prot · GS0917 · 2004-10-20 00:00:00 — Det skulle med resonemang betyda att om och facket träffar avtal om detta, skulle därmed också ta på sig skulden för all sjukskrivning i det här landet. Det tror jag inte ens de menar. Jag medger att det finns en liten risk för selektering. Man har försökt argumentera för att övertyga mig om den risken är stor. Ett sådant argument från organisationen har varit att alla arbetsgivare selekterar, det vill säga väljer ut. av företagen skulle syssla med det . Man kan ju då fråga sig på vilket sätt det kan bli värre. Det kan inte bli fler än alla. Men det är klart att om arbetsgivarna verkligen inte vill göra någonting åt de faktiska omständigheterna vid sjukskrivning utan bara tar in de unga och friska männen, riskerar vi att få en selektering som inte är bra. Det är allvarligt, men då får vi återkomma till det. Min fråga till är följande. Vi känner till förslag till alternativ till förslaget om drivkrafter för företag. Det är starka ekonomiska drivkrafter för de långtidssjukskrivna och de förtidspensionerade, ordentligt sänkta ersättningsnivåer. Kommer det här förslaget från att bli politik i en gemensam regering med ? 9 () replik: När det gäller den selektering som sker vet vi ju att den har ökat avsevärt efter det att regeringen införde den tredje sjuklöneveckan. säger att det är svårt att jämföra med andra länder, men om man aldrig skaffar sig några erfarenheter vet man ju heller inte vad de egna förslagen leder till. Jag skulle snarare tro att undanflykten om att det är svårt att jämföra beror på det som jag redovisade från . Ni har inte velat lyfta fram det, och då är det lätt att säga att det är svårt att jämföra. I propositionen jämför ni ju med . Möjligen skulle då inte heller det vara trovärdigt. Det är inte sjukpenningnivåerna som vi diskuterar, men redovisade mycket tydligt uppfattning i partiledardebatten. Vi står för ersättningsnivå i sjukförsäkringen. Precis som jag antar att det inom det nuvarande styret är fråga om förhandlingar kommer det att bli så också hos oss. De flesta partier på den borgerliga sidan har ju den uppfattningen att är en rimlig nivå, och den kommer vi att fortsätta att driva. Under den av min talartid vill jag fråga varför ni inte gör någonting åt det förslag som finns från , , och om sjukvårdens möjligheter att delta i arbetet för att minska sjukskrivningarna. Det har funnits , och jag antar att det ligger i en skrivbordslåda hos . Det har kommit upp igen från de här organisationerna. Vi har också tagit upp det i motioner från . Vi tycker att det vore idé att pröva en sådan verksamhet i stället för det som har lagts fram. 10 Statsrådet () replik: Vi tror på det här förslaget, men vi vet inte hur det slår. Det har hänt förr att påhittiga svenska system på arbetsmarknaden kunnat göra två saker , nämligen öka produktiviteten och göra det möjligt för människor att delta i arbetslivet och bilda modell för och länder utanför . Det kan vara så att också det här blir någonting sådant som man kommer att titta på. Vi vet det inte, men det är inte uteslutet. Det kan bli så också. Också förslaget om drivkrafter i sjukvården är ett påhittigt sätt att tänka. Vi har bett en person att närmare studera möjligheterna att tänka på det sättet att skapa någon slags drivkraft mellan försäkringen och sjukvården. Vi är inte färdiga , men det är möjligt att vi återkommer med detta. Jag avvisar inte detta kategoriskt på något sätt. Sedan förstod jag på det sättet att är berett att förhandla med om lägre ersättningsnivåer för de långtidssjukskrivna och förtidspensionerade. 11 () replik: Mitt svar när det gäller sjukförsäkringen, även om det som sagt inte är den som vi diskuterar här , är att och övriga borgerliga partier utom står bakom nivån . Det är svaret. Jag noterar när det gäller sjukvårdens ansvar för sjukskrivningarna att statsrådet säger att det är möjligt att man återkommer. Det är ju precis det jag har sagt i mitt anförande och den kritik vi har haft så länge från sida mot regeringen: Det som är nästan färdiga förslag och som det finns möjlighet att sjösätta ganska snabbt, det ska utredas, dras i långbänk och möjligen återkommas om. Vi hade samma sak när det gällde diskussionen om finansiell samordning. Där tog det , trots att det fanns goda utvärderingar. Och när ni väl tvingades lägga fram en proposition var den ganska utarmad. Det finns praktiska exempel. Jag kommer själv från . Vi har ju det försök som har utförts i . Om man hade haft samma möjligheter över hela landet så hade sjukpenningkostnaderna varit åtskilliga miljoner lägre. Men tvingar ni alltså det goda arbetet att krympas och inordnas i det som ni kallar Finsam, som är en mycket begränsad form. Jag säger inte att det är helt igenom dåligt, men det är en mycket begränsad form som gör att man inte kommer att uppnå de goda effekter som man kunde ha uppnått. Min fråga till statsrådet är: Varför är ni så rädda för att göra det som ganska snabbt ger resultat och som dessutom finns utvärderat, när ni i stället kommer in med förslag om vilka ni själva säger att man inte vet hur det går, men att det kan bli bra? 12 (): Dagens förslag är ännu en ansats för att vända den onda spiral som började utvecklas : en galopperande ökning av sjukskrivningar och förtidspensioner. De första tre fyra åren reagerade inte regeringen nämnvärt. Man hoppades kanske att patientkollektivet skulle tillfriskna av sig självt. fungerar ju det här med självläkning, men inte i detta svåra fall. har vi sedan begåvats med elvapunktsprogram, förslag om regionala skyddsombud, ökad precision i sjukskrivningsprocessen, ny socialförsäkringsadministration med mera. Men det mesta av regeringens kreativitet på det här området har handlat om vem som ska betala den skenande notan för ohälsan. De just nu 263 000 sjukskrivna och de 528 000 förtidspensionärerna är främst en budgetfråga för regeringen. För övrigt skulle många av dem ha kunnat gå till jobbet med en annan politik. , herr talman, ska det skapas drivkrafter för minskad sjukfrånvaro. Jo, hos arbetsgivarna naturligtvis, frestas man att säga med tanke på förslagets avsändare. När man tar del av propositionens innehåll blir man förundrad över det synsätt som ligger bakom. Skulle det verkligen saknas drivkrafter hos landets 215 000 arbetsgivare för att hålla sina anställda så friska man bara kan? Vi kristdemokrater menar att varje arbetsgivare har ett ansvar för den arbetsmiljö man erbjuder. Man måste kunna kräva att den inte hotar de anställdas fysiska eller psykiska hälsa, och det gäller naturligtvis oavsett om man har en eller tusentals anställda. Hur förvaltar man då det ansvaret ? Ja, inte minst genom att betala i sjuklön till sina anställda och bära en total kostnad för sjukfrånvaron beräknad till 170 miljarder. Men det görs också aktiva insatser för arbetsmiljön i företag och organisationer. Och visst finns det mer att göra på vissa arbetsplatser. Det gäller inte minst hos de offentliga arbetsgivarna inom vården och omsorgen. Just där är också ohälsotalen förfärande höga. Vi kristdemokrater är inte ute efter att befria arbetsgivarna från ansvar. Men vi tror faktiskt att de allra flesta seriösa arbetsgivare redan inser att de anställda är den viktigaste tillgångsposten i företaget, en tillgång som man måste vårda om man ska kunna hävda sig på marknaden och i konkurrensen. Arbetsmiljön är en viktig konkurrensfaktor. Men vad leder nu dagens förslag till? Ja, frågan är ju om det leder till någonting alls. Lagrådet var skeptiskt på den punkten i sitt yttrande. Man skriver att förslaget egentligen inte presenterar några konkreta hållpunkter t.ex. resultat av inhemska eller utländska undersökningar eller sammanställning av erfarenheter som skulle kunna göra det lättare att uttala sig med någon säkerhet om betydelsen för sjukfrånvaron av den föreslagna lagen. Med anledning av detta konstaterar vidare att det finns skäl till tvekan om den föreslagna lagstiftningen kan anses uppfylla rimliga krav på ändamålsenlighet. I klartext är detta ett starkt ifrågasättande av regeringens förslag. Man undrar helt enkelt om detta kommer att minska sjukfrånvaron. Det är en osedvanligt tuff kritik från annars ganska försiktiga jurister. Man konstaterar också att sjukfallen ibland kan vara orsakade av faktorer som är utanför arbetsgivarens kontroll, och vi och varje arbetsgivare vet ju att så är det. Även om nu Lagrådet undrar om det blir några effekter över huvud taget tror jag trots allt att det blir det. Det blir negativa sådana, och särskilt då på en punkt. Det gäller risken för ytterligare sortering av människor på en redan tuff arbetsmarknad. Å ena sidan talar regeringen ofta om att riva hinder och öppna arbetsmarknaden för fler. Å andra sidan lägger man förslag som så uppenbart leder i motsatt riktning, alltså till en ökad sortering och en ökad selektering. visar på en kraftig ökning av uttaget av hälsointyg. De flesta som begär ut det här intyget anger att det är arbetsgivaren som vill ha det i samband med en anställningsintervju. Det är begripligt i ljuset av regeringens politik, men är det en utveckling som vi önskar? Är det en utveckling som de svagaste och mest utsatta på arbetsmarknaden längtar efter? Det är knappast förvånande att handikapporganisationerna är oroliga på goda grunder, vill jag säga. Ett flertal remissinstanser är också starkt kritiska till regeringens politik för att minska sjukskrivningarna. Det är svårt att över huvud taget hitta en enda positiv kommentar i remissamlingen. Jag vet inte om det besvärar regeringen, eller om man inte ens bryr sig om att lyssna. Frågan är vilka regeringen lyssnar till i den här frågan , förstår jag, men vilka fler? Regeringen gör tappra försök att sälja in det här förslaget genom att tona ned kostnadsövervältringen på arbetsgivarna. Man gör ett stort nummer av en blygsam sänkning av arbetsgivaravgiften och det så kallade högkostnadsskydd som ska göra arbetsgivarna skadeslösa. Jag talade i går med en företagare med ett 30-tal anställda som visade med ett enkelt räkneexempel hur verkligheten ser ut. Det finns inga rimliga proportioner mellan den nya pålagan och det som regeringen menar sig kompensera. Varför inte lyssna, , till dem som hanterar verkligheten ute i företagen? När det gäller frågan om hur stor del av sjukskrivningskostnaderna som hänförs till arbetslivet finns det olika beräkningar. ligger de så lågt som . Men av enkätundersökningar vet man att varannan långtidssjukskriven menar att orsaken ligger utanför arbetet. Mig veterligt finns det väl ingen arbetsgivare som kommer på tanken att förbjuda sina anställda att syssla med utförsåkning, motorcykelåkning, fotboll eller andra sporter. Ändå vill regeringen lägga det ekonomiska ansvaret för de eventuella följderna av de här aktiviteterna på samma arbetsgivare. Detsamma gäller också allvarliga och långvariga sjukdomstillstånd som inte alls kan relateras till arbetsplatsen. Det seriösa samtalet om attityderna till sjukförsäkringen måste föras, utan fördömanden men också utan skygglappar. Hela socialförsäkringssystemet behöver ses över och reformeras. Förtroendet för systemet är i gungning. Ohälsans orsaker måste sökas i det vi kristdemokrater kallar livspusslet. Det handlar om i princip hela livet och alla politikområden. Det är inte en tillfällighet att så många småbarnsföräldrar återfinns i sjukskrivningsstatistiken. Det är just de som har svårast att få livspusslet att gå ihop med regeringens familjepolitik. Det är märkligt att regeringen har nonchalerat rehabiliteringsutredning som kom . Både LO, TCO, med flera tyckte då att det var ett klokt förslag med en samlad försäkring som utgår ifrån människans behov. Med en sådan samlad försäkring skulle inte, som , av de sjukskrivna behöva klaga på att inte bli sedda och nio av tio efterlysa en rehabiliteringsplan. Det behövs ett samlat grepp om detta. Det här har regeringen nonchalerat. Man hankar sig fram på det politiska fältet med dellösningar, dåliga sådana, som inte kommer att leda till de resultat som man förutskickar. Därför säger vi kristdemokrater nej till regeringens proposition Drivkrafter för minskad sjukfrånvaro. (Applåder) I detta anförande instämde , , , , , , , och (alla kd). 13 Statsrådet () replik: säger att det inte saknas drivkrafter . Nej, det gör det sannerligen inte. Det borde rimligt att döma vara tillräckligt för arbetsgivarna redan som det är. Det har visat sig att det inte är det. Det har visat sig att när man bestämmer sig för att göra mer än man gjort tidigare ger det resultat. Det vi som har lagt det här förslaget vill åstadkomma är att alla arbetsgivare på alla arbetsplatser gör detta mera som har visat sig vara väldigt fruktbart. Det har parterna själva förstått. De har gett i uppdrag åt sitt försäkringsbolag, , att utgöra ett stöd för sådana injektioner på arbetsplatserna. Det är framgångsrikt. Det behövs ytterligare injektioner, inte för att arbetsgivare skulle vara elaka eller inte vill, utan snarare för att man inte förmår, inte kommer sig för eller gör annat i stället. Det här är en sådan injektion som kommer att få fart på diskussionen och på åtgärder på arbetsplatserna så att man kommer längre än . När det gäller remissinstanserna är det en myt att alla är emot. Det stämmer inte. Alla arbetsgivare är emot. Det är sant. Tittar man på övriga remissinstanser är det blandat. De flesta har någon invändning mot någonting. Så är det alltid. Det stöd vi hade när vi påbörjade arbetet med den här formen av ekonomiska drivkrafter var från och i trepartssamtalen. Det är det stöd vi som har arbetat fram förslaget har haft i ryggen. De har synpunkter på delar av detta i remissomgången. Det är självklart. har väl räknat ut vilken fråga jag tänker ställa. Jag ställer den i alla fall. Kommer att bli överens med om de låga nivåerna i sjukförsäkringarna och a-kassan och för förtidspensionärerna om ni ska bilda regering? Kommer detta att bli också politik? 14 () replik: tror på de här åtgärderna, men står ganska ensam i det avseendet. Jag har svårt att hitta stödet någonstans, vare sig i remissinstanser eller i internationella erfarenheter, för att detta skulle vara en framgångsrik väg. Det finns naturligtvis ett ansvar för arbetsgivarna. Som jag sade i mitt anförande menar jag att man redan tar det. Att dessa ytterligare så kallade drivkrafter skulle leda till det här resultatet kan jag inte hitta något stöd för någonstans, varken i det remissinstanserna säger eller i den internationella erfarenheten. Remissammanställningen är en ganska intressant läsning. Den är förödande. Jag har väldigt svårt att hitta en enda applåd. Inte ens LO applåderar förslaget. Det är ganska matta kommentarer från LO:s sida. sågar i princip detta helt och hållet. Det finns inte någon positiv ansats i något av Kommun- och Landstingsförbundens svar. Man talar om att det här är förödande. Man använder sådana begrepp. Jag vet inte var har sökt sitt stöd i de här frågorna. När det gäller de kommande regeringsförhandlingarna mellan de fyra partierna tror jag knappast att kommer att bli inbjuden till dem. Jag tror inte heller att det är här vi ska föra dem. Jag känner mig inte alls orolig för det. Vi har från sida en mycket klar inställning kring nivåerna i sjukförsäkringen och en rad andra frågor. Den politiken har vi presenterat mycket uttryckligt här i talarstol, i våra motioner och i olika sammanhang. Det är den jag står upp för och helhjärtat står bakom. 15 Statsrådet () replik: Nej, vi ska inte föra några regeringsförhandlingar här. Som det borgerliga alternativet för hur man ska attackera ohälsoproblematiken föreligger ett skarpt förslag. Det är förslag som är tydligt och går att förstå. Vi andra undrar då naturligtvis om detta kommer att bli det system vi får på svensk arbetsmarknad om ni skulle bilda regering. På den punkten vill inte ge något svar. Min slutsats är att det i varje fall inte kan bli båda. Ni kan inte båda få som ni vill. Någon måste vika sig. Min fråga är bara: Vem tycker ska vinna den debatten eller diskussionen i regeringsförhandlingarna? 16 () replik: Det finns fyra skarpa förslag i så fall. Jag vet inte vad menar med skarpt förslag, men samtliga fyra partier i alliansen har ju lagt sina budgetmotioner och sina förslag. Vi kristdemokrater har gjort det. Det är sannerligen ett skarpt förslag. Det är mycket tydligt i alla sina konturer och detaljer. Jag tycker, herr talman, att det är en tramsdebatt som statsrådet ägnar sig åt. Vi är här för att diskutera den proposition som regeringen har lagt. Jag förstår att det är besvärande att diskutera innehållet i den. Det är bekvämare att ta upp sådant här politiskt trams i stället. 17 (): diskuterar vi arbetsgivarnas ansvar för de arbetare som de har i sin sold. Vi ska diskutera om det är rimligt att arbetsgivarna ska stå för en del av de kostnader som följer med de ökade sjukskrivningarna. Vi ska diskutera om det är rimligt att arbetsgivarna tar ansvar för arbetsmiljö och rehabilitering av arbetskraften eller om det enbart är statens ansvar. anser att det är rimligt att arbetsgivarna oavsett om de är privata eller offentliga har ett ansvar för arbetsmiljön och rehabiliteringen av arbetskraften och när det inte sker, utan kostnaderna vältras över på statsbudgeten, att arbetsgivarna också tar ett ekonomiskt ansvar framför allt i de situationer där vi har passiva arbetsgivare. har arbetsgivarna, facken och staten samarbetat för att den svenska arbetsmarknaden ska präglas av fred. De tre parterna var för sig ansåg att var och en av dem hade något att vinna på att sitta i samma båt. Var och en hade också olika uppgifter. Arbetsgivarna skulle se till att skapa jobb och ge löntagarna ett drägligt liv där tryggheten är en viktig del. Facken skulle se till att arbetsgivarna skötte sin del av avtalet och staten skulle bedriva en ekonomisk politik som underlättade för arbetsgivarna att skapa jobb så att sysselsättningen var hög och arbetslösheten låg. Så länge arbetsgivarna fullgjorde sin del av avtalet stod staten som garant om olyckan var framme. diskuterades det livligt i den svenska om det skulle införas en allmän folkpension. Jag ska inte berätta om alla turer, men orsaken till varför den infördes var att den största delen av de gamla var hänvisade till fattigvården. Frågan var då hur avgiften för pensionen skulle betalas. Från början skulle var och en av det arbetande folket betala in avgiften till pensionskassa. För de lågavlönade var det en omöjlighet. Pengarna för folkpensionen behövdes till mat och hyra. Man var tvungen att tänka i stället för framtiden. Detta ledde i sin tur till att man tvingades att låta arbetsgivaren dra avgiften från lönen. När socialförsäkringarna senare utvecklades blev det också den linjen som föredrogs. När lönerna förhandlades mellan arbetsgivare och fack stod också avgifterna för de olika socialförsäkringssystemen på dagordningen, det vill säga hur mycket löneutrymme arbetstagarna skulle avstå för att till exempel få en bra och trygg sjukförsäkring. Arbetsgivarna fortsatte att sköta inbetalningarna till staten som i sin tur såg till att de försäkrade vid behov fick ekonomisk ersättning för inkomstbortfallet. Det är därför ganska upprörande att höra en högt uppsatt representant från säga att hon anser att det är skamligt att regeringen tillsammans med samarbetspartierna lägger fram ett förslag som innebär att arbetsgivarna görs ansvariga för finansieringen av sjukskrivningarna. Hennes uppfattning var att arbetsgivarna betalar in för mycket till sjukförsäkringen. är det dock så att det är avstått löneutrymme hon talar om, avgifter som arbetsgivarna förmedlar till staten, avgifter som ska göra det möjligt för den som blir sjuk att behålla sin standard. Sjukförsäkringsavgiften är inte till för att arbetsgivarna privata som offentliga ska kunna slita ut arbetskraften för att sedan skjuta över ansvaret till staten. Enligt min uppfattning har förslaget om ekonomiska drivkrafter inte någonting med avgifterna för sjukförsäkring att göra utan är ett sätt att göra arbetsgivarna aktiva. Det ska aldrig vara gratis att slita ut människor. Förslaget om ekonomiska drivkrafter för minskad sjukfrånvaro är en del av det batteri av åtgärder som samarbetspartierna har föreslagit för att få bukt med de höga sjuktalen. Vi har lyssnat på de klagomål som framkommit vad gäller och och därför föreslagit att ärendena ska föras till en statlig myndighet som kommer att debatteras . Vi har lyssnat till kritiken mot sjukskrivningsprocessen och genomfört förändringar i den. Vi har infört obligatorisk rehabiliteringsutredning, utbildning av läkare och deltidssjukskrivning i stället för heltidssjukskrivning. Vi har kort sagt tagit ett aktivt grepp om sjukskrivningsprocessen för att vi ska få en aktiv försäkringskassa som part till arbetsgivarna. Det går dock inte att komma ifrån att det är arbetet som gör många sjuka. Visst, anställda kan trilla av en häst och bryta benet. Anställda kan få sexuellt överförda sjukdomar som gör att de blir sjuka. Men det är arbetsförmågan som bedöms, inte orsaken till sjukskrivningen. Det är till arbetet den sjuka ska återvända, och ju mer arbetsgivarna gör för att underlätta desto bättre. Därför måste vi ha aktiva arbetsgivare. har vi sådana som bryr sig om sin personal och som ser personalen som sin största tillgång, men för att ohälsan ska minska behövs att alla arbetsgivare blir aktiva. Förslaget till ekonomiska drivkrafter är utformat så att det ska löna sig för en arbetsgivare att vara aktiv. Det ska löna sig för en arbetsgivare att bedriva ett systematiskt arbetsmiljöarbete för att förebygga arbetsskador och arbetssjukdomar. Det ska löna sig för en arbetsgivare att anpassa arbetsplatsen så att en medarbetare kan vara sjukskriven på deltid och arbeta resten av tiden. Det ska också löna sig för en arbetsgivare att aktivt delta i medarbetarens rehabilitering genom att tillsammans med , läkaren, den sjukskrivna och eventuellt facket se till att en sådan kommer till stånd. Det har hävdats från arbetsgivarhåll att vi har världens bästa arbetsmiljö. Det kan så vara, men det är ungefär som när det hävdas att är världens mest jämställda land. Det säger ingenting om hur bra är men väl hur dåliga de andra länderna är. Vi inför ett skydd för småföretagare i form av ett fribelopp och ett högkostnadsskydd. Vi utvidgar högriskskyddet som finns till att gälla även medfinansieringsansvaret för att minska risken för selektering. tar vi bort den tredje sjuklöneveckan som även den har inneburit en risk för selektering. Jag delar dock handikapporganisationernas oro, liksom jag också gjorde när sjuklöneveckorna infördes. Vi säger därför i propositionen att vi kommer att följa utvecklingen noga och att vi är beredda att vidta ytterligare åtgärder om det visar sig att det finns behov av det. som vi tar bort den tredje sjuklöneveckan sänker vi arbetsgivaravgifterna . Vi höjer också den sjukpenninggrundande inkomsten till de den var tidigare. I och med det minskar vi den sjukskrivnas medfinansiering till . Sänkta ersättningsnivåer leder inte till ett friskare arbetsliv. Sänkta ersättningsnivåer leder till att människor med låg lön tvingas gå till arbetet sjuka vilket i sin tur kan leda till långtidssjukskrivningar. De beräkningar som har gjorts visar att vårt förslag är väl avvägt. Syftet är också att det ska vara sådana ekonomiska drivkrafter som tillsammans med en aktiv försäkringskassa, företagshälsovård, läkare och inte minst den sjukskrivna själv ska leda dels till ett friskt arbetsliv, dels till minskade utgifter för statskassan. Det ska löna sig för arbetsgivare, fack och staten med ett friskt arbetsliv. Det är först när alla parter samarbetar som vi kan åstadkomma det. 18 () replik: Jag förutsätter att har läst remissinstansernas yttranden över det här förslaget. Jag tänker särskilt på , som riktar en förödande kritik mot förslaget på ett antal ställen. Det är svårt att över huvud taget hitta någon positiv kommentar från förbunden.