prot · GS0951 · 2004-12-15 00:00:00 — Debatten vi hör här , och de reservationer och diskussioner som finns, visar klart och tydligt att tolkningen av vad den nya säkerhetspolitiska doktrinen i egentligen innebär väsentligt skiljer sig från det Socialdemokraterna säger att de står för. Detsamma kan sägas om de borgerligas bedömning av vad som innefattas i denna doktrin. För är det väldigt tydligt att faktiskt avlägsnar sig från alliansfriheten och neutralitetspolitiken. Man gör det på ett flertal områden, men framför allt kan vi se det i EU-samarbetet. Det gäller till exempel den nya solidaritetsdeklarationen i EU som den har skrivit under efter Madridattentaten. Det visar sig tydligt att har skrivit på en solidaritetsdeklaration där vi faktiskt förbinder oss att även militärt bistå övriga EU-länder vid ett eventuellt attentat eller vid en naturkatastrof. För att inte tala om den nya konstitutionen! Där finns det en ömsesidig solidaritetsplikt som innebär att man även militärt ska vara beredd att ställa upp till försvar för övriga EU-länder. Den säger att det här inte är sant. Det här är inget avsteg från alliansfriheten. Det här är ingen försvarspakt, för fattar faktiskt beslutet helt självt. Vi fattar beslut i den svenska , och därför är det ingen försvarsallians. Men, fru talman, även i Nato, som alla är helt överens om är en försvarsallians och en försvarspakt, är det ju faktiskt så att enskilda Natoländer vid enskilda operationer kan säga att de inte vill vara med. Den möjligheten finns i Nato, och det är precis vad som också finns i . Med det argumentet gömmer sig bakom att vi fortfarande har alliansfrihet och neutralitet. För är det tydligt att den och den svenska socialdemokratin är på väg att lämna den säkerhetspolitiska doktrin som faktiskt har tjänat väldigt väl . Det är inte bara det att den har hållit oss utanför militära konflikter eller att vi har skyddat från att dras in i krig. Framför allt är det för den roll har kunnat spela ute i världen. Det har varit ett klart ställningstagande från sida att vi inte tänker ingå i olika pakter i världen där vi ställer världens länder mot varandra, där man bidrar till en militär upprustning. har faktiskt ställt sig självständigt och fritt och har kunnat agera i världen med en oerhört stark position. Den positionen har den och socialdemokratin nu lämnat. För är det tydligt att vi behöver ta den här debatten. Flera talare har tidigare också visat upp den här bilden. Men socialdemokratin vägrar att ta debatten utifrån verkligheten, vägrar att tala om vilka förändringar som faktiskt sker i säkerhetspolitiken, vilka allianser man egentligen binder upp sig i och att man egentligen har ändrat den svenska säkerhetspolitiken på oerhört omfattande områden. Så länge socialdemokratin inte vågar eller vill ta den debatten med sina väljare, med sina medlemmar, kommer vi inte att lyckas få en säkerhetspolitisk debatt som egentligen handlar om det läge som finns . Det beklagar vi i väldigt starkt. Vi har olika ställningstaganden i när det gäller om vi anser att utvecklingen är positiv eller negativ. är en oerhört stor motståndare till den militarisering vi ser inom EU. Vi ser att det här utvecklas till en försvarsallians och till en militärpakt. Men för att kunna ta den debatten ordentligt måste man ju också tillstå här i riksdag att det är dit vi är på väg. Det är de valen vi står inför. Därför anser att det vore rimligt att det svenska folket i en folkomröstning faktiskt fick ta ställning till den nya konstitutionen, inte bara för konstitutionens skull utan för att den faktiskt innebär en dramatisk ändring när det gäller vilken väg ska ta i fråga om säkerhetspolitiken. Där bör vi få en öppen debatt med det svenska folket. Vi i är övertygade om att det svenska folket inte är berett att gå in i militärallianser, att det svenska folket inte vill ta dessa steg. Men de måste få möjligheten att säga detta. Jag ska också ta upp frågan om det större säkerhetspolitiska perspektivet, som har berörts här, som situationen när det gäller hiv/aids och miljöförstöringen i världen. Säkerhetspolitik handlar inte enbart om de militära hoten. Hoten mot människan är mycket större än enbart de militära hoten. Vi i har sett det som positivt att man har gjort den här breddningen av säkerhetspolitiken och att man för in de nya elementen. Då behöver vi ha mer civil kapacitet på miljöområdet, i fråga om att bekämpa sjukdomar och på en oerhört stor mängd områden. Världen behöver inte mer vapen. Världen behöver inte mer militär. Målsättningen borde ju vara att vi egentligen ska nedrusta i världen även om ingen talar om det längre. För är det en oerhört viktig utveckling att man lägger mer säkerhetspolitiska aspekter på andra områden. Men jag vill ändå ta upp ett bekymmer som jag ser i den här frågan med breddningen. Den breddning som har varit väldigt tydlig och som har präglat mycket av debatten och de säkerhetspolitiska doktrinerna inom EU men även inom är terrorismhotet, kampen mot terrorism, och att man säger att kampen mot terrorism är ett krig. Det öppnar upp för helt nya bedömningar. Här i har vi länge haft en mycket klar överenskommelse om att de polisiära och militära bitarna inte ska blandas ihop. Efter sade vi: Aldrig att svensk militär ska kunna sättas in mot folket. Därför har vi hållit väldigt stor skillnad mellan den polisiära biten och den militära. I och med terrorismhotet och i och med att terrorism också kommer in i en helt annan säkerhetspolitisk bedömning ser vi också hur vi börjar luckra upp gränserna mellan polisiär bekämpning och militär bekämpning. Detta är kanske en nödvändig utveckling, men den är oerhört svår och komplicerad, och det krävs också att vi för en bred debatt och diskussion kring dessa frågor. Det finns nämligen en fara i att vi gör polisiära frågor till militära frågor, att vi snarare får en ökad militarisering i samhället än ökar skyddet och säkerheten. Jag är medveten om att min talartid egentligen är slut, men jag ska ändå lite kort ta upp ytterligare ett par frågor. Först gäller det frågan om FN-mandat. För är det oerhört allvarligt att vi nu har ett säkerhetspolitiskt betänkande där det inte klart sägs att för att ska delta i internationella aktioner ska det krävas ett FN-mandat. ska den svenska rösta för att vi är beredda att delta i anda; däremot krävs inte ett FN-mandat. Anledningen till att man vidgat detta är, vilket vi också hört statsministern säga i statsministerns frågestund, att FN-systemet är för trögt. Vi har vetosystemet, och det skapar problem. Vi har katastrofer i världen där FN inte har klarat av att agera. håller med om denna beskrivning, men vi är ändå mycket bestämda på att agerandet även i fortsättningen måste ske med FN-mandat. All kraft måste i så fall läggas på att få en reformering av FN. Den öppning som den svenska nu kommer att fatta beslut om, att vi inte kommer att kräva ett fullständigt FN-mandat, öppnar upp för aktioner runtom i världen utan att FN fattat beslut om det. Det kommer säkert att ske i väldigt goda syften. Det kommer säkert att ske för att skydda människor som är mycket utsatta. Men frågan är vem som ska avgöra när det är möjligt att göra detta utan FN-mandat. finns bara en internationell organisation, och det är FN. Vem ska, utan FN-mandat, avgöra om angrepp på var rätt eller inte? När till och med , som varit ett sådant starkt FN-land och försvarat FN-systemet, är berett att öppna upp för militära aktioner som inte har ett FN-mandat innebär det att också är berett att överge FN. Och överger vi internationell rätt. Det är inte berett att medverka till. Säkerhetspolitik, vägen till fred och säkerhet i världen, är att internationell rätt måste gälla, och internationell rätt måste gälla för alla. Internationell rätt får aldrig vara dubbelmoral, som den tyvärr alldeles för ofta är när vissa länder kan agera utanför internationell rätt medan andra länder måste följa den internationella rätten eftersom de annars utsätts för sanktioner. Den dubbelmoralen är ett av problemen i världen. Den hotar säkerheten. Kampen för att internationell rätt ska gälla, för FN och FN-mandat och för att den ska gälla lika för alla skapar fred och säkerhet i världen. Slutligen vill jag, fru talman, ta upp en sak som säkert också kommer att dyka upp i debatten . Ingen har i debatten berört roll i världen de kriser vi ser inom FN, det folkrättsliga brott som begick när man angrep , situationen i , hur bryter mot internationell rätt, mot , hur behandlar människor vid Guantánamobasen genom att bryta mot alla . är den enda stormakt vi har. Ingen berör risken och faran med en stormakt som agerar på detta sätt. Det är ett säkerhetspolitiskt hot och inte, som andra i kammaren sagt och som också sägs i betänkandet, en stor tillgång med tanke på den transatlantiska länken. Det är en tillgång så länge man vågar kritisera, så länge man vågar vara kritisk när det begås brott mot mänskliga rättigheter och internationell rätt, men när man enbart ser de positiva sidorna och inte vågar kritisera, då är det ett hot mot säkerheten. Med detta, fru talman, vill jag återigen yrka bifall till reservationerna 4 och 5. 5 () replik: Mycket av det som sagt håller jag definitivt inte med om, men jag ser en viktig punkt där vi har en samsyn. Det gäller alliansfrihet, att den i praktiken är överspelad. Jag tog upp detta i mitt anförande. Vilket alliansfritt land omdanar hela sitt försvar, som vi tänker göra i riksdag, för att kunna ställa upp i ? Vilket alliansfritt land skriver under en solidaritetsdeklaration där man lovar att ställa upp med både civila och militära medel för att hjälpa EU-länder vid en terrorattack? Den hjälpen får vi också tillbaka. Vilket alliansfritt land samövar så tätt med Nato som vi gör? Vi samarbetar genom Partnerskap för fred och har också många interna Natoövningar tillsammans. Vi är ute på fältet tillsammans i , Kosovo, Bosnien. tycker att detta är mycket positivt. Frågor om fred och säkerhet är oerhört viktiga, och vi är för små för att själva klara av detta. Vi måste samarbeta med andra och i solidaritet med våra grannländer. Därför är detta mycket positivt. sade att är på väg att inte vara alliansfritt. Jag skulle gärna vilja ha ett förtydligande. Anser du att i praktiken är alliansfritt ? 6 () replik: Om det vore så enkelt att man kunde säga ja eller nej. Den solidaritetsklausul som skrevs under efter Madridattentaten, där man ömsesidigt förpliktar sig att delta med militära medel, var ett tydligt steg som gör att vi egentligen inte kan säga att är alliansfritt. Grunderna finns fortfarande kvar, och i ser vi en möjlighet att kunna ta ett steg tillbaka. Men med ett ja till den nya konstitutionen har definitivt lämnat sin alliansfrihet. Jag vill kommentera detta med snabbinsatsstyrkan och att vi, för att kunna ingå i den, omdanar vårt försvar. har också ställt sig bakom detta, alltså att vi har en snabbinsatsstyrka och att vi kan agera inom EU-kretsen. Men då handlar det framför allt för del om den grundläggande frågan, nämligen: På vems mandat? Är det på EU:s eget mandat som man öppnar upp för detta, eller är det genom ett FN-mandat? måste naturligtvis vara berett att ta sitt ansvar ute i världen och delta i internationella aktioner. Det har vi alltid gjort. krävs det mycket snabbare insatser, och då måste man också kunna ställa upp med den kapaciteten. Det stora problemet är om det sker utan FN-mandat. Det finns alltså ett bekymmer också med snabbinsatsstyrkan, även om ställt sig bakom den. 7 () replik: Jag tror att det är viktigt att betona att allt inte hänger på den nya konstitutionen, utan mycket genomförs . Solidaritetsdeklarationen skrevs under och EU:s nya vapenbyrå är redan upprättad. Snabbinsatsstyrkorna, som man kan säga är ett sätt att kvalificera sig för det nya strukturerade samarbetet i försvarsfrågor, är ett faktum. Mycket positivt sker redan nu inom EU, oavsett konstitutionen. När det gäller ett FN-mandat är det sorgligt att klamrar sig fast vid att det ska vara ett säkerhetsrådsbeslut. De problem vi ser i världen handlar om att människor mördas av sina egna regeringar. Vi talar om hundratusentals människor. Vi talar om folkmord, om etnisk rensning. FN har inte stoppat detta. FN sätter länders säkerhet före människors säkerhet. Det är fruktansvärt att det finns regimer som inte respekterar deklarationerna om mänskliga rättigheter, och det kan vi inte stillatigande acceptera. Därför måste vi kunna agera. Vi måste kunna ställa upp som Nato gjorde i Kosovo för att förhindra etnisk rensning av kosovoalbaner. Det hade behövts i och i de folkmord som pågick där. Men alltför ofta finns den kommunistiska diktaturen med i bilden som förlamar . Därför måste vi vara beredda att för mänsklighetens skull och för att förhindra folkmord ställa upp aktivt utan ett mandat i . Vi ställer upp i FN:s anda för de mänskliga rättigheterna för att förhindra folkmord. 8 () replik: Det handlar om att man måste förändra FN. Att gå bakvägen och säga att vi är beredda att lämna är att öppna för en världsordning där det är den starkes rätt och tolkning som gäller. Det kommer inte att stärka individers säkerhet i världen framöver. Snarare riskerar vi att skapa en osäkrare värld för alla. Vi är helt överens om att man behöver diskutera folkrätten och att det behöver göras förändringar. Men gör man det så enkelt som att säga att länders säkerhet inte får sättas före individers säkerhet har man gått ifrån det grundläggande när det gäller länders säkerhet, nämligen länders rätt till självständighet. Vi kommer att se nya länder skapas i världen. Vi kommer att se nya gränser där länder växer fram och försöker att bygga upp ett nytt land. Om vi inte respekterar folkrätten och länders säkerhet kommer vi gång på gång att se hur stormakter och andra med intressen kommer att ingripa under skydd av argumentet att det är individens mänskliga rättigheter och säkerhet man ska skydda. Vi ska slåss för . Vi ska slåss för MR runtomkring i världen. Men vi får heller inte vara så blåögda att vi säger att självständiga staters självbestämmanderätt inte har någon som helst betydelse när det gäller individens rättigheter. Då har man skapat en osäkrare värld. Det handlar om den starkes makt. Som jag sade i mitt anförande tror jag att om FN kan stärkas genom att inte ha en dubbelmoral och internationell rätt ska gälla lika för alla länder har man skapat en mycket större säkerhet. 9 (): Jag ska börja med ett citat av den berömde amerikanske presidenten . Han sade: Världsfredens struktur kan inte vara ett arbete för en man, eller ett parti eller en nation det måste vara en fred som vilar på hela världens samarbete. Efter detta citat vill jag göra ett konstaterande. är inte längre ett isolerat land. Vi samarbetar med många andra länder och många internationella organisationer. är en del av . Att det europeiska samarbetet påverkar oss och vår säkerhet är också en självklarhet. Att vi påverkar säkerhet genom vårt agerande är också en självklarhet. Efter det kan man göra ett annat konstaterande. För del verkar det nu som att vår säkerhet är ganska så stabil. Åtminstone har Försvarsberedningen gjort bedömningen att ett enskilt militärt angrepp i alla dess former från någon annan stat direkt mot är osannolikt , vilket man har sagt under minst en tioårsperiod. Incidenter kopplade till territoriell integritet kan dock inte uteslutas. Allt detta säger beredningen, och det är bra. Låt mig också konstatera att har en tradition av breda och blocköverskridande överenskommelser om säkerhetspolitiken. Även det tycker jag är bra och viktigt. Det är viktigt att visa en nationell enighet i de här frågorna. Det väcker förtroende i omvärlden. Jag vill i sammanhanget vända mig speciellt till . Hur kommer det sig att ni i det efterföljande avsnittet i dagens debatter som handlar om framtida försvar, som har som en av sina huvudinriktningar att verka för mer internationellt samarbete och en uppbyggnad av en snabbinsatsförmåga inom EU, har valt att stödja detta avsnitt reservationslöst? I det avsnitt som vi just nu debatterar och har behandlat har ni uttryckt en annan åsikt. Det har ni fegt nog inte gjort i en reservation utan i form av ett särskilt yttrande. Vilket dubbelspel är det ni spelar? Är statsministerns lockrop om eventuella framtida ministerposter så viktiga att ni kan sälja er själ? Till regeringen vill jag säga: Har ni förstått att detta samarbete ter sig märkligt för en utomstående betraktare? Det ger en otydlig bild av säkerhetspolitik. Vilken linje är det som gäller? Är det den blocköverskridande samarbetslinjen eller är det den enahanda linjen riktad vänsterut? Vi inom inom borgerligheten vill ha ett mer aktivt internationellt deltagande från sida. Vi vill att ska finnas med i de frågor som rör fred och säkerhet både i vårt närområde men också på platser längre bort ifrån vårt lands gränser. Vi vill dessutom att ska vara en aktiv part som driver på utvecklingen och kämpar för mänskliga rättigheter för utsatta och mot diktaturer i alla former. Vi kan konstatera att det finns alltför många sorgliga händelser runtom i vår värld. Det begås alltför många brott mot mänskligheten, och det finns alltför mycket lidande. hade kunnat vara mer pådrivande för att till exempel förhindra det folkmord som pågår i . Vi kunde och borde ha agerat mer i andra krishärdar på den afrikanska kontinenten. Vi borde ha gett tydligare signaler om att vi inte accepterar brott mot mänskliga rättigheter och därmed inte är redo att eventuellt lätta på det vapenembargo som finns. För att återgå till min inledning: Vi ska fortsätta att samarbeta, enligt min åsikt, inom EU och inom , för att ta några exempel. Vi ska ta ett ansvar och verka för att vi får ett reformerat FN som uppfyller dagens och morgondagens krav och möjligheter. Vi ska också bistå med hjälp när andra så påkallar. Det kan vara Afrikanska unionen eller andra organisationer, för att bara ta några exempel. Vi tycker att ska vara med och skapa en säkrare och tryggare värld, och vi ska göra det gemensamt med andra. Eftersom jag ska delta även i den efterföljande debatten väljer jag att inte göra mitt inlägg längre än så här. Jag vill avslutningsvis, i likhet med vad någon har gjort, yrka bifall till reservationerna 2, 3 och 9. 10 (): känner nog de flesta av oss att vi är något slags förband till den stora debatt som ska ske , när vi ska diskutera försvarspolitiken och de satsningar som ska göras på våra regementen. Det vi behandlar nu är säkerhetspolitik. Jag kommer inte att behandla alla de olika avsnitten, utan ytterligare två socialdemokrater kommer att gå upp i debatten. och kommer att komplettera det som jag ska säga. Jag kände en viss frustration innan jag gick upp. Många av talarna före mig hade väldiga utrikespolitiska utblickar, och jag hade egentligen tänkt lägga mitt tal just vid säkerhetspolitiken och säkerhetspolitikens utveckling. Jag gladdes därför åt tal, som fokuserade just på de frågorna. lyfte människorna i och Öst- och bort kommunismens ok från sina axlar. I ett slag förändrades verkligheten för oss andra som var vana vid att leva i en demokrati, att leva i frihet, att kunna uttrycka oss fritt och obehindrat. De fick den friheten. De har kämpat en lång kamp för att övervinna kommunismens bedrövelser och på det sättet skapa sina demokratiska samhällen. När detta skedde utbröt också . Vi minns alla de fruktansvärda bilderna på etnisk rensning, barn och kvinnor som slaktades. Vi minns hur EU helt handlingsförlamat stod och såg på hur kriget rasade på vår egen kontinent. Det saknades både politisk vilja och gemensam syn på det som skedde. Det saknades kapacitet att göra någonting för att förhindra den etniska resning som skedde på vår egen kontinent för lite . FN stod handlingsförlamat. Kom ihåg den diskussion som pågår i än om ! Jag vill återigen påtala det som jag har sagt från denna talarstol: Detta får inte upprepas. Den främsta uppgift vi har i allt vårt arbete med säkerhetspolitik och försvarspolitik är att skapa en sådan beredskap, ett kunnande och en beredvillighet i den europeiska unionen, i FN och i andra samarbetsorgan att detta icke kan upprepas. blev medlem i Europeiska unionen . Det var också en stor förändring för vår utrikespolitik. Vi kom med i en gemenskap med andra, och vi förstod av lärdomarna från att det är viktigt att vi samordnar oss, att vi strävar efter att ha en mer gemensam utrikes- och säkerhetspolitik. Jag vet att det är ett skällsord för många, till exempel och . Vi är däremot övertygade om att ju mer vi strävar efter en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, desto större inflytande har den europeiska unionen. Det är på det enkla sättet att om ensamt står för en politik påverkar vi verkligheten väldigt lite. Kan vi påverka Europeiska unionen något påverkar vi verkligheten betydligt mer. Det handlar om att våga inse faktum. Genom vårt EU-medlemskap, genom att vi försöker sträva efter en gemensam hållning i Europeiska unionen, påverkar vi bra mycket mer än om vi ägnar oss åt plakatpolitik här hemma. utvidgades Nato med tre nya länder, , och . Det var en Natoutvidgning som var väldigt ifrågasatt många av oss har glömt det . Debattens vågor gick höga om detta verkligen var rätt väg framåt. Hur skulle detta inte reta ryssen, och vilka konsekvenser skulle detta inte få? Vi vet att utfallet snarare blev tvärtom: Det stärkte den säkerhetspolitiska bilden i . Relationen mellan till exempel och förbättrades avsevärt efter att blev Natomedlem. Ungefär pågick en diskussion inom den europeiska unionen om hur vi nu skulle lära av erfarenheterna från . och var drivande för att säga att de uppgifter som ligger på den västeuropeiska unionen, det vill säga Petersbergsuppgifterna fredsbevarande, konflikthantering och att kunna arbeta med detta borde föras in i den europeiska unionen och att vi gemensamt ska arbeta med detta. Det blev unionens politik. Det är också det som och har arbetat väldigt hårt med i Europeiska unionen, att ta fram de kapacitetsmål som krävs för att helt enkelt klara uppgifterna. Vi har dels krävt att det ska finnas en militär förmåga. Vi är inte rädda för att säga att det krävs att den europeiska unionen har kapacitet att agera för att förhindra att saker som på upprepas. Vi har dels betonat att det är oerhört väsentligt att det finns en större civil komponent i krishanteringen. Jag ska villigt understryka att det är för få länder i Europeiska unionen som jobbar för det tillsammans med och . Jag gläder mig åt att den har varit lyckosam med detta och också kunnat sätta upp civila snabbinsatsstyrkor. Efter konflikthärdar ser vi att det finns ett stort behov av att det kommer in poliser, åklagare och så vidare, för att kunna rädda situationen även efter en konflikt. Man kan inte lösa allting med militära medel. Kanske det är tvärtom, att de militära medlen ska användas som absolut sista åtgärd och att vi ska vara medvetna om att det måste till många fler civila insatser. hände någonting alldeles utmärkt: EU utvidgades med tio nya medlemsländer . Det var en otrolig förändring i vårt landskap, i vår säkerhetspolitiska situation. För utgör detta en enorm förändring. Det är tio nya länder som nästan alla är forna kommunistiska diktaturer under hägn. är de medlemmar i vår familj, medlemmar i vår gemenskap. Tillsammans med dem arbetar vi för att krig aldrig mer ska utbryta på vår kontinent. Lite hände också någonting ytterligare: Sju nya länder blev medlemmar i . En ännu större debatt och diskussion om detta skedde , där man sade att Nato aldrig kan utvidgas till att komma ända till gräns det vore väl att reta ryssen alldeles för mycket! Det var många som i den svenska debatten hellre tog hänsyn till ryska intressen än till baltiska länders intressen. Det var också väldigt många amerikaner som resonerade likadant, att och väl är undefendable, att de inte går att försvara och att man därför inte ska lova dem medlemskap. gjorde att situationen ändrades radikalt. Helt plötsligt var det givet att det som hade drivit var kutym.