prot · GR0989 · 2004-03-26 00:00:00 — Jag menar att man borde kunna diskutera samma sak när det gäller pensionsrätter intjänade i det allmänna pensionssystemet. Vid många skilsmässor grälas om stolar och bord, medan den största tillgången som utgörs av pensionsrätter inte alls diskuteras. Och det nya pensionssystemet är ju utformat som ett sparande. Jag vet att ett krux ansågs vara att de flesta avtalspensioner var förmånsbaserade och utgjorde en osäkerhet i sammanhanget. Men har de i många fall gjorts om, vilket jag tycker är väldigt bra, från förmån grundad på slutlönen till att baseras på vad som faktiskt tjänats in. Avtalspensionerna var, som jag förstod det, ett argument mot delning, inte bara garantipensionen. Även om enigheten om pensionssystemet är viktig, som interpellanten så väl påpekar, tycker även jag att detaljer i pensionssystemet borde kunna diskuteras i genomförandegruppen. Jag vill därför instämma i interpellantens avsikt och ställa frågan: Skulle ministern kunna tänka sig en diskussion om pensionsrätten inom genomförandegruppens ram? 68 Statsrådet (): Låt mig först instämma i inledning och de värderande orden om själva pensionsöverenskommelsen. Vi har skapat ett nytt pensionssystem som är stabilt och finansiellt hållbart . Det är ett resultat av ett mycket omfattande arbete som sträcker sig . En mängd olika propositioner och utredningar ligger till grund för hela det nya pensionssystemet. Det är en överenskommelse mellan fem politiska partier och innebär att vi har en politisk stabilitet i denna mycket centrala och viktiga fråga för oss alla. Detta är unikt om vi ser oss omkring i och i världen i övrigt. Det innebär att vi har någonting att gemensamt vara väldigt nöjda och stolta över. Under beredningen av pensionssystemet har vi i diskussioner genomfört en rad olika kompromisser. Det här är en gemensam produkt som vi gemensamt står upp för. Genomförandegruppen med våra politiska partier har som syfte att lösa en del utestående frågor men också att följa upp pensionsreformen och se hur pensionssystemet fungerar i förhållande till den verklighet som vi lever i. Det innebär att genomförandegruppen fungerar och har regelbundna träffar och sammanträden. Låt mig bara säga att det naturligtvis är upp till varje part i denna överenskommelse att lyfta upp de frågor som man finner angelägna att titta närmare på. Det finns alltid synpunkter som man kanske skulle vilja lyfta upp och närmare diskutera i genomförandegruppen, och det är som sagt upp till varje part att göra det. har specifikt tagit upp frågan om rätten att överföra premiepension, som vi ju har i överenskommelsen. Den är inte begränsad till enbart makar som har barn, utan rätten att överföra premiepension finns också om man inte har barn. Som jag säger i mitt svar skulle man naturligtvis kunna ha en omvänd ordning för detta, att det automatiskt skulle ske en delning och att man skulle få anmäla avvikelse från denna. Pensionsarbetsgruppen och de fem partierna kom fram till den ordning som vi har . Eftersom vi under en väldigt haft detta pensionssystem i gång finner jag inte anledning att ompröva det just . Vi ska komma ihåg att pensionssystemet trädde i full kraft . Jag tycker att det är viktigt att lite får förflyta innan vi ger oss in och börjar ompröva delar i pensionsöverenskommelsen. Jag är angelägen om att denna överenskommelse står sig . 69 (): Jag är tacksam, för jag upplever en positiv grundton i svar. Vi har en fempartiöverenskommelse, och vi kristdemokrater är självklart lojala med den. Som säger är det en sammanvägning av olika intressen, det görs kompromisser och liknande. finns det en fara i om vi i de fem partier som utgör en mycket bred majoritet av bara för samtal internt med varandra. Jag ser ett värde i att man vågar dryfta frågorna, med respekt för den överenskommelse som finns, i en offentlig diskussion. Vi behöver en diskussion, för annars tror jag att faran är stor att de krafter som har en mer illvillig inställning till fundamenten i uppgörelsen använder olika infallsvinklar för att skjuta sönder den. Därför tror jag att det kan vara bra med ett respektfullt samtal kring olika detaljer i detta. Just den här aspekten har förts in i diskussionerna . Det finns en formulering i svar när det gäller att dela pensionen: Många familjer finner inte detta ekonomiskt attraktivt, och det har också visat sig vanligt att man av detta skäl väljer bort en överföring. Det är just det som stöder min poäng. Jag tror att det är mycket få som väljer i den här frågan. Man känner inte till alternativet. Man tänker inte på den möjligheten. Man har dålig information och kunskap. Och det kräver en aktiv, delvis tekniskt komplicerad handling för att ordna detta. Särskilt är man inte alltid så införstådd i pensionssystemet. När man passerar 55 och börjar närma sig 60 brukar man bli mer intresserad av pensionssystemet. Då är det ofta . Det är ju sanningen. Därför tror jag att det vore värt att ta en funderare i den här riktningen för att just hjälpa till och minska en obalans som finns mellan kvinnor och män. Men jag håller gärna med om vad också sade om att det inte bara gäller kvinnor. Det finns också många män som vissa tider har lägre inkomster. Vi vet dock att detta generellt sett är ett problem som är större för kvinnor eftersom fler kvinnor omfattas av att ligga lägre i pension. När man har fått ett system som det vi har , som bygger på livsinkomsten, blir ju också de här åren viktiga för det totala utfallet när man blir äldre, när man blir pensionär. Vi kristdemokrater kommer att lyfta fram frågan i samtalen i genomförandegruppen. Jag tror inte att den här frågan behöver så lång utvärderingstid innan man tittar på den. Jag hoppas att och hennes parti vill vara en aktiv part i att hitta en lösning på frågan. Jag tolkar nog grundinställningen som att parti kommer att vara positivt till att försöka finna en förändring som gör att vi får mer jämställda pensioner och regelförändringar i den riktning jag har skisserat här. 70 (): Jag vill bara återigen peka på att det faktiskt var det ursprungliga förslaget om delad pensionsrätt som gjorde att man senare genomförde en ändring i som innebär att andra pensionförsäkringar än den allmänna faktiskt delas vid en bodelning och i samband med till exempel en skilsmässa. Delningen gäller som sagt var bara premiepensionsdelen och efter särskild begäran. Jag vill bara göra en kort kommentar om det här. Vi kan till exempel se på min man och mig. Vi hade kunnat göra det här. Jag kunde ha överfört pensionsrätt till honom. Men det har vi inte gjort. Och varför har vi inte gjort det? Jo, det gäller just de här . Egentligen var det här en korrigering eftersom man ansåg att det alltid var kvinnor som skulle få pensionspoäng. Då skulle det bli för dyrt att göra det här. Därför gjorde man denna korrigering. Men det finns alltså inte ens en symmetri. Egentligen borde man väl få plus 14 poäng när man förde över till maken. Så är det alltså inte, herr talman. Det medför att jag absolut tror att det är ekonomiska skäl som gör att många kvinnor inte överför till sin man. Sedan vill jag också bara stödja , interpellanten, vad gäller att informationen behöver förbättras så att många blir mer medvetna om konsekvenserna. Även jag vill framföra denna uppmaning till ministern. 71 Statsrådet (): Låt mig då säga att jag instämmer helt i det som och säger om behovet av att öka informationen om det nya pensionssystemet. Vi ser, glädjande nog, en ökande kunskap när vi mäter den. Men den är fortfarande förhållandevis alltför låg. Jag delar helt den uppfattningen. Det ligger också till grund för det uppdrag som regeringen har givit och att intensifiera informationen kring det nya pensionssystemet, hur det fungerar och vilka val som är viktiga att göra. Jag tycker också att vi har ett gemensamt ansvar för att föra ut kunskap om det nya pensionssystemet. Jag har stora förhoppningar om att vi gemensamt bland de fem partier som är överens om det nya pensionssystemet kan genomföra en rad olika informationsinsatser. Det har också diskuterats i genomförandegruppen. Där har vi också varit helt överens om vikten av detta. Sedan tycker jag naturligtvis att det är viktigt att vi har en öppen och respektfull diskussion kring pensionssystemet. Det kan bara komma gott ut av att öka informationen och kunskapen. Men det är också så att när man har förhandlat fram en överenskommelse , där förarbetet har varit i form av utredningar, propositioner och omfattande diskussioner mellan fem parter, är det också viktigt att vara klar över att detta är något som vi gemensamt måste värna och att vi har ett gemensamt ansvar för att också bevara denna överenskommelse . Med det i minnet tycker jag visst att vi kan fortsätta diskussionen. Men jag vill nog undvika en situation där vi öppnar upp för fler diskussioner, fler idéer, kring förändringar i pensionssystemet. Jag tror att vi ska värna den pensionsreform som vi har genomfört. Den är alldeles ny. Den trädde i kraft fullt ut . Vi vet alla värdet av att ha en långsiktig stabilitet i de spelregler som gäller inom pensionssystemet. Det här är ingenting, det tycker vi gemensamt, som ska förändras på grund av förändrade majoriteter i denna riksdag. Det här är någonting som vi ska bevara . Med det sagt tycker jag visst att vi kan fortsätta att föra diskussionen. Det ligger också i genomförandegruppens uppdrag att löpande följa upp och värdera pensionssystemets funktion. 72 (): Jag tror att den här diskussionen innebär en del för informationsspridningen. Alltid är det någon som uppmärksammar att den här möjligheten finns och att det också finns en diskussion om hur man kan utveckla pensionssystemet i mer jämställd riktning. Jag tror att en rimlig offentlig debatt också har den fördelen. Sedan håller jag också med om att de fem partier som är med om uppgörelsen självklart också måste vara med om genomförandet. Vi ska alltså inte votera igenom olika förändringar med olika konstellationer. På den punkten är jag helt glasklar. Vi har ett gemensamt ansvar. Men jag tror också att det är välkommet med en diskussion, särskilt när det inte rör de fundamentala principerna i pensionssystemet. Det är dem som är viktiga att värna långsiktigt. Vi kristdemokrater kommer självklart att föra in den här diskussionen i genomförandegruppen. Jag hoppas att vi kan hitta en bra lösning på detta. Det enklaste är att vi också ser till att vi får bättre information, inte minst på PPM:s hemsida. Vi få väl ringa webbdesignern på PPM och säga hur de ska göra. Frånsett det: Kan vi, som sagt var, föra den här diskussionen vidare i våra partigrupper och i genomförandegruppen tror jag att vi kan ta ett steg i rätt riktning. Jag är tacksam för att det i alla fall finns en positiv grundinställning från statsrådets sida. 73 Statsrådet (): Låt mig också bara säga, vilket jag inte varit inne på , att ur jämställdhetssynpunkt är ju det nya pensionssystemet ett framsteg i förhållande till det gamla systemet. Detta blev man väldigt klar över i samband med den hearing som socialförsäkringsutskottet hade om det nya pensionssystemet. Det har också visats tidigare i en rad utredningar där pensionssystemet har prövats ur jämställdhetssynpunkt. Just principen om livsinkomsten som grund för den kommande pensionen har ju varit avgörande för att öka jämställdheten mellan män och kvinnor. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2003/04:336 om situationen för familjer som har barn med funktionshinder 74 Statsrådet (): har frågat vilka åtgärder regeringen har vidtagit med anledning av förra årets lägesrapport om handikappomsorg från . Hon har också frågat vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av årets rapport från . ställde även i samband med förra årets rapport från frågan vilka åtgärder jag tänkte vidta. Jag framhöll då betydelsen av att såväl intentionerna i lagstiftningen som den nationella handlingsplanen måste få genomslag i verkligheten för familjer med funktionshindrade barn och ungdomar. är utgångspunkten för regeringens arbete med att förbättra alla barns och ungdomars villkor och utgör ytterligare ett viktigt underlag för arbetet med att förbättra villkoren för barn och ungdomar med funktionshinder. uppdrag att belysa situationen för barn med funktionshinder och deras anhöriga i årets rapport om stöd och service till personer med funktionshinder är i sig en följd av förra årets rapport och av syns inte men finns ändå. överlämnade en rapport med anledning av uppdraget att kartlägga tillgängligheten till landstingens barn- och ungdomshabiliteringar för barn och ungdomar med olika funktionshinder i olika åldrar. Rapporten visar på fortsatta brister i tillgängligheten och lämnar nio förslag till förbättringar. Ett mål i regleringsbrevet till är att stödja huvudmännen för hälso- och sjukvården i deras arbete med att förbättra tillgängligheten till hälso- och sjukvården. Arbetet med att öka tillgängligheten till barn- och ungdomshabiliteringen är en viktig del i detta arbete. I årets regleringsbrev har också fått i uppdrag att redovisa behoven av normering och myndighetens åtgärder för att tillgodose dessa. De ska särskilt redovisa hur barnperspektivet beaktats i detta arbete. Samverkan mellan olika verksamheter som barn med funktionshinder och deras familjer möter måste förbättras. Viktiga verksamheter är barnomsorgen och skolan, och samt barn- och ungdomshabiliteringen. Därför har i samverkan med , och fått i uppdrag att tydliggöra ansvarsfördelningen och effektivisera samverkan mellan olika huvudmän när det gäller stödet till barn och ungdomar med funktionshinder. I förra årets interpellationssvar nämnde jag också SISUS uppdrag att utarbeta ett nationellt program för att öka kompetensen vad gäller bemötandet av personer med funktionshinder. Programmet riktar sig till alla offentligt anställda. SISUS arbetar nu med att föra ut programmets intentioner i den offentliga sektorn och i handikapporganisationerna. Det pågår en mängd aktiviteter runtom i landet. Programmet berör bemötandet gentemot såväl flickor och pojkar som kvinnor och män med funktionshinder. Kunskapen om jämställdheten mellan män och kvinnor med funktionshinder har varit dålig. , i samverkan med kommuner och landsting och berörda myndigheter, följer därför på regeringens uppdrag upp och analyserar könsskillnader inom hälso- och sjukvårdens och verksamhetsområden. En del av dessa erfarenheter redovisas i lägesrapporten. I uppdraget ingår också att vid behov lämna förslag till åtgärder för att öka jämställdheten. ska även redovisa vilka åtgärder som genomförts i kommuner och landsting för att främja jämställdheten samt resultatet av dessa åtgärder. Uppdraget ska redovisas . Människor med funktionshinder ska, så långt det är möjligt, ha samma livssituation som andra människor i samma ålder och kunna delta i samhällslivet på samma villkor. Behovet av stöd varierar mellan olika individer samt i olika åldrar och olika livssituationer. Det innebär att den personal som den funktionshindrade möter utöver sitt allmänna yrkeskunnande också måste ha särskild kunskap om konsekvenserna av olika funktionshinder i olika situationer och olika åldrar. Även här har SISUS kompetensutvecklingsprogram en viktig funktion att fylla för att öka insikten om dessa varierande behov. har regeringens uppdrag att arbeta med såväl kompetensförsörjningen som kunskapsutvecklingen i . Detta är några exempel på hur jag och regeringen arbetar för att förbättra förutsättningarna för såväl barn och ungdomar som vuxna med funktionshinder. 75 (): Tack för svaret. Utgångspunkten för handikappolitiken är principen om alla människors lika värde och lika rätt. Staten, kommunerna och landstingen har tillsammans det grundläggande ansvaret för att människor med funktionshinder tillförsäkras en god hälsa och ekonomisk och social trygghet samt för att stärka den enskildes möjligheter till ett självständigt och oberoende liv. De klyftor som finns mellan personer med funktionshinder och andra ska utjämnas. Samhällsekonomiska svängningar får inte hindra målet att skapa likvärdiga levnadsförhållanden. Ja, så vackert och förväntansskapande uttrycks förutsättningarna för svensk handikappolitik. Det är lätt att formulera mål men betydligt svårare att uppfylla dem. Det gäller stora delar av handikappolitiken. Jag har valt att i denna interpellation fokusera på familjer som har barn med funktionshinder och speciellt då svåra funktionshinder. stod vi här i varsin talarstol, och jag, och diskuterade kring samma tema: familjer som har barn med funktionshinder. Då sade statsrådet bland annat så här: När barnens situation diskuteras måste också familjernas situation uppmärksammas. Föräldrarnas situation påverkar i hög grad barnet. Ur mitt perspektiv, som både barn- och familjeminister är det därför självklart att samhället måste bli ännu bättre på att uppmärksamma och stödja både barnet och familjen oavsett förutsättningar. Regeringen driver också en aktiv politik för att de funktionshindrade barnens situation ska uppmärksammas och förbättras. beskriver situationen för barn med svåra funktionshinder och deras familjer så här: Trots att situationen för barn och ungdomar med funktionshinder förbättrats har föräldrar till barn med funktionshinder en sämre levnadsstandard än andra föräldrar. Några faktorer som försvårar situationen för dessa familjer är brister i samordning av insatser och problem med informationsförmedling. Ett annat område som behöver utvecklas är barnens möjligheter till en god fritid då tillgången till fritidshjälpmedel är låg, assistenter och ledsagare ofta saknas, reglerna för färdtjänsten är rigida och tillgängligheten till lokaler och aktiviteter är dålig. skriver vidare att i dessa familjer är oftare någon av föräldrarna sjukskriven än andra vuxna. De har över huvud taget en sämre förankring på arbetsmarknaden. Dessa brister och andra som också påpekas i rapporten, men som jag inte nämnt här visar att svensk handikappolitik är ganska långt från de vackra och förväntansskapande målen. Den socialdemokratiska regeringen bär ansvaret för hur de politiska målen kan förverkligas. Ytterst är det ansvarigt statsråd som ska se till att det finns en styrning som leder till måluppfyllelse och, där det behövs, resurser tillskapas. Jag har därför frågat vilka åtgärder hon och regeringen vidtagit med anledning av förra årets rapport och vilka åtgärder som kommer att vidtas med anledning av ännu en dyster rapport från . redovisar i sitt svar och hänvisar till ytterligare en rapport från som också visar på fortsatta brister i tillgängligheten till landstingens barn- och ungdomshabilitering en verksamhet som är mycket viktig för de barn och ungdomar vi talar om här. Jag vill fråga dig, : Räcker det att formulera mål i regleringsbrev till ? Hur många barn och ungdomar och deras föräldrar tror du, med det svaret, känner att de kommer att tillförsäkras en god hälsa, ekonomisk och social trygghet och bli stärkta i att leva ett självständigt och oberoende liv? 76 Statsrådet (): Jag tycker att detta är en mycket viktig och angelägen diskussion. Den rapportering som gör tycker jag är väldigt angelägen för oss alla. Den ger, precis som säger och redogjorde för, en beskrivning av hur barn och ungdomar och deras familjer har det ute i kommunerna och vilken tillgång man har till det stöd och den service man har behov av. Regeringens ambition är väl beskriven i den nationella handlingsplan som har lagts fast, men också i en rad andra dokument. Till detta kommer de konkreta uppdrag som vi lämnar till . Jag är väl medveten om att detta inte räcker. Väldigt mycket handlar om de insatser som görs i kommuner och landsting med att genomföra denna verksamhet, till exempel inom barn- och ungdomshabiliteringen. Det är ju också viktigt att lyfta fram vilka brister som finns när det gäller tillgängligheten till barn- och ungdomshabiliteringen. Detta är ett värdefullt underlag när det gäller att gå vidare i fråga om de insatser som genomförs. Jag har nämnt några av dem. Jag skulle kunna fylla på den här listan med ytterligare insatser. Och det är min bestämda mening att detta arbete också ger resultat. Men dialogen gentemot kommuner och landsting är naturligtvis central och viktig. Det är nämligen så centralt för dessa barn och ungdomar med funktionshinder att ansvariga kommuner och landsting också integrerar ett barnperspektiv i allt det beslutsfattande som är så centralt och viktigt just för dessa barn med särskilda behov. Jag måste säga att de insatser som har gjorts och som också är på gång kommer att föra arbetet framåt. Det är det viktiga, tycker jag, att successivt, steg för steg, flytta fram positionerna och också förbättra situationen för barn och unga och deras familjer. Det är ett mycket ambitiöst program som vi har framför oss. Men det är också oerhört centralt och viktigt att följa detta och noga följa upp de insatser som genomförs. 77 (): Jag är naturligtvis medveten om att en minister inte kan gå rakt ut i verksamheten och peka med hela handen och säga: ska det bli så här. Jag delar uppfattningen att uppföljning och rapportering är viktigt. Det är ganska exakt som vi stod här senast. Det var , och är det . Och för de människor som är berörda har inte särskilt mycket hänt. Statsrådet måste ju, precis som jag, få dessa signaler och kontakter utifrån vardagen. I dessa mål står det att staten, kommunerna och landstingen tillsammans har ansvaret. Det var också det som statsrådet nu tog upp i sitt svar. Dialogen och samspelet kan ju skötas på många sätt. Och går det så att säga via och andra myndigheter. Men i väldigt många kommuner och landsting är det regeringens partivänner som är ansvariga. Då föreställer jag mig att det också finns en annan dialog som borde innebära att lokala politiker känner trycket att prioritera efter de mål som regering och riksdag har fastställt. När man inte gör det drabbar det invånarna väldigt direkt och . Av målen framgår också att samhällsekonomiska svängningar inte ska påverka. Men det gör ändå det ute i kommuner och landsting. Det är en verklighet som vi inte kan bortse från. I senaste rapport och i svar berörs frågan om jämställdhet kopplat till funktionshinder. Jag ska inte gå in mer på det nu eftersom jag konstaterar att det kommer en ny rapport om bara någon vecka. Då får vi se hur den ser ut och hur den kommer att hanteras. Ett annat problemområde som dessutom är direkt kopplat till kommunerna men som staten också måste ta ett ansvar för är personalsituationen inom handikappomsorgen. Det finns också med i denna rapport. Statsrådet skriver i interpellationssvaret att den personal som den funktionshindrade möter utöver sitt allmänna yrkeskunnande också måste ha särskild kunskap om konsekvenserna av olika funktionshinder i olika situationer och olika åldrar. Jag delar den uppfattningen. Jag tycker att det är viktigt att betona att inte minst handläggare inom också måste förstå föräldrars situation. Det som vi fortfarande möter, trots att det är som beskrev detta, är att många föräldrar upplever att deras och barnens behov ifrågasätts och att de känner sig kränkta av det. Samordning av information är också ett problem. Man säger i rapporten att en helhetssyn på barnets och familjens situation är ett av de mest använda honnörsorden inom handikappolitiken. Men ändå är det inte så det ser ut i verkligheten. Man säger att många av dessa problem skulle kunna elimineras med den individuella plan som föräldrarna kan begära. Jag vet att vi diskuterade detta . Statsrådet betonade då att detta var viktigt. kan jag konstatera att man fortfarande inte har kommit så långt. Min fråga är: Vore det inte läge att göra det till en skyldighet för att aktualisera en sådan plan? är det föräldrarna som ska begära att en sådan plan upprättas, och när det gäller vuxna funktionshindrade är det de själva. 78 Statsrådet ():