prot · GS0936 · 2004-11-24 00:00:00 — Man är ganska nöjd. Det intressanta är att regeringen har en metod att möta sådana här utmaningar. Man tar inte itu med konkreta åtgärder, utan man har målsättningar. Man har målsättningar för allting, och det är målsättningar som närmast ger intryck av att vara gripna ur luften. Det finns en systematik. Det problem man tittar på ska inte åtgärdas; det ska halveras. Det mesta ska halveras. Man hoppas att man tillhör den halva som ska åtgärdas om man befinner sig i någon sådan här kohort. Det handlar om arbetslösheten, ohälsan, socialbidragsberoendet, den alltför låga sysselsättningen och så vidare. Det möts inte med åtgärder utan med målsättningar. Om man tittar på de här målsättningarna kan man konstatera att Socialdemokraterna faktiskt missar samtliga målsättningar. Det är klart att det går så när man gör passivitet och väntan på konjunkturuppgång till handlingsprincip. De ideologiskt rotade bromskrafter som finns motarbetar eller verkar i riktning mot att ingenting görs åt detta, trots tillväxtkongresser och trots att det finns en god vilja. Jag tror att regeringen och Socialdemokraterna har en god vilja, men man har en felaktig ideologisk kompass. Man har samarbetspartier som gör att man inte får genomföra saker som borde vara ändamålsenliga för att åtgärda detta. tragiska exempel tycker jag visar på det totala misslyckandet med den nuvarande politiken. Jag tror inte att det i en öppen ekonomi går att leda skatteligan vad gäller pålagor på arbete, kapital, energi och företagande och leda välfärdsligan. Det är oförenliga storheter. Det går inte. Vi kan taxera ut av BNP i skatt, ändå räcker det inte till det mest fundamentala. Så här kan det inte fortsätta. I valet måste en ny riksdagsmajoritet och en ny regering vända den här utvecklingen. Vi kristdemokrater vill sätta upp ett övergripande mål, nämligen att vi ska ha en genomsnittlig tillväxt på genom att alltfler kommer i arbete. Vi vill också införa ett nytt mål, nämligen ett mål för antalet arbetade timmar. Det är nämligen den hårda kärnan om vi ska få en ökad tillväxt. Då kan man inte kringgå det med statistikpolitik av olika slag som ofta fungerar fullständigt kontraproduktivt. Den ekonomiska politiken måste ju också slå vakt om statsfinansiell stabilitet genom lägre utgifter, lägre skattetryck, sänkt skuldkvot och minskad statsskuld. Därigenom minskar vi den svenska ekonomins sårbarhet. Det krävs också strukturella åtgärder som förbättrar ekonomins funktionssätt. De förslag till förändringar i skattesystemet som vi kristdemokrater föreslår har också viktiga positiva strukturella effekter på just funktionssättet i ekonomin. Värnskatten måste avvecklas för att högre utbildning ska löna sig bättre. Dubbelbeskattningen på utdelningsinkomster från risksparande vill vi avveckla successivt liksom förmögenhetsskatten. Tjänstesektorn tycker vi som i ska få helt nya möjligheter att växa genom en skattereduktion för hushållens köp av tjänster i det egna hemmet. Där tycks, herr talman, fler och fler socialdemokrater nu hålla med. Vi får se vilka krafter som vinner kampen. I värsta fall får de svenska hushållen pensionärer och barnfamiljer vänta till efter valet för att någonting ska hända på det området. Det krävs helt andra krafttag än vad regeringen har visat prov på mot den rekordhöga sjukfrånvaron och det ökade antalet förtidspensioneringar. Vi föreslår en ny och samordnad rehabiliteringsförsäkring som redan från början sätter individens rehabiliteringsbehov i centrum. När det gäller kontraproduktiva förslag tror jag ändå att priset tas av förslaget att övervältra sjukförsäkringsansvaret på arbetsgivarna. Jag tror att vi med den principen riskerar att få en närmast darwinistisk utslagningsmekanism av svaga aktörer på arbetsmarknaden. Det kommer att ge ökad utslagning. Det kommer naturligtvis att leda till ökad produktivitet. Det är jag helt övertygad om. På något sätt är detta ändå ett exempel på ett oerhört kontraproduktivt förslag. Jag hoppas, herr talman, att får sin ballongsprängning, men jag kan tyvärr inte utesluta att han får vänta till efter valet . Jag yrkar bifall till reservation nr 1, med de riktlinjer för den ekonomiska politiken som vi kristdemokrater tillsammans med , lägger fram, och till reservation nr 7. 4 (): Riksdagsledamöter och åhörare! Egentligen är det här en fantastisk debatt, och det är ett fantastiskt beslut som vi ska klara av här , nämligen utgiftsramarna och beräkningen av statsinkomsterna hela statens budget på 750 miljarder i en debatt och ett beslut. Det är en form som borde inbjuda till helhetsperspektiv, långsiktighet och ansvarstagande. Jag hoppas att debatten kommer att präglas något av det. är jag medveten om att min förhoppning kanske är byggd på ett önsketänkande. Vi ser i utskottsmajoritetens förslag och skrivningar att man fastnar i detaljer och missar de stora utmaningarna som att bringa ordning i statens finanser, som att ge de 1,3 miljoner människor som en vanlig dag inte går till jobbet chansen att komma in på arbetsmarknaden, ge dem chansen att bidra. I stället för en fantastisk debatt och ett fantastiskt beslut kanske det blir en omöjlig debatt och ett omöjligt beslut. Det rymmer allt från stort till smått. Det finns inget helhetsperspektiv. kommer , om majoriteten inte spruckit , att fatta beslut om neddragningar i försvaret dramatiska förändringar på många regementsorter, förändringar som gör att får svårt att klara sitt internationella åtagande när det gäller exempelvis fredsbevarande insatser. I samma beslut kommer man att avvisa förslag om skatterabatt på hushållstjänster, något som skulle kunna betyda mycket för stressade barnfamiljer och, för den skull, slitna pensionärer. Det är ett förslag som varit en succé i , men det kommer att avfärdas här . Man kommer att godkänna regeringens beräkningar och mål om att öka antalet förtidspensionärer med 64 000 personer . Man planerar också att låna 191 miljarder . Som ett alternativ till denna brist på helhetssyn och denna, som jag uppfattar det, detalj- och centralstyrning har lagt fram en budget som tar tag i samhällsproblemen och som bygger framtidstro. Den bygger på att vi vill ge människor, kommuner och regioner självbestämmande i stället för centralstyrning och bidrag. En stor del i vårt budgetalternativ är en inkomstskattereform som dels sänker skatten för låg- och medelinkomsttagare och stimulerar att gå från bidragsförsörjning till arbete, dels stärker kommunernas egen skattebas och därmed gör kommuner, landsting och regioner mer självständiga. Det handlar också om, som jag var inne på tidigare, förslag om skatterabatt för hushållstjänster som skulle kunna göra en grå eller svart marknad vit och innebära väldigt mycket för människor i vardagen. Vårt budgetalternativ handlar också om ett grönare . Vi vill stimulera alternativa drivmedel i stället för att straffa dem som är beroende av bilen. Vi vill gynna det som ska in. Vi har räknat på miljöeffekterna av våra förslag, och de visar sig vara tio gånger så stora som miljöeffekterna av regeringens skattehöjningsförslag. Vårt budgetalternativ innebär också ett friskare . Det handlar om att underlätta för människor att komma tillbaka till arbetsmarknaden, dessa 1,3 miljoner som står utanför en vanlig dag. Det handlar om en rehabilitering där man ser individen. har ett uppdrag att pröva möjligheten att förtidspensionera en långtidssjukskriven. Vi vill inte ge upp. Vi vägrar att ge upp en människa som befinner sig i sjukskrivning. Vi vill i stället att man ska få chansen. Det ska ta max ; sedan ska man ha en plan för hur man ska komma tillbaka till arbetslivet. Det är skillnad både i politik och i budget, men framför allt är det skillnad i människosyn. Vi vill också öka möjligheterna för de människor som inte kan prestera på arbetsmarknaden genom att öka antalet människor som kan få chans att jobba via lönebidrag. Vi vill inte heller, som regeringen föreslår, införa ett evigt sjuklöneansvar för företagen. Precis som andra varit inne på tidigare i debatten kommer det att stämpla ut människor. Det kommer att göra att man selekteras. Har man en sjukdomshistoria kommer man att få svårare att få ett jobb. Vi vill i stället ha ett system som gynnar de små företagen, som faktiskt har en lägre sjukfrånvaro än större arbetsgivare. Ett sådant system skulle bättre spegla verkligheten, men det skulle också stimulera människor att vara kvar på arbetsmarknaden och stimulera företag att våga anställa människor. Då kommer jag osökt in på den tredje delen, herr talman: ett företagsammare . Där har vi lagt fram förslag. När regeringen gick in i tillväxtsamtalen hade näringslivets organisationer tre prioriterade områden. Det handlade om arvs- och gåvoskatten. Den levererade regeringen, och det är jag glad för. Det handlade också om förmögenhetsskatten och om 3:12-reglerna, reglerna för beskattning av fåmansbolag. Vi levererar också de två som regeringen väljer att inte leverera. Regeringen levererade arvs- och gåvoskatten men tog hela finansieringen, vilket jag tycker var lite fräckt gjort. Vi levererar det som näringslivet förväntade sig när man gick in i tillväxtsamtalen. Vi vill också införa en möjlighet för dem som har affärsidéer men som kanske inte har kapital för att starta ett företag. är det unga människor, kvinnor och invandrare, som startar företag i mindre utsträckning än vad medelålders vita män gör. Dem vill vi ge chansen att spara till ett startkapital för sitt företagande. Ungefär som genom ett allemanssparande ska man kunna spara till startkapital. Det tror vi kommer att betyda väldigt mycket för nyföretagandet i . Sammantaget, herr talman, innebär detta en budget som dels är starkare rent statsfinansiellt, dels ger människor de 1,3 miljoner som inte går till jobbet en vanlig dag möjlighet att få vara med och bidra, möjlighet att komma in på arbetsmarknaden. skrivningar recenserar man och avfärdar vårt budgetalternativ lite nonchalant, tycker jag, kanske rentav på ett självgott sätt. Det är kritik mot att våra besparingar inte ger vad vi beräknat. Jag tycker att det är lite synd, för det handlar om ett medvetet missförstående och en medveten selektering av vad man väljer att recensera. På ett ställe i utskottstexten avfärdar man vårt förslag om differentierade ersättningsnivåer i bland annat a-kassan vi har ett förslag där den som har försörjningsansvar ska få i ersättningsnivå och den som inte har det ska få . På ett annat ställe i texten avfärdas ett förslag som vi inte lägger fram men som vi av misstag ni vet hur man gör när man klipper och klistrar har med i en utgiftsområdesmotion från om en ersättningsnivå på . Det räcker inte till de miljarder ni har sagt att det innebär, säger man. Jag tycker att det är lite synd. Jag erkänner vårt misstag när vi har klippt och klistrat, men jag tycker också att det är lite synd att utskottsmajoriteten inte ser att man medvetet missförstår. På samma sätt säger man att våra förslag om rehabilitering inte kommer att ge så mycket. Vi sparar inget på rehabilitering. Sanningen är att vi satsar 100 miljoner mer på rehabilitering än vad vi sparar. Jag tycker att det är synd att kloka och hedervärda politiker som väljer att medvetet misstolka eller selektera i recensionen av vårt budgetalternativ i stället för att ta debatten i sak. Utskottets majoritet skriver att vårt budgetalternativ har en svagt underbyggd finansiering som tycks bygga på ett inte ringa mått av önsketänkande. Detta är fel i sak, vilket jag kunnat visa på. Det är också skrivet av en majoritet som själv avser att låna 191 miljarder . Det tycker jag utstrålar ett slags självgodhet. Man ser inte sina egna fel och brister. I satte LO-ombudsmannen fingret på detta. Han kommenterade den senaste tidens avslöjanden om hur facktoppar skaffat sig attraktiva hyreslägenheter och stugor. Han var inte förvånad över detta utan sade att rörelsen är marinerad i självgodhet. När kommenterar de borgerliga partiernas förslag om mål för statens finanser med att de borgerliga har inget att lära oss socialdemokrater om offentliga finanser är det en kommentar som dryper av precis samma självgodhetens marinad. Det är sagt av en finansminister som tänker låna 191 miljarder . Jag hoppas att den här debatten ska handla om sakförslagen, att vi inte medvetet ska försöka missförstå varandra och att vi ska försöka ta det helhetsperspektiv och det ansvar som budgetordning inbjuder till och som förväntas av oss från medborgarna. Med det, herr talman, vill jag yrka bifall till reservationerna 1 och 8. 5 (): Människan är målet hennes utveckling och frihet, hennes törst att lära och utbilda sig, hennes vilja att växa och spränga nya gränser, hennes ansvarskänsla för kommande generationer, hennes solidaritet och kärlek till andra människor. Så kan socialdemokratins uppdrag sammanfattas i en enda mening. Detta, herr talman, är ett citat ur det tal som den socialdemokratiske partiordföranden höll som han valdes till vår ordförande. På mitt arbetsrum här i har jag en liten lapp som jag skrev . Det var förra gången jag var ledamot av finansutskottet. Ja, jag undrar om jag inte skrev det redan när jag var ersättare i finansutskottet. På lappen står det: Glöm aldrig att ekonomisk politik och skattepolitik har inget värde i sig. De är bara verktyg för att åstadkomma det som vi vill göra: frihet, rättvisa, trygghet, jämlikhet, jämställdhet och arbete. Jag tittar väldigt ofta på det där, även om jag i och för sig inte behöver det eftersom jag har det i huvudet, men det är som en påminnelse till mig. Inget av detta vinner man ensam. Vi är alla beroende av varandra. Inget av detta vinner man en gång för gott. Det måste ständigt vinnas på nytt. Inget av detta vinner man utan kamp. Kampen måste alltid föras. Inget av detta vinner man med pukor och trumpeter. Det vinner man genom envetet, träget och slitigt vardagsarbete. Inget av detta vinner man i ett enda steg. Det är ofta två steg framåt och ett tillbaka, om bilden tillåts två steg framåt och ett tillbaka. Så ser jag på det uppdrag som mina kamrater och jag har fått av våra väljare. I kraft av vår fattiga förmåga gör vi, , vad vi kan för att genomföra vårt uppdrag. Men ofta är det faktiskt två steg framåt och ett tillbaka två steg framåt och ett tillbaka. Bakom den budgetproposition för som finansutskottet behandlat i det här betänkandet står den socialdemokratiska regeringen, och . Dessa partier svarar också för majoriteten bakom det förslag som föreläggs kammaren för beslut. Med mycket uppriktighet och med en väldig värme vill jag tacka företrädarna för våra samarbetspartier i finansutskottet , och för ett gott samarbete. Jag menar att det förslag som förelagts kommer att föra ett steg framåt och göra till ett något bättre land att leva och verka i. Då kommer jag osökt att tänka på resonemang om framsidan på betänkandet. Utan att jämföra med tavlor, men tavlor kan man se på olika sätt. Jag funderar nämligen också över framsidan. Det är inte, såvitt jag vet, finansutskottets majoritet som hittat på detta. Jag vet inte heller om det är kansliet eller om det är tryckeriet som har gjort det. Men jag tänkte så här, : I den stora ramen finns majoritetens förslag. Utanför finns det en liten fyrkant det som ska leverera och det är era reservationer. Jag vet inte vilken bild som är rätt. Man kan, som sagt, se saker och ting på olika sätt. Möjligen får vi överlåta till några konstkännare att bedöma vad som är det riktiga, eller också kan vi naturligtvis överlåta till att göra det. Jag sade tidigare att rättvisa och jämställdhet är centrala mål i den ekonomiska politiken, liksom på samhällslivets alla områden. Mycket är gjort. Men, ärade ledamöter, mycket återstår. Det är förpliktande för oss alla. Vi har myndigheter som ska arbeta med det, men det räcker inte. Vi har alla ett ansvar för denna del, i stort och i smått. Det ansvaret måste vi ta. Ingen annan löser det åt oss, så låt oss hjälpas åt! De flesta tecken tyder nu på att vi framför oss har en gynnsam både internationell och svensk konjunktur. Med hänsyn till utvecklingen i vår omvärld kan vi förvänta oss en tillväxttakt på , kanske enligt de senaste prognoserna vi politiker är specialister på att svänga oss med procenttal hit och dit. Hur mycket är ? Vad blir det egentligen? Ja, har vi en tillväxt på den brukar beräknas på bruttonationalprodukten blir det bortemot , på nytt ett jättelikt belopp som i alla fall inte jag kan greppa trots att jag sysslar med det här varenda dag. Som en jämförelse kan nämnas att barnbidrag till landets alla barn och studiebidrag kostar 23 miljarder på ett helår. Försvaret kostar ungefär 40 miljarder, beroende på hur man räknar och vad man tar med i försvarskostnaderna. Därmed har vi lite grann att jämföra med. Om vi har en tillväxt på får vi, som sagt, 70 nya miljarder. Då får vi resonera om hur vi ska använda dem. Det ska vi göra på ett demokratiskt sätt. Det går alltså ganska bra, eller som en av de där tidningarna med rosa papper skrev för någon vecka sedan: går för högtryck. Fabrikerna utnyttjas maximalt. Lagren fortsätter att minska. Inflationen hålls i schack. väntas investeringarna öka kraftigt. Visst, det är bra. Det är väldigt bra. Det går bra för svensk ekonomi och för svenska företag. Men, och detta är ett viktigt men, vi har problem på arbetsmarknaden. Många människor får inte göra det som de helst av allt vill: arbeta, dra försorg om sig själva och sina närmaste, ingå i en arbetsgemenskap, dra sitt strå till stacken, göra sin insats för det gemensamma bästa och kunna säga: Hej, nu går jag till jobbet också det ett citat av vår partiordförande . Att det inte är så är för oss socialdemokrater ett problem. Vi sticker självklart inte under stol med att det är ett problem. Det finns ju ingenting som är så viktigt för ett land som att människor får bidra, vara med, tillhöra någonting tillhöra en gemenskap och dra sitt strå till stacken, som jag sade. Jag ska strax återkomma till detta. Jag vågar faktiskt lite frankt påstå att det nu är ett starkare än . Statsskulden är mindre. De offentliga finanserna är starkare. Sysselsättningen är trots allt högre och arbetslösheten trots allt lägre. Med detta som bakgrund vill jag säga: Målen för den ekonomiska politiken ligger fast. Om vi ska ha en uthållig hög tillväxt och full sysselsättning krävs det sunda offentliga finanser. Vi ska, precis som , klara utgiftstaket. Målet om överskott i de offentliga finanserna över en konjunkturcykel gäller. Som jag sade tidigare: Även om den ekonomiska konjunkturen går bra finns det kvarstående problem på arbetsmarknaden. Därför har regeringen i budgetpropositionen en lång rad förslag för att dämpa arbetslösheten. Av tidsskäl kan jag bara i telegramstil redovisa några av dem. Antalet platser i det arbetsmarknadspolitiska programmet utökas med ytterligare 20 000. Jag ska direkt möta det så att ni slipper ta replik på det. Vi gör nämligen detta därför att vi på det sättet ska få välutbildad arbetskraft. När investeringarna nu ökar och företagen börjar efterfråga arbetskraft ska den finnas på plats. Det generella sysselsättningsstödet till kommunerna ökas från 4 till 5 ½ miljarder . Det förstärks till 6 miljarder och 2006 till 7 miljarder. Det är på nytt jättelika siffror. Men, herr talman, som var i kammaren och jag som kommer från , vi har det lätt. är nämligen en hundradel av landet. Räknar vi bort en tredjedel som schablonmässigt går till landstingen och sedan tar bort några nollor, kan jag påstå mellan tummen och pekfingret att får en hundradel av landet. 100 000 invånare; sedan kan ni räkna på era egna kommuner. Det är ungefär 35 miljoner mer än . får kommun 40 miljoner, och 2006 så där 46 miljoner. Ja, så kan man fortsätta att räkna om detta till, ja vad vet jag, sådana som lägger sten på , vårdbiträden, undersköterskor eller de som tar hand om barnbarnen på dagis. Så ska man se på politiken, och så har vi alla ett ansvar för att växla ned de jättelika talen. I varje fall begriper inte jag dem. Jag måste göra så. För att öka den inhemska efterfrågan fortsätter vi med kompensation för en del av egenavgifterna till det nya pensionssystemet. När vi har gjort den delen återstår 12 ½ %. Med det vi nu gör kommer vi upp till 87 ½ % kompensation för egenavgifterna. har fattat beslut om ökade resurser till landets kommuner för att de ska kunna anställa ytterligare 6 000 personer i förskolan . För att skjuta på den uppåtgående konjunkturen inför vi en särskilt tidsbegränsad skattereduktion för reparationer, ombyggnad och tillbyggnad, det som kallas en typisk politisk förkortning. Vi har alla tidigare erfarenhet av ett sådant avdrag, vars syfte är att tidigarelägga investeringar på området. Det fungerar väl i ett konjunkturläge som det vi nu är i. , , kommer den så kallade 3:12-utredningen med sitt förslag till förändringar i skattesystemet för småföretagare. Pengarna är reserverade för de åtgärderna. kommer , om vi följer regeringens förslag, att slopa arvs- och gåvoskatten. Det enskilt viktigaste skälet för detta är att underlätta generationsskiften i dessa företag. I detta sammanhang måste jag för kammarens ledamöter få citera några rader ur den stora lokaltidningen på västsidan av landet. I kunde man läsa bland annat följande i den del av tidningen som handlar om ekonomi och politik. Svensk industri säljer som aldrig . är ett suveränt land för produktion. Så här ser myten ut: Svensk arbetskraft kostar för mycket, våra varor är för dyra, jobben försvinner. Det här är sanningen: Världen skriker efter Made in . Vi får gå tillbaks för att hitta lika stor livskraft i industrin. Det här är inte från en debattartikel som jag eller någon annan socialdemokrat har skrivit utan från nyhetsplats i största dagliga tidning, , . Det här talar väl egentligen för sig själv. Till mina värderade meddebattörer: Var inte så pessimistiska. Glöm inte historien om pojken som jämt ropade på vargen. Se det ljusa. Jag påstår inte att allt är frid och fröjd. Det enda jag säger är att det är ett ganska bra land vi lever i även när det gäller industrin. Jag vill säga några ord om ett av de borgerliga partiernas sätt att finansiera sina så kallade reformer. Man ska sänka ersättningen till de sjuka, de arbetslösa och förtidspensionärer och så vidare. Man ska inte leva på bidrag. Då har jag två frågor. En mig närstående person blev arbetslös sömmerska när en syfabrik i lades ned. Hon var med i facket och också i a-kassan. Hon fick då ersättning från a-kassan fram till det att hon fick ett nytt jobb. Det tog sin tid. Levde hon på bidrag? Var inte det ett utfall av den försäkring som hon hade? En annan person jag känner, en ung flerbarnspappa, fick en mycket svår sjukdom. Jag känner personen väl. Han var sjuk . Levde han på bidrag? Han omfattades ju av det allmänna sjukförsäkringssystemet. Sluta med att säga att folk lever på bidrag när de får från a-kassa, sjukförsäkring eller vad det kan vara. Nej, jag vågar inte säga det en gång. De båda personerna som är mig närstående tycker inte att de levde på bidrag. De tyckte att de fick vad de var berättigade till. Vi socialdemokrater säger så här: Glöm inte att det är de sjuka, arbetslösa, förtidspensionerade och de som är hemma med sina barn som ska stå för fiolerna för , nej, inte , för förslag. Det är kvintessensen av betänkandet i den delen. Vi är alldeles övertygade om att generell välfärd, trygghet för alla och rättvisa är bra för alla. Även för dem som har det ekonomiskt ganska bra är det bra med generella system, att utjämna risker, inga nådegåvor och rättigheter. Då vågar människor ta språnget. , herr talman, ska jag avsluta genom att citera ur en bok ni strax ska få namnet på: Beroendet av andra människor, inte friheten från dem, är vad som gör oss till människor. Beroendet av och tacksamheten mot andra människor.