prot · GR09114 · 2004-05-12 00:00:00 — Med det argumentet blir det inte många arbetsmiljöregler kvar över huvud taget. Vad tyckte egentligen om förbudet mot asbest? Varför skulle man inte kunna ha kvar det? Man kan ju jobba någon annanstans. Om man nu tror att människor ska ha rätt till en bra arbetsmiljö, måste man naturligtvis också agera så. Det blir lite komiskt när både och lite som i en bisats i slutet råkar nämna att det finns något som heter arbetsmiljö där människor arbetar också. Om det bara hade handlat om människors eget agerande, om det bara hade varit en fråga för om han röker eller inte, hade det varit en totalt ovidkommande sak, men är det bevisligen inte så. är det bevisligen så att väldigt många människor inte tar ansvar för sina egna handlingar, för i så fall hade de inte utsatt restauranganställda för den cancerrisk som det faktiskt innebär. Om det nu är ett bärande argument att alla förbud väcker något slags lockelse att bryta mot dem, som antyder, måste jag fråga: Hur ofta tror att folk känner en stark lockelse att slå sina barn? Det är också förbjudet. Jag har lite svårt att se att alla förbud per definition väcker något slags lockelse att bryta mot dem. Tvärtom tror jag att det finns gott om förbud som visar på en allmän acceptans och skapar en uppmärksamhet på viktiga frågor. De här två frågorna är jag lite nyfiken på att höra svaren på: Vad gör man när folk inte tar ansvar för sitt eget bruk på restaurangerna? Hur ser man då till att människor får en bra arbetsmiljö? 142 () replik: Jag vill först peka på att med stor nogsamhet undvek att svara på den fråga som jag ställde till honom, nämligen om samma personer som vi ska skydda från tobaksrök från andra ska tillåtas att sälja cigaretter på krogen. Det fanns inte en tillstymmelse till svar på den frågan. Jag menar att det får finnas någon form av gräns för hyckleriet. Jag är för att vi ska ha en massa förbud. Jag tycker exempel inte att man ska få mörda folk. Jag tycker också att det var bra att arbetarskyddslagstiftningen infördes så att vi inte skulle ha asbest kvar, för det är något som man inte kan skydda sig mot om man flyttar in i ett hus. Men det här gäller bara de människor som arbetar på serveringsställen. Asbest var ju farligt för alla människor, men det kunde man ju inte veta. Men om det är rökigt på en krog kan jag som inte är rökare lägga märke till det på en gång, och då behöver jag inte gå dit. Jag tycker att vi ska ha en bra arbetarskyddslagstiftning i det här landet. Som bekant var det liberaler som började motionerna om det. Jag tycker att vi har en hedervärd tradition här. Men jag menar att om vi ska ha en effektiv bekämpning av tobaksbruket, och det tycker jag att vi ska ha, får vi också se till att vidta effektiva åtgärder. Jag anser inte att det är effektivt att flytta nyttjandet av tobak från krogen utanför och kanske mitt . Däremot är jag absolut förespråkare för att vi ska ha rökfria krogmiljöer. Jag tror att det är ett bra konkurrensmedel. Om det skulle vara så som ni säger, skulle det vara jättebra. Men det är ett mått av pekpinnepolitik att peka på detta. Det betyder inte att jag är emot arbetarskyddslagstiftningen. Den tycker jag är bra, och den står jag bakom. 143 () replik: Ska samma människor som ska ha rätt att jobba i rökfria miljöer också få sälja cigaretter? Ja, självklart. Detta handlar alltså inte om ifall människor ska få röka eller inte. Jag sade det i mitt inledningsanförande, och det är värt att säga det igen, att människor kommer även med denna lagstiftning att få röka. Men det kommer inte att vara tillåtet att röka där det drabbar andra. Jag lite svårt att förstå att man inte förstår just denna pedagogiska poäng. Om någon på en bar köper cigaretter och sedan går hem och röker cigaretterna hemma eller i utemiljö, där det bevisligen inte får samma effekt, är det klart att det inte är några problem. Men om jag köper ett par cigaretter och står och röker precis jämte den som jobbar på en bar eller en restaurang har det en annan effekt. Det är väl dokumenterat. Och det är väl dokumenterat att här hjälper det inte att fixa lite bättre ventilation. Amerikanska forskare pratar om att det behövs tornadostyrka inne i en lokal för att kunna klara att göra en ventilation som är säker och fri från cancerframkallande ämnen. Då kan man säga att skillnaden mot asbest är att människor också ska bo i den miljön. Det är bra att liberaler var för arbetarskyddslagstiftningen , men det hjälper ju inte riktigt om man inte inser att människor som arbetar har behov av att få en säker och bra arbetsmiljö. När så väldigt många människor upplever just detta problem måste vi som lagstiftare våga säga att detta är en uppgift för oss. Det är inte för att människor ska röka mindre det kan måhända vara en positiv bieffekt och inte för att vi ska visa på några slags allmänna pekpinnar, utan för att det faktiskt handlar om en grupp människor som inte själva har valt att röka utan som har fått ta konsekvenserna av andras agerande, nämligen att människor inte gör det som efterlyser och inte tar ansvar för sitt eget bruk. Det är det som denna lagstiftning ger möjlighet att komma till rätta med. 144 () replik: Den sista meningen är jag, och många andra överens om. Jag uppfattar också att rökare är både ansvarslösa mot sig själva och tyvärr också hänsynslösa mot andra. Men på den andra punkten skiljer och jag oss väldigt mycket åt, nämligen vilka metoder vi ska använda för att minska tobaksbruket. Jag uppfattar att det inte är absolut nödvändigt för någon som inte vill ha med tobaksrök att göra att ta jobb på ett sådant ställe. Jag tror inte att det är på det sättet. Om det hade funnits någon konsekvens i argumentation, skulle han också yrkat på förbud mot alla rökrum som finns på hotell. kan man begära ett rökfritt rum, och det är många av oss också i socialutskottet som gör det. Tyvärr är det några stycken som väljer ett annat rum, och då måste det också städas av någon, såvitt jag förstår, och det finns ju några som är villiga att göra detta. Jag tror för min del att om vi ska ha en effektiv politik mot rökning, måste den grunda sig på att vi satsar på att förklara att rökning är medicinskt skadlig och att det inte handlar om att flytta rökarna från ett ställe till ett annat. Jag tycker också att ska fundera över argumentet för att samma personer som han vill skydda mot rökning ska sälja dessa rökverktyg. Det är inte glasklart att det är en effektiv bekämpning av tobakens skadeverkningar. Jag förstår att det är ett problem att oskyldiga människor som går på krogen drabbas, och jag är inte glad över att det är så. Men jag skiljer mig på den punkten att jag inte tror att detta förbud är en effektiv metod att bekämpa tobaksbruket. 145 (): Frågan om rökning på serveringsställen hamnar någonstans i gränslandet, tycker jag, mellan vad man kan kalla det privata och det allmänna och om det allmänna intresset ska få bestämma över vad den enskilda människan vill göra och vill riskera. Det går naturligtvis inte att förneka alla de skadeverkningar som har nämnts här både för rökare och för passiva rökare. De har länge varit vetenskapligt klarlagda. Det är också därför som de allra flesta tycker att offentliga lokaler ska vara helt rökfria. Och självklart ska ingen ofrivilligt behöva utsättas för tobaksrök. Men, och det är här som problemet lite grann ligger i diskussionen, till serveringsställen går ju människor frivilligt och har all rätt att med sitt val visa att de föredrar rökfria lokaler. Därför tycker jag inte att man ska förbjuda rökning på restauranger i första hand för gästernas skull. Som personal har man inte alltid samma valmöjlighet om man inte vill byta yrke. Eftersom vi inte i andra sammanhang säger att personal ska byta yrke från miljöfarliga yrken, känns det svårt att kräva det av restaurangpersonalen. För mig är personalens hälsa det avgörande argumentet för att trots allt förbjuda rökning i lokaler där restaurangpersonal vistas stora delar av arbetstiden. Förutsättningen för att en förbudslag ska accepteras och respekteras är att den framstår som välmotiverad och inte ingriper i individens frihet mer än nödvändigt. Tyvärr är just propositionens förslag om hur rökrummen ska användas så detaljerat och så långtgående att det kan motverka förståelsen och faktiskt leda till praktiska problem. Det föreslås att varken personal eller gäster ska få ta med sig någon form av mat eller dryck till rökrummet. Jag menar att ett sådant förbud kan minska respekten och sprida ett löjets skimmer över den nya lagen. Det som står i texten måste tolkas som att en rökare förutom öl, vin, kaffe eller lunchbricka inte heller får ta med sig en skål chips eller hålla en kanelbulle i handen på väg in i rökrummet. Frågan är öppen jag vet inte om någon i utskottet kan besvara den om en person ska få ta med sig egna halstabletter eller tuggummi in i rökrummet. Det framgår inte av regeringens förslag. Ett sådant långtgående förbud är till att börja med svårt att genomdriva effektivt. Man kan tänka sig att det är många gäster på en pub till exempel som inte gärna vill låta ölglaset bli stående om de ska gå ut med en kompis och röka. Man kan tänka sig övervakningssituationer där personalen måste kontrollera att reglerna åtlyds. På en lunchrestaurang kan det vara svårt att behöva tjata på gästerna om att de inte får ta med sig en kopp kaffe när de ska röka en cigarett efter maten. Men det viktigaste för mig är, trots allt, att det här förbudet är en omotiverad inskränkning i den personliga integriteten. Jag är inte rökare själv, kan jag passa på att påpeka. Men det är faktiskt tillåtet för den enskilde att vara rökare. Det är det i , hur ohälsosamt och skadligt det än är. Tobakslagens regler är till för att hindra personal och andra besökare från att ofrivilligt utsätta sig för rök. Den är inte till för att genom pekpinnar och detaljstyrning göra det otrivsamt för dem som vill röka. De väljer det hur ohälsosamt det än är. Ur arbetsmiljösynpunkt finns det inga skäl, tycker jag, att hindra gäster att ta med sig mat och dryck in i rökrummet, och ur hälsosynpunkt blir inte rökningen mer eller mindre farlig om den sker i samband med förtäring. Jag har skrivit en enskild motion tillsammans med några andra folkpartister där vi föreslår att lagtexten utformas så att den tillåter att gästerna får ta med såväl mat som dryck till rökrummet, om serveringsstället finner det lämpligt. Det ska naturligtvis kafé- eller restaurangägaren bestämma. Men det finns ingen anledning att i lagtexten generellt förbjuda varken kaffe, vin, öl eller en smörgås i rökrummet så länge inte någon servering förekommer. Folkpartisterna i socialutskottet har gått vår motion till mötes genom att föreslå att den här detaljerade lagtexten tas bort och lämnar möjlighet att anpassa bestämmelserna successivt efter vunna erfarenheter efter det att lagen har införts. Jag vill passa på att yrka bifall till reservation nr 3 under punkt 4. Jag avslutar med att beklaga att när majoriteten avstyrker motionsyrkanden gör den det utan motivering. Man skriver bara att man delar regeringens bedömning och därför avstyrker motionen. Det hade varit intressant att läsa en del argument mot de yrkanden som avstyrks. Föredrogs socialutskottets betänkande 2003/04:SoU8 Rökfria serveringsmiljöer m.m. (prop. 2003/04:65). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 10 §.) 9 § Reformerade regler för bank- och finansieringsrörelse 146 (): I detta betänkande har utskottet behandlat reformerade regler för bank- och finansieringsrörelse. Man kan i huvudsak säga att det är en ordentlig modernisering av lagstiftningen som gäller banker och kreditmarknadsföretag. Den största nyheten i betänkandet är att inlåningsmonopolet avskaffas. Utskottet vill att förslagen ökar valmöjligheterna för konsumenterna och ger dem möjlighet att sätta in sina sparpengar hos fler företag och institut än de sedvanliga bankerna som finns . Det medför en ökad konkurrens på inlåningssidan som kommer att stärka framför allt konsumentsidan och dem som sätter in pengar. Jag skulle också vilja peka på att utskottet har gjort en liten avvikelse från den ursprungliga propositionen när det gäller internbanker i en koncern som inte har som huvudsakligt ändamål att driva finansiell verksamhet. De undantas från tillståndsplikt för finansieringsrörelse oavsett om det lånemottagande koncernbolaget vidareutlånar eller inte. Vi går alltså ett steg längre här. Under beredningens gång har det visat sig att ett antal svenska företag skulle få ganska väsentliga problem med det förslag som förelåg. Genom den justering som utskottet har gjort har vi undanröjt dessa problem, och de kan fortsätta sin verksamhet på ett positivt sätt. Med anledning av några motioner gör utskottet en ändring som innebär att gamla spar- och låneföreningar kan fortsätta sin verksamhet. Det har funnits en undantagsregel tidigare. Det beslut som kommer att fatta om detta betänkande innebär att dessa spar- och låneföreningar kan fortsätta med sin verksamhet. vill jag säga att utskottsmajoriteten ger ett uppdrag, ett tillkännagivande, till regeringen att göra en belysning av hur det ser ut med betalningsmedel, tillgång via bankomat och så vidare, som ägs av bankerna och om detta system är ett stort hinder för mindre banker och institut att kunna vara med och konkurrera på marknaden. Vi vill i första hand ha en belysning av situationen. Regeringen får återkomma med den delen. Detta, fru talman, var i huvudsak vad detta betänkande innehåller. 147 (): Det här betänkandet innebär att konkurrensen skärps och stärks på den finansiella marknaden i . Det är bra. Det kan leda till lägre kostnader, större valmöjligheter och kanske till och med högre inlåningsräntor för kunderna. Om den slutsatsen är liberalerna, regeringen och utskottsmajoriteten överens. Men om ökad konkurrens på den nationella marknaden leder till detta goda får det åtminstone mig att dra slutsatsen att samma fördelar och kanske mer därtill dyker upp genom en ökad internationell konkurrens och en så långt möjligt gemensam finansiell marknad i EU. har gång på gång slagit fast hur viktigt det är med en gemensam finansiell marknad i EU, både för tillväxt och . På något sätt glömmer man bort eller lägger inte tillräckligt stor tyngd vid den insikten i det här ärendet. Det är synd. Med detta beslut tar man ett kliv åt motsatt håll. I betänkandet föreslås, liksom i propositionen, en ny definition av vad en bankrörelse är. Den nya definitionen innebär att det ställs andra formella krav på svenska banker än på banker i andra länder. Om man vill underlätta den finansiella integrationen i ska man, tror jag, undvika att ha olika definitioner i och i EG-rätten. När det gäller EG-rätten är det förvisso ett minimidirektiv, men både de svenska intressena och de gemensamma europeiska intressena talar för att vi ska försöka undvika att skapa särlösningar på detta område. Det försvårar den gränsöverskridande konkurrensen. Det är bakgrunden till reservation i ärendet. Flera tunga remissinstanser instämmer. menar till exempel att det inte är helt klart vilka företag som är verksamma som skulle omfattas av definitionen. Man varnar för osäkerhet och oklarhet för såväl insättare, investerare som låntagare. I definitionen av bankrörelse skrivs nu in krav på att den ska ingå i generella betalsystem, men man slår inte fast vad ett generellt betalsystem är. Till och med regeringen erkänner i propositionen att det är svårt att exakt definiera vad det är. Det står till exempel i propositionen och betänkandet att kravet på generellt betalsystem innebär att kortet kan användas till nästan alla betalningar ett hushåll normalt sett behöver göra. Det är inte ett under av tydlighet i en definition. Det är inte bara som har varit kritisk i remissrundan. OM och Stockholmsbörsen är andra kritiska röster i remissomgången. och är andra. Den sistnämnda varnar till exempel för att den föreslagna definitionen kan skapa osäkerhet kring den legala formen för svensk bankverksamhet i andra EU-länder. Ett företag som i ett EU-land inte definieras som bank kan starta ett dotterbolag i , ansöka om oktroj i enlighet med svenska regler och sedan bedriva bankrörelse i moderbolagets hemland utan att verksamheten där behandlas som bank. Jag gillar konkurrens. Jag gillar tjänstekonkurrens inom EU-länderna, inte minst på den finansiella marknaden, men en sådan konkurrens är i så fall inte beroende av vilka definitioner man har på bank, utan vilka tjänster och avgifter bankerna har för att få nöjda kunder. Även är kritisk. I ett yttrande över lagrådsremissen slår man från ECB fast att regeringens förslag försvårar målsättningen att skapa en fullt ut integrerad marknad för finansiella tjänster. Från sida delar vi den oron. Sämre ekonomisk konkurrens på finansmarknaden är inte en bra strategi för den som vill ha högre tillväxt i och . Under finansutskottets behandling av detta ärende har vi, som sagt, stött på problem i regeringens proposition, där förslagen har fått effekter som inte var önskvärda eller påtänkta. Det är bra och välkommet att utskottet ändrar förslaget på dessa punkter. Det har till exempel gällt internbanker. Företag som och har påpekat att propositionens förslag innebär konkurrensnackdelar för svenska företag gentemot utländska när det gäller affärer som till exempel kräver krediter. Det har också gällt förutsättningarna för spar- och låneföreningar. Det är bra att utskottsbehandlingen har förändrat förslaget på dessa punkter. Vi skulle ha önskat att man gjorde det också när det gäller definitionen av bankrörelsen. Jag vill nämna att det finns anledning att mycket noga följa utvecklingen när det gäller möjligheten för icke-finansiella företag som inte omfattas av insättningsgarantin. Det är väldigt positivt med ett ökat utbud. Men det innebär också risker. Man kan inte bortse från risken att sparare inte uppmärksammar att insättningen i de här företagen inte omfattas av garantin. Regeringen planerar en del åtgärder för att komma åt detta. Från sida är vi rädda att dessa kanske inte är tillräckliga, men vi har valt att inte reservera oss på denna punkt. Vi tror att det finns all anledning att följa utvecklingen väldigt noga och vara beredda att snabbt ingripa om det visar sig att farhågorna besannas. Med detta vill jag yrka bifall till reservation nr 1. 148 (): Det är i allt väsentligt bra och kloka förslag som presenteras i betänkandet om reformerade regler för bank- och finansieringsrörelse. Här slopas bankernas inlåningsmonopol. Här ökar valmöjligheterna för konsumenterna, och vi får tillfälle att sätta in våra sparmedel hos fler företag än . Jag tror att det med all sannolikhet kommer att leda till högre inlåningsräntor och bättre villkor för kunderna. Det kommer inte längre att behövas tillstånd för att driva finansieringsrörelse för företag som ger kredit till kunder som köper det egna bolagets varor och tjänster. Det är bra att utskottet, mot regeringens förslag, enhälligt nu också utvidgar undantaget för att också gälla krediter som ges till kunder i andra bolag inom en koncern för köp av det bolagets varor och tjänster även om vi i utskottets majoritet tycker att undantaget bör analyseras ytterligare. Det är väldigt roligt att finansutskottet lyssnar på kloka förslag från berörda intressenter, så som har skett i det här fallet. Vi föreslår också till skillnad från regeringens förslag att en internbank i en koncern som inte huvudsakligen har som ändamål att driva finansiell verksamhet undantas från tillståndsplikt för finansieringsrörelse oavsett om det lånemottagande koncernbolaget vidareutlånar pengarna eller inte. Det är en bra förbättring jämfört med propositionen. Det gläder mig särskilt att utskottet har tillstyrkt den kristdemokratiska motionen och det motsvarande krav som finns från en miljöpartist och två socialdemokrater som föreslår att gamla spar- och låneföreningar som bedriver verksamhet enligt övergångsbestämmelserna i lagen om finansieringsverksamhet ska få fortsätta att driva sin viktiga verksamhet enligt dessa kloka bestämmelser. Det var något som regeringen inte tyckte. Det här är ett betänkande där regeringen om uttrycket tillåts har gått på pumpen på ett flertal punkter, men där finansutskottet har lyssnat på kloka och praktiska synpunkter från det civila samhället. Så ska det vara i en demokrati. Det finns dock en skönhetsfläck i detta betänkande även solen har ju sina fläckar. Det är att utskottsmajoriteten inte har bifall till en kristdemokratisk motion och en centermotion som tar upp de kreditgarantiföreningar som byggs upp runtom i landet, framför allt i den svenska glesbygden. Tanken med dessa föreningar är att ge näringslivet bättre förutsättningar i närområdet. Vi vet ju att bankerna inte får ta några risker. Vi vet också att bankerna ofta är ganska avvaktande till begäran om krediter och planer som läggs fram av entusiastiska entreprenörer och att det ofta är väldigt svårt för dem som vill starta företag, inte minst i glesbygd. Jag vill nämna det generella problemet med den rekordhöga svenska skattekvoten som gör att det är väldigt svårt för enskilda personer att bygga upp ett sparkapital som är tillräckligt stort för att ha som insatskapital när man startar sitt företag. Bland annat därför minskar nyföretagandet. Det är mycket som borde ha gjorts. Här missar faktiskt majoriteten, med Socialdemokraterna i spetsen, ett enkelt sätt att förbättra riskkapitalförsörjningen som varken kan förklaras av statsfinansiella eller, såvitt jag förstår, ideologiska skäl. Jag ser inga sura miner på regeringsbänken, så jag tror att det är så. Det är obestridligt att dessa kreditgarantiföreningar har ett starkt stöd från EU. Man har insett att det är viktigt att skapa bättre förutsättningar för riskkapitalförsörjning. Det finns något som heter mutual guarantee companies. Det är en sorts privata försäkringssystem där flera mindre företag går samman och erbjuder sina medlemmar både tillgång till riskkapital och stöd och rådgivning av andra medlemmar med erfarenhet av affärsutveckling. säger att det behövs ungefär 10 miljoner för att den operativa verksamheten i de här föreningarna skulle kunna komma i gång och därmed frigöra mångdubbelt mer i riskkapital i den svenska verkligheten inte minst i den glesbygd som blöder av avfolkning och dåliga förutsättningar att bo kvar. Utskottet konstaterar slutligen att det finns ett fungerande regelverk, men vissa hinder av finansiell natur för etablering av kreditgarantiföreningar. I stället för att göra någonting ska man som vanligt noga följa utvecklingen, som det brukar heta när man inte tänker göra något. Jag tycker att borde bifalla reservation nr 2 och yrkar därför bifall till den. 149 (): Betänkandet om reformerade regler för bank- och finansieringsrörelse är omfattande. Som tidigare nämnts har enigheten varit stor kring betänkandet. Processen i utskottet har, som jag ser det, varit mycket bra alltifrån skrivväxlingar och uppvaktningar till diskussioner. Man har visat stor lyhördhet. Det har varit ett positivt arbetssätt, där samförstånd har nåtts även över blockgränserna. Jag ska därför beröra enbart ett sakområde där jag har en avvikande mening. Det är riskkapitalbildningen för främst de små och medelstora företagen. Bakgrunden till modellen för kreditgarantiföreningar finns att söka i . EU-medlemskapet öppnade för den typen av föreningar där syftet är att underlätta riskkapitalbildningen. Med hjälp av föreningarna kan företagen låna pengar till en relativt låg kostnad. Även staten har insett värdet av den här typen av kreditgivare. Staten har därför hjälpt till med informationsinsatser för att bilda föreningar runtom i landet efter den så kallade Vimmerbymodellen. I anses föreningar nödvändiga för att åstadkomma tillväxt och lönsamhet i små och medelstora företag. Vi kan konstatera att nyföretagandet i är på nedgång.