prot · GR09117 · 2004-05-18 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollen för den 10, 11 och . 2 § Meddelande om partiledardebatt Tredje vice talmannen meddelade att partiledardebatt skulle äga rum . Debattregler hade delats ut till kammarens ledamöter. 3 § Meddelande om särskilt anordnad debatt Tredje vice talmannen meddelade att särskilt anordnad debatt om kärnkraften och koldioxidutsläppen skulle äga rum kl. 9.00. Voteringen kl. 9.00 skulle utgå. Från regeringen skulle näringsminister delta. 4 § Anmälan om fördröjt svar på interpellation Till hade inkommit följande skrivelse: Interpellation 2003/04:477 Till Interpellation 2003/04:477 av () om offer för människohandel Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är att det tagit tid att bestämma vilket statsråd som skall besvara interpellationen. 5 § Svar på interpellation 2003/04:451 om framtidstro för landets fångar 1 Justitieminister (): har frågat mig om jag är beredd att aktivt verka för att de tre första visionsrummen inom kriminalvården kommer till stånd . Kriminellt umgänge och kriminella attityder och värderingar är några av de tyngst vägande faktorerna för återfall i brott. Det är därför mycket viktigt för de intagna att skapa positiva sociala nätverk. Förutom att detta ger ett alternativt umgänge innebär det också att kriminella attityder och värderingar ifrågasätts. De insatser som görs av frivilliga organisationer såsom exempelvis Kriminellas Revansch i Samhället, och många fler kan inte nog värderas i detta sammanhang. Deras verksamhet kan inte heller ersättas av myndigheters insatser. Det är därför mycket viktigt att sådana organisationer verkar på anstalter och häkten. För att stimulera denna verksamhet har kriminalvården särskilda medel i sin budget för statsbidrag till organisationer inom kriminalvårdens område. Kriminalvården köper dessutom tjänster från flera av dessa organisationer. Således pågår ett förhållandevis omfattande samarbete med frivilliga organisationer som är till stor nytta för kriminalvårdens klienter. Det är förstås angeläget att samarbetet med frivilligorganisationer fortsätter att utvecklas. Inom kriminalvårdens uppdrag ligger att utveckla verksamheten. Kriminalvården tar detta utvecklingsansvar bland annat genom att genomföra olika projekt och försöksverksamheter för att få kunskap om vad som fungerar bra och ska utvecklas och vad som inte fungerar bra. , som jag känner väl till, är ett sådant projekt som kriminalvården har att ta ställning till. Det vore därför felaktigt av mig att verka för eller mot just denna projektidé. När det gäller de ekonomiska förutsättningarna för genomförandet kan jag bara konstatera att kriminalvårdens anslag är . Regeringen har dessutom föreslagit att ytterligare 200 miljoner ska fördelas till kriminalvården i tilläggsbudget 1. Hur dessa medel närmare ska användas beslutar . Avslutningsvis vill jag informera om att det första visionsrummet redan har startat. Ytterligare två visionsrum kommer att öppna , enligt uppgift från . 2 (): Tack för svaret, justitieministern. Ur det kan jag läsa att det inte är insikten som saknas. Justitieministern talar också om det viktiga arbete som frivilligorganisationerna gör, bland annat Kriminellas Revansch i Samhället och Frivilliga Samhällsarbetare. Det gläder mig och säkert också företrädare för dessa organisationer. Men även frivilligt arbete kostar pengar. Det räcker inte med bara vackra ord. Det behövs kanske också omfördelningar. Det är här jag hoppas att justitieministern ska kunna göra någonting. Jag, och säkert många andra med mig, kan lova att dessa pengar kommer att förränta sig om. Kriminalvården har anslagit 4,8 miljoner för att köpa tjänster av frivilligorganisationerna. Det är en mycket liten del av kriminalvårdens budget. Ministern talade själv om 4,8 miljarder, och dem har vi också pratat om . Men de 4,8 miljonerna som frivilligorganisationerna får räcker inte för att starta och hålla i gång dessa visionsrum. Det kan kanske låta mycket med 4,8 miljoner. Men det är ändå smulor jämfört med vad kriminaliteten kostar i lidande, pengar och frustration. Det skulle betala sig om bara några få interner fick möjlighet till jobb och bostad. Alla som sitter i fängelse är inte motiverade, men det är en hel del som är det. kostar en intern . Därtill kommer förlusten av att han eller hon inte jobbar och betalar skatt. Till och med gör stort nummer av sina misslyckanden. kom en studie där man jämför hur det har gått för dem som har frigivits . Situationen har allvarligt försämrats, skriver . Skälen är flera, och ett av dem kommer att tas upp i nästa interpellationsdebatt om häktena. Allt färre får chans till jobb eller bostad, skriver i en debattartikel i . Man behöver ju inte heta för att inse att de som kommer ut från kåken och inte har ordnat med jobb och bostad snabbt är tillbaka igen. I artikeln lämnar flera olika spännande förslag till vad man vill göra: Vi kan bli bättre på utslussning och att samverka med andra samhällsorgan så att insatserna fullföljs också efter straffet. Ja, just det, men då undrar jag: Är också detta bara vackert tal, precis som det som justitieministern säger? Jag säger inte detta för att vara spydig, för jag vet att det kan vara tufft. Den här debatten handlar om visionsrummen, ett av flera konkreta förslag från projektet frigivning, som också justitieministern säger sig väl känna till. I så fall måste ministern också veta att det hänger på lönerna till dem som ska koordinera verksamheten i dessa rum. Att ställa i ordning ett fysiskt rum räcker liksom inte. För att det ska fungera måste det finnas några som bemannar rummen och håller ihop verksamheten. Tanken är att visionsrummen ska vara som en samhällsö inom fängelserna. Man ska arrangera möten och låta organisationer, till exempel arbetsgivare och fackliga organisationer, komma in i fängelserna. I visionsrummet ska den intagne själv kunna leta fram den information som passar just hans eller hennes intressen och sociala situation. Visst är det bra? Jag tror att också ministern tycker det. Men utan pengar till löner kommer denna innovation inom kriminalvården aldrig någonsin att bli av. Dessutom vet jag att kriminalvården inte kommer att avsätta några pengar för detta ändamål inom nu gällande budget. Det är tajt där också. Pengarna måste tillföras externt, vilket också justitieministern känner till. Det var en gång en svensk socialdemokratisk politiker som sade: Politik är att vilja. undrar jag: Vad vill justitieministern? 3 (): Detta är ett område som vanligtvis justitieutskottets ordförande brukar diskutera med justitieministern om. Saken är att han befinner sig på ett av sina många tjänsteärenden ute på någon anstalt, inte som intagen utan som besökare. Jag tror att det är väldigt bra om man har många kontakter ute på anstalterna. Det måste vara underbart att vara justitieminister i detta land. Det finns ju oändligt många förslag på det rättspolitiska området. Kanske inte oppositionen är det största problemet i dessa sammanhang, utan det är bristen på gensvar vid kontakterna med . Det är inte alltid så lätt att vara justitieminister. Detta område ger ju inte så många jobb. Därför kan förhandlingssituationerna vara besvärliga. Jag tror dock att det är väldigt viktigt att man har en klar vision, som det också talas om. Den här debatten handlar ju om framtidstron för landets fångar, som också är rubriken för denna interpellationsdebatt. En sak som jag tror att det är väldigt viktigt att ha klart för sig är att, som det heter från , man ska komma bättre ut än man kom in. Det tror jag är ett av de problem som finns och då i två avseenden. Överbeläggningen på många anstalter är nämligen sådan att det är väldigt svårt att uppfylla detta hur goda ambitioner många anställda inom kriminalvården än har. Man har ett trängselproblem som är betydande. Det gör att den individuella omsorgen jag säger inte behandlingen är väldigt svår att komma till rätta med. Jag och , som är välkänd här, besökte tillsammans med som sitter med i en utredning om kriminalvården och dess framtid alldeles fångvårdsanstalten i , en av många anstalter. Ett av de stora problemen där var just själva överbeläggningen, som gör det svårt att nå de framgångar man vill nå. Det andra problemet ska vi också ha klart för oss, nämligen att icke så få intagna saknar den vilja som vi gärna skulle önska att de hade när det gäller att komma ut i bättre skick än de kom in. Men har man ett långt fängelsestraff över sig kan det helt klart vara väldigt svårt att ha det. Av dem som sitter i fängelse är det tyvärr som har suttit där. Det är klart att får man ett långt fängelsestraff blir det lätt så att man tar till andra saker. Därför befinner sig den svenska kriminalvården i, kan man säga, dubbel kris. Å ena sidan har man den kris som jag tidigare talat om man har den ekonomiska tvångströjan på sig. Å andra sidan har vi , Kriminellas Revansch i Samhället två olika delar. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi stöder den delen och har goda föredömen utanför så att man kan visa att det går att komma tillbaka till ett socialt liv. I den delen håller jag med om att det skulle vara bättre med en tydligare vilja, även om man inte kan få allt det inser också jag. Den typ av organisationer som representerar behöver ett väldigt tydligt stöd från ledande rättspolitiker så att säga. Det gäller då inte bara pengar, utan det behövs också mentalt och ideellt stöd från justitieministern. Jag hoppas att vi kan få det väldigt tydligt uttalat här i debatten. 4 Justitieminister (): Ja, vi verkar vara överens om hur viktigt det är att på olika sätt vidta de åtgärder som behövs för att minska antalet återfall. Det är alldeles riktigt att det är en bra investering. Detta kan göras på många sätt. Det kan naturligtvis ges bidrag till olika organisationer. Det är bra, och det görs också. Det kan alltid sägas att det ska ges mer pengar. Men det här kostar pengar, skattebetalarnas pengar. Då kan man inte säga att skatten ska sänkas, för då blir det mindre pengar. Dock kan det alltid sägas att det ska vara mer; det är oppositionens fördel att alltid tala om mer pengar. Dock behövs det mer än så. Det behövs faktiskt ett nytänkande inom kriminalvården. Mycket av det pågår nu och finns också med i det arbete som den särskilda utredningen jobbar med. Det handlar bland annat om att man måste individualisera kriminalvården. Man måste ge en morot till dem som särskilt behöver det, som verkligen vill komma ifrån sin kriminalitet och sitt missbruk på olika sätt. I andra fall handlar det kanske om att se till att man hindrar personer från att begå nya brott i fängelset. Då måste man agera på annat sätt. När det gäller det tänkande som varit anser jag, inte minst med tanke på att kriminaliteten också har förändrats, att det här arbetet i sin tur måste förändras. Det pågår alltså . Jag tror att vi framöver kommer att ha en helt annan kriminalvård. Det handlar om så mycket mer än bara om pengar. Jag är dock fullt medveten om att det som är ett akut problem är att det behövs fler platser. Men det räcker inte, för det behövs också ett nytänkande. 5 (): Det här med en helt annan kriminalvård lät väldigt spännande och mycket hoppingivande, tycker jag. Förvisso vill jag, för att kommentera vad justitieministern sade, sänka skatterna. Jag tror att det är jätteviktigt. Det säger ju också Socialdemokraterna sig vilja göra. Men här handlar det mer om en omfördelning inom kriminalvårdens budget. 4,8 miljoner av 4,8 miljarder är inte mycket när det handlar om förebyggande verksamhet. Regeringen har i tilläggsbudgeten föreslagit att ytterligare 200 miljoner ska föras över till kriminalvården. Det är sedan som närmare bestämmer hur de här medlen ska fördelas. Men hur mycket manöverutrymme finns det? Vi vet ju att det behövs minst 800 nya platser i landets fängelser. Då kommer inte, tror jag, den utvecklande verksamheten att prioriteras. Såvitt jag förstår kommer det inte mer pengar efter detta, utan det blir nya besparingskrav. Alla skyller på varandra. Jag ska läsa upp delar av ett mejl som jag har fått från en intern via en anställd på Storbodaanstalten i norra . Det var detta som fick i gång mig med det här. Storboda är ett av de fängelser som ingår i projektet frigivning. Mannen i fråga heter Jibbe . Han blir fri och brinner för att själv få arbeta med detta. Men han kan inte göra det gratis. Han måste ju också leva. Bland annat skriver han följande: En intagen som muckar har ofta ett dåligt självförtroende och är känslomässigt skör som en Ming-vas. I det läget och med sin sociala oförmåga skall han ta kontakt med dom myndigheter som ska hjälpa honom på utsidan. Det ömsesidiga förtroendekapitalet är noll och föraktet totalt. Det är då den största andelen återfall i brott sker. av dem som muckar är tillbaka i anstalt . tillbaka på anstalt snor ju hela den budget som skall användas på dom nyrekryteringar som existerar inom kriminalvården. Jag skulle länge kunna läsa upp hur han beskriver hur framtidstron kommit tillbaka till anstalten sedan de började med ett förebyggande arbete. Man har till exempel inte hittat någon narkotika på den här anstalten. Här finns det en massa idéer och många som faktiskt vill genomföra dem. Det är bara att ta för sig. Men verkar alla pengar gå åt till att bygga bort överbeläggningen. Det märker även de i projektet frigivning eftersom kriminalvården inte anser sig ha medel i det som är del tre i projektet. kan man avsätta till en tjänst centralt. Men det blir inga visionsrum på det. Jag kan inte låta bli att förundras över att många ministrar håller fagra tal och delar ut ståtliga löften. Men sedan när det är dags att leverera anser man sig inte ha någon som helst makt. Det är möjligt att det vore fel av justitieministern att verka för eller emot idén om visionsrum, men signalerna är inte oväsentliga. Här kan justitieministern göra en hel del. Tanken är ju att anställa personer från frivilligsektorn som ska fungera som koordinatörer och levande förebilder personer som vet vad det är att vara missbrukare och att sitta på kåken. Bildningsverksamhet, och, tror jag, ett par andra erbjuds att ta ett arbetsgivaransvar, för det måste någon göra. Men de har inte en sådan ekonomi att de också klarar lönerna för de här personerna. Det är så mycket engagemang investerat i det här projektet att det vore jag använder inte gärna ordet katastrof och tänker inte göra det nu heller väldigt synd om inte det här fick en chans. Man kommer inte att få de här personerna att orka ta upp ett nytt projekt igen. Det civila samhället har mycket att erbjuda. Problemet är att den som är intagen sällan får de här kontakterna när han eller hon sitter på anstalt. Om de kontakterna inte tagits före frigivningen är det ofta kört. 6 (): Ett ord som justitieministern använde tycker jag är väldigt intressant. Det gäller då ordet nytänkande. Ett annat ord var individualisering. Jag tror att båda behövs för att vi ska kunna nå de mål som vi vill nå. Efter att ha besökt några kriminalvårdsanstalter uppfattar jag att hela kriminalvården någonstans helt enkelt befinner sig i moment 22. Det är väldigt svårt att hitta ut när man jag ser det hela egentligen från de vårdades synpunkt befinner sig i situationen att så fort man får lite utrymme tas det upp av någon ny som ska in. Det gör att det blir väldigt lite tid till just det som jag tror att vi är överens om, att det behövs mer av individuell prövning. Det skulle ge möjligheter att se till att de som inte vill drabbas av narkotika verkligen kan få det så. Detta är väldigt svårt i dagens läge; det är väldigt lätt att dras in i ett narkotikamissbruk. Det gäller också att på ett effektivt sätt kunna få ägna sig åt sådant som studier. För att återkomma till detta med och anstalten där, som är den senaste jag besökt, kan jag säga att det alldeles uppenbart var på det sättet att någon nästan begärde tvångsisolering för att slippa ifrån att bli beroende av narkotika på anstalten. Detta är en situation som inte alls är bra. Jag menar att det är väldigt viktigt, vilket var inne på, att skötsamhet måste löna sig på ett bättre sätt. Jag tror inte att det finns något motsatsförhållande till justitieministern här heller. Jag tror att man inom både frivilligorganisationer utanför och inom organisationen när man kommer ur detta moment 22 skulle kunna komma till mycket nytänkande så att man skulle kunna göra något åt det som är allra tråkigast, nämligen att återfallsprocenten är så väldigt hög, och kunna bringa ned den betydligt. Det är inte bra att så många åker ut och in på anstalter. 7 Justitieminister (): Visst är det viktigt med signaler på olika sätt. Och jag är naturligtvis positiv till att kriminalvården nu kommer att fortsätta att öppna nya visionsrum. Just med tanke på att jag har informerats om att det första redan har startat och ytterligare två kommer att öppnas är det förstås positivt. Det finns andra saker som också kan vara värda att nämna. Det handlar bland annat om kampen mot narkotika som är ett stort problem som är förknippat med kriminalitet. Där har vi just använt oss av idén med individualisering. Och det har också gett bra resultat, trots att det har varit en svår tid med en ökning av antalet fångar, vilket beror dels på att domstolarna dömer hårdare, dels på att polis och åklagare har fått ökade resurser, så har det varit en svår situation för kriminalvården. Men här har man lyckats väldigt bra. Och när man talar med intagna vid till exempel Högsboanstalten säger de att detta är det bästa som de har upplevt . Och detta är personer som har tillbringat alltför av sina liv i fängelse. Här har man använt sig just av principen att de som verkligen är motiverade ska få en möjlighet. Och det gäller att ge dem allt stöd och all hjälp som går. Men andra som inte är lika motiverade ska inte vara på samma ställe. Sedan finns det andra saker som man kan använda pengarna bättre till. Jag tycker till exempel att personer som sitter i fängelse i betydligt större utsträckning ska kunna laga sin egen mat och städa än vad de gör . är det undantagsfall. Jag tycker att det ska vara tvärtom. Jag vet att det inte går till , men i stort sett ska de allra flesta kunna laga den man som de ska äta, och de ska kunna städa själva. Det är de krav som vi ställer på andra människor, och de måste vi också ha möjlighet att ställa på människor som sitter i fängelse. 8 (): Jag tycker också att det är jättebra att de som sitter i fängelserna nu får ta ansvar för sitt eget liv. Jag skulle gärna se att det fanns större möjligheter till arbete och att de som sitter i fängelse fick marknadsmässiga löner så att de kunde betala av skulder och annat. Men det är en annan debatt. Det finns visionsrum, säger justitieministern. Men det är som ett rum utan människor. Det är ju inget spännande rum. Det är bara ett rum där det ligger papper. Någon måste hålla i detta rum, ta emot människor och arrangera möten. Men det finns inga som kan göra det om man inte får dessa koordinatörer som projektet frigivning syftar till. Alla har vi behov av gemenskap och tillhörighet. Det gäller oss alla. Och förmodligen är det ännu viktigare för dem som sitter i fängelse och ska mucka. Många av dem har bara kriminella vänner och vet inte vart de ska ta vägen. Det vet vi båda. Men i detta visionsrum skapas just visioner om att det finns ett liv utan kriminalitet. Kriminalvården har gett ut en folder som heter Vägen ut. Jag ska avslutningsvis läsa något ur den. Där står: Den dömde ska efter verkställd påföljd vara bättre att klara samhällets krav på ett laglydigt liv. Jag tror inte att jag behöver säga mer än så. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2003/04:452 om förhållandena för häktade personer i 9 Justitieminister (): har frågat mig vilken strategi jag har för att åtgärda den kritik som framfört vid sitt besök i . Jag vill först framhålla att är ett föregångsland avseende de mänskliga rättigheterna. Regeringen är därför särskilt uppmärksam på kritik i detta avseende. Den svenska kriminalvården bygger bland annat på humanitet och omsorg. Det finns inga formella hinder för att häktade utan restriktioner i stor omfattning kan umgås med varandra eller ta emot besök. De uppgifter som förekommit i medierna, angående besök, avser framför allt häktade som ålagts restriktioner. Vi har i ett internationellt perspektiv korta häktningstider, och lagstiftningen är utformad på så sätt att förundersökningen ska kunna slutföras snabbt. Skälet till att restriktioner kommer till användning är att säkra bevisning i en brottsutredning och på så sätt öka möjligheten att väcka åtal. Restriktioner meddelas för det mesta i början av en utredning, när bevisningen bäst kan säkras. Det är rätten som beslutar om tillstånd till restriktioner. Restriktioner får meddelas endast om det finns risk för att den misstänkte undanröjer bevis eller på annat sätt försvårar sakens utredning. Åklagaren beslutar sedan om vilka inskränkningar i den häktades kontakter med omvärlden som han eller hon bedömer som nödvändiga för att säkra bevisning i utredningen. Det bör i detta sammanhang nämnas att det är sällan som det beslutas om restriktioner avseende möjligheten att ta del av litteratur, radio och TV. Den häktade har dessutom möjlighet att begära rättens prövning av åklagarens beslut om enskilda restriktioner. Vidare har åklagaren en möjlighet att fortlöpande överväga om restriktionerna ska kvarstå. Rastgårdarnas utformning i svenska häkten är en fråga som ligger under kriminalvårdens ansvar. Även om det kan finnas brister på sina håll är det min uppfattning att rastgårdarna på svenska häkten generellt sett håller en god standard. Avslutningsvis vill jag framhålla att även om häktningstiden framför allt syftar till att säkerställa en bra brottsutredning så görs en hel del för att situationen för de häktade ska vara så bra som möjligt. Många som häktas är i dålig kondition. På häktet erbjuds de bland annat läkarvård och tandvård. Genom regeringens narkotikainsatser erbjuds narkotikamissbrukare också åtgärder för att komma till rätta med sitt missbruk. Kontakter med olika frivilligorganisationer kan också betyda mycket, och de främjas på olika sätt. Till det bidrar också möjligheten för kriminalvården att ge bidrag till organisationer inom kriminalvårdens område som regeringen införde . 10 (): Tack för svaret, justitieministern. Den som slutar förbättra, slutar att vara bra. Jag tycker att justitieministerns svar andas gammal hederlig socialdemokratisk retorik, det vill säga att vi i är bra, nästan världsbäst, och att vi inte har så mycket att förbättra eller lära oss av andra. Det är mycket som är bra inom kriminalvården, inte minst de fysiska förhållandena. Det är varmt, det finns mat, sanitetsförhållandena är goda, man får duscha och så vidare. Men det är inte riktigt det som min interpellation handlar om. Den handlar tvärtom om den kritik som har förts fram av kommissionären för mänskliga rättigheter från vid ett besök i . Det har tidigare gjorts besök och inspektioner i , , och en del rapporter har avlämnats. När man läser dessa rapporter finns det saker som jag fortfarande anser inte är tillgodosedda. Det är bra på många sätt i svenska häkten och fängelser. Man kan också poängtera att förhållandet mellan vårdare och intagna är gott och avspänt. Och det är någonting som vi ska vara väldigt glada över. Vid besöket på framkom det en del kritik. kommer den kritiken att konkretiseras i en rapport som kommer . Det kommer också att komma förslag till förändringar som man vill att ska göra. Kommissionären pekade bland annat på problemet med att de häktade är inlåsta av dygnet av 24 möjliga i de värsta fallen och att det är dålig kontakt bland de intagna och andra, även när de inte har restriktioner. När man tittar på detta med restriktioner framkom det 2003 att av de häktade i var ålagda restriktioner initialt, och under resten av häktestiden hade ungefär hälften restriktioner.