prot · GR0972 · 2004-02-19 00:00:00 — ROT-avdragen berör yrkesarbetare som tillhör LO-kollektivet, till exempel byggnadsarbetare. För dem går det bra att ha särregler. Alltså: När det är så att män behöver nya jobb och behöver gynnas är det aldrig problem, verkar det som, med särregler. Det här har vi sett gång efter annan. Jag är i grunden inte heller för att vi ska ha särregler för hushållsnära tjänster självfallet inte. Likväl motionerar vi liberaler tillsammans med flera andra partier om detta, och det beror på att skattesystemet ser sådant ut att det missgynnar dem som vill köpa hushållsnära tjänster. Man har inte råd, med vanliga inkomster, att göra det. Det är det som är problemet, och det gör att vi föreslår en politik som vi egentligen inte vill föra, men det beror på att vi befinner oss i den skattesituationen att det är nästan omöjligt inte bara för låginkomsttagare utan även för höginkomsttagare att köpa hushållsnära tjänster, därför att man inte får några avdrag. Men när det däremot gäller energibesparande åtgärder har Socialdemokraterna, alldeles infört nya sådana här regler, och det ska kosta . Man kan tjäna betydande summor på det här. Sedan är det också som säger: måste man göra någonting radikalt för att motarbeta skatteflykt, skattefiffel och sådana saker. Problemet är en rättvisefråga i det här fallet. Det är för många som köper hushållsnära tjänster svart i det här samhället. Det missgynnar, vill jag säga, i väldigt hög grad kvinnor. De tvingas till att göra det här, för det finns inga andra jobb. Jag tycker att det är väldigt otillfredsställande, framför allt ur pensionssynpunkt, att så många kvinnor inte får ordentliga pensioner för det de gör, för det betalas inte. Jag tror inte att finansministern och jag är oense om att det tyvärr förekommer omfattande skattefiffel här. Många tillåter sig att köpa hushållsnära tjänster svart. Då får dessa kvinnor, som gör ett gott jobb, ingen pension. Dessutom går statskassan miste om en del sociala avgifter och så vidare, men det är en annan sak. Jag skulle vilja fråga statsrådet, med den argumentation som han har: Varför är det så mycket lättare att införa avdrag för manliga arbeten än för kvinnliga arbeten? Det tycker jag är en intressant fråga för en socialdemokratisk finansminister. Det borde föranleda viss tankeverksamhet att denna riksdag gång efter annan på förslag av Socialdemokraterna har infört ROT-avdrag. Det kan hända att våra partier inte är felfria i det avseendet, men diskuterar vi annat. Jag tycker inte att det har varit bättre när vi har gjort det. 12 Finansminister (): Det är riktigt att i vissa avseenden har vi använt oss av den här typen av selektiva skatteåtgärder, som säger. Det är alltid en avvägningsfråga. Men grundlinjen jag förstår att håller med om den är att vi ska undvika selektiva insatser. Det är grundlinjen, och jag delar den uppfattningen. finns det andra överväganden som väger tyngre och som har gjort att vi har infört undantag. Jag kan ta den fråga som berörs här, nämligen de så kallade ROT-avdragen som vi har haft . Jag vägrar att dela den uppfattning som förs fram här att de är riktade till män. De innebär att man har rätt att dra av för reparationer och ombyggnader i sitt hem. Det bor väl inte bara män i de där hemmen! Det bor väl både kvinnor och män i hemmen! Det är faktiskt konsumenten, den som äger huset eller lägenheten, som yrkar ROT-avdraget. Det riktar sig väl till båda könen. Det är en fullständigt felaktig beskrivning att det skulle vara ett ur jämställdhetssynpunkt snett perspektiv. ROT-avdragen gynnar både män och kvinnor. 13 (): Ja, så var det det här med jämställdhet. Min interpellation föranleddes av en studie från TCO: Livspussel och ledarskap en rapport om varför så få kvinnor blir chefer. Man har varit ute och frågat ett stort antal yrkesarbetande kvinnor i åldern om deras syn på arbete, ekonomi, tid och familj. En av de frågor som uppenbarligen gavs var varför kvinnor nobbar chefsjobb. Svaren är intressanta. Det svar som var mest frekvent angivet var att kvinnor har huvudansvaret för barn. Uppenbarligen är det så att kvinnor hålls tillbaka i sina ambitioner och ansträngningar att kunna göra sig gällande på arbetsmarknaden av att det finns ett ansvar för barn. Jag tycker att det är jättebra att vi kvinnor känner ett ansvar, men det går inte att blunda för att känner man det ansvaret så går karriären långsammare, i den mån den över huvud taget går framåt. Det kan också vara intressant att titta på tidsanvändningen här. I en studie från SCB om levnadsförhållanden /2001 visar det sig att för kvinnor som har små barn tar hemarbetet och förvärvsarbete ungefär två och i genomsnitt, enligt denna studie. När det gäller männen tar förvärvsarbetet fem och och hemarbetet tre och . Det summerar , men det är ju bara en följd av att vi nästan jobbar ihjäl oss när vi har små barn. Arbetstiden ligger och inte några . Men det här visar tydligt att det är kvinnor som tar huvudansvaret. Förutom att det stoppar upp karriären är det också så att kvinnor i och med detta utför en förskräcklig massa arbete som inte ger lön, inte ger pensionspoäng och inte ger någon annan trygghet heller. Ur jämställdhetssynpunkt tycker jag att detta är fullständigt otillständigt. Vill man och menar man allvar med att vi kvinnor ska kunna konkurrera på jämlika villkor med män och det tycker jag ska ske måste vi kvinnor också ges möjlighet att göra på det viset. Varje man som man intervjuar som har nått en bit i samhället säger: Utan en stödjande och förstående hustru hade jag aldrig varit där jag är . Inte många kvinnor säger detta. Detta är ett hinder. Man kan lagstifta. Man han hota med lagstiftning, som före detta jämställdhetsministern och vice statsministern gjorde när det gäller styrelserepresentationen. Det är ett sätt. Jag tycker att det vore mycket bättre att man helt enkelt gjorde de justeringarna på marknaden, exempelvis i skattesystemet. Det skulle på ett effektivt sätt kunna bana väg för kvinnor att konkurrera på lika villkor som männen. Jag vill också understryka att en annan vinst med detta är att man öppnar en arbetsmarknad som är väldigt kvinnlig till sin karaktär. Man gör det möjligt för kvinnor, och för allt i världen också män, att kunna göra dessa uppgifter mot en ekonomisk ersättning som också ger tillgång till hela det sociala transfereringssystemet. Jag skulle gärna vilja få några kommentarer när det gäller dessa aspekter från finansministern. 14 (): Det är mycket bra att vi är överens i huvudfrågan att man inte ska ha sådana särregler. Det tycker jag att våra två partier gott kan stå för. Jag har också viss förståelse för att man ibland kan tvingas till avsteg för att nå vissa andra mål. I den andra frågan tycker jag att statsrådet talar om helt andra saker än vad i varje fall jag gjorde. Det är klart att avdragsrätten för ROT-avdrag är lika för män och kvinnor. Men det var inte vad jag talade om, och det är inte heller det som interpellationen gäller. Den gäller: Var skapar man jobben? Där är det en väldig skillnad. Jag gjorde själv ett avdrag för när det fanns sådana avdrag. Man fick dra av av i arbetskostnad. Jag tror att vi gjorde någonting med vårt badrum hemma och drog av dessa i arbetskostnader. Jag kan försäkra statsrådet att det inte var någon kvinna i närheten som vi hyrde in i det sammanhanget. Det var bara byggnadsarbetare, och de var allihop manliga. På det sättet är det. När det gäller att skapa jobben är det någonting annat. Jag tycker att statsrådet tyvärr gjorde det lite för enkelt för sig i det här sammanhanget. Det är en väldig fara med att det blir utbrett och accepterat att kvinnor ska göra svartjobb. Det är en ideologisk fråga. Det är en farlig tendens att vi accepterar att kvinnor ska göra svartjobb. Det tycker jag att Socialdemokraterna och regeringen borde fundera över. Det finns en representant för just nu i kammaren. Jag är utomordentligt förvånad över att har gått med på ROT-avdragen. De får just den effekten att de gynnar manliga arbeten framför kvinnliga. Det tycker jag är mycket förvånande. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2003/04:285 om statsfinanserna 15 Finansminister (): har frågat mig om när statsbudgeten kommer att vara i balans och om utformningen av överskottsmålet kommer att ändras. Först vill jag framhålla att jag är ense med på flera punkter. Flertalet står inför stora utmaningar under de närmaste decennierna i takt med att andelen äldre ökar i befolkningen. För att klara den framtida påfrestningen på de offentliga finanserna måste åtgärder vidtas . har förberett sig bättre än de flesta andra länder inför denna utveckling. De offentliga finanserna visar överskott, och vi har reformerat pensionssystemet. Detta har framhållits i en rapport från . I de utvärderingar av medlemsländernas offentliga finanser som regelbundet genomför bedöms den svenska finanspolitiken som långsiktigt stabil. Som väl känner till har den internationella konjunkturen utvecklats svagt . Detta har också påverkat den svenska ekonomin. Tack vare den strama finanspolitik som bedrevs åren före konjunkturnedgången har det funnits utrymme att dämpa effekterna genom aktiva stimulanser av efterfrågan. Tillväxten i har också varit högre än genomsnittet för euroområdet. innebär den finanspolitiska stimulansen att överskottet i de offentliga finanserna minskat och att statens finanser uppvisar ett visst underskott. Det innebär att statsskulden ökar i kronor räknat, men att den är stabil som andel av BNP. Inriktningen av finanspolitiken åren framöver innebär en successiv förstärkning av de offentliga finanserna. Överskottsmålet på av BNP i genomsnitt över en konjunkturcykel ligger fast. Det är nödvändigt för att vi ska kunna upprätthålla våra ambitioner inom välfärdspolitiken. Ett viktigt skäl till att vi valt hela den offentliga sektorns sparande som målvariabel är att detta är ett internationellt vedertaget och definierat begrepp. Det är också detta överskottsmått som använder vid utvärderingar av medlemsstaternas finanspolitik inom ramen för stabilitets- och tillväxtpakten. Med ett överskott på i de samlade offentliga finanserna åren framöver kommer statens finanser att ligga nära balans i genomsnitt över konjunkturcykeln, för att uppvisa överskott när sparandet i pensionssystemet börjar minska. Det nuvarande målet är således mer ambitiöst än ett mål med balans i statens finanser. De långsiktiga kalkyler som regelbundet presenteras i budgetpropositionerna visar att detta förefaller vara en väl avvägd långsiktig inriktning av finanspolitiken. Kalkyler av detta slag är givetvis osäkra, men jag ser ingen anledning att ändra överskottsmålets utformning. 16 (): Jag ber att få tacka för svaret. Statsfinanserna uppvisar ett underskott på . Det innebär att staten hade ett upplåningsbehov . Det är självklart att delvis förklara detta med den dåliga konjunkturen . Lika självklart är det i så fall att när konjunkturen blir bättre ska också statskassans situation bli bättre. Men trots att konjunkturen vänder och befästs väntas statsfinanserna enligt att gå med tiotals miljarder 2004, 2005 och 2006. Det är de mycket höga kostnaderna för ohälsa, förtidspensioneringar och det svaga arbetsmarknadsläget som är den viktigaste förklaringen. Det inte visste om när det gjorde prognosen var de nya utgifter som kommer i och med samarbetet mellan regeringen, och . Till de i underskott som man redan nu räknar med ska man alltså lägga nya miljarder för att finansiera utbyggnad av vägar och järnvägar. Det är självklart att detta ytterligare anstränger statens finanser. Det är på något sätt väldigt märkligt att regeringen och samarbetspartierna kan förhandla sig ihop om nya utgifter utan att komma överens om hur man ska finansiera miljardutgifterna. Finansministern deklarerade i går, om jag har läst rätt, att de i och för sig välbehövliga investeringarna till vägar och järnvägar ska finansieras via budgeteringsmarginalen. Det är de pengar som finns i statsbudgeten för att klara oförutsedda utgifter. Återigen förbrukar man därmed marginalen eller delar av marginalen som är till för oförutsedda utgifter långt ens har börjat. Återigen finansierar man långsiktiga åtaganden med pengar som ska användas för tillfälliga utgifter för att klara konjunkturförändringar. Regeringen har åtminstone sagt att man själv är orolig för att man haft så små budgeteringsmarginaler . Varför gör man då samma sak en gång till? De nya utgifterna innebär också nya problem att klara överskottsmålet, vilket redan påpekat. Jag skulle därför vilja fråga finansministern: ny bedömning gör regeringen av möjligheten att nå överskottsmålet efter den överenskommelse som slutits med samarbetspartierna? Det tar att bygga upp ett förtroende, men det kan gå väldigt snabbt att förlora det. har ramverket för finanspolitiken reformerats, ofta i stor samstämmighet här i . Det har varit viktigt. som har fått ett större ansvar och en större frihet när det gäller att finansiera penningpolitiken har ett nytt budgetsystem och ett tydligt mål för de offentliga finanserna etablerats. Lika mödosamt som det är att uppnå förtroende lika enkelt och lika fort kan det gå att förlora det. Det finns nu flera tecken som tyder på att regeringen börjat gå ifrån det viktiga ramverket alltmer. Det har delvis handlat om budgettricks. Vi kommer ihåg hur man för EU-avgiften flyttade utgiften från till ett annat. Man har trollat bort utgifter genom att i stället kalla dem för minskade inkomster. Ofta har det berott på att budgeteringsmarginalen har varit så liten. Det är också så att statsfinanserna måste ses under ett långt perspektiv. Den finanspolitik som drivs bestämmer förutsättningen för välfärd och välstånd framöver. Det är väl känt att den demografiska situationen innebär stora utmaningar. Vi är nu inne med relativt sett ganska goda förutsättningar. Det är viktigt att man ser till att man förbereder sig för kommande mer ansträngande årtionden. Jag tror att vi är i när finanspolitiken tyvärr återigen är inne i en prövoperiod. Det finns inga utrymmen för ofinansierade utgifter och skattesänkningar, och trots det kommer man överens med stödpartierna om att göra så här. Jag tycker att det är väldigt oroande. 17 Finansminister (): De budgetpolitiska mål som regeringen och har fastställt kommer regeringen naturligtvis i allra högsta grad, på samma sätt som , att fullfölja i fortsättningen också. Vi har fullföljt utgiftsmålen och klarat utgiftstaken . Vi har klarat överskottsmålen också, och det är vår absoluta ambition i fortsättningen. Jag tror inte att har skäl att ifrågasätta det. Däremot tror jag att han på en punkt har missuppfattat det hela. Om regeringen och nu åren framöver avsätter pengar för väg- och järnvägsinvesteringar jag tror att vi inte har delade meningar om hur viktigt det är att vi gör det ska det självfallet ske inom utgiftstakets ram. Det är inga nya utgifter, inga nya kostnader, ingen vidgad budgetram, inget spräckt utgiftstak. Det är ett uttryck för en prioritering som regeringen gör, att det är den typen av investeringar som vi tror kommer att bidra till tillväxten åren framöver. Vägar och järnvägar är i högsta grad tillväxtskapande. Kan vi öka tillväxten genom dessa investeringar i vägar och järnvägar bidrar det i allra högsta grad till att vi också kan klara överskottsmålen. En viktig faktor för att klara överskottsmålen är just att vi kan få fler människor i arbete, fler företag, fler arbetsplatser och mer skatteinkomster. Därmed ökar vi också förutsättningarna att kunna klara våra överskottsmål på ett hyggligt sätt även i fortsättningen. Den missuppfattning som möjligtvis gör sig till tolk för här ska vi nog lägga åt sidan ganska fort. Det är inte fråga om någon påspädning av utgiftsramen, utan det vi talar om är inom utgiftsramen. Det där är en medieföreteelse som åtminstone inte ledamöter bör falla in i. 18 (): Jag tror att jag har varit ganska tydlig med att säga att jag tycker att det är ett problem om man använder budgeteringsmarginalen till att finansiera fasta utgifter. Jag tror att finansministern och jag är överens om att budgeteringsmarginalen ska användas till framför allt konjunkturberoende, nya utgifter, och inte till långsiktiga åtaganden. I ett tal i samband med att SNS konjunkturråd presenterade sin rapport sade finansministern följande: En annan fråga som kan diskuteras närmare är om marginalen i statens budget är för liten. Jag menar att marginalen måste vara tillräckligt stor för att de automatiska stabilisatorerna ska kunna verka fritt. Det håller jag helt med om. Jag håller helt med om den åsikt som finansministern hade då. Därför tycker jag att det är märkligt att finansministern nu är beredd att använda denna budgeteringsmarginal till att betala investeringar i järnvägar och vägar. De finansieringarna är inga automatiska stabilisatorer. Det innebär också att när man intecknar de resurser som finns i budgeteringsmarginalen minskar och krymper man utrymmet för att låta de automatiska stabilisatorerna verka fritt det som ministern då tyckte var väldigt viktigt. Vad tycker finansministern egentligen nu? Är det rätt att använda budgeteringsmarginalen till att finansiera långsiktiga utgifter? Alltfler bedömare oroas över finanspolitikens utveckling just . Jag kan ta ett axplock. som Standard & Poors höjde kreditvärdighet, vilket naturligtvis är väldigt trevligt, höjde man ett varnande finger för utvecklingen på lite . På samma sätt varnar för att de offentliga finanserna snart kommer att sättas under stark press. SE-banken säger att de offentliga finanserna fortsätter att urgröpas, att metoderna att gå runt utgiftstaken blir alltmer utstuderade och reser frågor om den långsiktiga strategin för utgiftspolitiken. säger att en förutsättning för att det konjunkturjusterade sparandet ska uppnå 2005 och överskottsmålet är att inga ytterligare ofinansierade skattesänkningar eller utgiftshöjningar genomförs . Samma linje är inne på. Så kan man fortsätta och hitta fler och fler varnande fingrar för hur finanspolitiken bedrivs just . De bedömningar som görs bygger dessutom på att inga nya beslut om utgifter fattas. Det är därför som det är lite bekymmersamt med nya ofinansierade utgifter till vägar och järnvägar, som ska finansieras via budgeteringsmarginalen. Ingen tror väl heller att regeringen tänker gå in i en valrörelse 2006 utan nya löften om utgifter. Det finns en skillnad mellan retorik och praktik. Finansministern är ofta väldigt tydlig, liksom andra representanter för regeringen och , med att det behövs en rejäl budgeteringsmarginal i statsfinanserna för att klara framtida kortsiktiga och konjunkturella utgifter. Trots det har man visat att man börjar inteckna budgeteringsmarginalen långt ens har börjat. Jag skulle vilja höra en fundering från finansministern: Hur ser finansministern på budgeteringsmarginalen? Är den viktig för att klara utgiftstaken? Är det riktigt att använda de pengar som är avsatta för en marginal till att betala långsiktiga utgifter, som investeringar i vägar och järnvägar? 19 Finansminister (): Regeringen använder inte en budgeteringsmarginal för oförutsedda utgifter för långsiktiga investeringar i vägar och järnvägar. På den punkten har fel. Hur han än upprepar sitt påstående blir det lika fel. fastställer utgiftstak för budgeten . Det är inom denna ram, detta utgiftstak, som regeringen gör sina prioriteringar av vilka utgifter som är mest önskvärda. Regeringens ambition är att ha, precis som citerar mig, en god budgeteringsmarginal. Jag sade i den diskussion som åberopar att vi har skäl att ha en högre budgeteringsmarginal i fortsättningen än vad vi har haft . Vi arbetar naturligtvis med den inriktningen. Man kan inte av det dra slutsatsen att varje ny utgift som ryms inom utgiftstaket är felaktig. Om det är uppfattning har han möjligtvis en annan uppfattning om vilket utgiftstak vi i så fall skulle ha. Det må han ha. Det som jag ser som hotet är mer att man tricksar, som parti och en del andra partier, genom att ofta använda engångsintäkter, exempelvis från försäljning av statlig egendom, för långsiktiga utgifter. Det är verkligen någonting som skadar förtroendet för vår budgetpolitik. Sådana planer har regeringen definitivt inte. Men jag läser det tyvärr alltför ofta i oppositionens motioner. 20 (): När det gäller att tricksa med budgetar kan vi väl vara överens om att det har skett en del initiativ från som inte helt och hållet stämmer med budgetlagens intentioner, åtminstone när det gäller att omvandla utgifter till minskade inkomster och annat. Jag vill ändå hålla mig kvar vid finansieringen av de nya vägar och järnvägar som man kommit överens om. Var ska pengarna tas? Jag tycker att det är viktigt att finansministern berättar det. I medierna har han sagt att pengarna ska tas ur de pengar som finns i budgeteringsmarginalen . I den marginalen har man också redan intecknat utgifter för arbetsmarknadspolitiken. Det är riktigt, tycker jag. Det är en konjunkturell förändring av utgifterna som kan vara viktig att satsa på. Däremot är inte planerade utgifter för vägar och järnvägar på lång sikt en del av konjunkturpolitik. Jag hoppas att finansministern och jag är överens om detta. 21 Finansminister (): Jag är inte säker på att riktigt förstår vad han säger. Vi beslutar i att höja exempelvis ramen, utgiftstaket, för , kanske i storleksordningen . Det är inte de 35 miljarderna som är budgeteringsmarginalen. Budgeteringsmarginalen är den bedömning vi gör att vi behöver som resurs just för oförutsedda utgifter, för svängningar i kostnader av olika slag. Jag har sagt, och jag kan upprepa det, att jag tycker att det är viktigt att vi har en större budgeteringsmarginal i fortsättningen. På låter det som att vi skulle vara förhindrade att ha någon form av ny kostnad och utgift , att vi inte skulle kunna ha några kostnader för investeringar i vägar och järnvägar. Det förefaller fullkomligt orimligt om man har den uppfattningen. Vi gör naturligtvis en disposition och redovisar för , framför allt i samband med budgetpropositionen , hur vi tycker att kommande års första och andra årets utgifter i första hand utgiftsmassa ska disponeras. Efter att vi har redovisat det får vi till slut en budgeteringsmarginal kvar. Det är inte av den budgeteringsmarginalen vi ska bygga vägar och järnvägar . Det kan upprepa ett antal gånger, men det är lika fel ändå. Det är därför att vi gör en bedömning att vi behöver göra insatser för välfärden, insatser för infrastrukturen i vägar och järnvägar, som kan öka vår tillväxttakt. gör vi en sådan prioritering. Vägar och järnvägar får hög prioritet i de kommande årens budgetar. Vi tycker att det är oerhört tillväxtfrämjande. Det skapar nya jobb, nya företag och kan medverka till att vi har lättare för att klara de överskottsmål som och jag är överens om att vi ska försöka åstadkomma åren framöver. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2003/04:278 om samhällsnyttiga organisationer 22 Statsrådet (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att förbättra organisationsstödet för samhällsnyttiga organisationer och om jag avser att vidta några åtgärder för att säkra Amningshjälpens fortsatta arbete. Samhällsnyttiga frivilligorganisationer utför omfattande insatser av betydande värde för samhället. Staten stöder därför sådana ideella organisationer med olika typer av bidrag. Det nuvarande statsbidraget för frivilliga organisationer på det sociala området regleras i förordningen (1998:1814) om statsbidrag till vissa organisationer inom det sociala området och har tillämpats . har utvärderat tillämpningen av förordningen och bland annat föreslagit att regeringen överväger möjligheterna att förändra regelsystemet så att fler organisationer blir berättigade att söka medel från detta anslag.