommuner och landsting är en proposition som har tillkommit i samarbete mellan s, v och mp. Förslagen i propositionen innebär att det kommunala självstyret stärks. Vi ser framför allt förslaget om att balanskravet inte ska laglighetsprövas som den största förstärkningen av det kommunala självstyret. Det innebär att en kommuns eller ett landstings budgetbeslut eller beslut om att reglera ett negativt resultat ska avgöras av kommun- respektive . Det är av denna instans som väljarna kan utkräva ett ansvar från de valda politikerna om de inte sköter sig. Till skillnad från har vi myndigförklarat kommunal- och landstingspolitikerna. Vi tycker också att det är viktigt med förändringar i det nuvarande balanskravet. Den frist som gäller för kommuner och landsting för att återställa det egna kapitalet efter ett redovisat negativt resultat förlängs med , från två till . Detta ska inte ses som ett förbehåll att inte åtgärda negativa resultat. För att motverka sådana tendenser måste fullmäktige anta en åtgärdsplan för hur det negativa resultatet ska regleras. Fördelen med att ha på sig att åtgärda ett negativt resultat är att man ges bättre förutsättningar till mer genomtänkta beslut. Många kommuner och landsting har genomfört omstruktureringsåtgärder. De omstruktureringar eller nedskärningar som har varit föremål för en bred beredning brukar också vara de mest hållbara på lång sikt. Kommuner och landsting är demokratiskt ledda verksamheter. För att få genomtänkta och seriösa beslut behöver man få tid för en bra beredning. Med bra beredning menar jag att kunna utarbeta realistiska och relevanta beslutsunderlag, att ha tid för en bra demokratisk dialog med berörda brukare och personal och en bra dialog med väljarna. Propositionen innehåller också förslag om att kommuner och landsting i sina planer för verksamheten ska ange mål och riktlinjer som är av betydelse för god ekonomisk hushållning. I planen för ekonomin ska anges de finansiella mål som har betydelse för god ekonomisk hushållning. En utvärdering ska lämnas i årsredovisningen. Däremot innehåller inte förslagen en närmare reglering av omfattningen eller innehållet i sådana mål och riktlinjer. Det måste den enskilda kommunen respektive det enskilda göra med utgångspunkt från de egna förhållandena, där också hänsyn ska tas till de nationella mål som har beslutat om. Som också tidigare talare har redogjort för föreskriver förslaget att minst en delårsrapport ska upprättas och behandlas av fullmäktige. Revisorernas roll i detta arbete förstärks genom att de ska bedöma om resultatet överensstämmer med de fastställda målen och riktlinjerna. Detta ska föreläggas fullmäktige. Stabila planeringsförutsättningar är förknippade med utvecklingen i den kommunala ekonomin och om den bedöms vara förenlig med samhällsekonomisk balans. Bland annat handlar det om att beslut om statsbidrag till kommuner ska fattas i så god tid att kommunsektorn kan beakta dem i sin planering. Ekonomisk balans i den kommunala sektorn är en viktig del av den samlade ekonomiska politiken. 82 () replik: Det är klart att det är bra om man kan myndighetsförklara kommunpolitiker, och det anser vi från sida normalt sett att man kan. Men det finns exempel på kommuner och landsting, och det kommer det att göra även , där man inte tillräckligt snabbt, inte tillräckligt ansvarsfullt och inte tillräckligt kraftfullt agerar mot uppkomna underskott. Det är alltid frestande att vänta lite till med att göra något åt en situation som blir farlig, därför att det är obehagligt. Vilka är det som tar konsekvensen av detta? Vilka personer är det som drabbas om en kommun eller ett landsting missköter sin budget? Det är, som jag sade i mitt anförande, de som är de sämst ställda. Vi har i staten, i kommunerna och i landstingen sett hur besparingarna slog och vilka de i första hand slog mot. Det är viktigt för de människor som framför allt behöver samhällets stöd att veta att ekonomierna sköts på ett tryggt och ansvarsfullt sätt. De politiker i kommuner och landsting som har ansvar för att se till att man har en ekonomi i balans och en väl fungerande ekonomi måste veta att det finns möjligheter till sanktioner mot dem om de inte tar sitt uppdrag på allvar. 83 () replik: De politiker som missköter sig blir inte återvalda. Vi har ju ett tydligt exempel i . Vad jag förstår var med där. Jag tycker att den sanktionsmöjligheten är den viktigaste och bästa demokratiska åtgärden i de här sammanhangen. Jag tror att de flesta kommun- och landstingspolitiker är besjälade av att ha en ekonomi i balans, att ha en god ekonomisk hushållning. vet vi ju att förutom exemplet med har kommunsektorn varit föremål för att få minskade resurser på grund av den ekonomiska kris som vi hade . Det har också funnits andra strukturella förändringar, till exempel med befolkningsminskning och så vidare, som har inneburit att det inte har varit så lätt alla gånger. Jag tror inte att detta att lägga en ytterligare börda på deras axlar genom en sanktionsavgift hade kunnat göra det bättre. På något sätt känns det dessutom som att det som var inne på, att kommuner med bra ekonomi har bra politiker och kommuner med dålig ekonomi har dåliga politiker, är ett feltänk. föreslår att sanktioner skulle vara en bestraffning för dessa dåliga politiker. Man måste sätta in saker och ting i ett sammanhang. Därför är inte ert förslag bra. 84 () replik: Det här är ju en fråga om perspektiv. Vilka är man mest intresserad av att värna är det politikerna eller är det medborgarna? 85 () replik: Frågan är alltså vilka man värnar, politikerna eller medborgarna. Men det är ju medborgarna som väljer de politiska företrädarna. Det finns ju en koppling. Jag förstår inte att man ska beskriva det demokratiska systemet så kränkande. Att vi har en demokratiskt vald ledning i olika kommuner och landsting avspeglar ju det valresultat som väljarna har bestämt i respektive kommun och landsting. Jag värnar demokratin, och jag värnar också att väljarna har rätt att förkasta eller anta politiska partier. Jag tycker att det är en onödig motsättning som med detta förslag och sättet att argumentera för det uppställer. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 22 §.) 12 § Utvärdering av statens upplåning och skuldförvaltning 19992003 Föredrogs finansutskottets betänkande 2004/05:FiU12 Utvärdering av statens upplåning och skuldförvaltning 19992003 (skr. 2003/04:104). 86 (): Varje vår lämnar regeringen en skrivelse till om hur statsskulden har förvaltats den senaste femårsperioden. Tyngdpunkten i redovisningen ligger på . Statsskulden förvaltas efter riktlinjer som regeringen fastställer , , inför varje budgetår. Målet för statsskuldsförvaltningen är att de långsiktiga kostnaderna för statsskulden ska minimeras som riskerna beaktas. Förvaltningen ska ske inom ramen för de krav som penningpolitiken ställer. Målet är långsiktigt, och regeringen har därför funnit det lämpligt att tillämpa femåriga rullande utvärderingsperioder. Årets utvärdering omfattar därför perioden 19992003. Tyngdpunkten i utvärderingen av regeringens riktlinjebeslut ligger på sammansättningen av statsskulden och löptidsförkortningen av skulden som gjordes . Regeringens beslut att långsiktigt minska valutaskuldens andel av statsskulden och öka andelen inhemsk upplåning bedöms som väl motiverat av både kostnadsskäl och riskmässiga skäl. Utskottet har utifrån vad som redovisas i skrivelsen inte några invändningar mot regeringens beslut om riktlinjer för statsskuldsförvaltningen. Som utskottet framhållit vid ett flertal tillfällen borde dock underlaget för utvärderingen av regeringens egna beslut kunna utvecklas vidare. Regeringen bedömer att målen för verksamheterna inom den nominella skulden och marknadsvården har uppfyllts. Utskottet gör ingen annan bedömning än regeringen. Utskottet vill dock i likhet framhålla vikten av att utvärderingsmetoderna utvecklas. En motion om att avskaffa Riksgäldsspar avstyrks av utskottet. Till betänkandet har fogats en reservation. 87 (): har ett viktigt ansvar för statens upplåning och förvaltandet av statsskulden, en statsskuld som ökar kraftigt trots att vi befinner oss på toppen av en högkonjunktur. Statlig verksamhet, oavsett om den bedrivs i aktiebolagsform eller i myndighetsform, bör inte konkurrera med privat näringsverksamhet eftersom statlig verksamhet har den fördelen att den ytterst garanteras av staten och skattebetalarna. Därmed blir konkurrensen snedvriden. Vi moderater anser att det är olämpligt att en statlig myndighet som agerar som ett kreditinstitut bland flera andra på en redan konkurrensutsatt marknad där staten också ansvarar för både reglering och tillsyn. Att med hjälp av Riksgäldsspar bedriva inlåning från hushållen ligger utanför huvuduppgifter och fyller ingen nämnvärd funktion när det gäller statsupplåning och skuldförvaltning. Upplåningen via Riksgäldsspar finansierar av den totala statsskulden och saknar i det sammanhanget egentlig betydelse. Det förtar dock inte det olämpliga i att ägnar sig åt verksamhet som konkurrerar med banker och andra inlåningsinstitut eftersom man därmed snedvrider konkurrensen på marknaden. Vi anser således att Riksgäldsspar bör avvecklas. Därmed ber jag att få yrka bifall till reservationen. 88 BO (): Jag börjar med att yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationen och därmed på motionen Fi32. Det är ju en motion och en reservation med ett åtminstone för utskottet välkänt innehåll. Vi har behandlat detta . Ärendet handlar som vi hörde i presentationen dels om regeringens riktlinjer för skuldförvaltningen, dels om myndighetens, det vill säga , sätt att hantera riktlinjerna och statsskulden. Målet är, som också har sagts, att långsiktigt minimera kostnaderna, hålla nere kostnaderna, för statsskuldens förvaltning och för statsskulden. Utskottet har sammanfattningsvis inga invändningar mot riktlinjerna och heller inte någon kritik vad gäller operativa beslut eller med anledning av de resultat som har uppnåtts. Däremot har utskottet i likhet med andra år när vi har behandlat det här ärendet ett par andra synpunkter som rör utvärderingen av verksamheten. Det gäller både utvärderingen av regeringens egna beslut om riktlinjer och, i förlängningen, hur statsskulden de facto sätts samman, hur risker hanteras över tiden och i vilken grad de långsiktiga målen uppfylls. Utskottet vill alltså, så att det blir sagt, än en gång understryka att det vore angeläget att utveckla utvärderingsarbetet till exempel med hjälp av utomstående expertis. Vi har också berört en annan fråga, nämligen utformningen av skrivelsen. Vi har då efterlyst, med viss framgång faktiskt, en mer pedagogisk och lite mindre teknisk om det går framställning. Vi inser i utskottet att det här till sin natur är ett tekniskt ganska komplicerat område. Men desto mer angeläget är det att försöka göra det tillgängligare och att lägga manken till för att göra det tillgängligare för en bredare publik. Ska man vara lite högtidlig så handlar ju detta faktiskt ytterst om demokratiska värden. Det är viktigt att så långt som möjligt göra även sådana här komplicerade massor tillgängliga för en bredare publik. Och att någonting är tekniskt behöver inte innebära att det är kryptiskt. Det har blivit bättre efter våra påpekanden, vilket jag redan har sagt, och vi är så att säga på god väg, men vi är inte riktigt framme . Och jag tänkte försöka belägga min slutsats att vi ännu inte är framme genom att citera ur appendix, det vill säga ett tillägg till skrivelsen. I den kan man läsa följande som jag inte vill undanhålla vare sig kammaren eller folket: Eftersom nuvärdena av framtida kassaflöden beror på räntenivån är durationen beroende av räntenivån. målduration är uttryckt i Macauley-duration, vilket innebär att man använder obligationens yield-to-maturity för att beräkna de framtida kassaflödena. Jag håller det inte för otroligt att detta är alldeles sant, men det kan säkert uttryckas enklare. Jag skulle därefter vilja säga något om motionen som berör den del av verksamheten som kallas Riksgäldsspar och som vi har diskuterat förr i kammaren. Reservanterna vill att Riksgäldsspar ska avvecklas, och utskottets majoritet anser att det ska finnas kvar och i stället få en chans att utvecklas. Det är de traditionella positionerna. Reservanternas motiv för att avveckla Riksgäldsspar är för det första att statens besparing är försumbar, för det andra att det är olämpligt att staten agerar som kreditinstitut på en konkurrensutsatt och väl fungerande marknad och för det tredje att inte bör bedriva inlåning från hushållen. För det första tror vi inte att det är särskilt klokt att betrakta besparingar som försumbara över huvud taget, utan man ska göra de besparingar man kan. För det andra är det faktiskt historiskt sett en viktig uppgift för att bedriva inlåning från hushållen. Jag kan inte historien så noga, men jag skulle kunna tänka mig att nästan så länge som det har funnits en modern stat har man haft obligationer riktade även till privatpersoner. Det är alltså ingenting nytt. Det är inte heller större nu än det har varit tidigare. Räntesparmarknaden är 786 miljarder totalt. Den har ökat lite grann sedan förra gången vi diskuterade det. Och den del som hänför sig till upplåning är 59 miljarder av totalt 786 miljarder. Men var upplåningen uppe i 150 miljarder från hushållen. Det är alltså varken något maximum som vi nu ser eller någon ny verksamhet. Jag tror att den har pågått i stort sett så länge som det har funnits en modern stat. För det tredje skulle det vara fel att staten över huvud taget finns på den här marknaden. Och argumentet den här gången för att staten inte ska vara med är att det är fel att staten är med på en konkurrensutsatt marknad som fungerar. Det är litet jeopardy över detta. Svaret är alltid givet på vår fråga. Jag skulle därför kunna tänka mig att man i stället hade en situation där det var en icke fungerande konkurrensutsatt marknad där man kom fram till samma sak, nämligen att staten inte ska vara där. Vi ser lite annorlunda på det. Vad är det för fel att det blir lite mer konkurrens på en redan konkurrensutsatt marknad? Bankerna får på det här sättet en viss konkurrens när det gäller inlåning från hushållen och också från . Vad är det för fel på det? Är det ett stort samhällsproblem att bankerna är utsatta för för hård konkurrens? Jag tror inte det. Detta har vi diskuterat förr, och det är ganska kända argument. Jag anser alltså att Riksgäldsspar bör finnas kvar och fortsätta att utvecklas. Jag yrkar bifall till utskottets förslag. 89 (): Efter ett beslut om hur statsskulden ska hanteras kommer denna skrivelse . Då var inriktningen att statsskulden skulle minskas kraftigt, och så skedde också . Det amorterades under den förra mandatperioden. Visserligen var 316 av dem omstuvningar av statens ägande inleveranser från , AP-fonder, företagsförsäljningar och så vidare men det var i alla fall en tydlig inriktning på att minska statsskulden. Det var också i det ljuset som beslutet om hanteringen av statsskulden togs. Vi har från sida ingen invändning vare sig mot skrivelsen eller mot hantering av hur man har skött detta uppdrag. Däremot tycker vi att det kan vara läge att ta upp en mer grundläggande diskussion om statsskulden och också tillgängligheten för medborgare. Som vi hörde var det från hela utskottets sida en viktig poäng att man ska kunna göra dessa frågor mer tillgängliga för allmänheten. En grundfråga är då om det över huvud taget finns någon upplåning, och om den materian kan vara tillgänglig och begriplig eller inte. I valet hävdades det med emfas från finansminister och hela socialdemokratin att det inte fanns något underskott i statsbudgeten utan att det tvärtom fanns ett överskott som på olika sätt skulle fördelas genom utgiftsökningar och skattesänkningar. Och i den kören stämde med i spetsen in och hävdade att överskottet minsann var ännu större och skulle förbrukas. fick vi ett pressmeddelande från just med rubriken underskott i statsbudgeten. Vi har ett underskott och därmed ett lånebehov på . beräknas det minska mer än enbart beroende på omläggningar i räntebetalningarna. Vi lånar i genomsnitt nu per dag. Då är det ett problem, exempelvis i relationen med nämnda allmänhet, att man från regeringens och ett av stödpartiernas sida förnekar att denna upplåning över huvud taget existerar, inte med så svåra ord som läste upp förut, utan med väldigt enkla ord förnekar man gång på gång att upplåningen existerar. morse hade jag en debatt med blivande finansminister i SVT:s Gomorron där han mot påståendet att vi lånar pengar sade följande: Om det vore så att det säger stämde skulle vi ha skyhöga räntor, då skulle de internationella bedömarna säga att det här är inte ett land som är kreditvärdigt. Så sade om dagens verklighet. Detta är påståenden som liknar dem som vi ständigt hör. Jag hade en debatt med partisekreterare om budgetöverenskommelsen. Hon förnekade ivrigt att det över huvud taget fanns något underskott. Tvärtom fanns det ett överskott. Och det enda problemet var att man inte kunde sätta sprätt på detta överskott på grund av utgiftstaken. Jag skulle därför vilja ställa en fråga till apropå att man ska göra denna materia tillgängligare. Finns över huvud taget den här upplåningen? Är det ett underskott i statsbudgeten? Har rätt när man skriver att underskottet i statsbudgeten gör att vi har ett upplåningsbehov på ? Jag kan fråga detsamma? Finns det ett underskott i statsbudgeten? 90 BO () replik: Vi kan väl börja med att försöka undanröja en diskussion som beror på en sorts missförstånd. Skälet till att vi har den här diskussionen är väl att det finns en upplåning, det vill säga att staten lånar upp annars hade vi ju inte haft det här ärendet och det pågår . Vad vi måste försöka ta ställning till är någonting annat, nämligen om statsfinanserna är i gott skick eller inte. Vad vi måste ta ställning till är också om de offentliga finanserna är svaga eller inte. Att det finns en upplåning och att det finns ett underskott i statsbudgeten är inte något som vi behöver föra en diskussion om. Om man jämför offentliga finanser och statens finanser och om man jämför tillväxttal och i princip vilken siffra som helst som vill ha med i jämförelsen med vår närmaste omvärld, med euroområdet eller med andra utvecklade industriländer, finner man att har synnerligen goda statsfinanser och synnerligen goda offentliga finanser. Det är därför för att anknyta till diskussionen med som har en bra kreditvärdighet. Jag förmodar att det som menade jag lyssnade inte på den diskussionen var att vi inte har något statsfinansiellt problem eller något problem när det gäller de offentliga finanserna som är av den karaktären att bedömare i omvärlden eller de som ska låna ut pengar har skäl att ge oss en låg kreditvärdighet. Det är naturligtvis detta som är det intressanta när vi diskuterar. Vi har alltså mycket bra statsfinanser, och vi har en bra ekonomisk utveckling. Men vi har gått igenom en lågkonjunktur, och det är klart att det speglas i statsfinanserna. 91 () replik: Det är mycket bra att vi nu åtminstone från utskottsrepresentanten här fått en bekräftelse. instämmer alltså i själva sakfrågan, i sakfaktumet: att det finns ett underskott i statsbudgeten. Jag talar inte om BNP-utveckling relativt eller så, utan jag talar om ett enkelt faktum och frågar om det finns ett underskott i statsbudgeten eller inte. Det är just detta enkla faktum som gång på gång i debatter utanför denna kammare och faktiskt rätt ofta även i denna kammare förnekas av företrädare för dem som ansvarar för statsfinanserna. Det som här sades är alltså mycket bra. I alla de andra frågorna finns det debatter som vi kan diskutera. Men grundfrågan när det talas om statsskuld och statsfinanser är att man måste vara överens om att det som står i statsbudgeten är korrekta siffror. Sedan kan dessa prognosmässigt alltid ändras lite grann fram och tillbaka. Men gång på gång hör vi företrädare för Socialdemokraterna och komma med förnekanden. Det här hade ändå varit ett ärende. Vi har ju en statsskuld som ska hanteras och förvaltas oavsett om den växer eller om den krymper.