prot · GR0998 · 2004-04-20 00:00:00 — Anledningen till att jag frågar är att man faktiskt på många håll i landet ju redan haft fungerande projekt lokalt där man har löst de här samverkansformerna. På något sätt borde det kanske ha varit en naturlig väg att spinna vidare på detta och kanske hitta en annan form av finansieringssystem så att de här projekten hade kunnat få utvecklas alltmer i stället för gemensamma nämnder. Men vi får väl se vad som händer med det. Att jag ställde frågan om avstämningsmöten till socialministern beror på att socialministern tog upp dessa i sitt svar. Det visar på ett intresse från socialministern och att dessa fyller en funktion. Det är väl jättebra att socialministern också säger att han gärna ser att en annan arbetsgivare tidigare skulle kunna kopplas in. Därför skulle kanske socialministern och jag tillsammans kunna göra en uppvaktning hos och få gehör för detta, och likadant när det gäller professuren i rehabiliteringsmedicin och . Behovet finns ju där. Låt oss hjälpas åt och få fram det här! 79 Socialminister (): Jag ska ta upp en tråd som var inne på och som jag tror är väldigt viktig, och det handlar om sjukhusen. Det finns en våldsam missuppfattning om vad som händer när det gäller förändringen av sjukhusstrukturen i . Jag har gått igenom de förslag som finns till förändringar, och de handlar nästan uteslutande om att flytta eller centralisera den tunga akutverksamheten för att frigöra resurser för det man kan kalla en sorts närsjukvård, just för att kunna ge stöd till kroniker och att kunna utveckla stödet till inte minst dem som arbetar eller som behöver rehabilitering eller habilitering. Själva tanken med en förändring av sjukhusstrukturen är ju att försöka se till så att man finns nära de patienter där man behöver vara nära, men erbjuder absolut högsta medicinska kvalitet där den geografiska närheten egentligen är av andra- eller tredjehandsbetydelse, till exempel stora, tunga satsningar på akutkirurgi efter olyckor eller efter stora katastrofer. Då är det viktigt att man snabbt kommer till det bästa som kan erbjudas. Däremot för den dagliga eller regelbundna kontakten måste sjukhuset finnas nära. Det finns säkerligen förändringar som man kan kritisera och som inte verkar vara väl genomtänkta, men att behålla den gamla sjukhusstrukturen överlag i innebär inte någon garanti för att vi får en väl fungerande habilitering eller rehabilitering eller ett gott stöd till de kroniskt sjuka. Det handlar om att organisera den nuvarande sjukhusvården på bästa sätt för att möta patienten där patienten behöver sjukvård. Jag hörde en mycket aktiv kvinna i som har protesterat mot förändringar där. Hon sade: Sjukvård vill jag ha nära mig. Och funderade jag på vad hon egentligen menade. Det är ju alldeles sant att mycket av sjukvården vill vi ha nära. Jag vill ha min familjeläkare nära. Jag vill, om jag är kroniskt sjuk, ha nära till att få stöd och hjälp. Men när det gäller att få stöd för en mycket stor operation, till exempel en by-passoperation eller kanske rentav en stor transplantation, då är närheten inte det viktigaste. Då kräver jag det bästa, det absolut bästa jag kan få av sjukvården. Det handlar om att balansera detta. Jag vill gärna säga: Var lite försiktig i föreställningen om att gamla sjukhusstrukturer ger den bästa vården. Vi behöver tala med medborgarna, patienterna, och förbereda dem på förändringar. Moderniseringar av sjukvården kan behövas för att erbjuda den bästa vården. Därmed inte sagt att alla förändringar som är föreslagna skulle vara väl genomtänkta. Det finns säkert mycket att kritisera. Men överlag är den förändring som sker i svensk sjukvård till gagn för patienterna. När vi talar om rehabilitering är det viktigt att ha ett brett grepp. Det är viktigt att vi inte bara talar om de direkt medicinska insatserna utan också om de sociala insatserna. Jag tycker också att det kan vara spännande att vidga begreppet och tala om kultur. En diskussion om kulturens insatser i vården skulle dock kräva en något längre debatt än vi har tid till . 80 (): Jag vill börja med att citera . Han säger så här: Det är långt fler människor som går under på grund av att hjärnan slutar fungera än på grund av cancer. Den sista outforskade kontinenten så har någon sagt om hjärnan. Ja, mellan våra öron finns en märklig grå klump, och där växer våra tankar fram. Där styrs allt som händer i kroppen. Men vi vet ännu alltför lite om hur den fungerar. Däremot får vi påminnelser om hur det är när den inte fungerar. I min interpellation har jag gett exempel på flera sjukdomar som drabbar oss själva eller någon som vi känner. Jag konstaterar att ministern i sitt svar har lovat att följa frågorna om prevention, vård och rehabilitering med största intresse, och det är viktigt. Även när det gäller hjärnan och dess sjukdomar måste vi ta till oss devisen allting är möjligt. Omöjligt kan omöjligt användas om framtiden. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2003/04:416 om Försvarsmaktens grundorganisation 81 Försvarsminister (): har ställt fem frågor till mig om vilka åtgärder jag avser att vidta i olika avseenden när det gäller underlaget till Försvarsmaktens grundorganisation i försvarsbeslutet. första fråga gäller om regeringen i praktiken kommer att frångå det beslut som fattat avseende Försvarsmaktens uppgifter. har beslutat om uppgifter för Försvarsmakten. Självklart kommer den grundorganisation som föreslås att svara mot de uppgifter som föreslås i samma proposition. är det viktigt att säga att det inte finns någon direkt koppling mellan myndighetens uppgifter och lokaliseringen av dess enheter i fred. Försvarsmakten ska fullgöra sina uppgifter oavsett var i landet enheterna är lokaliserade. Den andra frågan gäller spårbarheten mellan den särskilda arbetsgruppens, AG , förslag och regeringens proposition. Här vill jag klargöra att arbetsgruppen ska redovisa sitt underlag till . Detta material ska utgöra ett av underlagen till regeringens försvarsbeslutsproposition. Underlaget kommer att vara tillgängligt, vilket möjliggör spårbarhet mellan regeringens proposition och arbetsgruppens arbete. Den tredje frågan gäller hur Försvarsmaktens företrädare ska kunna uttrycka en avvikande mening i arbetsgruppens förslag till ny grundorganisation. Inom de ramar som framgår av regeringens beslut och de kompletterande departementsbesluten bestämmer arbetsgruppen själv sina arbetsformer. Den fjärde frågan gäller vilka möjligheter Försvarsmakten har att som myndighet lägga fram ett strikt professionellt förslag på ny grundorganisation. Regeringen uppdrog åt Försvarsmakten att inför försvarsbeslutsarbetet redovisa ett principförslag avseende den framtida grundorganisationen. I sitt beslut anförde regeringen att Försvarsmakten inte skulle behandla enskilda organisationsenheter eller deras lokalisering. Myndigheten lämnade denna redovisning i budgetunderlaget . beslutade regeringen att underlag om detaljutformningen av grundorganisationen skulle utarbetas av AG . När det gäller den femte frågan, om att utkräva ansvar av myndigheten i efterhand, vill jag betona att arbetet med Försvarsmaktens grundorganisation inte förändrar myndighetens ansvar i något avseende. Avslutningsvis vill jag påpeka att ska ta ställning till regeringens förslag till ny utformning av grundorganisationen, inte Försvarsmaktens eller arbetsgruppens förslag. Mot ovanstående bakgrund anser jag att det inte finns anledning att vidta några åtgärder i den riktning som avser. 82 (): Det är inte den första debatten som försvarsministern och undertecknad har beträffande arbetsgruppen för grundorganisationen. Vi hade en sådan också , och sedan har arbetet fortskridit. Den här arbetsgruppen är någonting så unikt som en försvarsarbetsgrupp med regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska direktiv. Det är inte någon huvuduppgift för den svenska försvarsmakten att bedriva verksamhet inom sådana politikområden. Jag blir något uppbragt när jag läser svaret från ministern där det står att det inte spelar någon direkt roll för myndighetens sätt att lösa uppgifterna var våra olika fredstida förband finns. Det är märkligt mot bakgrund av att åtminstone reskostnader för värnpliktiga och officerare naturligtvis har en stor betydelse för hur mycket utrymme vi ska ha kvar i Försvarsmakten att bedriva sådan verksamhet som står i överensstämmelse med huvuduppgifterna, nämligen förbereda oss för väpnade angrepp, stödja det civila samhället i fredstid med mera. Visst måste det ha en stor betydelse för vår möjlighet att lösa dessa uppgifter huruvida vi till exempel har eller inte har fredstida förband i eller på . Det är självklart att det inte bara är av betydelse utan i vissa fall också direkt avgörande för våra möjligheter att fungera. Överbefälhavaren har tydligt under processens gång givit uttryck för att han och Försvarsmakten inte vill ta ansvar för den prislapp som följer av arbetsmarknads- och regionalpolitiken i den nya grundorganisationen. Av detta kan man dra två slutsatser. Den första och viktigaste slutsatsen är att han i vart fall, även om regeringen inte gör det, ser ett tydligt samband mellan regional- och arbetsmarknadspolitikens integrering i detta arbete och de kostnader som det innebär för skattebetalarna i andra ändan. För det andra antyds också redan här av myndigheten ett potentiellt alibi: När eller om försvarsbeslutet spricker som många försvarsbeslut har gjort på grund av små ekonomiska marginaler och ändrade förutsättningar på olika sätt ligger det naturligtvis nära till hands att hänvisa till att alla de förslag som gällde grundorganisationen var politiskt förankrade på ett mycket tidigt stadium. Beträffande frågan om underlaget från AG kommer att offentliggöras har jag inte fått något tydligt svar. I svaret sägs att underlaget inte förslaget utan underlaget som regeringen kommer att skicka över till kommer att vara tillgängligt. Det förstod jag själv. På den punkten vill jag upprepa min fråga: Kommer arbetsgruppens förslag att offentliggöras? Det är viktigt just för spårbarheten, både för skattebetalarna och för . Svar ges däremot tydligt när det gäller att Försvarsmakten inte får lägga fram något eget förslag rensat från regional- och arbetsmarknadspolitik. Det är mycket tydligt, och det är att beklaga att skattebetalare inte får se det försvarsbästa alternativet. Vi har en regering som när det gäller internationella insatser springer på alla bollar. Vi ska åka till , till , till Bosnien, till med mera. med detta representerar regeringen också en rad andra visioner. på UD berättar att han anser att fullt ut ska delta i det strukturella samarbetet. I nästa sekund berättar för alla som vill lyssna att försvaret ska spara 3 miljarder. Ovanpå allt detta vill uppenbarligen Socialdemokraterna bedriva näringspolitik, regionalpolitik och arbetsmarknadspolitik om de återstående anslagen. Detta är inte trovärdigt. 83 Försvarsminister (): Som sade är det inte första gången vi debatterar den här frågan. Det var inte så många månader sedan vi förde precis samma samtal. Jag är fortfarande lika förvånad när jag lyssnar till det säger. Gör man större förändringar av Försvarsmaktens grundorganisation och det har ÖB föreslagit, vare sig vi ger mer pengar till Försvarsmakten eller minskar anslagen dit kommer en sådan förändring att påverka många både enskilda och familjer. Det gäller naturligtvis främst dem som arbetar i Försvarsmakten. Men också en lång rad andra verksamheter påverkas på de orter där verksamhet bedrivs. Det är då viktigt att de underlag som presenteras för regeringen av arbetsgruppen också tar upp de avvägningar som är av stor samhällelig betydelse även utanför det försvarspolitiska området. Det gäller bland annat miljöaspekter och regionalpolitiska aspekter. Regeringen kan aldrig frånsäga sig ansvaret för en helhet när man kommer till med ett försvarspolitiskt ställningstagande utan måste väga in alla relevanta aspekter. En av dem är regionalpolitiska hänsyn. För att det beslutsunderlag som regeringen behöver ska vara så fullständigt som möjligt det är klart att fullständigt kan aldrig några underlag vara krävs att arbetsgruppen, som består av bred kompetens från både och Försvarsmakten, också kan väga in den typen av synpunkter. När det gäller materialet från AG blir det materialet tillgängligt i samband med att försvarsbeslutspropositionen överlämnas till . 84 (): Jag väljer att tolka det sista som försvarsministern säger som att det förslag som arbetsgruppen lämnar efter sig blir offentliggjort. Det tycker jag är mycket bra. Jag välkomnar det. Är det så att jag därmed har gjort en alltför djärv tolkning hoppas jag att vi kan fortsätta att diskutera detta något ytterligare. När man lyssnar på försvarsministern inställer sig frågan: Varför bekostar vi ett försvar som kostar ? Den frågan har besvarat på ett mycket tydligt sätt. Vi har utsett fyra huvuduppgifter för verksamheten som den ska lösa. Jag försökte mot slutet av mitt förra anförande illustrera hur svår denna uppgift blir när försvarsekonomin krymper och vi från politiskt håll lastar på nya uppgifter. I det sammanhanget vill jag understryka att det är dubbelt viktigt att de pengar vi avsätter verkligen används för de ändamål som var avsedda. ÖB är ganska nytillträdd. Jag utgår från att regeringen åtminstone fortfarande har ett stort förtroende för honom. När han går ut och säger att det kommer att kosta stora pengar att ta dessa hänsyn måste väl också försvarsministern förstå att de andra målen med verksamheten därmed blir trängda. Det är ingen tvekan om att när man bakar in andra för försvaret ovidkommande hänsyn i planeringsprocessen innebär det också, låt vara på ett indirekt sätt, att man åsidosätter de huvuduppgifter som har fastställt. Detta är inte bra. Det är inte heller bra att vi har en sammansättning i gruppen som består av representanter både från de politiska instanserna och från själva myndigheten. Det är självklart att en sådan konstruktion suddar ut den konstitutionella ansvarsuppdelning som var tänkt och förutsatt. som det ger förutsättningar för en försvarsmakt som ska ta ansvar för beslutet och för att det genomförs på bästa möjliga sätt ger det denna försvarsmakt förutsättningar att säga: Jo då, de här förslagen var på alla punkter redan politiskt förankrade långt innan beslutet fattades. Därmed ges en möjlighet att avhända sig ett ansvar som enligt vår ordning myndigheten skulle burit. 85 Försvarsminister (): Jag är ledsen över att vårt försvar i själva grundfrågan har en roll och uppgift i vårt samhälle. Vi har en gång haft över 100 enheter i det här landet där vi bedrev utbildningsverksamhet och är nu nere på 30. Om överbefälhavaren får mer pengar vill han ändå att en tredjedel av de utbildningsplattformarna ska försvinna. Det är klart att det har gjorts många överväganden när man har gjort reduktionen från 100 enheter ned till 30. Jag har haft förmånen att lyssna på kommunernas företrädare när de har presenterat verksamheten. Jag kan på den genomgången förstå att det inte längre finns några ställen som är dåliga för att bedriva utbildning. Det finns också inte ett enda ställe som inte har betydelse för den ort och det ställe där verksamheten bedrivs. Det är ett ganska komplicerat spel att bestämma hur en fortsatt reduktion ska se ut. De uppgifter vi har är att försvara vårt lands territoriella integritet och att bidra till en internationell fred och säkerhet. Den typen av uppgifter ska naturligtvis fullföljas även om utbildningen koncentreras till en tredjedel eller hälften så många orter som verksamheten bedrivs på. Jag är alldeles övertygad om att när väl har fattat ett försvarspolitiskt beslut och regeringen sedan överlämnar det ärendet för handläggning och genomförande i Försvarsmakten kommer man att genomföra det beslut som har fattat. Jag har inga som helst tvivel på den punkten. Det finns inga myndigheter i vårt land som kan vetera beslut och säga: Eftersom har fattat ett sådant beslut kan vi tyvärr inte uppfylla det. Så går det inte till i . 86 (): Nej, kanske inte på ett formellt plan. Men jag menar att det är alldeles klart att enligt ÖB kommer Försvarsmakten inte att ta ansvar för det som man uppfattar som arbetsmarknadspolitiska och regionalpolitiska avvägningar. Det är klart att vi ändå kan säga: Man kan aldrig vetera de beslut som kommer fram till. Men den förklaring som kommer att ges till samhället och skattebetalarna kommer att vara den förklaring som jag antytt. Jag slås ändå av att försvarsministern när hon beskriver utvecklingen av den svenska försvarsmakten utgår ifrån hur många förbandsorter vi har haft. Vi har haft 100. är vi nere på 30. har vi bara 19 eller 20 kvar om något av de huvudalternativ som utreds blir verklighet. Jag förstår att det underliggande resonemanget är att ju färre förbandsorter vi har, desto hårdare regionalpolitiska och arbetsmarknadspolitiska prioriteringar måste vi göra. Den bild som du tecknar här är inte riktig. Den riktiga bilden för oss som är intresserade av att försvaret levererar den säkerhet och trygghet som svenska medborgare efterlyser är att utgå från den kapacitet och den förmåga försvaret har. När du säger att man går från 100 till 30 motsvaras det också av att resurserna har minskat i motsvarande mån. Jag menar att det då är dubbelt viktigt att vi ser försvarets lokalisering i perspektivet av förmågan. När vi sätter ut förbanden på kartan över landet måste vi fråga oss själva: Var någonstans löser de bäst sina uppgifter? 87 Försvarsminister (): Utgångspunkten för beredningen är det kliniska förslag som ÖB har levererat i samband med budgetunderlaget. Där finns inga hänsyn till några bindningar annat än de militära uppgifterna och vilka behov man kan fylla med olika ekonomiska nivåer. Sedan föreslår ÖB en kraftig reduktion av antalet orter där vi ska vara verksamma och antalet förband. Då kommer nästa fråga. I valet av de orterna är det naturligtvis det försvarsunderlag som ÖB har levererat som är grundläggande. Det finns också avvägningar som måste göras. Hur mycket kan man öka verksamheten på övningsområdena utan att det blir miljöstörningar? Det kommer att finnas orter med mycket likartade förhållanden som står emot varandra. Då kan också de regionalpolitiska aspekterna spela en roll. Men det viktiga är att vi som sitter i eller regeringen inte kan uppträda här i kammaren, fatta våra beslut, segla ut och låta människorna på de orter och i de områden det handlar om sitta där utan att vi över huvud taget har brytt oss om deras situation. Det är oansvarigt. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2003/04:400 om EU:s asylprocedurdirektiv samt skyddsgrundsdirektivet 88 Statsrådet (): har ställt ett antal frågor till mig om hur jag kommer att agera för att synpunkter från FN:s flyktingkommissarie och ett antal människorättsorganisationer ska beaktas i EU:s direktiv om asylprocedurer respektive skyddsgrunder, samt hur dessa direktiv ska leda till att asylrätten värnas och så att den svenska asylrätten inte blir mer restriktiv och mindre human. Alla medlemsstater i EU är bundna av de internationella förpliktelser som följer framför allt av konvention om flyktingars rättsliga ställning, , och den europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna. Dessa förpliktelser är också fastlagda i . Den harmonisering av asylreglerna som EU:s medlemsstater har arbetat med innebär ytterligare ett steg i att stärka asylrätten i vår del av världen. Vi har redan nått en god bit på väg genom gemensamma regler för bland annat mottagande av asylsökande och tillfälligt skydd. De två aktuella direktiven om skyddsgrunder och asylförfaranden får dock betecknas som de mest centrala på området. När det gäller skyddsgrundsdirektivet nådde rådet en politisk överenskommelse. Denna innebär bland annat att begreppet skyddsbehövande i övrigt som en särskild skyddsstatus nu införs i alla medlemsstater. Vidare har icke-statlig förföljelse samt förföljelse på grund av kön och sexuell läggning godtagits som flyktinggrundande förföljelse av alla medlemsstater. Utöver detta lägger direktivet också fast gemensamma miniminormer för bland annat sociala rättigheter. De förpliktelser som staterna har på detta område genom folkrätt och nationell rätt gäller fortsättningsvis, även om de inte finns reglerade i detta direktiv. Det direktiv som ännu är under förhandling är asylprocedurdirektivet. Alla medlemsstater är redan bundna av de internationella rättsregler som ligger till grund för direktivet. Direktivet ersätter inte på något sätt dessa förpliktelser. Givetvis är utgångspunkten att de stater som ingår i EU har asylsystem som inte äventyrar rättssäkerheten. När det sedan gäller förhandlingsresultatet finns en långtgående samsyn på viktiga punkter som till exempel rätt till rättshjälp, intervju och tolk. Detta är områden som är centrala i direktivet och innebär stora framsteg i sak. I den här delen kan jag också hänvisa till de svar jag givit på fråga , 2003/04:352, och på hans interpellation , 2003/04:259. Det finns även områden där medlemsstaterna har svårt att komma överens, eftersom asylprocedurdirektivet ska jämka samman många olika rättssystem och förvaltningstraditioner. Det är skälet till att det har visat sig vara svårt att finna gemensamma regler som passar alla stater. Jag hyser dock hopp om att vi ska nå godtagbara lösningar även i dessa frågor. Direktivet är dessutom ett första steg och blir en grund för fortsatt harmonisering av den europeiska asylpolitiken. Samverkan med UNHCR är en viktig och naturlig del i harmoniseringsarbetet. Såväl kommissionen som medlemsstaterna har kontinuerliga kontakter med UNHCR. Vi har även utbyte med frivilligorganisationer i frågan. UNHCR:s synpunkter har stor betydelse för arbetet. Genom EU:s asylharmonisering lägger vi fast en gemensam grund för vilka regler som gäller för den som söker skydd i någon av medlemsstaterna. Inte minst får det betydelse för nya medlemsstater. Denna gemensamma grund bygger på och uppfyller de internationella skyddsreglerna, vilket i sig är utgångspunkten för en human och rättssäker asylpolitik i hela unionen. 89 (): Som migrationsministern konstaterade ställde jag i min interpellation ett antal frågor. Jag försöker i dem vara så precis som möjligt för att kunna få de svar som önskas av kammaren så att kan få veta vad som egentligen är på gång med tanke på den kritik som riktas mot skyddsgrundsdirektivet men framför allt asylprocedurdirektivet från UNHCR och människorättsorganisationer. Jag frågade på vilket sätt tänker agera för att kritiken ska leda till förändringar i direktiven. Jag konstaterar att några sådana aviserade ageranden för att nå förändringar inte redovisas i svar. Jag ställde också frågor som gick in mer på den kritik som hade kommit. Jag frågade på vilket sätt tänker säkerställa att de diskuterade direktiven inte leder till en sänkt ambitionsnivå i det globala asylsystemet. Jag frågade på vilket sätt tänker säkerställa att miniminormerna i dessa direktiv inte blir gällande flyktingpolitik, utan att de blir just miniminormer, det vill säga golv och inte tak, för flyktingpolitiken. Jag ställde frågan hur avser att garantera att direktiven inte i förlängningen leder till en mer restriktiv och mindre human svensk flyktingpolitik och asylprövning. Jag konstaterar att jag på de tre sista frågorna inte ens fick en ansats till svar i det som lästes upp av . Bakgrunden till min interpellation är ju den kritik som riktats mot skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet dels från frivilligorganisationer och människorättsorganisationer jag kan nämna Amnesty, , kyrkorna med flera dels från UNHCR, . Kritiken är ju inte av det ljumma och snälla slaget. Lubbers, som är FN:s flyktingkommissarie, säger att asylprocedurdirektivet kan leda till en hel erosion av det globala asylsystemet. Han säger att det kan sätta flyktingars liv i risk.