prot · GR09114 · 2004-05-12 00:00:00 — Jag ska fortsätta lite grann på det inslagna spåret utifrån att det egentligen nästan vore omöjligt för att avbryta leveranser till och till de länder som vi har ett nära samarbete med. Jag vet att det är den diskussionen som ligger i botten, men i den diskussionen ingår egentligen det regelverk där vi säger att vi inte ska leverera till krigförande länder och att vi då helst inte ska leverera till länder där man bryter mot mänskliga rättigheter. Jag tycker att det är en mycket tydlig brist i den här diskussionen och debatten. Vi kan ha olika åsikter om vilken väg man ska ta, men man har ett regelverk som säger att man inte ska göra detta, men sedan när det kommer till kritan säger man att vissa länder är så stora samarbetspartner att det inte ens är möjligt att avbryta leveranser. Det gör mycket tydligt att bilden av att har ett bra regelverk kring vapenexporten egentligen inte blir så mycket värd. Det tycker jag är en mycket klar brist. Då är det mycket bättre att man får en annan typ av regelverk, att man får debattera det och i så fall fatta beslut om ett sådant regelverk än att man har ett regelverk som det uppfattas som bara gäller vissa länder och inte alla. Risken är ju stor att det blir exakt så. 180 () replik: tar upp en oerhört besvärlig balansgång. Jag har inte svårt att instämma i din beskrivning av problemställningen. kan man titta på helheten och de överväganden som vi får göra från svenskt håll. Nummer ett för oss är inte att exportera så mycket som möjligt utan att vi ska se till vår egen säkerhetsbedömning. I det fallet, precis som jag sade i mitt anförande, kan det komma till motstridiga konsekvenser. Det kan vara saker och ting som väger för, och det kan vara, som säger, saker och ting som väger emot. I ett sådant sammanhang får man lägga dem i två vågskålar. , dessvärre, får man göra en sådan avvägning. Då får svenska säkerhetspolitiska bedömningar väga tyngst. Jag säger inte emot det säger om att det finns en motsägelse. Det är inte lätt att bena ut denna svåra motsägelse. Den är komplicerad och inte helt lätt för mig att förklara. Men det är motsägelsefullt. I slutändan får vi se till våra egna intressen först. Det andra kommer i andra hand. 181 () replik: Vi i vet ganska tydligt när vi tycker att man inte bör leverera. Men om man utgår ifrån att den väldigt svåra avvägningen sker har vi ISP som har den uppgiften. De har också uppgiften om det är en principiell fråga eller om det finns särskilda skäl att överlämna det till regeringen för beslutsfattande. Det är definitivt en politisk fråga huruvida regelverket ska vara väldigt strikt och hur man ska väga det här. Problemet är att inget ärende har lämnats till regeringen , trots de problem som hade varit . Det är den ena frågan. Den andra frågan gäller mänskliga rättigheter och var vi kan leverera. Man kan som exempel ta som tidigare bara fick den ena typen av export men som även fått offensiv krigsmateriel. Det är ett beslut som inte heller har överlämnats till regeringen. En ligger till grund för det beslutet. Det är dödsstraff för medborgare som konverterar från islam. Det är hård bestraffning av homosexuella, censur av Internet och utländska tidningar. Kvinnor i förbjuds att gifta sig med icke-muslimer eller att arbeta utanför hemmet utan makens tillstånd. Trots de här stora bristerna i demokrati och mänskliga rättigheter anses till och med vara en sådan exportpartner att vi kan leverera offensiv krigsmateriel utan att regeringen över huvud taget har fattat beslut om det. Ser inte det här som ett oerhört stort problem och att det innebär att det inte finns någon trovärdighet för reglerna för svensk exportpolitik? 182 () replik: Under den här debatten har flera olika länder nämnts av olika talare. Det handlar inte bara om ett land. Man måste också se till vad som exporteras till de här länderna. Jag ska komma tillbaka till ditt exempel alldeles strax. används som exempel. När man tittar på vad vi har levererat till , som ju är ett land som vi kritiserar i flera sammanhang för brister på MR-området och annat, handlar det om tävlingsammunition. Vad gäller och hela vet jag att man har haft en dialog kring huruvida man ska exportera till de länderna. Vad jag förstår har man då gjort bedömningen att man ser steg mot en demokratisering, steg mot förändringar i positiv riktning. Då har man gjort de övervägningarna. Vad det gäller bedömningar huruvida det nuvarande systemet fungerar framför både och kritik mot gällande system. Det är en del av det som utredningen nu ser över, huruvida det ska reformeras. Det finns säkert skäl till att göra reformer. Regeringen vill säkert någonting med att tillsätta en utredare. Vi får väl återkomma till de här frågeställningarna. Angående värderingarna och om det rimmar med biståndspolitiken, som ni från och också har tagit upp, vet jag att det är synpunkter som har förts fram till utredaren. Han ska ta särskild hänsyn till den konstruktiva kritik som har förts fram i det sammanhanget. 183 (): är ett land i viss mån förskonat från våld. Här begås våldsbrott i form av rån, hot och mord, men vår befolkning är inte utsatt för den vapenmakt som styr i länder slitna av inre väpnade konflikter, krig och terrorism. är vi ett land förskonat från sådant våld, till skillnad från , , , , , , de palestinska områdena, , och . Listan på länder som är drabbade av sådant våld skulle kunna göras ännu längre. Det sista land jag nämnde är . Jag ingick i den riksdagsdelegation som besökte landet . Vi var där för att diskutera demokratiska reformer med det styrande rådet, . Tyvärr fick vi också uppleva de terrordåd som drabbar landet. satt jag och åt i en restaurang då plötsligt ljudet av en explosion kom svepande in bakom mig. Ett fönster gick upp. Jag visste meddetsamma att det var en bomb. En oro spred sig hos mig och i lokalen. En del sprang upp och ut för att ta reda på vad som hänt. fick vi beskedet att det varit en bomb vid en byggnad tillhörande någon sorts säkerhetsmyndighet. Det var drygt 150 skadade och ett antal dödade meddetsamma. Jag upplevde det som mycket obehagligt, inte för att jag var nära. Jag fick olika besked på den punkten. Någon sade , en annan en mil. Men ändå: Skulle fler bomber smälla? Var jag som utlänning måltavla? Jag kände tydligt av den rädsla som drabbar människor i våldsutsatta länder ständigt. Det är ständigt en rädsla som de måste leva med. Jag vågade knappt öppna det paket som en kvinna vi träffat tidigare hade lämnat in i hotellreceptionen. Låg det en bomb i det? Våra värdar hade åkt i väg med resväskorna för att checka in dem i förväg. Hade de lagt i en bomb? Min rädsla var obefogad och irrationell. Jag kom att tänka på det Franklin D. sade 1933 och som finns inristat i hans monument i : The only thing we have to fear is fear itself. På svenska blir det: Det enda vi behöver vara rädda för är själva rädslan. Jag tror han menar precis det som har uttryckt på följande sätt: Vi kan inte lita på att vare sig en man, folksamling eller nation agerar humant eller tänker sunt under påverkan av en stor rädsla. Vapen i fel händer sprider rädsla. Därför är det oerhört viktigt att regelverket för svensk krigsmaterielexport fungerar och är restriktivt. Regeringens redogörelse är mer utförlig och informativ . Det är ett rejält steg framåt, men det går att ta fler. Det är den nuvarande konstruktionen med och infördes. Med tanke på de förändringar som har skett i vår omvärld är det naturligt att en utvärdering nu sker. Vi har länge begärt och väntat på en sådan. har svensk krigsmaterielindustri genomgått en dramatisk internationalisering understödd av successiva riksdagsbeslut. har undertecknat med fem andra länder, och inom EU finns numera ett samarbete inom detta område. Det är oerhört viktigt att vi inom ramen för det europeiska samarbetet jobbar för att den svenska restriktiva linjen ska gälla. Det gläder mig att det i fanns en klar majoritet för att ska motsätta sig ett upphävande av EU:s vapenembargo mot . Internationaliseringen medför och har medfört det är självklart effekter på tolkningen av de svenska kriterierna för export, trots att regeringen hävdat att ingen förändring skett eller kommer att ske. Det är dags att en helhetsbedömning av dessa effekter åter förs upp på bord i samband med att förslagen med anledning av den pågående utredningen föreläggs . Det handlar om regelverkets trovärdighet. Det får inte finnas en diskrepans mellan regelverkets ord och verkligheten. Det är känsla att tolkningen av exportkriterierna är föremål för en successiv tänjning. Eller också är det så att alltfler stater genomgår en sådan förändring vad avser demokrati och mänskliga rättigheter att de kan komma i fråga som köpare av svensk krigsmateriel. Det vore givetvis välkommet. Alla dessa frågor jag här kort tagit upp måste utredningen titta på. När den är färdig bör den inom regeringen beredas skyndsamt så att vi i så fort som möjligt får ta del av slutsatser och förslag. När det gäller krigsmaterielexport måste det råda största möjliga öppenhet särskilt om förändringar. 184 (): Jag önskar yrka bifall till reservation nr 1. ståndpunkt är att den svenska vapenproduktionen och exporten ska ske utifrån två utgångspunkter. För det första ska , som en följd av försvarets uppgifter, ha en inhemsk försvarsmaterielindustri, och det förutsätter en export. För det andra ska svensk vapenexport omgärdas av en noggrann kontroll och begränsas till demokratiska stater. Export ska inte gå till offensivt krigförande länder, ej heller till stater där det förekommer systematiska kränkningar av de mänskliga rättigheterna eller till fattiga länder där vapenexporten hindrar utveckling. Det är det vi reserverar oss till förmån för vid det här tillfället. De regler som omgärdar den svenska exporten av vapen och produkter med flera användningsområden är koncisa. Men som bekant tolkas regelverket flexibelt. Det finns en risk att regeringen kontinuerligt tänjer på MR-kriterierna, de kriterier som anger när tillstånd till vapenexport kan ges med hänsyn till den aktuella statens respekt för mänskliga rättigheter det vill säga när exporttillstånd kan beviljas eller inte beviljas. Av denna anledning har förordat att direktivet för utredningen om krigsmateriellagstiftning ska kompletteras. Vi vill alltså se ett tilläggsdirektiv. Vi önskar en översyn som innefattar en noggrann utvärdering av exporten med hänsyn till möjligheterna att förverkliga målen för den svenska politiken för global utveckling, PGU, samt resulterar i att de så kallade MR-kriterierna tillämpas med strikt konsekvens. anser även att EU ska ställa hårdare krav på att de fattiga länderna minskar sina militära utgifter till förmån för ökade sociala investeringar inom bland annat utbildning och hälso- och sjukvård. Detta kräver givetvis att EU i sin tur också utövar återhållsamhet i sin vapenexport till utvecklingsländer. EU:s uppförandekod för vapenexport har viss betydelse men saknar tvångselement och är därmed ett trubbigt verktyg. anser att , som ett led i insatser för att tillföra EU:s utrikespolitik en tydligare moralisk dimension, bör arbeta för en ökad harmonisering inom unionen av reglerna för krigsmaterielexport. Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2003/04:UU13 Strategisk exportkontroll 2003 krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden (skr. 2003/04:114). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) Föredrogs utrikesutskottets betänkande 2003/04:UU15 (skr. 2003/04:81 och redog. 2003/04:ER1). Tredje vice talmannen konstaterade att ingen talare var anmäld. (Beslut skulle fattas .) 15 § samarbete inom () och Partnerskap för fred (PFF) 185 i (m): Det börjar bli varmt och det är vackert utanför. Vi har precis firat utvidgningen av den europeiska unionen. Talmannen har tyvärr tagit ned den europeiska flaggan, som inte fick hänga kvar. Men i våra hjärtan bär vi med oss denna svenska framgång. Vi ser nu att våra nära baltiska grannar, , och , inte bara är självständiga demokratiska stater med frihet och en enastående välståndsutveckling. De är också medlemmar i både Nato och EU. har vi samlats, en delegation som ska vara med i Natos parlamentariska församling, fem stycken svenska ledamöter från den här kammaren som ska åka och representera i den stora parlamentariska församlingen i Nato. Vem hade trott det för ? Det finns en risk att jag låter gammal när jag säger det, men jag fyllde i går. Jag vet att jag lever i en väldigt föränderlig värld. Och jag bärs i politiken av att politiken måste möta upp mot nya förutsättningar, nya hot, men också svara mot nya möjligheter. Jag tror att vi som lever och som ägnar oss åt politik kände en annan typ av vanmakt och oro efter terrorattacken i men också när attackerades . Det är en annan typ av vanmakt och oro än den som präglade min uppväxt, när det fortfarande kändes överskuggande. Vi lever i med mycket av oroshärdar och motsättningar i världen, med många skurkstater. Men vi ser också att vår vardag blir än mer påverkad. Det kan gälla sådana saker som knarkhandel eller människoslaveri som vi måste möta tillsammans, vid sidan av alla de traditionella hoten. Säkerhetspolitiken får aldrig tillåtas att bli statisk. Den måste förändras i takt med att omvärlden förändras. Men säkerhetspolitikens syfte kvarstår: att trygga säkerhet, fred och frihet. Det främsta verktyget som vi har , som jag ser det och som jag tror alltjämt kommer att vara det, är naturligtvis Europeiska unionen. Den har , faktiskt, svarat upp mot en föränderlig tid och i förväg antagit en solidaritetsklausul som leder rätt långt. Den är nu en realitet och därmed också en förpliktelse: Vi ska bistå varandra och därmed också kunna påräkna bistånd för vår del, om det är vi här i som skulle bli utsatta. I det förslag till konstitution som jag hoppas kan antas bekräftas det försvarssamarbete som redan nu pågår, som bygger på de nya hoten men också på att vi möter hot gemensamt och använder EU i hela dess bredd. Med EU-medlemskapet slutade att vara neutralt. På något sätt är det också så att den klassiska alliansfriheten numera ligger bakom oss. Vi är inte alliansfria som jag ser det. Men vi är heller inte med i någon militär allians. som detta sker i den organisation där vi själva är med, EU, förändras Nato med nya medlemsstater, nya verktyg och bredare förhållningssätt, där frågor om värden som demokrati har blivit mycket tydligare. Det är också ett Nato som förändras för att möta dagens verklighet. Det är ju ett annat Nato än det som bildades för att möta . Den finns kvar, och det är i grunden något mycket positivt. Därmed har också Nato fått helt nya roller. Inom ramen för Europeiska unionen samverkar långt in i Natostrukturer. Vi hade Natoambassadör här på besök. Han är en av dem som säger att är långt mer aktivt än många andra befintliga Natomedlemmar. Men jag ser att denna samverkan långt in i Natostrukturerna sker eftersom det ligger i vårt eget intresse. Vi vet att den främsta försvarslinjen för inte längre går vid gräns, även om den måste kunna garanteras, utan med de gemensamma värden som den nu bygger på går den främsta försvarslinjen allra oftast utomlands. Därför måste vi ha förmåga att tillsammans med andra bygga säkerhet och ha en stabilitet, men också, som jag ser det, att i de här organisationerna bidra internationellt på ett sätt som inte var möjligt , genom att visa på solidaritet och också kunna utöka freden. Det här är något som den säkerhetspolitiska doktrinen, som en majoritet i riksdag står bakom, öppnar upp för och möjliggör. Vi säger att framtida säkerhet skapas i samverkan med andra, och därför är det nu dags att utifrån den utgångspunkten föra en begåvad och insiktsfull diskussion som leder framåt. Den moderata utgångspunkten i detta sammanhang är att som ett öppet och internationalistiskt land ska vara med i varje form av internationellt samarbete om inte mycket starka nationella skäl talar emot det. Vi säger att bevisbördan därmed ligger på dem som vill att inte ska vara med i ett visst internationellt samarbete snarare än på dem som vill att vi ska vara med. För oss moderater skulle Nato självklart utgöra ett mervärde både säkerhetsmässigt och försvarsmässigt och inte minst för att ett medlemskap skulle ge oss inflytande. Det skulle vara ett självklart sätt att tillvarata svenska intressen genom att delta i operationer, men jag tycker också att vi mycket mer skulle kunna bidra med analyser. Att bejaka ett Natomedlemskap innebär dessutom att man ser på den omvärld som finns, där utvecklingen i EU:s ambitioner är att vara ett komplement till Nato. Detta gör att vi inom EU-länderna, men också gentemot övriga Natoländer, stärker samhörigheten, och att vi inom EU kanske lättare kan få fram målsättningsbeskrivningar. Därför tror jag att det är bra att är med i både Natos och EU:s beslutsfattande. Ytterligare ett argument skulle kunna vara att , som ett nordeuropeiskt frihandelsland med en stark förmåga till faktiskt transatlantiskt intresse och en vilja att samverka, kunde ha stor nytta av att vara med i det enda som jag ser det strukturerade samarbetet där man kan sammanföra både idéer och förmåga samt träffas vid sammanträdesbordet, nämligen inom Nato. Därmed skulle det vara bra för att även vara med där. Vad säger då regeringen? Ja, det har kommit en skrivelse igen som vi behandlar . ska vi fatta ett försvarsbeslut som, tycker jag, ska svara upp inte bara mot en svensk försvarsförmåga vi ska diskutera det senare utan också mot de internationella behov som finns. De akuta frågeställningarna kommer därför kanske inte främst att handla om ett framtida Natomedlemskap, utan avgörs hur pass delaktigt ska vara i EU:s strukturer politiskt och också kapacitetsmässigt. Men det kommer trots allt upp frågor om det säkerhetspolitiska utgångsläget, och då blir det svårt att i längden förklara varför politiskt väljer ett självvalt utanförskap när vi på alla sätt försöker vara med praktiskt. På vilket annat område inom politiken skulle vi vilja ha leverans samt leverera och vara med utan att fullt ut kunna ha inflytande? Jag sade tidigare att bevisbördan ligger på dem som vill att inte ska vara med. I skrivelsen konstateras att utvidgningen av Nato bidrar till alliansens fortsatta utveckling mot ett brett säkerhetspolitiskt forum med en vid säkerhetspolitisk dagordning. Berätta för mig varför inte ska vara med i den diskussionen. Berätta hur det är i intresse att ställa sig utanför detta när alltfler i vårt närområde är med. Vi vill ha en långsiktig och trovärdig Natodiskussion. Vi moderater tror att det ger ett mervärde. Vi tror också att det är rimligt att borde kunna vara bland de länder som är med nästa gång alliansen utvidgas. Om det blir 2006 eller 2008 vet jag inte, men jag vet att det förutsätter en samsyn och en bredd i beslutsfattandet i denna kammare. Om vi medger att världen har förändrats undrar jag varför vi då inte kan överväga att grundligt och förutsättningslöst, öppet och brett, diskutera de förändrade säkerhetspolitiska förutsättningarna i vårt land och säkerhetspolitiken i en ny värld, på samma sätt som man förmår i till exempel . Varför skulle inte klara detta? Varför ska vi sky den frågan? Ni som tycker att det vore rimligt att starta den här diskussionen här och bör göra som jag, nämligen yrka bifall till reservation nr 1, samarbete inom , under punkt 1. Där säger vi att vi anser att det ligger i intresse att ha en grundlig och övergripande utredning och en öppen debatt om säkerhetspolitiska läge. Jag tycker att det är dags för det . 186 (): När, som , svenskt Natomedlemskap kommer på tal brukar kammardebatten drabbas av något slags politisk och intellektuell kramp och beröringsångest. Det gäller kanske inte främst dem som sitter i kammaren just , men möjligen en del av dem som tittar på debatten i sina monitorer. I Natodebatten känner man sig som folkpartist följaktligen som barnet i saga Kejsarens nya kläder: Det har kommit på vår lott att påpeka att kejsaren/alliansfriheten är naken, det logik är föråldrad och riksdagsmajoriteten låter som om den bor i . Alliansfrihet, allmän värnplikt, militär regionalpolitik och europeisk snabbinsatsstyrka är nog dessvärre ganska oförenliga storheter. Alliansfriheten innebär att den som är ensam måste kunna klara allt själv. Alla försvarsförmågor ska finnas inom landet. Arbetsfördelningens vinster som finns i en allians kan inte utnyttjas. som en omstrukturering av försvaret ska genomföras, och ett antal miljarder kronor sparas, koketterar majoriteten med att den gärna avstår från Natomedlemskapets ekonomiska vinster. Låt mig därför ägna huvuddelen av mitt anförande till att söka lösa upp en del av majoritetens kramper inför tanken på svenskt Natomedlemskap, och avsluta med två utropstecken. Nato är alltjämt en traditionell internationell organisation där besluten fattas med enhällighet, konsensus. Natos av alla medlemsländer gemensamt godkända ståndpunkt uppstår genom intensiva förhandlingar som förs på många plan mellan medlemsländerna. Också efter det slut är Natos kärna det på de kollektiva säkerhetsgarantierna baserade gemensamma försvaret av medlemsländerna. Natos förpliktelse gällande ett gemensamt försvar, det vill säga artikel 5 i det nordatlantiska fördraget, möjliggör hjälp på olika nivåer och av olika karaktär, från flera medlemsländer till ett medlemsland som utsatts för angrepp. Artikel 5 förpliktar medlemsländerna att bistå det angripna landet genom att vidta sådana åtgärder, däribland användning av väpnad makt, som var och en av dem anser vara nödvändiga. Nato har alltså inga egna trupper, utan alliansen agerar genom att använda de trupper och andra resurser som medlemsländerna erbjuder. Och märk väl: Varje medlemsland beslutar självständigt och i enlighet med sina nationella beslutsförfaranden om slaget och omfattningen av den hjälp som ges. Deltagandet i sådana Natooperationer som inte omfattas av artikel 5 är naturligtvis också frivilligt. Beslut om deltagandet i Natooperationer skulle alltså, om vore Natomedlem, alltid behöva fattas utgående från det enskilda fallet och på nationell svensk nivå. Observera att detta gäller både för deltagandet i artikel 5-operationer och i Natoledda krishanteringsoperationer. I och med Natos östutvidgning förnyas också partnerskapsprogrammet. Det är det som skrivelsen delvis handlar om. Det samarbetet inriktas nu alltmer på att stödja länderna i och . och har därmed hamnat i en besvärande minoritet och sakpolitisk isolering med våra helt annorlunda militära och politiska frågeställningar, vår annorlunda geopolitiska placering på kartan och kanske inte minst våra annorlunda övergripande värderingar och traditioner. Med tanke på Natos fullkomligt överlägsna förmåga att hävda säkerhet och säkerhetsgarantier i vare sig de är uttalade eller outtalade skulle för del en utveckling mot ett EU-försvar innebära ett allvarligt bakslag för svensk säkerhetspolitik och ingen fördel. Vårt land bör därför tydligt och bestämt motarbeta en sådan utveckling. Hur gör vi det? bör arbeta för Nato som ryggrad i försvarssystem. Ett sätt att stödja detta synsätt mot ett EU-försvar är att söker sig till de fora där de avgörande besluten försvar fattas så att svenska intressen kan tas till vara på ett effektivt sätt. Den situation som nu glidit in i är djupt otillfredsställande från inflytandesynpunkt. Vårt land står utanför Nato och kan därmed inte påverka den dragkamp som pågår inom Nato mellan atlantister å ena sidan och pånyttfödda energiska och för och potentiellt skadliga EU-försvarsanhängare å andra sidan. Nato förutsätter inte att medlemsländerna har ett visst försvarssystem. Alliansen ställer heller inte upp några hinder för att upprätthålla en värnpliktsarmé eller allmän värnplikt. Varje medlemslands andel av Natos gemensamma budget fastställs i enlighet med de betalningsandelar som överenskommits i samband med medlemskapsförhandlingarna i vilka bland annat BNP-storleken beaktas.