prot · GS0930 · 2004-11-16 00:00:00 — Det är inte så att den här debatten har kommit upp på grund av radioprogrammet utan jag ställde min interpellation långt när jag hade läst verksamhetsberättelse och fått klart för mig vad som pågår. Jag tycker att regeringen måste erkänna att det som man nu har gjort är ett misstag. Man har faktiskt ökat den här revolutionära organisationens legitimitet. Om staten, som den nu har gjort, godtar och accepterat Revolutionär Kommunistisk Ungdom får det och har fått effekter för andra organisationer, för kommuner och för myndigheter. Jag har i min hand en artikel i där Socialdemokraternas starke man säger att Revolutionär Kommunistisk Ungdom måste behandlas som alla andra. RKU framhåller där att organisationen naturligtvis ska ha kommunala bidrag eftersom den ju får bidrag från regeringen. Det måste bli ett stopp på det här. Regeringen måste sätta ned foten och säga att det nu får vara nog. Rågången mot antidemokratiska krafter måste vara glasklar, annars får det konsekvenser. Demokratin lever och mår bra av meningsskiljaktigheter, men det här är ju absurt. Vet statsrådet hur många gråstarrsoperationer räcker till? Svaret är 285. Om statsrådet går igenom landets sjukvårdsköer skulle hon med de pengarna kunna göra mycket nytta. Det behövs en ursäkt och ett erkännande av att det begåtts ett misstag och att det krävs stora åtgärder för att inte fler människor faktiskt ska tappa tron på demokratin. Precis som min kollega sade borde det här få en självklar uppföljning när man nu erkänner detta misstag så att man faktiskt uppmärksammar alla människor i det här landet på vad de antidemokratiska organisationerna egentligen vill. Jag måste säga att det är ett hån mot alla de människor som har kämpat med all sin kraft många har fått sitt liv slaget i spillror på grund av kommunismens illdåd att bara säga: Vi ska följa frågan vidare. Mer åtgärder behövs! Kan inte statsrådet redogöra för att regeringen är mer handlingskraftig än att följa frågan, då är jag oroad. 43 (): Jag kan konstatera att ungdomsministern inte tog chansen, fast jag ställde en väldigt enkel fråga och, tror jag, upprepade den , om ungdomsministern och regeringen är beredd att ta initiativ till en stor och bred upplysningskampanj om kommunismen och kommunismens illdåd. Jag sade inget negativt om den stora kampanj och de olika insatser regeringen har gjort för att informera om nazismen, tvärtom. Det kan ungdomsministern själv läsa i protokollet , då jag berömde regeringen för att man har gjort det här. Men min fråga var: Varför inte göra samma insats och ta samma krafttag när det gäller att informera om kommunismen och kommunismens illdåd? Det hade räckt med ett enkelt: Ja, det kommer jag att göra jag kommer som ungdomsminister att ta upp detta i regeringen eftersom jag ser att det är kanske just ungdomar som brister i kunskap om var kommunismen står. Som sagt: Jag var upprörd , och jag blir faktiskt ännu mer upprörd när jag står här i talarstolen mittemot ungdomsministern, som borde ha ett speciellt ansvar kontra ungdomar, som inte levde när kommunismen härjade som värst. vet vi att kommunismen finns i världen. Den finns till exempel på , i och i , och det är förtryck, det förekommer deporteringar, folk hamnar i fängelse och folk avrättas väl till och med för sina åsikters skull i dessa länder. Min fråga är alltså igen: Varför inte samma energi och samma stora pådrag från regeringen när det gäller att informera om kommunismens illdåd och illgärningar? Jag får precis samma obehagliga känsla som jag fick när jag stod här i talarstolen , nämligen att det beror på en enda sak: ert samarbete med kommunisterna som gör att ni drar er för att informera om kommunismen. 44 Statsrådet (): Jag har svårt att se hur jag tydligare ska kunna säga att jag inte sympatiserar med att RKU ges några statsbidrag. Det är inte det jag säger: att jag ska avvakta om de får pengar. Jag skulle kunna säga att bidragsprövningen ska skärpas utifrån demokratiska principer det skulle jag kunna säga. Men det har precis sagt att man ska göra. Hypotetiskt kan man förstås tänka tanken att inte gör det det är naturligtvis inte så att man får till på sig, om meddebattörerna tror det och inte kan hitta principer som gör att de kan tillämpa de mål som har satt upp, som jag menar är så tydliga. Det är uppenbart att RKU inte borde ha haft något stöd. Men jag tänker inte vara den som talar om huruvida varje enskild organisation ska ha stöd eller inte, utan det här är en fråga om myndighetsutövning. Men om det är så att inte klarar av att dra den här gränsen, om man tycker att det är svårt att tillämpa detta och om man återkommer till regeringen och säger att man tycker att det är en otydlig skrivning och att man vill ha tydligare skrivningar för att kunna neka odemokratiska organisationer, liknande RKU, ja, då är jag inte främmande för att skärpa skrivningar. Men jag menar att de räcker och att detta är en tillämpningsfråga där myndigheten har brustit i tillämpningen. Jag hörde fråga. Jag har inte för avsikt att i den frågan nu ta ett nytt initiativ som ingen annan har har gjort. Däremot kan jag hålla med dig om att det är avskyvärt, det kommunismen har gjort. Det finns oerhört mycket att läsa, lära och sprida till andra. Jag delar absolut den uppfattningen, men jag är inte beredd att stå här och säga att vi ska ta initiativ som innebär en upplysningskampanj liknande Levande historia, som var ett gigantiskt stort projekt. Det gör jag inte , men jag delar uppfattningen att detta är väldigt anmärkningsvärt. Jag tar till mig av både synpunkterna och kritiken, och jag känner samma oro när jag möter unga människor som har dessa demokratiskt grumliga åsikter. 45 (): Ett citat från Revolutionär Kommunistisk Ungdoms politiska plattform: Vi är revolutionärer därför att vi inte tror på någon genomgripande förändring den parlamentariska vägen, det är inte hos riksdag som den verkliga makten ligger. Ja, den uppfattningen kan man ju ha, och ibland tvivlar jag på var makten ligger själv, men för den skull är jag demokrat och tror att man faktiskt kan förändra den demokratiska vägen. Det är utifrån den plattform som det här citatet kommer ifrån som faktiskt har gjort sin så kallade granskning. Statsrådet står här och säger att hon har fullt förtroende för dem, och om de tycker att det här är svårt så får vi göra någonting. Men statsrådet och regeringen har ju ett ansvar att titta över vad vi borde göra och vad vi måste göra. Vi måste värna demokratin. och är den i gungning, och vi måste försvara den. Jag såg själv hur skändades av antidemokratiska krafter. får jag försvara varför man inte ska ägna sig åt civil olydnad. Det behövs oerhört mycket informationsinsatser också för att försvara demokratin. Jag har gett statsrådet några förslag på åtgärder: erkänna misstaget, se över reglerna och inte vänta på att någon annan ska göra det, se över och kanske åtgärda ledning och se till att informationen om demokrati når större delar av befolkningen än vad som är fallet . Tack, fru statsråd och herr talman! 46 Statsrådet (): Jag måste säga detta: Att tala för döva öron har sällan känts mer påtagligt än i just den här debatten. Jag tänker försvara varken RKU, civil olydnad, Göteborgskravaller eller någonting annat som handlar om odemokratiska principer. Det är därför vi har målsättningar som säger att de organisationer som uppbär statsstöd ska främja barns och ungdomars demokratiska fostran. Det kan inte en organisation göra om den inte är uppbyggd demokratiskt och står för demokratiska värden och principer. Om det nu är så att inte klarar av att tillämpa detta så kommer vi att skärpa de skrivningarna, men säger själv att man har brustit i tillämpningen. De erkänner själva att de har gjort ett fel. Jag kan bara understryka att det har varit så. Men om det är så att inte klarar av att skärpa tillämpningen inom ramen för de regleringar som finns och den förordning och de målsättningar som finns för att ge statsstöd till ungdomsorganisationer kommer jag att återkomma jag kommer inte att tveka om det. Men har redan initierat en översyn och är väldigt mån om att kunna skärpa tillämpningen så att organisationer som inte vilar på demokratins grunder inte ska få stöd. Det är mitt mycket tydliga svar. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2004/05:68 om insatser för att bekämpa hiv/aids 47 Statsrådet (): har frågat på vilket sätt jag avser att prioritera hiv/aids-insatser, och om jag avser att bättre samordna de olika insatserna som sker nationellt och internationellt. Jag vill först understryka den betydelse regeringen lägger vid arbetet mot hiv/aids-epidemin som ju inte visar några tecken på att mattas av, tvärtom. I regeringsförklaringen omnämns till exempel en kraftfull biståndssatsning på behandling och prevention av sjukdomar, inklusive hiv/aids. Vid den internationella konferens om fattigdom och hiv/aids som arrangerades i av UD, Sida och UNDP:s nordiska kontor, konstaterade chef att de värsta följderna av epidemin ännu ligger framför oss. I detta sammanhang kan några viktiga fakta lyftas fram om utvecklingen av epidemin. Ett sådant är hur den snabbt förvandlas från att vara ett i huvudsak afrikanskt problem till att bli en global krissituation. Ett annat är den snabba feminiseringen av epidemin. Ett tredje är att, i ljuset av tillgången på billigare bromsmediciner, finna en rimlig balans mellan det förebyggande arbetet och vård och behandling. Det är i denna allvarliga situation som regeringen i såväl 2004 som budgetpropositioner givit hög prioritet åt kampen mot hiv/aids såväl som sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter, SRHR. Mot bakgrund av hiv/aids-frågans betydelse för den breda utvecklingsdagordningen och den klara kopplingen till frågor som maktförhållanden i samhället, jämställdhet mellan kvinnor och män och flickors och kvinnors situation i många länder, är det viktigt att insatser mot hiv/aids och för SRHR tydligt länkas samman. Den svenska hiv/aids-satsningen innebär att ökade insatser görs såväl inom det multilaterala samarbetet som i det bilaterala stöd som Sida har ansvar för. På det multilaterala området sker detta bland annat genom kraftigt ökade bidrag till men också till UNDP, och . stöder även det särskilda initiativ för vård och behandling som lanserats av WHO. Vårt bidrag till Globala fonden mot hiv/aids, malaria och tuberkulos fortsätter att öka som riktade insatser görs, bland annat till det särskilda initiativ som och Unifem initierat för att belysa kvinnors situation i anslutning till epidemin, The Coalition on Women and Aids. I Sidas arbete kommer insatser och program att bygga på en analys och genomsyras av hänsyn till hiv/aids men också innehålla särskilda insatser av spetskaraktär. Härutöver har regeringen föreslagit en medelsreserv på för arbetet mot hiv/aids . Medlen är till för att skapa handlingsutrymme för nya initiativ och behov och kommer att användas på ett sätt som ligger i linje med den svenska hiv/aids-politiken så som den redovisas i budgetpropositionen. Arbetet mot hiv/aids måste ha en bred ansats, från det avgörande förebyggande arbetet för att hejda spridningen av viruset, till insatser för vård och behandling, inklusive tillgång till mediciner till rimlig kostnad. Avgörande är även stöd till forskning, både om vacciner och mikrobicider. Framgång i arbetet mot hiv/aids kräver även beredskap att tala klarspråk med våra utvecklingspartner. En utökad och tydligare dialog är därför en central del i den samlade svenska satsningen. handlar insatser mot hiv/aids om mer än endast det direkta arbetet mot pandemin. Också en hel rad åtgärder av indirekt natur har stor, kanske avgörande, betydelse för detta arbete. Stärkande av hälsosystemen i fattiga länder är kanske det mest uppenbara. På samma sätt kan åtgärder för att öka andelen barn och ungdomar som går i skolan bidra genom att de på så vis får kunskaper om sexuellt överförda sjukdomar och inte minst om hur man skyddar sig mot dem. Insatser för att förbättra livsmedelsförsörjningen bidrar också genom att människor får en bättre nutritionsstatus, vilket minskar deras sårbarhet för hiv/aids. Förbättrade villkor för flickor och kvinnor kan i högsta grad medverka till att spridningen av hiv/aids minskar. Kort sagt bidrar mycket av det som görs för att minska fattigdomen också till att bekämpa hiv/aids. Med den komplexa bild som finns kring direkta och indirekta insatser med en direkt bäring på hiv/aids-situationen i ett land är det ganska svårt att sätta upp procenttal för hur mycket pengar som går till hiv/aids. Hur beräknar man till exempel den andel av omfattande sektorsprogramstöd inom sektorer som hälsa och undervisning som har direkt bäring på bekämpningen av epidemin? delar jag frågeställarens syn på att mer måste göras, på alla plan och i alla forum. Och det är detta som ligger bakom regeringens kraftiga satsning på såväl hiv/aids som sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. När det gäller samordning hör till de länder som är pådrivande i det internationella arbetet på detta område. Vi ger starkt stöd till det UNAIDS-initiativ som kallas The Three Ones och som innebär en gemensam politik, ett samordningsorgan och ett uppföljningssystem på hiv/aids-området. Initiativet bygger på erfarenheter från fattiga länder som är utsatta för en lång rad olika program och initiativ. The Three Ones ska ses som en uppsättning principer för att vägleda arbetet på detta område. Också från svensk sida verkar vi i enlighet med dessa principer. ligger i täten för det internationella arbetet i fråga om hiv/aids och sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter. Vi har ett nära och konstruktivt samarbete med flera andra länder på detta område. Regeringen avser att fortsätta på den inslagna vägen, och mitt intryck är att den politiken har brett stöd i . 48 (): Först vill jag tacka för svaret, som jag tycker är mycket bra. Vi skulle kunna göra interpellationsdebatten väldigt kort genom att jag sade att jag håller med i alla stycken. Men så lätt slipper biståndsministern inte undan. Det jag lärt mig i , sedan jag första gången talade om hiv/aids och hiv/aids-prevention, är nämligen att avståndet mellan retorik och handling är stort i regeringens politik. Bekämpandet av epidemin kräver strategier, medicin, förebyggande åtgärder, satsningar på reproduktiv hälsa, vård och på att förändra attityder precis det som biståndsministern sagt. Tala klarspråk med utvecklingspartner, säger . Det kom ett TT-meddelande, jag tror att det var i går, om de valfrågor som är aktuella i . jag bodde i förberedde sig SWAPO för ett övertagande av landet. Jag vill påstå att Socialdemokraterna och den haft möjligheter till nära samtal och därmed också många möjligheter att påverka situationen i . Även om man nu har kontakter med oppositionspartierna där finns det inget parti som lyfter fram frågan om hiv/aids i valrörelsen, trots att av de sexuellt aktiva är smittade. Att dödligheten inte är lika stor i som i många andra länder beror kanske på att fattigdomen inte är lika utbredd där. Jag vill fråga : Hur klart har uttryckt sig? Det är bra att regeringen tillsatt en hiv/aids-ambassadör, men är det så precis som i jämställdhetsfrågan att han delegerat ansvaret och inte tar sitt fulla ansvar som statsminister genom att tala klarspråk med dem som regerar i och de andra länderna? Det bekymrar mig verkligen. Jag tycker att vi i ibland är rädda för att i olika sammanhang tala öppet om detta. Här måste vi lägga undan allt det som rör rätt och fel. Det gäller för oss att tillsammans arbeta för att förebygga. Vi vet att katastrofen kommer. Det vi nu kan göra är att mildra följderna av den. Procentsatser har biståndsministern också talat om i interpellationssvaret som en kommentar till att jag säger att vi arbetar för . av det totala biståndet går till de multilaterala , UNHCR och andra när det gäller socialt och ekonomiskt bistånd. Det är inte svårt att säga att ska gå till det som vi menar med hiv/aids, men är det jättesvårt att få reda på hur mycket av Sidas budget som går till hiv/aids-preventionen. Är det , eller ? Jag vill ha svar på det. 49 (): Kampen mot hiv/aids måste intensifieras för var dag som går. Därför vill jag börja med att säga att det är en väldigt bra interpellation som ställt just för att den här frågan ständigt behöver aktualiseras och diskuteras. Det är en stor katastrof som hotar världen på flera sätt, både när det gäller säkerhet avseende samhällsstrukturer och global utveckling. Därför vill jag skicka med en liten varning, nämligen att vi inte ska göra hiv/aids till en kvinnofråga eftersom den gäller alla, både kvinnor och män. Det är oerhört viktigt. har på ett framsynt sätt satsat på hivbekämpning i olika former och utökar sina satsningar än mer. Det ser vi alla väldigt positivt på. Men man kan alltid säga att vi måste göra mer. Ett viktigt led var att tillsätta en svensk hiv/aids-ambassadör. Jag frågade då i en skriftlig fråga om ambassadörens uppdrag. Hon redovisade det väldigt tydligt och bra. Han skulle synliggöra det svenska utvecklingssamarbetet, och han skulle bland annat intensifiera arbetet i frågorna om hiv/aids. Vi kan också konstatera att hiv/aids-ambassadören har lyft frågan både nationellt och internationellt och även fått flera andra länder att haka på. Det har gjorts insatser för att ökad samordning och effektivitet. Men jag undrar: Finns det någon konkret positiv skillnad som skulle kunna ge exempel på? Det är ytterligare ett led. Det är precis som säger: Vi tillsätter en ambassadör, men vad händer sedan? Vad händer i praktiken? Vad händer för dem individer som är smittade av aids? Det är ungefär 42 miljoner. 50 Statsrådet (): Tack för att ni tycker att svaret var långt och uttömmande och i stora delar bra. Hiv/aids-frågan är som sådan som tur är, hur viktig den än är på dagordningen, inte en partiskiljande fråga. Det är en fråga om just 42 eller 46 miljoner människors liv och förhoppningsvis inte så hemskt många fler, även om vi vet att smittspridningen går alldeles för fort just . Jag vill börja med att kommentera det sade. Jag håller helt med om att hiv/aids inte får bli en kvinnofråga. Hiv/aids är inte en kvinnofråga. Det är en fråga för hela samhället: män, kvinnor, barn, flickor, pojkar och äldre människor. Hela samhället berörs på olika sätt. Människor blir smittade eller berörs för att de förlorar sina föräldrar eller förlorar sina barn. Därför måste vi på olika sätt göra mycket mer i olika sammanhang. Vad hiv/aids-ambassadörens arbete har uppnått på den konkreta nivå som frågar efter kan jag inte redovisa. Jag kan inte redovisa hur en person som är smittad i har påverkats av att vi har en hiv/aids-ambassadör. Det som dock är väldigt tydligt i de internationella kontakterna är att det har blivit ännu tydligare att vi sätter hiv/aids-bekämpning kopplat till sexuell och reproduktiv hälsa och rättigheter högt upp på dagordningen inte bara ekonomiskt utan också policymässigt. Det tycker jag mig ha kunnat uppleva under det här året när jag har varit ute i olika multilaterala sammanhang och träffat andra länders biståndsgivare. Det kommer att ta innan man på den nivån kommer att kunna utvärdera hiv/aids-ambassadörens arbete. Men han gör ett mycket gott arbete. I såväl som i har vi binationella kommissioner på regeringsnivå mellan regeringarna i våra respektive länder. Det är självklart lite olika sammansättningar av personer. Det kan inte vara samma personer i alla kommissioner. Men en av frågorna i båda kommissionerna är hälsofrågor. I det ligger självklart hiv/aids-frågorna. De diskussionerna förs därmed i de binationella kommissionerna på olika sätt men förutbestämt och regelbundet. Det viktiga är att man tänker på att vi i alla samtal och då menar jag alla samtal med inte bara de afrikanska länderna utan också en hel del andra länder runtomkring i världen tar upp hiv/aids-frågorna. Vi ska koppla det till jämställdhetsfrågorna, rätten för barn för flickor och pojkar att gå i skolan och rätten för kvinnor till säkra och reglerade aborter. Det ska kopplas till rätten till sexualundervisning. I många andra delar av världen är det en oerhört kontroversiell fråga. Man behöver inte komma så långt ifrån för att det är en fråga som man knappt inte kan tala om. Det gäller även rätten att ha den alldeles egna sexuella läggningen och få vara homosexuell i olika länder runtomkring i världen. I de allra flesta av våra samarbetsländer är det faktiskt förbjudet, olagligt. I många av våra samarbetsländer kan det leda till dödsstraff att vara homosexuell. Alla dessa frågor måste tas in i samtalen med våra samarbetsländer men också med biståndsgivare runtomkring i världen. I har vi ett system att statsministern är generellt ansvarig och att det sedan finns sakministrar. Jag känner att litar på att jag tar upp de här frågorna i mina dialoger på mitt ansvarsområde. På hans nivåer och i hans kontakter tar han upp de frågorna. Det är likadant med , och så vidare. Alla vi ministrar tar upp de frågor som är relevanta i våra kontakter med olika länder vid våra samtal. Jag kan bara svara att vi tar upp frågorna i de sammanhang där det är relevant och när jag är ute och talar med olika biståndsgivare såväl som med våra samarbetsländer. 51 (): Det är väldigt trevligt att biståndsministern står kvar här vid podiet när vi har interpellationsdebatten. Det har jag inte varit med om . Det tycker jag är väldigt trevligt. Jag ska fatta mig kort. Vi har inga åtskiljande åsikter. Det ser vi på det svar vi har fått. Det gäller kopplingen mellan retorik och handling. Jag har stora förhoppningar på dig, , att du ska följa upp det som sägs både i propositionen och i det som jag har fått till svar här. Det är viktigt att vi i denna kammare lyfter upp frågan gång på gång, precis som sade tidigare, och tydliggör sambandet mellan den retorik som används här och det handlande som sker ute i världen. Det gläder mig att också vill samarbeta med olika institutioner både multilateralt men också med kyrkor. Jag vill ställa en fråga, om jag nu hinner få något svar. Det finns mycket stigmatisering och mycket tal om vad som är rätt och vad som är fel. Det handlar om att använda kondom eller inte och avhållsamhet eller inte. Vi måste ha med alla delar när vi diskuterar hiv/aids-preventionen. Min fråga till är: Är ministern beredd att på ett mycket radikalt sätt ta med kyrkorna i denna hiv/aids-prevention? Jag var på den internationella hiv/aids-dagen nere i . Där ställer kyrkans ledare upp och säger: Vi måste ta vårt ansvar. Hur följer regeringen upp det när det finns ledare inom kyrkan som vill göra detta? Följer man upp det och stöttar dessa kyrkans ledare? Vill man använda just den infrastruktur som ändå finns i de olika länderna? 52 (): I kampen mot aids borde alla ministrar ta upp hiv mycket oftare än vad som sker . Är det något som saknas, ge dem då mer utbildning. Det är ditt ansvar, . I har av dem som behöver bromsmedicin tillgång till det. Visserligen har bromsmedicinerna blivit mycket billigare i . Men det behövs fortfarande krafttag från både privat och statlig sektor för att kunna distribuera ut dem och framför allt ge information om dem. Ett viktigt led är att erbjuda våra ambassadanställda och deras anhöriga fri tillgång till antivirala medel. Bromsmediciner till lokalanställda på våra ambassader ryms inom ramen för det avtal vi har. Men det gäller endast de anställda och ingen annan. Det är en oerhört viktig signal från svensk sida att det genomförs också för de anhöriga till de ambassadanställda. Flera andra länder som arbetar aktivt i kampen mot hiv har redan infört det . Det ser väldigt underligt ut att inte kan bistå med det. Det kan inte vara förenat med några större kostnader utan måste snarare handla om ren policy. Min fråga till är: När ska tillse att också de ambassadanställdas anhöriga får tillgång till antivirala medel? 53 Statsrådet ():