prot · GR0954 · 2004-01-20 00:00:00 — Det är jag sannerligen inte van vid i de här debatterna när vi talar om högskolepolitiska linje. Vi har ett mycket starkt engagemang för södra delen av . Vi har startat verksamheten genom att se till att det finns resurser. Vi har bidragit till att det även är en högskola med mycket god kvalitet, med lärare som är disputerade och erfarna. Vi har stöttat högskolan under uppbyggnadsfasen extra utöver de resurser som går via det vanliga ersättningssystemet. Vi har sett till att den har större forskningsresurser än till och med de nya universiteten. Därmed är det bättre förutsättningar för många av lärarna att bedriva sin forskning via . Vi ser till att uppmuntra samverkan mellan , och i södra delen av för att få en riktigt stark högskole- och universitetsstruktur i den viktiga delen av länet. Det är väldigt konkreta bevis för vårt engagemang för och för den högre utbildningen i . Det är en högskola som på har blivit en betydelsefull aktör i högskolesystemet. Om ser det är jag glad. Om enskilda ledamöter kan känna att det är viktigt att värna den högskolan är jag också väldigt nöjd och glad. Men vi vet vad politik har handlat om: motstånd mot etableringar av nya högskolor, motstånd mot nya universitet, bara värna de gamla universitetens ställning. Det känner alla till som följer högskoledebatten. Kanske är det en vändning på gång. Överläggningen var härmed avslutad. 18 § Svar på interpellation 2003/04:181 om utbildning och forskning om nationella minoriteter 69 Utbildningsminister (): har ställt ett antal frågor som rör utbildning och forskning om nationella minoriteter. Jag vill först säga att jag i likhet med anser att det är en nationell angelägenhet att informera om de nationella minoriteterna och att skapa förutsättningar för att bevara och utveckla minoriteternas språk och kultur. Regeringen har vidtagit ett antal åtgärder i detta syfte, och här har skolan naturligtvis en viktig roll att spela. fastslog 1999 att samer, sverigefinnar, tornedalingar, romer och judar är nationella minoriteter i . Målet för minoritetspolitiken är att ge skydd för de nationella minoriteterna och stärka deras möjligheter till inflytande samt stödja de historiska minoritetsspråken så att de behålls levande. Minoritetsspråken är samiska, finska, meänkieli, chib och jiddisch. Som en följd av beslut med anledning av propositionen Nationella minoriteter i (prop. 1998/99:143) har läroplanerna ändrats. Där anges numera att eleven ska ha kunskaper om de nationella minoriteternas kultur, språk, religion och historia. Ändringarna trädde i kraft . Även kursplanerna i och gymnasieskolan har reviderats så att det framgår att kunskap ska ges om de nationella minoriteterna och minoritetsspråk. På universitet och högskolor bedrivs utbildning och forskning i samiska, finska och meänkieli. har dessutom särskilda åtaganden att erbjuda utbildning i dessa språk. Även utbildning om samisk och finsk kultur förekommer, liksom utbildning och forskning i judaistik samt kortare utbildning i jiddisch. Som en särskild satsning anslog regeringen till för uppbyggnaden av ett finskt språk- och kulturcentrum vid högskolan. har att fördela till småspråk under 20022004. har bland annat tilldelats anslag för finska och meänkieli samt för samiska. Satsningen är långsiktig då universiteten förbinder sig att stödja forskningsprojekten efter det att stöd upphört. Universitet och högskolor är mål- och resultatstyrda. Det innebär att regeringen beslutar om de ekonomiska ramarna men att det sedan är upp till de enskilda lärosätena att själva göra interna prioriteringar mellan olika utbildningar. Att ge utbildning för endast ett fåtal personer innebär höga kostnader för lärosätena. har därför på uppdrag av regeringen utrett hur de så kallade småspråken kan hanteras . Regeringen överlämnade 2002 skrivelsen En nationell handlingsplan för de mänskliga rättigheterna (skr. 2001/02:83) till . Information om handlingsplanen har gjorts tillgänglig på de nationella minoritetsspråken. I skrivelsen, som lyfter fram de nationella minoriteterna som en prioriterad fråga, betonas vikten av utbildning och information om mänskliga rättigheter. När det gäller information om de nationella minoriteterna i skolan har Myndigheten för skolutveckling på sin webbplats Tema Modersmål utvecklat särskilda rum för finska, meänkieli, chib och samiska. Ett motsvarande rum är under utarbetande för jiddisch och beräknas bli klar att läggas ut . Dessa platser som innehåller rikligt med olika slags texter, bilder, ljud och länkar riktar sig primärt till lärare, elever och föräldrar med dessa modersmål, men arbete pågår med att göra relevant information även tillgänglig för elever och lärare som söker information på svenska om dessa minoriteter och deras språk. har på uppdrag av regeringen kartlagt i vilken utsträckning de nationella minoritetsgrupperna deltar i folkbildningsverksamheten. Av kartläggningen, som redovisades 2001, framgår att 15 folkhögskolor har haft eller har särskilt riktad verksamhet för minoritetsgrupperna. Sju av skolorna har på eget initiativ kontaktat företrädare för en minoritetsgrupp för att erbjuda sina utbildningar. Studieförbunden redovisade att de har deltagare från de nationella minoriteterna i den allmänna verksamheten. Sex av studieförbunden uppgav att man vid 68 avdelningar genomfört särskilt riktad verksamhet för minoritetsgrupperna. Denna verksamhet har riktats till samtliga minoritetsgrupper. Regeringen tillsatte 2001 utredningen om utvärdering av folkbildningen. I utredningens uppdrag (dir. 2001:74) ingår att mot bakgrund av målen för minoritetspolitiken belysa folkbildningens roll för de nationella minoriteterna. Arbetet ska redovisas . Då , som framställt interpellationen, anmält att hon var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav andre vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 70 (): Jag tackar för svaret som är en bra beskrivning av vad som pågår. Tyvärr kan inte delta i debatten själv på grund av sjukdom, men jag ersätter henne gärna. Vi är båda två mycket engagerade i politikområdet nationella minoriteter. Som utbildningsministern också konstaterar är det en nationell angelägenhet att informera om de nationella minoriteterna och skapa förutsättningar för att bevara och utveckla minoriteternas språk och kultur. Svensk nationell minoritetspolitik är en förhållandevis ny företeelse. Fastän det står i läroplanen att eleverna ska ha kunskaper om de nationella minoriteternas kultur och språk är det väldigt många elever som varken i eller i gymnasiet har hört talas om de fem nationella minoriteterna. Webbsidan som utbildningsministern hänvisar till i sitt svar riktar sig till lärare, elever och föräldrar från minoritetsgrupperna, och det är inget fel med det. Men hur är det med kunskaperna hos lärare och skolledare som inte tillhör någon av minoriteterna? Min erfarenhet är att kunskapsbristen hos majoritetsbefolkningen om nationella minoriteter och deras rättigheter är enorm. Tyvärr är inte lärare något större undantag i denna fråga. Lärarutbildningarna har här en central roll. Själv har jag fått höra vittnesmål från studerande på lärarutbildningar om att ämnet nationella minoriteter inte har tagits upp under utbildningen. Jag vill passa på att fråga utbildningsministern: Hur mycket har kunskaperna om de nationella minoriteterna förbättrats på lärarutbildningarna? Hur mycket berörs ämnet i utbildningarna? Den centrala frågan i interpellationen, enligt min mening, är följande: Är ministern beredd att verka för att sprida kunskaper om minoriteterna inom minoritets- och majoritetsbefolkningen? Jag tolkar svaret som att utbildningsministern är beredd att göra detta. Men jag vill nyansera frågan lite: Hur kommer ministern att verka för att kunskap om minoriteterna sprids, speciellt bland majoritetsbefolkningen? Tack vare lagen har de nationella minoriteterna fått ett bättre självförtroende och vill bevara och utveckla sina språk och kulturer. Men de behöver majoritetens stöd och acceptans i denna fråga; annars riskerar vi att förlora de nationella minoriteterna innan lagens ens är känd hos majoriteten av svenska folket. 71 Utbildningsminister (): Jag är liksom engagerad i de nationella minoriteternas ställning, deras kulturella utveckling och språkens utveckling, men också i kunskaperna hos majoritetsbefolkningen om våra nationella minoriteter. Därför har vi också agerat skyndsamt när det gäller utredningens förslag, inte minst på skolans område. Vi har ändringar i läroplanen. Det är en skyldighet som ingår i skolans uppdrag att informera, utbilda och ge kunskaper åt våra barn och ungdomar om våra nationella minoriteter. Det är också naturligt att det ingår i de kvalitetsuppföljningar som gör i sin nya och mycket tydligare roll att följa upp att läroplanens regler och målsättningar verkligen genomförs ute i skolan. Jag har också varit konkret engagerad i att sprida kunskaper och insikter om värdet av finska i våra högskolor genom att bidra till att man kunnat etablera ett finskt språk- och kulturcentrum vid förlagt till av flera skäl. Vi behöver fler aktörer som också attraherar studenter. Vi behöver få fler ute i samhället som rekryterar studenter till att läsa de här språken. Då menar jag att med en sådan etablering i , i bygder där vi har väldigt många medborgare med finländskt ursprung, finns en möjlighet att både lyckas attrahera nya grupper till högskolan, i linje med den öppna högskolan och de visionerna, och också därmed stärka kunskaperna i finska språket. Det är konkreta exempel på insatser som stärker minoritetsspråkens ställning i majoritetssamhället. Naturligtvis finns det anledning att gå vidare och fundera kring vad vi i övrigt kan göra i form av informationsspridning. Här finns också en nationell informationssatsning om samerna som urbefolkning och samernas kultur där regeringen har anslagit . Här finns arbete med att ta fram referensmaterial om de nationella minoriteterna. Myndigheten för skolutveckling arbetar också med detta, som jag nämnde tidigare. ordnar regionala konferenser där den här frågan tas upp. Finns det ytterligare idéer från interpellanten är jag också beredd att lyssna på vilken typ av insatser som förespråkar. Men engagemanget finns där, och de konkreta insatserna finns där. 72 (): Jag vill kommentera några saker som utbildningsministern tog upp. Det här med regionala konferenser är väldigt intressant och ett bra exempel på majoritetens ointresse. Den första regionala konferensen var ju planerad men fick ställas in på grund av att det var så få anmälningar. vittnas det från väldigt många kommuner där jag har kontakt med representanter för minoriteterna att tjänstemännen i kommunerna inte känner till lagen och än mindre innehållet i den. Jag hoppas alltså verkligen att de regionala konferenser som planeras genomförs trots att anmälningarna kanske inte strömmar in. Det är viktigt att i alla fall de få som är intresserade av den här frågan får möjlighet att fördjupa sig i lagtexten och dess innebörd. I en av dagens rikstidningar kan vi läsa en liten notis om att samiskan håller på att dö ut. Jag vet inte om utbildningsministern har hunnit läsa den. Det är språkutredare som konstaterar att det krävs en långsiktig, minst tioårig, kampanj för att väcka nytt liv i den samiska språkkulturen. Ingen vet hur många samer som inte behärskar sitt språk, men enligt uppskattningar kan det röra sig om så många som en tredjedel av den samiska befolkningen. Vi kan konstatera att när en tredjedel inte behärskar samiska språket, speciellt om kommunerna inte har kännedom om lagen och rättigheten att få modersmålsundervisning och undervisning i minoritetsspråket, finns det stor risk att samiskan inte bara håller på att försvinna utan också försvinner. Och språket är ju bärare av kulturen, så det finns risk att också kulturen försvinner. Utbildningsministern frågar vad jag har för egna förslag. Ett exempel är just det här med kampanjer när det gäller minoriteter över huvud taget. Jag har i olika politiska sammanhang representerat den största nationella minoritetsgruppen och tagit upp allmänpolitiska frågor. När jag kallar till presskonferens kommer minoritetsmedierna, men det är ytterst sällan representanter från majoriteten är intresserade när en representant för minoriteten talar på minoriteternas vägnar. Majoritetsmedierna är inte intresserade. 73 Utbildningsminister (): Det är precis så som beskriver. Även om vi har varit tydliga från sida om de nationella minoritetsspråkens ställning finns det hot mot deras vitalitet om vi tillåter en utveckling att ske där allt färre kan språken. Därför är det oerhört viktigt med vår samiska undervisning på grundskolenivå som vi har vid sex sameskolor. Detta är ett brott mot hur politiken genomfördes . var det inget nationellt engagemang för att bevara minoritetsspråken. Då sade man inte heller minoritetsspråk, utan det var modersmålet, svenskan, som skulle dominera. Så var det också i där jag själv har mina rötter. Tornedalsfinskan motarbetades aktivt, och svenskan skulle dominera skolan från start. Även om barnen kom till skolan utan att kunna ett ord svenska var det svenska som skulle talas i skolan bara och endast. Den utvecklingen måste vändas med aktiva åtgärder. Våra sameskolor spelar där stor roll. , , , , och gör ett fint jobb med att se till att barn och ungdomar får grundläggande och bra kunskaper i samiska. Dessutom har vi integrerat samisk undervisning i flera skolor i flera kommuner. Visst kan vi göra mer. Det viktiga är att vi nu har en politik och en nationell samling kring den politiken. Vi tar initiativ. Vi vidtar åtgärder för att också stärka finskan i . Ansvarig för samordningen är naturligtvis , men är med och driver på engagerat på de områden vi kan, till exempel genom att se till att skolorna informerar bättre om våra nationella minoriteter. 74 (): Vi är överens om det mesta när det gäller den här frågan. Men jag vill ta upp ännu mer om utbildningsministerns ansvarsområde. Jag tror att skolan spelar en väldigt viktig roll när det gäller kunskapsöverföring och acceptans hos majoriteten för att minoritetsbefolkningen har ett lagstadgat skydd för att kunna utveckla och bevara språket. Jag kan berätta en solskenshistoria från . Det finns en studerande där som inte läste finska utan lärarutbildningen. tog hon också upp studier i finska därför att hon hade förlorat finska språket på grund av den politik som vi hade fört i . Det fanns inte möjlighet att få modersmålsundervisning i den utsträckning som hon hade behövt. Hennes modersmål hade försvunnit. Hon har återerövrat det. talar hon till och med finska med sitt barn. Tredje generationen har lärt sig finska, och det är mycket tack vare , där hon kan fördjupa sig mer i finska språket. I sitt svar tar utbildningsministern upp att det finns vissa universitet som har särskilda åtaganden när det gäller minoritetsspråken. Jag skulle vilja veta vilka universitet det är och hur de genomför sina åtaganden. 75 Utbildningsminister (): Tyvärr har jag inte med mig listan på de olika universiteten. Men det går lätt att ordna via om hör av sig till mig och departementet. Däremot är det en utmaning att organisera universitets- och högskoleväsendet så att inte de små språken far illa i tider av bristande intresse bland studenterna. Det kan vi se . Trots att vi har ett starkt engagemang för språket, vi vill att det ska utvecklas, kan det vara tider av vikande intresse. Med det resursfördelningssystem som vi har får man resurser om det finns studenter. Kommer inte studenterna viker resurserna och går till andra områden. Det är orsaken till att vi tittar närmare just på frågan om småspråkens ställning. Det är också orsaken till att vi har gett särskilda medel för att stötta småspråken. Det har gått bland annat till samiskan och finskan därför att de språken behöver samordnas och stöttas nationellt för att det ska skapas miljöer av tillräckligt hög kvalitet på våra universitet som värnar deras ställning. kan det behövas lite nya aktörer. Det var orsaken till satsningen på . Där fanns ett engagemang från regionens, från högskolans och från lärarnas sida att sätta i gång med att utveckla finska språket som undervisnings- och forskningsspråk. Vi stöttade där en ny aktör för att se till att få ett ökat intresse för finskan. Det tror jag kan bli en riktigt lyckad satsning. Överläggningen var härmed avslutad. 19 § Svar på interpellation 2003/04:184 om möjlighet för fristående skolor att anordna individuellt program för gymnasieelever 76 Utbildningsminister (): har frågat mig om jag har för avsikt att se över systemet så att de fristående skolorna och de kommunala skolorna ges likvärdiga villkor och förutsättningar och att resursfördelning och programutbud utformas så att segregationen kan motverkas. Elever med ett individuellt program har en svag ställning när det gäller rätten till gymnasieutbildning, både i fråga om omfattning och innehåll. Det är därför angeläget att vidta åtgärder för att stärka dessa elevers rätt till en utbildning av god kvalitet och att skapa individuella och flexibla lösningar som förstärker dessa elevers motivation och rätt till lärande. är det inte möjligt för en fristående skola att anordna individuella program utan detta är hemkommunens ansvar och skyldighet. Flera fristående gymnasieskolor kan bedömas ha en lämplig pedagogik och kompetens och bedriver med framgång sådana verksamheter som passar för elever med svårigheter i skolan och andra problem. Många fristående gymnasieskolor har också efterfrågat möjligheter att anordna individuella program för de elever som av någon anledning inte kan följa hela det ordinarie kursutbudet. En sådan lösning kan innebära utökade utbildningsmöjligheter för de elever som har särskilda utbildningsbehov. Två olika utredningar har kommenterat de omständigheter som tar upp: kommittén för uppföljning av resursfördelning till fristående skolor, , och 2000. Regeringen har i propositionen Fristående skolor (prop. 2001/02:35) bedömt att frågan om rätten för fristående gymnasieskolor att anordna individuella program bör beredas tillsammans med förslag om det individuella programmet. Enligt kommitténs förslag bör villkoren för de offentliga och fristående skolorna vara så lika som möjligt. Kommitténs förslag innebär att en fristående gymnasieskola ska få anordna utbildning för obehöriga elever på samma villkor som för behöriga elever. Remissopinionen för de förslag som lämnats i detta avseende är i huvudsak positiv. Även andra utbildningsanordnare kan erbjuda utbildningar som är lämpliga för obehöriga elever med varierande behov och förutsättningar. Folkhögskolorna bör exempelvis kunna erbjuda möjligheter för dessa ungdomar att komplettera sina kunskaper och förbättra sina framtida möjligheter till studier eller anställning. Direktiv till en utredning om möjligheterna att bedriva gymnasieutbildning genom entreprenad bereds inom . En av utgångspunkterna för utredningsuppdraget kommer att vara betänkandet Unga utanför (SOU 2003:92), där den särskilde utredaren bland annat efterlyser en möjlighet för den kommunala gymnasieskolan att upphandla utbildningsinsatser på entreprenad av folkhögskolor, studieförbund och andra utbildningsanordnare. När det gäller möjligheten för kommuner att avtala med fristående huvudmän om att anordna utbildning för elever som saknar behörighet till gymnasieskolans reguljära studieutbud kommer regeringen att ta ställning till förslag i samband med den proposition om gymnasieskolan som lämnas i vår. 77 (): Jag vill tacka utbildningsministern för svaret. Jag delar utbildningsministerns beskrivning av läget och hans ambition att stärka förutsättningarna för eleverna att få en god utbildning. Jag tycker att de fristående skolorna är ett bra komplement till det kommunala skolsystemet. De fristående skolorna är nödvändiga och en självklar del av utbudet. De ger variation, de stärker utbudet och de måste också utvecklas. Jag tycker att möjligheterna till olika skolformer leder till pedagogisk stimulans och utveckling för hela sektorn. Jag tycker att friskolorna är en frisk utmaning för de kommunala skolorna. De ger eleverna och föräldrarna valmöjligheter. Och det är ingen överdrift att påstå att de fristående skolorna är här för att stanna. Det är viktigt att se till att ingen elev tvingas välja en friskola på grund av att de kommunala alternativen är för dåliga. Där har vi ett omistligt ansvar, ett ansvar som vi måste ta med stolthet. De kommunala skolorna måste kunna erbjuda de bästa förutsättningarna för alla möjliga behov. Jag tycker att kanske har mest moderna skolsystem, där fristående skolor har möjlighet att verka. Det är bra. I det läget tycker jag att det är viktigt att vi vågar erkänna när saker och ting är mindre bra och när saker och ting kan utvecklas. Det felaktiga i det nuvarande systemet är att de kommunala skolorna inte konkurrerar med de fristående skolorna på lika villkor. Bra, välfungerande och populära kommunala skolor måste ges möjlighet att utvecklas och konkurrera med de fristående skolorna på lika villkor. Det är väl där vi har problem. Gällande lagstiftning ger de kommunala skolorna nackdelar. Det är upprörande, även om upprörande är ett starkt ord, därför att gällande lagstiftning befriar de fristående skolorna från att ta ansvar för svaga elever. Jag anser att de fristående skolorna tillåts plocka russinen ur kakan. Det leder bara till öar av enformighet i stället för ett hav av möjligheter, ett hav av möjligheter som ger mångfald och leder till en bra utveckling för alla. Jag vill gärna be utbildningsministern att göra en mental färd i , för att göra bilden klarare och tydligare. Gör en färd från till eller från till stan. Eleverna från går av i . Sedan går färden vidare. De som stigit på i stiger av på Söder. Det är en resa till en återvändsgränd som heter segregation, därför att vi inte har möjlighet att utveckla de kommunala skolorna på det sätt som vi skulle kunna göra. Av de elever som började i ettan på gymnasiet var det som började på IV-program. Det beror till viss del på att en elev som först har gått på IVIK och sedan börjar på ett vanligt program registreras på IV om igen. Min fråga till utbildningsministern är om han anser att det är rimligt att samtliga skolor i en kommun ska kunna vara med och ta ansvar för alla elever, även IV-elever. 78 Utbildningsminister (): Jag delar helt syn på fristående skolor som viktiga komplement till de kommunala skolorna. Utvecklingen har också bidragit till att utveckla de kommunala skolorna. Pedagogiskt, organisatoriskt, i bemötande i många frågor har växelspelet mellan den kommunala skolan och den fristående skolan varit positivt. delar jag oro för att vi får en stark segregation som negativt påverkar allas lika möjligheter att få en bra utbildning. Därför andas också interpellationssvaret en positiv syn på den synpunkt som tar upp i sin interpellation: Borde det inte vara så att vi såg till att få med fler aktörer som utvecklar innehållet i de individuella programmen, för att stärka elevernas rätt och möjligheter till bra utbildning? Den frågan bereder vi i samband med att vi bereder de förändringar i gymnasieskolan som vi kommer att föreslå. Svaret andas en positiv syn på detta. Jag tror också att det bland de fristående skolorna finns aktörer som lämpar sig väldigt väl för att ge sig i kast med att utveckla de individuella programmen, som har engagemanget, kunskaperna och framför allt en personal som har idéer och är intresserad av att utveckla den här typen av utbildning. Jag vill återkomma med de konkreta förslagen till men delar i stort synpunkter. 79 (): Jag tackar för det positiva svaret och tolkar utbildningsministern som att det kommer förslag till . Jag vill lämna med en beskrivning som kan stärka underlaget. Det finns kommuner som inte har några gymnasieskolor alls. I finns det 28 kommunala gymnasieskolor och 44 fristående.