prot · GR09122 · 2004-05-26 00:00:00 — I ett läge när pressen utifrån är stor kan det inte anses som ministerstyre om den dåvarande ministern tydliggör myndighetens oberoende. I det här fallet tycker jag att utskottet har landat helt rätt. För säkerhets skull vill jag säga att står bakom alla reservationer där vi finns med. Jag har tidigare yrkat på godkännande av anmälningarna i reservationerna 1 och 8. Det är dem jag håller fast vid. Sedan vill jag också yrka på godkännande av utskottets ställningstagande, särskilt när det gäller avsnitten 1.3, 1.5 och 1.6. Svensk vapenexport i förhållande till folkrätten och (avsnitt 6.1) och Regeringens ansvar för uthyrningen av den svenska försvarsmaktens krigsmateriel till (avsnitt 6.2) 149 (): Det är en utbredd missuppfattning att svensk lagstiftning eller de riktlinjer för vapenexport som har ställt sig bakom omöjliggör eller åtminstone försvårar vapenexport till länder som befinner sig i krig. Riktlinjerna är utformade på ett sådant sätt att man mycket väl kan få den uppfattningen. Men har faktiskt tolkat detta på ett annat sätt. sade så sent som , tror jag att det var, och det är citerat på s. 208 i betänkandet, så här: Den vikt som tillmäts de fastlagda riktlinjerna att export inte bör beviljas om det avser stat som befinner sig i väpnad konflikt med annan stat måste kunna balanseras mot den vikt som tillmäts ett långtgående internationellt försvarsindustriellt samarbete för att trygga den svenska materielförsörjningen. I balansen mellan olika riktlinjer för krigsmaterielexporten måste, enligt utskottets mening och i likhet med ett likalydande ställningstagande i betänkande 2002/03:UU9 (s. 10), nationens eget intresse ha förtur. Detta innebär alltså att om regeringen anser att det är i nationens intresse att exportera vapen så kan man exportera vapen. Riktlinjerna har inte någon styrande funktion över huvud taget. Därför kan man inte kritisera regeringen för att den har tillåtit vapenexport ens när det har skett till länder som för ett krig som den själv anser vara i strid med folkrätten. Det var ju det som skedde under . Det som man dock kan kritisera regeringen för, och det man bör kritisera regeringen för, är att man inte har utnyttjat de möjligheter som regeringen ändock har att ta ett eget politiskt ansvar för den här bedömningen. I stället är systemet riggat så att besluten, tillåtandet av utförsel av krigsmateriel, inte tas av politiska instanser utan av ISP. Och regeringen har avstått från att lyfta frågorna, såväl enskilda ärenden som de principiella frågorna, till sitt eget bord. Därmed försvåras eller omöjliggörs det för att utkräva ett politiskt ansvar för denna vapenexport. Regeringen borde ha lyft frågan på ett sådant sätt att det gick att utkräva detta ansvar. Mot denna bakgrund var det nödvändigt för mig och för att reservera oss på två punkter, reservationerna 11 och 12. Men jag nöjer mig med att yrka på godkännande av anmälan i reservation nr 12. 150 (): Jag instämmer i det mesta av det som sade. Situationen är sådan att ett angreppskrig inleds mot . Regeringen förklarar efter stora demonstrationer att det är folkrättsvidrigt. Trots det, och trots att det uppstår en inflammerad diskussion om den svenska vapenexporten, fortsätter att exportera vapen till de krigförande staterna. Vi lånar ut radarsystem till de krigförande staterna. För övrigt har vi fortsatt att göra det även därefter. För någon vecka sedan uppdagades det att ett radarsystem var på väg till för att sedan gå vidare direkt ned till som hjälp i kriget där. Detta är inom den lagstiftning som finns på området. Men i en situation när debatten är som den är, när debatten är så pass inflammerad och en diskussion om vapenexport går så pass het, måste det ändå koka ned till att regeringen har ett ansvar för sina beslut, att dess politiska går att granska och att det politiska ansvaret kan utkrävas. Genom att regeringen inte meddelade föreskrift om vapenexporten till de krigförande länderna mot och genom att regeringen inte lyfte en anmälan som kom till Försvarsmakten om utlåning av en radaranläggning, blockerade regeringen möjligheterna till denna granskning och till utkrävandet av detta ansvar. Detta bör utskottet notera genom de reservationer som jag och har avgett. 151 (): Utskottet har i det här fallet kommit fram till att det inte finns någon grund för kritik mot regeringen eller mot försvarsministern. Exempelvis behandlades frågan om Försvarsmaktens uthyrning av robotsystemet i ISP. Försvarsministern har vid de utskottsutfrågningar som vi har haft sagt att regeringen inte fann någon anledning att ifrågasätta Försvarsmaktens eller ISP:s beslut. Verkställighetsbeslut fattas alltså av ISP, så det är ingenting som vi kan klandra regeringen för. Därför yrkar jag på godkännande av utskottets anmälan i den här frågan. Statens åtagande i fråga om enligt konventionen om världsarvet (avsnitt 3.5) 152 (): Jag skulle vilja tacka utskottet för en intressant granskning, och jag skulle gärna vilja läsa lite grann ur betänkandet. I betänkandet står det klart att världsarvskonventionen innebär stora åtaganden för stater som ansluter sig till konventionen. Det står också att man måste se till att kommande generationer har tillgång till de objekt som ingår i världsarvet. Och i slutsatserna säger man tydligt att statens åtagande enligt världsarvskonventionen innebär att det finns en skyldighet för staten att se till att världsarvsobjektet bevaras, skyddas och överlämnas till kommande generationer i ett skick som innebär att värdet inte försämrats. Eftersom värdet av samlingar ständigt har försämrats som har varit anslutet till världsarvskonventionen, är det klart och tydligt att denna skrivning i betänkandet innebär en hård kritik av agerande. Dessutom står texten i detta betänkande i mycket skarp kontrast till vissa uttalanden som gjordes från departementet efter betänkandets offentliggörande. Enligt har kulturministern sagt att om det var så att ägaren kom till staten och sade att nu förfars hela detta världsarv, då måste regeringen se till att det inte inträffar. Men den situationen har inte uppstått. Enligt vad jag vet har inte en gång utan upprepade gånger uppvaktat och påpekat att mycket värdefulla föremål förfaller dag för dag, , månad för månad, år . Jag kan inte förstå varför en minister som under en lång rad av år har betett sig på ett märkligt likgiltigt sätt gentemot förfallet av kulturarvet och världskulturarvet inte kan erkänna att hon har misstagit sig. får vi hoppas att Drottningholmssamlingarna äntligen räddas och att staten tar det ansvar som konventionen, och anslutningen till konventionen, innebär. 153 (): Det är bekantgjort för oss i utskottet att varit oerhört engagerad i den här frågan såsom tidigare styrelseledamot i . Om man läser betänkandet framgår det alldeles klart att den som har ansvaret är just och dess styrelse, det vill säga den stiftelse som bildats för samlingarna och för teaterverksamheten. Där ligger huvudansvaret. De har anslag både från staten och från enskilda sponsorer. Också hovet är djupt engagerat i detta. Jag skulle för kammarens ledamöter vilja citera ur en som kan vara av värde. DN har nämligen frågat huruvida också hovet känt till att dessa samlingar varit på väg att förfalla. I artikeln sägs: Alla har visat för lite engagemang, menar . Samtliga av museer lider brist på pengar och är särskilt drabbat. Ja, det är nog så att samtliga museer har behov av ökade anslag. I det här fallet kan dock utskottet efter en mycket omfattande granskning inte finna annat än att huvudansvaret ligger på museistiftelsen och dess styrelse. De har ett anslag och de har möjlighet att prioritera bland sina anslag, men ytterst måste naturligtvis nationalstaten ha en viss beredskap i händelse av ett alltför stort förfall av världsarvsnatur. Jag har funderat mycket på just frågan om de blandade stiftelserna och blandade bolagen som staten är engagerad i och vem som egentligen har ansvaret. Stiftarna, urkundsstiftarna, till var uppenbarligen hovet, och även staten har medverkat till dess bildande och till stadgande av pengar. Årliga anslag om tiotalet miljoner har gått till dessa två grenar av stiftelsen. Den ena bedriver teaterverksamhet och den andra museal verksamhet, men det är möjligt för dessa båda att blanda och ge mellan sig. Man kan prioritera, och innan man kan säga att det skvätter konstitutionellt på regeringen måste prioriteringen göras på den nivå där ansvaret ligger. Nåväl, det är riktigt som sade att det här är en intressant granskning. Det är en svår granskning. Den handlar om en musei- och teaterstiftelse med lång tradition där ägar- och ansvarsfrågorna är väldigt oklara. Stiftelsen har en lekmannastyrelse och skulle mycket väl kunna sorteras in under hovets slottsförvaltning, eftersom verksamheten ligger vid . Den är helt beroende av statliga anslag, och då kan man fråga sig: Vem vänder man granskningen till? Ska inte styrelsen och ägarna fundera på att i första hand granska styrelsen? Om det nu är fråga om ett sådant förfall som sagts här, vilket jag inte betvivlar, då måste väl styrelsen ha frågat sig: Hur kan vi prioritera om i våra anslag för att få pengarna att räcka till och kunna säkerställa denna unika museala samling? 154 () replik: För det första: Anslagen räknas absolut inte i tiotals miljoner. Sammanlagt når teatern och museet inte ens upp till 10 miljoner. Och kan vem som helst begripa att dessa pengar inte räcker för den mycket omfattande, specialiserade och krävande verksamhet som räddningen av innebär. För det andra: Hur det var när stiftelsen blev till är en fråga som inte har någonting med konventionen om världsarvet att göra. som anslöt sig till denna konvention tog staten på sig ett mycket stort ansvar. För det tredje: Jag kan inte begripa hur läser betänkandetexten eftersom där står att staten har ett mycket stort ansvar. För det fjärde: Det är lätt att säga att man ska blanda och ge, men då kan man undra varför kulturministern delat pengarna på två olika poster. Och hur är det med bokföringslagen och skyldigheten att använda anslag enligt den hänvisning som finns i budgetpropositionen? Varför delar kulturministern pengarna på två poster när hon själv mycket enkelt kunde prioritera genom att lägga alla pengarna på räddningen av museet? 155 () replik: Jag vill läsa högt för ur betänkandet. Kammaren kan också följa med i texten för ni har ju tillgång till textmaterialet. På s. 159 står följande: Sammantaget får de båda verksamheterna i statsbidrag. Lite längre ned i texten anges att bidraget är fördelat så att går till och 6 621 000 till föreställningsverksamheten. Därutöver inflyter ett stort antal andra intäkter till de bägge verksamheterna. Jag läser vidare ur betänkandet. På s. 161 står: Det är Stiftelsen och dess styrelse som har ansvaret för samlingarna. anslutning till världsarvskonventionen medför i sig ingen skyldighet för staten att ge ekonomiskt stöd till världsarvsobjekten. Årliga statliga bidrag utgår dock både till och och genom regleringsbrevet anger staten villkoret för statsbidraget. Det är alltså till och med möjligt för de båda grenarna av stiftelsen att blanda och ge enligt förordningen. har jag läst högt från betänkandet. Jag förstår inte hur över huvud taget kan finna annan text än den jag nu läste upp. Mot slutet av betänkandetexten står att det är i första hand ägaren som har huvudansvaret för egendomen och dess vård. Det här betyder emellertid inte att inte utskottet mycket tydligt säger att regeringen, såsom ytterst ansvarig för statens åtagande inom världsarvskonventionen, måste ha en beredskap och sörja för den beredskapen. Ansvaret vilar dock tungt på Stiftelsen och dess styrelse. 156 () replik: Jag är ledsen för att jag hade för bråttom och blandade ihop siffrorna. ((): Just det!) Jag kan göra misstag och erkänna dem. Det finns andra, framför allt socialdemokrater, som aldrig någonsin kan erkänna att de gjort fel i något enda sammanhang. Jag kan också läsa innantill. Låt oss därför läsa hela avsnittet om utskottets ställningstagande: Statens åtagande enligt världsarvskonventionen innebär att det finns en skyldighet för staten att se till att världsarvsobjektet bevaras, skyddas och överlämnas till kommande generationer i ett skick som innebär att värdet inte försämrats. Det är i första hand ägaren som har huvudansvaret för egendomen och dess vård. Som framhållits från sida är det emellertid inte förenligt med statens världsarvsåtagande att låta ett världsarvsobjekt helt förfaras. Enligt utskottets mening för detta med sig att det inom bör vara sörjt för en beredskap att vidta de åtgärder som kan behövas för att skall kunna leva upp till sitt åtagande att inte låta världsarvsobjekt förfaras. ska inte låta världsarvsobjekt förfaras! 157 () replik: Jag har ingen som helst erinran mot den citerade texten. Det är den text vi har mejslat fram i vårt utskott och som vi är eniga kring. Den slutar med: Granskningen föranleder inte något uttalande i övrigt från utskottets sida. Den så kallade kritik som du finner här, och som du dessutom har gjort dig till tolk för i en artikel i , äger ingen riktig bäring. Jag är tacksam för att du bad om ursäkt för att du blandade ihop siffrorna. Det kommer jag att kunna göra om det händer mig. Det är mycket enkelt. Det är hedersamt gentemot kammaren. tilldelas dessa stiftelser mycket pengar. Det är alltså 14 ½ som man själv äger rätt att fördela. Därtill har man anslag från olika håll, och till och med sponsorverksamhet. Om man läser betänkandet noga förefaller det ändå vara fullständigt klart att huvudansvaret för världsarvsåtagandet är ägarens. Om ägaren inte förmår att ta sitt ansvar, inte har råd att ta sitt ansvar, inte har möjlighet att prioritera bland sina anslag får ägaren se till att byta styrelse. Det är väl det första man gör. Jag har förstått att styrelsen har bytts för någon tid sedan. Den borde väl fundera över om man inte ska ta ett ökat engagemang för att fördela om, om nu så stora värden, som det anges i anmälan, hotas. Vi kan vara helt överens om att detta är ett världsarv. Det är stora värden. Jag tycker att det är märkligt att man inte ens har en museiintendent anställd. Bland alla de anställda som de här stiftelserna har bland annat säsongsanställda prioriterar man helt enkelt inte den museala inventeringen och konserveringen. Jag tycker att det är synd. 5 § EG:s rättshjälpsdirektiv Föredrogs justitieutskottets betänkande 2003/04:JuU27 EG:s rättshjälpsdirektiv (prop. 2003/04:87). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 11 §.) 6 § Inteckning i utländsk valuta Föredrogs lagutskottets betänkande 2003/04:LU27 Inteckning i utländsk valuta (prop. 2003/04:108). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 11 §.) 7 § Höjda begränsningsbelopp för redares skadeståndsansvar Föredrogs lagutskottets betänkande 2003/04:LU28 Höjda begränsningsbelopp för redares skadeståndsansvar (prop. 2003/04:79). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 11 §.) 8 § Vissa socialförsäkringsfrågor Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2003/04:SfU14 Vissa socialförsäkringsfrågor (prop. 2003/04:96 delvis). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 11 §.) 9 § Konvention om social trygghet mellan och Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2003/04:SfU16 Konvention om social trygghet mellan och (prop. 2003/04:98). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 11 §.) 10 § Vissa premiepensionsfrågor Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2003/04:SfU17 Vissa premiepensionsfrågor (prop. 2003/04:91). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut fattades under 11 §.) Kammaren beslutade på förslag av tredje vice talmannen att ajournera förhandlingarna till då votering skulle äga rum. 11 § Beslut om ärenden som slutdebatterats vid dagens sammanträde KU20 Granskningsbetänkande Frågan om status som särskilt känsligt havsområde (avsnitt 1.1) Godkännande av 1. utskottets anmälan 2. anmälan i res. 1 (m, fp, kd, c, mp) Votering: 148 för utskottet 149 för res. 1 52 frånvarande Kammaren godkände anmälan i res. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet:123 s, 25 v För res. 1:48 m, 45 fp, 26 kd, 16 c, 14 mp Frånvarande:21 s, 7 m, 3 fp, 7 kd, 5 v, 6 c, 3 mp Regeringens agerande avseende beslut om (avsnitt 1.3) Godkännande av 1. utskottets anmälan 2. anmälan i res. 2 (s) Votering: 175 för utskottet 128 för res. 2 1 avstod 45 frånvarande Kammaren godkände utskottets anmälan. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet:2 s, 48 m, 44 fp, 26 kd, 25 v, 16 c, 14 mp För res. 2:128 s Avstod:1 fp Frånvarande:14 s, 7 m, 3 fp, 7 kd, 5 v, 6 c, 3 mp och (båda s) anmälde att de avsett att rösta nej men markerats ha röstat ja. ordförande i (avsnitt 1.5) Godkännande av 1. utskottets anmälan 2. anmälan i res. 3 (s) Votering: 174 för utskottet 130 för res. 3 45 frånvarande Kammaren godkände utskottets anmälan. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet:48 m, 45 fp, 26 kd, 25 v, 16 c, 14 mp För res. 3:130 s Frånvarande:14 s, 7 m, 3 fp, 7 kd, 5 v, 6 c, 3 mp Regeringens samråd med (avsnitt 1.6) Godkännande av 1. utskottets anmälan 2. anmälan i res. 4 (s) Votering: 173 för utskottet 129 för res. 4 1 avstod 46 frånvarande Kammaren godkände utskottets anmälan. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet:1 s, 48 m, 45 fp, 26 kd, 23 v, 16 c, 14 mp För res. 4:129 s Avstod:1 v Frånvarande:14 s, 7 m, 3 fp, 7 kd, 6 v, 6 c, 3 mp () anmälde att han avsett att rösta nej men markerats ha röstat ja. () anmälde att hon avsett att rösta ja men markerats ha avstått från att rösta. Regeringens förfarande vid utnämningar till högre statliga tjänster (avsnitt 3.4) Godkännande av 1. utskottets anmälan 2. anmälan i res. 8 (m, fp, kd, c, mp) Votering: 148 för utskottet 149 för res. 8 52 frånvarande Kammaren godkände anmälan i res. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet:123 s, 25 v För res. 8:48 m, 45 fp, 26 kd, 16 c, 14 mp Frånvarande:21 s, 7 m, 3 fp, 7 kd, 5 v, 6 c, 3 mp Regeringens ansvar för uthyrningen av den svenska försvarsmaktens krigsmateriel till (avsnitt 6.2) Godkännande av 1. utskottets anmälan 2. anmälan i res. 12 (v, mp) Votering: 264 för utskottet 40 för res. 12 45 frånvarande Kammaren godkände utskottets anmälan. Partivis fördelning av rösterna: För utskottet:130 s, 47 m, 45 fp, 26 kd, 16 c För res. 12:1 m, 25 v, 14 mp Frånvarande:14 s, 7 m, 3 fp, 7 kd, 5 v, 6 c, 3 mp Övriga i betänkandet upptagna frågor Kammaren godkände utskottets anmälan. Utskottets genom fattade beslut godkända anmälan lades till handlingarna. JuU27 EG:s rättshjälpsdirektiv Kammaren biföll utskottets förslag. LU27 Inteckning i utländsk valuta Kammaren biföll utskottets förslag. LU28 Höjda begränsningsbelopp för redares skadeståndsansvar Kammaren biföll utskottets förslag. SfU14 Vissa socialförsäkringsfrågor Kammaren biföll utskottets förslag. SfU16 Konvention om social trygghet mellan och Kammaren biföll utskottets förslag. SfU17 Vissa premiepensionsfrågor Kammaren biföll utskottets förslag. Meddelande om inställd votering Tredje vice talmannen meddelade att voteringen skulle utgå. 12 § Stärkt barnperspektiv i mål om utvisning på grund av brott 158 (): I den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna ges familj, privatliv och barn inom familjen mellan föräldrar och barn särskilt skydd. Konventionen gäller som svensk lag och ska självfallet respekteras av svenska domstolar. Förslaget i propositionen och betänkandet, att ålägga domstolar att beakta barns behov av umgänge med en utvisningshotad förälder på grund av att den begått brott, är därför redan täckt av svensk lagstiftning. Vi moderater vill vara försiktiga med att införa ytterligare lagar och regler när det inte finns något verkligt behov av nya lagar. Utvisning efter dom sker enligt nuvarande tillämpning bara vid mycket allvarlig brottslighet och när man befarar att brottsligheten kommer att upprepas. Vad det rör sig om är till exempel våldsbrott och grova narkotikabrott med långa fängelsestraff. Enligt vår uppfattning måste mycket starka och exceptionella skäl krävas för att samhället ska avstå från utvisning vid sådana brott. Vidare anser vi inte att det, fru talman, är självklart att ett barn eller en ungdom behöver eller ens mår bra av kontinuerlig kontakt med en förälder som dömts till fängelse för så grova brott. Det är tvärtom oroande att risken kan finnas att en förälder som dömts utnyttjar barn och kanske gömmer sig bakom barn för att undandra sig straff. Vi ser en oroande risk i att ytterligare en lagregel, som föreslås här, kan uppfattas så att utvisning ska ifrågasättas i ytterligare fall. Att avstå från utvisning med hänvisning till barn bör därför enligt vår uppfattning bara kunna komma i fråga när den dömde haft mycket nära band till barnet i fråga. Utskottsmajoriteten har också, fru talman, stött vår uppfattning att det som sägs i förslaget redan är täckt i lagstiftningen och att åtaganden enligt uppfylls. Det vore också djupt oroande om det var minsta tvekan om detta. Vi vill därför ge regeringen till känna att konventionen ska upprätthållas. Som skäl för lagstiftning hänvisas det till bristande underlag från myndigheter vid utredningar i domstolar. Detta blir knappast bättre med ytterligare lagstiftning med samma innehåll. Om man vill uppnå sådana förbättringar som angivits borde man snarare se på vad som eventuellt brister i arbetet hos myndigheter och domstolar, vilket troligtvis närmast rör sig om en resursfråga. Med detta, fru talman, yrkar jag bifall till reservationen i betänkandet. 159 (): Visst är det så att syftet med förslaget i stort sett är tillgodosett, precis som sade i sitt anförande. Det sker dels via nuvarande lagstiftning, dels genom åtagande enligt . Men vad det nu handlar om är konsekvenserna för de barn vars föräldrar hotas av utvisning. Detta har inte utretts eller bedömts på ett bra sätt i nuvarande lagstiftning. Därför behövs det en lagändring för att skärpa domstolarnas skyldighet gentemot barnen. I det nya förslaget är det dessutom socialnämndernas skyldighet att bistå med underlag vid eventuell utvisning av en förälder. inhämtades underlag enbart från kriminalvårdsenhet eller från eller också från bådadera. Risken att föräldrarna gömmer sig bakom barn, som sade i sitt anförande, ser jag som ganska liten eftersom vi även har en lagstiftning som ser ut ungefärligen så här. Hos socialnämnderna finns förvisso kunskapen och kompetensen för att utreda och bedöma barnens behov. Här finns en kunskap om hur föräldrarna har levt om barnet har levt tillsammans med den eventuellt utvisade föräldern i någon sorts familjegemenskap eller hur det nu är. De har bästa kompetensen. Till syvende och sist handlar det om barnens bästa. Det är barnens behov som ska sättas i första rummet. Med detta yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet och avslag på motionen. Föredrogs socialförsäkringsutskottets betänkande 2003/04:SfU18 Stärkt barnperspektiv i mål om utvisning på grund av brott (prop. 2003/04:113). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 13 § Jubileumsfonds verksamhet Föredrogs utbildningsutskottets betänkande 2003/04:UbU14 Jubileumsfonds verksamhet (redog. 2003/04:RJ1 och RRS5). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) Anmäldes och bordlades Proposition 2003/04:142 Ändring i lagen om behandling av personuppgifter i den arbetsmarknadspolitiska verksamheten Skrivelse 2003/04:120 redogörelse för företag med statligt ägande