prot · GR0983 · 2004-03-16 00:00:00 — Ett av dem är att jag i en artikel i såg det som många av oss har befarat, nämligen att våra universitet befinner sig i den situationen att man behöver säga upp seniorforskare. Vi som har befunnit oss i universitetsvärlden och vet hur svårt det är att få en fast tjänst på ett universitet inser att det är ett tecken på att den ekonomiska situationen för universiteten är väldigt allvarligt. Den är kanske allvarligast just i SLU:s fall, där den dåliga ekonomin de facto leder till uppsägningar av seniorforskare. Jag skulle vilja veta hur ministern ser på den här utvecklingen, framför allt då den verkar vara accelererande. Man kan också säga att det blir en konflikt med tanke på regeringens krav på utökat antal doktorander när man inte utökar de fasta medlen till . De pengarna måste i så fall tas från någon annanstans. Då är det framför allt teknisk och administrativ personal och seniorforskartjänster som blir föremål för neddragningar. Det andra skälet till att jag har tagit upp den här frågan är att jag har haft förmånen att besöka flera av SLU:s institutioner . Jag upplever att det finns en stark ekonomisk stress just bland seniorforskare, en ekonomisk stress som delvis faktiskt blivit ett arbetsmiljöproblem men som jag också ser som ett allvarligt problem när det gäller kvaliteten på forskningen framöver. Det finns risk för att det blir allt större fokus på ekonomin och alldeles för lite fokus på egentlig forskning. Om dagarna för seniorforskarna mer går åt att oroa sig för hur de ska få ihop pengarna än till att tänka på forskningsanmälning och vilken forskning de ska bedriva är det inte bra för . Anledningen till att jag ställde frågan till jordbruksministern och inte till utbildningsministern är att en av de saker som jag funderat mycket på sedan jag kom in i jordbruksutskottet är varför SLU ska ligga under och inte under . Skälet måste vara att SLU har särskilda kvaliteter som institution. Jag tycker inte att det har framkommit av ministerns svar. I stället skulle jag vilja påstå att det här svaret lika bra hade kunnat vara skrivet av . Jag känner en viss oro inför en del av formuleringarna i ministerns svar, bland annat följande: Inom ramen för SLU:s verksamhet ligger förutom nyfikenhetsbaserad grundläggande forskning för vilken staten är garant också ett ansvar för en mera tillämpad forskning, vilken i stor utsträckning också bör finansieras av berörda näringar. Jag är orolig för den socialdemokratiska synen på vad som är tillämpad forskning. Det är en skillnad mellan tillämpad forskning och utveckling. Utveckling ska naturligtvis betalas av näringen, men tillämpad forskning är så mycket mer än näringsinriktad forskning. Jag ska komma tillbaka till det i ett senare inlägg. Jag skulle bara vilja fråga hur ministern anser att SLU ska klara alla de uppdrag som vi ger dem med den situation som finns , vilket bland annat innebär att man hade back i budgeten och har ett sparbeting på . 71 Jordbruksminister (): Jag tycker att det var en komplimang som gav mig när hon sade att det lika gärna kunde ha varit som gett det här svaret. Vi måste ha en konsistent politik för våra universitet. Jag tycker att det inte finns någon motsättning mellan detta och att vi har ett sektorsuniversitet som ligger under ansvarsområde. Jag ser fördelar med att vi har det här inom den gröna näringen, och jag ser också fördelar med att vi kan låta grundforskningen möta den tillämpade forskningen. I den socialdemokratiska forskningspolitiken ligger ju att staten har ett särskilt ansvar för att stötta forskningens frihet, en vital grundforskning och forskarutbildning. Sedan oroar sig för seniorforskarna. Det är klart att vi inte vill ha en modell där lärosätena på ett mekaniskt sätt fördelar resurserna för forskning och forskarutbildning. Vi vill ha ett system där man noga prövar hur dessa resurser ska användas. Det innebär att SLU, liksom andra universitet, noga får prioritera och noga får avgöra hur man ska kunna bygga upp hög vetenskaplig kvalitet så att man står sig i konkurrensen nationellt och internationellt. För SLU:s del har detta inneburit att man har gjort förändringar i verksamheten och omprioriteringar som också har gynnat det som betonar, alltså den grundläggande forskningen. Men omprioriteringar i verksamheter leder inte så sällan till personalförändringar. Det är då ett ansvar och ett uppdrag för universitetsledningen att hantera dessa problem. Jag tycker att man har gjort det på ett mycket bra sätt, så jag känner inte den oron. Det är klart att de seniorforskare som jobbar inom de områden som väljer att profilera sig inom har mycket goda möjligheter att få forskningsanslag, inte bara basanslag utan de kan också attrahera annan extern finansiering. 72 (): Det bekymmersamma är ju att de forskare som attraherar extern finansiering befinner sig i ett moment 22. Jag har besökt flera av de institutioner som det satsas på och som är framgångsrika och får mycket extern finansiering. Den externa finansieringen är sådan att den inte täcker hela kostnader. Den täcker inte overhead-kostnader och inte höga lokalkostnader. Jag träffade en institutionsföreståndare på flyget för inte så länge sedan. Han sade: är jag i den sitsen att det äntligen går jättebra. Vi har fått pengar från EU och till och med från , vilket nästan är omöjligt för folk på SLU eftersom dess profil inte ligger inom det området. Det betyder att jag måste jag säga upp en till. Har jag inte full täckning måste jag ta av mina fakultetsanslag. Då måste jag avskeda en av de lärare som undervisar mycket. Dessa lärare kan inte dra in några stora externa medel. Slutligen hamnar man i ett ekorrhjul. Vad man än gör löser sig inte situationen ekonomiskt. Jag är oroad över att ministern inte är oroad över situationen på SLU. Den är allvarlig. Jag har varit på minst fem sex olika institutioner, och det finns inte en enda institution där man inte hyser oro för ekonomin och där inte ekonomin är det centrala budskapet. Det gäller från till , från tillämpad till väldigt grundläggande forskning. När det gäller detta med grundläggande forskning och tillämpad forskning är jag inte orolig för den grundläggande forskningen, även om jag borde vara det också. Jag är orolig för den tillämpade forskningen och den ganska snäva syn som ministern tycks ha på vad som är tillämpad forskning när hon säger att näringen ska betala den. Jag ska ge ett par exempel på vad jag anser vara tillämpad forskning, och jag har hämtat dem ur två av regeringens propositioner och skrivelser. Jag läser ordagrant: Forskning skapar förutsättning för bred kunskap, kompetensuppbyggnad och bidrar därmed till hästsektorns utveckling. Exempel på områden där forskning kan behöva utökas är hästens sociala betydelse, den betydelse den har för samhället och olika faktorer med betydelse i synnerhet för barns och ungdomar säkerhet i samband med hästsport. Det här är tillämpad forskning. Men jag kan inte se att hästsektorn som är en ganska fattig sektor inom svenskt näringsliv skulle ha råd att betala denna forskning. Jag kan inte heller se att eller skulle betala sådan forskning. Möjligtvis skulle Formas kunna göra det, men jordbruksministern ger ju inte några utökade anslag till Formas. Ett annat område är fiskeriområdet. Där påpekar regeringen i sina propositioner att det behövs mer forskning när det gäller kust- och insjöfisket samt fritidsfisket. Det bör stärkas och långsiktig strategi för forskning och utveckling inom fiskeområdet bör utarbetas. Detta är också tillämpad forskning. Jag kan inte se att fiskerinäringen skulle ha råd att betala denna forskning. Hur tänker ministern se till att den typen av forskning finns i framöver? 73 Jordbruksminister (): Jag är mycket medveten om att SLU inte har haft någon enkel ekonomisk situation. Ledningen för har ett stort uppdrag, att anpassa verksamheten och strukturen på ett sådant sätt att tillgängliga medel kan användas på ett klokt sätt. Man måste också skapa en sådan ansvarsfördelning mellan fakulteter och institutioner att man får en fungerande miljö. Det har på många sätt varit en omvälvande tid inom SLU. Men jag har uppfattat att ledningen har klarat uppdraget på ett bra sätt och att man nu har en kraftfull struktur inför de utmaningar som ligger framför . Jag ska inte upprepa vad jag har sagt. Men när det gäller den externa finansieringen är det inte riktigt så illa som hävdar. Det har tillförts vissa pengar genom extern finansiering inom SLU:s område. Jag kan nämna att det via har tillförts 30 miljoner till SLU. Formas är inte heller helt utan pengar. Därifrån har pengar tillförts både till fiskerisektorn och till ekologisk odling. Det har alltså tillförts vissa pengar inom ramen för det som efterfrågar. Man kan alltid säga att näringen inte kommer att kunna betala. Det är klart att det krav på ökad andel extern finansiering som vi ser och att man i vissa fall upplever en brist på basfinansiering av forskartjänster inte ska negligeras. Det är sådant som uppfattas som problem i universitetsvärlden och säkert kan utgöra problem i vissa sammanhang. Men jag tycker inte att man kan se på helheten med så negativa ögon som gör. Vi håller på med en omstrukturering av SLU. Inom ramen för den omstruktureringen finns det en satsning på grundforskning och på basresurser. Vi har samma krav på SLU som på alla andra universitet, att man ska kombinera med extern finansiering. Jag menar att vi har goda förutsättningar för att få ett antal goda resultat från den här forskningen. 74 (): Problemet är ju hur man på SLU och de som befinner sig i den här verksamheten uppfattar situationen. lade man fram en rapport från . I den rapporten står det att av de som är doktorander på SLU på nästan alla institutioner utom en är det ingen som vill gå vidare till en seniorforskarkarriär därför att situationen för seniorforskare är så svår och allvarlig som den är. Jag har ganska goda kontakter på personnivå inom SLU. Det betyder att jag kanske får en bild som skiljer sig något från den bild som jordbruksministern får när hon är i kontakt med ledningen. Situationen är alarmerande. Den är exakt så svart som jag beskriver den. Det här är människor som normalt sett är väldigt entusiastiska över sina arbeten. Det är människor som gladeligen jobbar , och har gjort så i hela sina liv, men orkar de inte längre. säger de: Javisst, jag har inget emot att jobba extra med någonting som har att göra med forskning, men jag orkar faktiskt inte göra det med ekonomiplanering. Situationen är som jag beskriver den, och det är allvarligt. På något sätt måste vi som politiker minska kraven eller sätta till mer pengar. Det finns bara dessa två alternativ. 75 Jordbruksminister (): Jag har inte skäl att ifrågasätta det som säger, att det finns forskare som upplever sin situation på det här sättet. Men jag är inte beredd att skriva under på att det skulle vara alla seniorforskare som finns på SLU. Jag utgår från att huvuddelen av seniorforskarna känner att de har tilltro . SLU:s statsanslag för forskning ligger avsevärt högre än fler andra lärosätens, så det är inte så att SLU är i strykklass när det gäller anslag för forskning och forskarutbildning. Av det totala anslaget är det siffror som man har för de här ändamålen. Jag är alltså inte beredd att ge den dystra bilden. Men det är klart att jag skriver under på att vi ska ha uppmärksamhet på relationen mellan basresurser och externfinansiering. Jag skriver också under på att SLU inte har en enkel ekonomisk situation. Men min bedömning är att de är på rätt väg. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2003/04:309 om uppror i jägarföreningar 76 Jordbruksminister (): har frågat mig om jag avser att avvisa den begäran om ändring i 28 § jaktförordningen (1987:905) som i har lovat att arbeta för och om jag avser att ta initiativ till en ökad dialog med jägarorganisationerna för att diskutera vikten av ett avståndstagande från den illegala jakten samt ta fram alternativa lösningar för att minska skador orsakade av rovdjur. I 28 § jaktförordningen finns bestämmelser om när ägare eller vårdare av tamdjur får döda ett angripande rovdjur utan föregående myndighetsbeslut. Den frågan behandlades av i samband med propositionen om en sammanhållen rovdjurspolitik (prop. 2000/01:57). Bakgrunden var att i betänkandet Sammanhållen rovdjurspolitik (SOU 1999:146) föreslog att 28 § förordningen ändras så att ägaren eller vårdaren av ett tamdjur får döda björn, varg, järv eller lo som är under direkt angrepp på tamdjuret. Det skulle således inte längre krävas att rovdjuret först angripit och skadat eller dödat ett tamdjur. Det är den ändringen i förordningen som vill göra. Regeringen gjorde i den nämnda propositionen den bedömningen att det var mindre lämpligt att ändra förutsättningarna för skyddsjakt enligt 28 § jaktförordningen på det sätt utredningen föreslagit. Detta gällde inte minst järven, som minskat i antal på ett mycket oroande sätt. Vidare anfördes i propositionen att flera remissinstanser uttryckt farhågor för att en sådan ändring av förutsättningarna för skyddsjakt enligt 28 § förordningen kommer att medföra stora svårigheter att bevisa om ett jaktbrott begåtts eller om det varit fråga om tillåten skyddsjakt. Regeringen ansåg att dessa farhågor framstod som berättigade. Vid riksdagsbehandlingen av propositionen tog ett flertal motioner upp frågan om ändring av 28 § jaktförordningen. Inte heller fann det dock lämpligt att ändra förutsättningarna för skyddsjakt i enlighet med utredningens förslag (bet. 2000/01:MJU9). avslog på nytt ett flertal liknande motioner om en ändring av 28 § förordningen (bet. 2002/03:MJU9). anordnade miljö- och jordbruksutskottet en offentlig utfrågning om skyddsjakt på rovdjur. Utfrågningen föranleddes av det stora antalet motioner med yrkanden om ändringar i jaktförordningens bestämmelser om skyddsjakt. Utskottet tar ställning till yrkandena i ett betänkande som man planerar att justera . Det har kommit in två olika framställningar till departementet om ändringar av 28 § jaktförordningen. De är från och . Vid utskottets utfrågning aviserade dessutom att det ämnar komma in med förslag till ändring av 28 § förordningen. Framställningarna kommer att remissbehandlas. Regeringens ställningstagande till bestämmelserna om skyddsjakt på rovdjur kan därför ske först sedan fattat sitt beslut och de olika framställningarna om ändringar i jaktförordningen har remissbehandlats. har på regeringens uppdrag redovisat hur arbetet med att förebygga jaktbrott kan förbättras. Verket konstaterar att i sin rovdjurspolicy arbetar för att illegal avlivning motverkas. Särskild utbildning om detta riktas till jaktledarna, och böcker har producerats som tar upp faunakriminalitet och jaktetik. Länsstyrelserna får lämna bidrag av statsmedel för skadeförebyggande åtgärder, exempelvis för uppförande av rovdjurssäkra elstängsel. Viltskadecenter vid utför ett omfattande arbete med forskning och information om åtgärder för att förebygga skada av vilt. Det pågår således redan ett arbete med att ta fram alternativa lösningar för att minska skadorna av rovdjur. 77 (): Först vill jag tacka ministern för svaret på min interpellation. Denna debatt skulle vi egentligen haft , men på grund av en resa med fick jag dra tillbaka interpellationen. Det är ju svårt att delta i en debatt när man är i . Jordbruksministerns svar är försiktigt, och jag har full förståelse för detta eftersom rovdjursfrågorna och kanske i första hand § 28 har blivit laddade frågor. Av svaret framgår att regeringens ställningstagande till bestämmelserna om skyddsjakt först kan ske när fattat sitt beslut och de olika framställningarna om ändring i jaktförordningen har remissbehandlats. Rovdjursfrågan är en fråga som debatteras hett. Jag anser att de stora rovdjuren är en del av den biologiska mångfalden i och att dessa djur därför måste ges utrymme att existera. Rovdjuren har liksom alla andra arter en rätt att existera för sin egen skull, oavsett om vi människor betraktar dem som nyttiga eller skadliga. När man i debatten pratar om rovdjur, skyddsjakt och § 28 syftar man i regel på varg. I debatten kan man höra att vargen är en avvikande individ, att den har ett onormalt beteende eller att den hotar glesbygden. Hos vissa människor finns det tyvärr en beräknande antivargstämning. Detta har gått så långt att vissa jägare har hotat med att inte delta i eftersök av trafikskadat vilt. Jag tycker att det är olyckligt att oskyldiga trafikskadade vilda djur ska få lida i det mot varg. När jakthundar skadas eller dödas av varg får det ganska stor publicitet i medierna. Först kommer det i dagspressen. Sedan rapporteras samma händelser i jakttidningar som även gärna följer upp med mer ingående reportage hos familjer som mist en hund, en familjemedlem, under tråkiga former. Jag förstår naturligtvis hur det kan kännas att få sin hund vargriven. Det är något som man verkligen vill slippa. Men det går inte att komma ifrån känslan av att det finns krafter som i alla lägen vill förstärka tragedin för att få ett känslomässigt och gångbart argument mot vargförekomsten. I en undersökning av och jag tror att rapportens namn är Jakthundar i vargrevir har man gjort en jämförelse av jakthundsanvändningen i fem olika vargrevir och statistiken över vargangreppen på hundar till 2000. Den här undersökningen visar att i genomsnitt dog av de över 600 jakthundarna i vargreviren . Och av dessa säger man i undersökningen att dödades i trafiken, av varg och av andra orsaker vid jakt. dödades vid andra tillfällen än något av de tre förstnämnda. Den här undersökningen visar, liksom många andra undersökningar, att det är ett mindre antal av hundarna som dödas av varg. De protester som jägarna i genomför har resulterat i att i har gått jägarna till mötes och vill diskutera ett mildrande av jaktförordningen. Jag undrar: Hur ser ministern på de här protesterna? Och hur kan vi förändra detta så att det blir en mer positiv dialog? Jag hoppas att ministern kan uttrycka sig lite mer tydligt. 78 (): Den här frågan är väldigt aktuell också i mitt hemlän. Därför tar jag mig före att tränga mig på i debatten. I län har vi ju tre av nio föryngringar som är konstaterade . Det är Hasselforsreviret, Stadrareviret och det nyetablerade reviret i . Jag delar uppfattning att vargen är en del av den biologiska mångfalden och har sin plats också i . Men jag tror, och är övertygad om, att människors möjligheter att freda sina tamdjur, framför allt får och annan boskap, är en mycket viktig fråga när det gäller möjligheten att faktiskt nå etappmålet om 200 vargar utanför renbetesområdet. Det är avgörande, något som också exempel från andra länder visar, att det finns en förståelse och en acceptans hos befolkningen i de områden där vargen etablerat revir och där den finns i större förekomst. , som ju inte kan anses vara några vargfobiker precis, har följt upp miljö- och jordbruksutskottets utfrågning, som det också hänvisas till i interpellationssvaret, med en skrivelse till utskottets ledamöter som också har skickats till regeringen där man tar upp det perspektiv som jag nu har lyft fram. Man säger med tanke på § 28 jaktförordningen: Om en ny text kan formuleras som uppfyller kraven på tydlighet såväl som tamdjursägares behov av att ingripa , och rovdjurens behov av skydd mot missbruk är mycket vunnet! Så jag vill fråga ministern om hon är beredd att skyndsamt vidta de ändringar som krävs i § 28 för att beakta både rättssäkerheten och målen för vargstammen. Att det ska vara skyndsamt har med möjligheten att nå etappmålen att göra. Det handlar om att skapa en acceptans, en förståelse för vargen som en del av vår natur. Dessutom får vi ju, när vi träffar länsstyrelser och hör från folk i olika delar av landet, reda på att de här pengarna till stängsling och så vidare tar slut ganska snabbt, särskilt i områden där behoven är stora. Är ministern beredd att föreslå mer resurser för att klara de förebyggande åtgärder som krävs i form av stängsling med mera? Det handlar ju inte om några stora pengar i det stora hela. 79 Jordbruksminister (): Vi verkar vara rörande ense om att rovdjuren har en plats i den svenska faunan. Vi har ju också tydliga mål för vår rovdjurspolitik. Det gläder mig att vi verkar vara ense om att rovdjurspolitiken ligger fast. Det är ju inte första gången som 28 § jaktförordningen diskuteras. I ett skede var det ju så att vi inte ens hade möjlighet till skyddsjakt på varg. Det gjordes en korrigering, men det har funnits en återhållsamhet med att ändra den här paragrafen ytterligare innan vi har nått målen med föryngringar. Det handlar ju om att använda rätt medel för att nå de mål som vi är ense om att vi vill uppnå. I det här sammanhanget är det en balansgång, som vi alla känner till, mellan legitimiteten för politiken, förtroendet för politiken och svårigheten att kontrollera att vi inte får former av illegal jakt som vi inte önskar och som skulle hota de mål som vi vill uppnå. Vi har ett antal framställningar. Vi har två som redan har inkommit till departementet, från och . Vi har ännu inte registrerat någon från . Men det här berör så att säga alternativa möjligheter att formulera den här paragrafen. Vi vet att vi får ett betänkande från miljö- och jordbruksutskottet, och när den informationen finns tillgänglig kommer givetvis vi i departementet att bereda de här frågorna skyndsamt. Det är vår uppgift. Jag vill understryka att illegal jakt är någonting som vi inte accepterar. Det har vi markerat genom hur vi betraktar illegal jakt. Det är grovt jaktbrott. Vi har också avdelat särskilda pengar för att utreda jaktbrott. har haft särskilda uppdrag för att se hur man kan koppla ihop att förebygga jaktbrott med annan verksamhet, exempelvis inventeringsverksamheten. Jag tycker att jägarorganisationerna har markerat hur de ser på den illegala jakten. Jag kan också med tillfredsställelse notera att jägarna i återigen medverkar i eftersöken efter vilt. Man har gått tillbaka till den ordning som har gällt tidigare. Jag menar att vi i första hand ska se till att vi har effektiva förebyggande åtgärder. Vi har frågan om stängsling, där det också är så att vi arbetar via de organisationer som har ett ansvar, bland annat Viltskadecenter, på att göra det här mer effektivt. Vi jobbar med andra medel. tog upp frågan om hundarna. Där kan man också vidta förebyggande åtgärder genom att se till att hundar inte spårar på varg. Vi gör det i fråga om olika viltslag och det går även att träna hundar så att de inte spårar på varg. Därmed kan vi undvika en del av de problem som jägarna uppfattar. Det finns alltså en hel del att göra när det gäller de skadeförebyggande åtgärderna. Ytterst handlar det sedan om att få en acceptans och ett förtroende för politiken. Jag kan återkomma senare till vad man kan göra för att få en ännu bättre dialog än den vi har med olika intressenter. 80 (): Jag tycker verkligen att det var trevligt att höra att jägarna i återigen är med på eftersökning av vilt. Jag tackar ministern för de uppgifterna, för det visste jag inte. Jag tror också att det är viktigt för en fortsatt bra dialog. Det kan leda till en massa saker. Jag tror också att vi är överens till exempel när det gäller § 28, som diskuteras mycket. Det gäller att förenkla denna paragraf och att man måste kunna tolka den på samma sätt över hela landet. Det har varit ett problem. Det finns också artiklar och undersökningar som tyder på att om man ändrar § 28 i syfte att skydda jakthundar från vargangrepp, alltså om man ändrar för mycket, kommer det endast att försvåra vargstammens bevarandestatus. Det har inte egentligen någon betydelse för att skydda jakthundarna. Jag tror att man måste vara väldigt försiktig när man ser på det här. Det är inte bara så att man vid första angreppet får skjuta en varg, även om det gäller en kär och nära vän. Man måste också tänka lite på vargens möjlighet att fortleva. var och uppvaktade oss i miljö- och jordbruksutskottet.