prot · GS0914 · 2004-10-14 00:00:00 — Vi anser att ekonomiska incitament fungerar. Erfarenheten visar att ersättningsnivån faktiskt påverkar sjukskrivningarna. Forskning bekräftar också detta och visar att särskilt längden på sjukskrivningarna påverkas. Sammanlagt är det kanske uppemot en fjärdedel av arbetstagarna som inte arbetar utan befinner sig i olika ersättningssystem. Då räknar jag inte med dem som studerar eller har pensionerats i arbetskraften. Jag kan bara inte förstå vad som ligger bakom den socialdemokratiska regeringens liknöjdhet och passivitet inför denna alarmerande situation, när svenskar som är ett av världens friskaste folk och har en av världens bästa arbetsmiljöer har rekord i sjukfrånvaro. Varför föreslås inte några åtgärder för att så många som möjligt ska finna arbetsuppgifter, nya eller gamla, innan den ödesdigra gränsen på tre månaders sjukskrivning passeras när sannolikheten för att någonsin komma tillbaka drastiskt minskar? Läkare beskriver hur människor till slut kommer i den förfärliga situationen att de blir livrädda för att få beskedet att de faktiskt har blivit friska när de kommit i beroende av sjukskrivningen. Varför tar inte regeringen och socialdemokrater i landstingen till krafttag för att se till att sjukvården tar ett ansvar för en snar medicinsk behandling? Och varför vägrar Socialdemokraterna att ens diskutera att de höjda ersättningsnivåerna har haft en allvarligt skadlig inverkan på denna process? Varför vågar man inte syna konsekvenserna av sina egna beslut som innebär att en femtedel av befolkningen i aktiv ålder slås ut från arbete genom långtidssjukskrivning eller förtidspensioner? Regeringen kan ju inte vara av den uppfattningen att en så stor andel av befolkningen skulle vara arbetsoförmögen. Regeringen vill lasta av kostnaden på arbetsgivarna, som knappast kan påverka sjukskrivningen som ju är en fråga mellan den sjukskrivne, hans läkare och . Sjukskrivning är redan dyrt för arbetsgivare, så dyrt att tidigare sjukdom och frånvaro är den faktor som arbetsgivare bedömer i särklass mest negativt vid anställning. ska det bli ännu dyrare och ännu svårare för den som har en sjukdomshistoria att få ett nytt arbete, något som varken tycks oroa arbetsmarknadsministern eller någon annan i regeringen. Man har gjort en sak till. Man har tillsatt en utredare av socialförsäkringens finansiering. Men det räcker ju inte. Så länge regeringen inte vill eller vågar ändra försäkringsvillkoren blir den så kallade försäkringen lika ohållbar oavsett av vem och hur den betalas. Detta blir orimligt dyrt för alla. Vi får mindre pengar i skatter till vård, skola och omsorg som vi så tydligt har fått erfara. Om man bara kunde få ned sjukfrånvaron med skulle det betyda eller hela fastighetsskatten eller hela kostnaden för polis, domstolar och kriminalvård eller betydligt mer än hela kostnaden för vår universitetsutbildning. I finansplanen säger regeringen förnöjt att sjukfrånvaron minskar. Det är en utveckling som gör rikare och friskare. Men man vill inte se att detta beror på att förtidspensioneringarna har ökat minst lika mycket. Det är mer än hög tid att Socialdemokraterna börjar bli medvetna om att de förmedlar och förstärker attityder som passiviserar människor och stjäl energi i stället för att understödja deras aktivitet. I detta anförande instämde (). 378 () replik: Jag blir tvungen att ställa några frågor till med anledning av hennes anförande. har faktiskt visat på att går sjukförsäkringen med i överskott. Det som gör att pratar på det sätt som hon gör om att sjukförsäkringen blir dyrare och dyrare är faktiskt att vi har en budgetlag med ett budgettak som vi inte får överskrida. Sedan skulle jag också vilja höra hur ser på de arbetsrelaterade sjukdomarna, alltså arbetstagare som blir sjuka på grund av arbetet. Det lät ungefär som att det bara ligger på individen. Det var i och för sig inte fusk, och det är ju befriande att få höra, men har arbetsgivaren något som helst ansvar för att människor blir sjuka på jobbet? 379 () replik: Vi har en av världens bästa arbetsmiljöer och jag tror att de flesta företag faktiskt tycker att det är fruktansvärt dyrt att människor är sjuka och försöker se till att man skapar en ännu bättre arbetsmiljö. Men visst finns det mycket mer man kan göra. Jag tror att det behövs en utveckling när det gäller organisation, inte minst i den offentliga sektorn. Det är här vi hittar den stora översjukligheten. Jag tror visst att det finns mycket att göra. 380 () replik: Det var befriande skönt att höra att arbetsgivarna faktiskt kan göra mer för att människor ska slippa bli sjuka på jobbet, så att vi får ett friskt arbetsliv. Jag delar uppfattningen att mycket måste göras inom den offentliga sektorn. Jag ska återkomma till det i mitt anförande sedan. Den offentliga sektorn har ju regeringen och de två samarbetspartierna sagt måste bli en mönsterarbetsplats. Vi arbetar hårt för att det ska bli så. Men det tar tid. Det tar ungefär för att en människa som har drabbats av ett utmattningssyndrom ska kunna komma tillbaka. 381 () replik: När det gäller utmattningssyndromen kommer jag tillbaka till att skapa positiva cirklar. Det är precis det som vi moderater har velat göra med vårt budgetförslag. Vi vill skapa positiva cirklar så att fler känner att de kan påverka sin tillvaro, kan planera sin ekonomi och kanske till och med spara en peng för sämre tider. Vi tycker att det är hög tid att man ersätter ett trött psykosocialt klimat på arbetsplatser som långtidssjukskriver och förtidspensionerar med ett klimat som präglas av att vilja tillvarata människors energi och belöna aktivitet. 382 (): Världens dyraste var rubriken på en ledare i . Det DN-skribenten konstaterade var att statsrådet är dyraste minister. Det handlar som väl är inte om några höga arvoden, resor med regeringsplanet eller liknande. Det handlar om de miljarder efter miljarder som rinner ur statens kassa utan att den ansvarige ministern och hans regeringskolleger förmår dämma upp flödet. Det är nu kostnaderna för sjukskrivningar och förtidspensioner började öka för att ha fördubblats till . Det tog innan regeringen över huvud taget reagerade, men omsider har vi begåvats med 11-punktsprogram, förslag om regionala skyddsombud, ökad precision i sjukskrivningsprocessen, ändrad socialförsäkringsadministration med mera. En hel del av detta har varit goda förslag som vi kristdemokrater har haft lätt att säga ja till. Men främst har regeringens kreativitet ägnats åt att hitta sätt att skicka ohälsonotan till arbetsgivarna, och här vill vi inte vara med. Här tänker nämligen världens dyraste i grunden enkelspårigt. Det han kallar incitament och drivkrafter för ökad hälsa i arbetslivet är i själva verket bara en fråga om vem som ska betala. Visst är arbetslivet en del av orsakerna till ohälsan. Men ingen tror väl på allvar att den svenska arbetsmiljön är så dålig, eller har försämrats så dramatiskt , att den skulle ha kunnat orsaka fördubblade sjukskrivningstal. deltar inte i den här debatten. Det kanske han borde ha gjort för att markera att han och regeringen tar frågan på allvar. Men jag har ändå haft ett antal debatter med statsrådet på detta tema så jag vet ganska väl vad han skulle ha sagt. Om jag har förstått regeringens mål rätt ska kostnaderna, som har fördubblats , och som fortfarande ökar, halveras till 2008. Var finns den breda analys som ger den, i och för sig, goda målsättningen ett mått av trovärdighet? Ingen av oss har de färdiga och fulländade svaren. Men jag tror att det går att söka svar i det begrepp vi kristdemokrater använder ganska ofta. Det handlar om hela livspusslet. När vi inte får bitarna att passa in i varandra går livet isär och vi mår dåligt. Med den insikten måste också våra åtgärder mot ohälsan ha den bredden. De måste handla om hela livet, om livspusslet. Med vårt sätt att tänka i det här huset omfattar det i princip alla politikområden. Det är naturligtvis lätt, herr talman, att fastna i kostnaderna för ohälsan. En post på drygt 100 miljarder i statsbudgeten är ett allvarligt hot mot andra viktiga trygghets- och välfärdsområden. Ohälsokostnaderna i företagen, som är i samma storleksordning, hämmar naturligtvis den utvecklingskraft som skulle kunna skapa nya jobb. Allt detta är allvarligt. Men bakom de många miljarderna finns människor av kött och blod. Jag skulle kunna ägna mycket tid åt att tala om attitydfrågorna. Det är naturligtvis uppseendeväckande att nästan varannan svensk tycker att det är okej att sjukskriva sig även om man inte är sjuk. Jag nöjer mig med att notera att det närmast hysteriska förnekandet från regeringsföreträdare om att det skulle kunna förekomma fusk eller överutnyttjande har förbytts i en välgörande insikt om attitydfrågornas betydelse. Det är bra. Medborgarnas tillit till socialförsäkringssystemet är en viktig förutsättning för dess hållbarhet. Men, herr talman, hur ser det ut för den som drabbats av sjukdom och med all rätt måste sjukskrivas? Om detta finns mycket att säga. RFV har frågat 2 500 långtidssjukskrivna om hur de bemötts, och resultatet av den undersökningen är en dyster läsning. Det ska erkännas att kritiken mot arbetsgivarna är massiv. Sju av tio tycker inte att de har fått någon hjälp, och säger dessutom att de inte har fått någon hjälp av företagshälsovården. Men det verkligt allvarliga är att av dessa 2 500 saknar hjälp från , och bara en av tio har fått en rehabiliteringsplan. Med den här bilden på näthinnan från denna undersökning ter det sig minst sagt märkligt att regeringen så totalt nonchalerat rehabiliteringsutredning som kom . LO, TCO, med flera tyckte ju att en ny och samlad rehabiliteringsförsäkring var en klok tanke. Vi kristdemokrater bygger vår politik på det här området i hög grad på utredningsförslag. Rehabiliteringsförsäkringen sätter nämligen individen i centrum. Med det synsättet skulle inte behöva klaga på att inte bli sedda och nio av tio efterlysa en rehabiliteringsplan. Ett samlat ansvar och ett samlat agerande utgår inte från systemen utan från människans behov. Därför behövs en offentlig aktör som har resurserna och det samordnande ansvaret: För det första att arbeta med förebyggande insatser. För det andra att beräkna och betala ut ersättning. För det tredje att ansvara för rehabiliteringsutredningen. För det fjärde att underlätta återgången till tidigare arbete eller ibland till ett nytt. För det femte att ansvara för uppföljningen. Det är bara med den helhetssynen vi kan göra den svenska befolkningen friskare och därmed också lyfta av en gigantisk börda från statsbudgeten. I detta anförande instämde och (båda kd). 383 () replik: Jag vill ställa en fråga till om att flytta kostnader till arbetsgivarna. Vi har under haft lagar och paragrafer som har angett att arbetsgivare ska göra rehabiliteringsutredningar så att det går att få i gång rehabiliteringsplaner. är bara samordnare. Det är fortfarande, som tidigare, arbetsgivaren som ska rehabilitera. Är det att flytta kostnaderna till arbetsgivarna? Sedan är det frågan om ansvaret för att ha en bra företagshälsovård så att de anställda kan få den hjälp de behöver. Jag menar en företagshälsovård som inte är så minimal att det inte går att få den hjälp man behöver är det att flytta kostnaderna till arbetsgivarna? 384 () replik: Arbetsgivarna och arbetsplatserna har ett obestridligt ansvar för hälsofrågorna. En del av sjukskrivningsproblemen är relaterade till arbetet. Detta gäller inte minst inom offentliga sektorn, som vi har talat om tidigare i debatten. Arbetsgivarna har redan både ett ansvar för rehabilitering och ett kostnadsansvar för att människor ska tillfriskna. Vi vänder oss mot att regeringen gör det här till en budgetfråga. För att lösa de gigantiska kostnaderna som ohälsan innebär övervältras ett ansvar på arbetsgivarna även för de kostnader som inte är arbetsrelaterade. Varannan långtidssjukskriven säger att deras situation inte beror på arbetet utan på andra omständigheter. Det som händer är att ett kostnadsansvar vältras över som inte har med arbetet att göra. 385 () replik: Jag vill haka på det som tog upp om arbetsgivarnas ansvar för att göra en rehabiliteringsutredning. Den ska lämnas in till efter det att sjukfallet har inträffat. Vid en kassa jag har besökt i var det av arbetsgivarna som gjorde rehabiliteringsunderlag. Av dem kunde kassan använda . Dessvärre har inte några som helst medel att tvinga arbetsgivarna att göra det som åligger dem enligt lagen. Man får vädja och hoppas på att det ska bli bättre. efterlyste en aktör som har det samordnade ansvaret. Det är precis det som ska träda i kraft . Hela systemet ska ändras om. I stället för att ha och 21 fristående kassor kommer vi att göra en statlig myndighet av det hela för att ha kontrollen. Jag vill lämna debatten om ekonomiska drivkrafter tills har fått propositionen, vilket sker . 386 () replik: Den debatten ser vi naturligtvis fram emot. Det är bra att vi får en myndighet på det sätt som kommer att ske. Det har inte vi kristdemokrater motsatt oss. Jag talar om något helt annat. Det föreslog i sin rehabiliteringsutredning var ett betydligt mer långtgående samarbete mellan olika aktörer sammanförda till en aktör med ett samlat ansvar, både för de förebyggande insatserna, för att ge människor ersättning, för rehabiliteringsutredningar, för att underlätta övergången till det gamla arbetet eller ett eventuellt nytt arbete och för att arbeta med uppföljningsfrågorna. Det förslaget tyckte faktiskt både TCO, och LO var bra, och regeringen har lagt det i byrålådan. Jag vet inte om och tyckte att det fanns några kloka tankar i det förslaget. Det skulle vara intressant att höra. 387 () replik: Jo, det fanns visst kloka tankar i det förslag som lade fram. Men det är att göra det enkelt, om jag förstår rätt, att en aktör tar över det ansvar som arbetsgivarna har. Det är många delar i detta som gör att en människa blir sjuk. talade tidigare om att det handlar om att få ihop hela livspusslet. Det är precis det väsentliga. Att lägga ihop hela livspusslet gäller framför allt kvinnor. Då är det fråga om många aktörer och många saker som måste göras. Att ha som en del och se till att arbetsgivarna tar sitt ansvar är viktigt. 388 () replik: Jag har inte någon annan grundinställning än på den punkten. Det är klart att alla parter i det här sammanhanget har ett oerhört stort ansvar. Jag menar att arbetsgivarna generellt sett sedan kan det finnas brister på enskilda håll som jag inte kan bedöma från talarstolen bär ett stort ansvar för arbetsmiljöfrågorna och även för sjuklönedelen. Vi vänder oss mot att ett kostnadsansvar vältras över som inte har med arbetssituationen att göra utan som har med hela livet att göra. Det måste vi hantera i ett bredare perspektiv. 389 (): har arbetslivet, inte minst i offentlig sektor, genomgått radikala förändringar. Personalpolitiken har prioriterats ned i kommuner och landsting som åtskilliga miljarder har sparats. Konsekvenserna av detta visade sig redan efter 1990-talets första hälft när antalet långtidssjukskrivna, framför allt bland kvinnorna, ökade kraftigt. I samma takt ökade sjuknärvaron och övertidsarbetet, och stressrelaterade sjukdomar slog igenom i statistiken med full kraft. Arbetet med att komma till rätta med dessa problem bör därför koncentreras på att undanröja orsakerna till att människor far illa i dagens arbetsliv och på att försöka ge dem som drabbats så goda förutsättningar som möjligt att komma tillbaka till arbetslivet. Det handlar om insatser för ett rymligt arbetsliv och för rehabilitering. I stället har debatten kommit att fokusera på fusk och missbruk av socialförsäkringarna och på hårdare tag mot sjukskrivna. Senast i gårdagens partiledardebatt var upprörd över att i undersökning om attityder tyckte att det var okej att sjukskriva sig om man känner sig trött. Det får mig att undra vad partiledare egentligen vet om situationen på arbetsmarknaden och vad en utsliten kropp behöver för att återhämta sig. Vi vet att det är kvinnor i offentlig sektor som står för de flesta långtidssjukskrivningarna, och vi vet att det är tunga arbetsplatser, både fysiskt och psykiskt. Vi vet att i kommuner och landsting är det alltför få som ska hjälpa alltfler. Då är det inte konstigt att människor blir trötta, och det är när man inte får pauser i arbetet som man kan få ett så kallat utmattningssyndrom. I en visades att de som röker får färre arbetsskador än de som inte röker därför att rökarna får mikropauser då kroppen hinner återhämta sig. Detta är en absurd arbetssituation, och det är därför absurt att kalla detta fusk. Jag tror att det i stor utsträckning är underutnyttjandet av försäkringen, det vill säga att människor går till jobbet sjuka, som leder till långtidssjukskrivningarna. Och detta vill lösa genom att införa ytterligare en karensdag. vill ha både fler karensdagar och sänkta nivåer. är inte jag någon ivrig påhejare av friåret. Jag skulle hellre vilja ha sex timmars arbetsdag, men jag föreslår att de båda partiledarna, för och , tar ett friår och studerar arbetsmarknaden ur ett arbetarperspektiv och ur ett kvinnoperspektiv. I gårdagens partiledardebatt gick statsministern till hårt angrepp mot de borgerliga förslagen om att sänka ersättningsnivåerna i sjukförsäkringen. Det är med rätta som de partier som vilar på arbetarrörelsens generella välfärd tydligt markerar sitt avståndstagande mot den bild av det fuskande folket som borgerligheten gärna bygger sin retorik på och som skapar ett samhällsklimat där kontroll och misstänkliggörande breder ut sig. Men att ställer mot väggen för ett kommande systemskifte i socialförsäkringarna är inget annat än ett desperat försök att svära sig fri från det politiska systemskifte som socialdemokratin själv håller på att sjösätta genom den genomgripande översyn som ska göra. Som modell ska man ha det nya pensionssystemet. Och när man läser direktiven ser man att de är som tagna från borgerlighetens direktiv till pensionsarbetsgruppen. Vi vet ju att det svenska pensionssystemet reformerades utan någon allmän debatt, och det innebar ett systemskifte utan förankring hos medborgarna. Vi kan nu komma att få ett lika avgörande systemskifte även vad gäller socialförsäkringarna, det vill säga ett svåröverblickbart, godtyckligt system som missgynnar stora delar av befolkningen. Om detta görs innebär det att politiken avsäger sig ansvaret för de mest grundläggande elementen i det svenska välfärdssystemet. Jag och är mycket kritiska till att en översyn med sådana politiska utgångspunkter görs. Vi menar att detta angriper den bakomliggande ideologin i våra socialförsäkringar och därmed också hela vår samhällsstruktur. , herr talman! DN:s ledarsida uppmanar samarbetspartierna att torka vaselinet från linserna. När det var gjort såg jag att ett önskemål från skribenten var att vi skulle ta bort de skilda ersättningsnivåerna i a-kassan och sjukförsäkringen för arbetslösa. Detta, liksom mycket annat, är redan genomfört. Det stora problemet med socialförsäkringarna är inte hur systemet är utformat utan att för få är i arbete. Den ojämförbart viktigaste uppgiften för regeringen och samarbetspartierna är att få ned de höga sjuktalen och att uppfylla målet om full sysselsättning. Ohälsan botas definitivt inte genom att man inför fler karensdagar eller sänkta ersättningsnivåer. Vad som krävs är ett systematiskt arbetsmiljöarbete och rymliga arbetsplatser där alla får plats. Vi behöver också stärka den offentliga sektorns verksamheter, barnomsorg och äldreomsorg, så att arbetande kvinnor slipper stressa sönder sig. Kort sagt: Vi behöver en rejäl satsning på den generella välfärden. 390 () replik: Ja, vi fick alldeles en undersökning som gjorts av där man pekade på svenska folkets attityder till sjukförsäkringen. Fyra av tio svenskar tyckte att det var okej att sjukskriva sig utan att man var sjuk. Det räckte att man var osams med chefen eller att man inte kom överens med sina arbetskamrater eller att man kände sig lite trött just den här dagen eller . Då skulle jag vilja ställa en fråga till . Detta är en attityd till det som var tänkt att vara en sjukförsäkring. Ser inte och något hot i att vi har fått den här attitydförskjutningen? Ser hon inte att detta i grunden hotar de insatser som vi bör göra för de människor som verkligen är sjuka och som är i behov av den här försäkringen? Finns det inte anledning att ta de här attitydförskjutningarna på allvar därför att de egentligen hotar det viktiga med försäkringen? 391 () replik: Jag håller med om att det här med attityderna till sjukförsäkringen är viktigt. Jag skulle kunna tänka mig att det också handlar om en generationsfråga. Vi som har varit med ganska länge i livet har ju sett den generella välfärden utvecklas och också sett vad den är beroende av, att det är någonting som vi måste vårda. Men jag försökte förklara i mitt anförande att om fyra av tio säger att de är trötta kan grunden faktiskt vara situationen på arbetsplatsen. Det är därför som vi behöver ett systematiskt arbetsmiljöarbete och rymliga arbetsplatser där människor som kanske inte kan jobba det som man kallar för men som jobbar utifrån sin kapacitet också får plats. 392 () replik: Om vi är överens om att attityderna är viktiga kan det inte vara så förfärligt anstötligt om en partiledare lyfter fram det i den politiska debatten. Det tycker jag är rimligt. Min andra fråga gäller den proposition som vi ska få om drivkrafter för ökad hälsa. Den ska vi läsa med stort intresse, men jag förstår att innehållet i den i hög grad bygger på den avsiktsförklaring som bland annat parti står bakom. Inte minst handikapporganisationer men också arbetsgivare har varnat för att ett ytterligare övervältrande av kostnader kommer att leda till en ytterligare sortering på arbetsmarknaden. De har varnat för att människor med funktionshinder, de med en dålig hälsoprognos, kvinnor och olika grupper kommer att ställas utanför arbetsmarknaden. 393 () replik: Ja, den här propositionen kommer, som sagt, . Då kommer hela innehållet att bli känt. Jag har ingen annan uppfattning än och handikapporganisationerna. Det finns en risk för ökad selektering. Därför har vi fört in det som pratade om, ett högkostnadsskydd. Men jag vill också peka på att och det kan inte vara okänt för försvinner den tredje sjuklöneveckan, som i sin tur har inneburit en selektering, i varje fall enligt uppfattning. Vi har starka skrivningar om att detta är någonting som måste följas väldigt noga och att vi är beredda att vidta åtgärder. 394 () replik: Först en kommentar till det sade i ett tidigare replikskifte om att den offentliga sektorn skulle bli en mönsterarbetsplats. Då har jag ett råd: Titta på de privata alternativ som finns inom vården där sjukskrivningarna inte är till närmelsevis så höga som inom den offentliga verksamheten. Där är inflytandet för människor över det dagliga arbetet betydligt bättre än i vänsterstyrda kommuner och landsting, där vi också ser de höga sjukskrivningstalen. Jag vill beröra den proposition som kommer , även om du tidigare sade att du inte vill diskutera den. Är ett högkostnadsskydd utformat på ett sådant sätt att den berättigade oro som en handikapporganisation har uttryckt för funktionshindrade och bland annat LO för kvinnor kvinnor har högre sjukskrivningstal än män verkligen skulle elimineras? 395 () replik: Jag kan faktiskt inte svara på frågan om högkostnadsskyddet kommer att eliminera den oro som finns inom de olika organisationerna. Jag sade i mitt replikskifte med att vi är uppmärksamma på detta. Vi vet att det finns en risk för selektering. tar upp att kvinnorna skulle bli utan arbete på grund av medfinansieringsansvaret. Jag håller för otroligt att man skulle säga att man inte anställer kvinnor. Det skulle i och för sig förändra föräldrasituationen på arbetsmarknaden, för män skulle då bli tvungna att arbeta inom hälso- och sjukvården, vilket skulle vara bra. Men propositionen kommer som sagt , och vi kommer att ha en debatt om den.