prot · GR0987 · 2004-03-24 00:00:00 — Egentligen borde vi vara tämligen ense i frågan om att personalpolitiken inte är bra och att det finns mycket att göra. Det kanske finns anledning att återkomma om det finns några undantag eller några andra åsikter om detta. Jag nöjer mig med detta. För att spara tid yrkar jag bifall bara till reservation 1, men självklart står vi moderater bakom alla våra reservationer. 180 (): På nytt riktar ett enigt försvarsutskott allvarlig kritik mot regeringen för dess sätt att sköta styrning och uppföljning av Försvarsmakten. gäller det arbetsgivarpolitiken. liberalerna har ett antal reservationer, men jag ska huvudsakligen uppehålla mig kring tre aspekter. Den första gäller ökad användning av korttids- och kontraktsanställningar. Som ÖB själv påpekat upprepade gånger ska vi gå från ett förrådsställt invasionsförsvar till ett insatt insatsförsvar. Vi behöver helt enkelt använda våra soldater oftare och ha dem mera gripbara än . I det sammanhanget är det naturligt att regering och riksdag skapar fler alternativ och anställningsformer för de män och kvinnor som vill göra en insats, nationellt eller internationellt. Att visstidsanställa värnpliktiga som just ryckt ut, att skapa möjligheter till andra karriärer för de äldre officerarna och så vidare är viktiga redskap för att vi, inom allt snävare ekonomiska ramar, ska kunna klara ålagda uppgifter. För det andra är liberalerna, liksom utskottet i övrigt, oroade över myndighetens kostnader för löner och personalavvecklingskostnader. Trots att en av fyra anställda slutat har lönekostnaderna inte minskat. Den särskilda pension som tillämpats beträffande äldre officerare har varit extremt kostsam. Enbart 2 100 officerare kostar mellan 4 och 4,4 miljarder. Det ger en snittkostnad på runt per person. Om de brister utskottet påpekat inte tas på allvar av regeringen riskerar hela omställningen av det svenska försvaret att gå om intet. Slutligen vill jag också uppmärksamma på situationen för kvinnor inom Försvarsmakten. Det är bra att utskottet enats kring att det är nödvändigt att andelen kvinnor i Försvarsmakten ökar, men det är inte tillräckligt. Vi har också ett synnerligen stort ansvar för att kvinnorna i försvaret, oaktat de är officerare eller värnpliktiga, visas hänsyn och respekt. Här finns stora brister. liberalerna har särskilt reagerat mot att sexuella trakasserier inte tycks tas på allvar inom myndigheten. Enligt dess interna föreskrifter ska alla sådana fall anmälas till ansvarig förbandschef. Efter utredning ska denne sedan anmäla saken till . Trots att många kvinnor känner sig utsatta anmäls, enligt Försvarsmakten själv, bara tvåtre fall till nämnden. Mot denna bakgrund är det inte särskilt vågat att dra slutsatsen att systemet inte fungerar och att många kvinnor känner sig svikna. Till detta ska läggas att nämnden inte har skyldighet att göra polisanmälan beträffande trakasserier, försåvitt de inte förekommit i tjänsten och påföljden bedöms bli fängelse för gärningsmannen. Vi anser inte att det ska ankomma på nämnden att sortera bland brottsliga gärningar. Detta är åklagarens uppgift. Självklart ska nämnden polisanmäla allt som utgör brott. De tjänstemän som till äventyrs ägnar sig åt att kränka och trakassera kvinnor på arbetsplatsen ska veta att Försvarsmakten inte lägger fingrarna emellan. Enligt min mening är en sådan regel inte tillräcklig, men säkert nödvändig för att understryka hur allvarligt vi ser på detta. Bifall till reservation 5! 181 (): Först vill jag yrka bifall till reservation 4 under punkten 5. Jag står givetvis bakom samtliga våra övriga reservationer. Är Försvarsmakten en bra arbetsgivare? Den frågan ställer vi oss lite till mans när vi i rapport efter rapport kan läsa om hur det står till i organisationen. Är det endast Försvarsmakten som bär skulden? Måste inte regeringen och vi i också axla ett större ansvar för att åtgärder inte har blivit vidtagna tidigare? är vi överens om att regeringen ska stärka sin uppföljning och styrning när det gäller arbetsgivarpolitiken, och det är bra. Man ska även redovisa för vilka åtgärder som ska vidtas. Det är också bra. Men varför har vi inte gjort detta tidigare? Försvarsmaktens arbetsgivarroll har rönt kritik . förväntar vi oss att regeringen ger ÖB ett ansvar att tydligt och eftertryckligt åstadkomma en uppstramning av Försvarsmakten till att bli en bra och tydlig arbetsgivare. Det säger vi kristdemokrater. Jag vill emellertid uppehålla mig vid den reservation som jag har anmält här. Bakgrunden är att man från regeringshåll i tidigare debatter här i kammaren, bland annat mellan försvarsministern och kristdemokraten , har efterlyst olika tankar om förbättring av Försvarsmakten som arbetsgivare. anställer man i departementet sporadiskt äldre officerare som lämnat sin militära yrkeskarriär för att utföra särskilda uppgifter, utredningsuppdrag eller för andra kortare sejourer i departementet. Vi kristdemokrater menar att man borde kunna organisera detta bättre genom att inrätta ett så kallat senior adviser-system. Det finns i andra länder. Det vill vi göra för att ta till vara de erfarenheter och den stora kompetens som finns hos officerare som avslutat sin yrkeskarriär. En av de största förändringar som det nya försvarsbeslutet kommer att handla om är just förändringarna inom officerskåren. Ett stort antal officerare kommer att avtalspensioneras. Det är en stor investering som Försvarsmakten har gjort genom att utbilda dessa. Att bli överstelöjtnant tar numera , och vi har fortfarande, som någon har sagt, ett stort antal officerare som har så kallad fullmaktsanställning, vilket betyder att vi inte kan säga upp dem på vanliga grunder. Det är ett samhällsekonomiskt slöseri att inte ta till vara denna kompetens, när vi vet av erfarenhet att varje officer som avvecklats kostat 1,2 miljoner per individ. Att det även på det personliga planet kan vara en tragedi att inte längre känna sig behövd är en annan dimension av problemet. Likaväl som de flesta av oss ställer sig bakom att kontraktera värnpliktiga efter fullgjord värnplikt, när de är som duktigast, borde man ha ett liknande system för officerare som avslutar sin officerskarriär. Det borde ingå i pensionsavtalet att stå till förfogande om arbetsgivaren ser ett behov. Det kan gälla tjänster i departementet eller andra tjänster inom det offentliga, eller varför inte inom näringslivet i samordning? Överallt behövs det senior advisers, mentorer och människor med ett gediget ledarskap. Detta skulle kanske också leda till andra anställningar för officerare. Det kan inte vara meningen att man ska känna sig förbrukad när man är i mitten av livet. Därför är alla goda idéer värda att prövas. I reservationen framhåller vi också att avtalsvillkoren för utlandsstyrkan ännu inte har förhandlats färdigt. Försäkringsvillkor och stödet till hemmavarande familjer är dåligt, och det är ovärdigt en modern arbetsgivare. Detta måste lösas med tanke på att vi kanske måste skicka ytterligare soldater och officerare ut i allvarliga konflikter. Vi står mitt uppe i det . Då måste de kunna känna en trygghet i ordnade förhållanden på hemmaplan för att kunna göra ett bra jobb på plats. 182 (): Det här är en viktig diskussion. Vi har fört den , och vi kan reagera på olika sätt inför det resultat vi har uppnått med utskottets agerande, med regeringens agerande och med Försvarsmaktens sätt att försöka att komma till rätta med en del av de problem som uppenbart finns. I fråga om personalpolitik, oavsett var man håller till, i vilken anställningsform man än är, är det alltid, enligt min erfarenhet, bäst om alla parter är med i lösningarna. Utskottet har i sitt utlåtande gjort en tydlig markering. Det är långtgående. Vi pekar på en rad misshälligheter som vi inte accepterar. Vi har idéer och förslag på vad man skulle kunna göra. Sedan ger vi i första hand Försvarsmakten, men också regeringen, vissa uppdrag som måste uppfyllas. Det är utifrån den grundläggande synen att det inte går att uppifrån tala om för en stor grupp anställda vad som är rätt och riktigt och den enda sanningen. Man kan naturligtvis som fråga sig varför det inte har skett tidigare. Vi har påpekat en rad av dessa misshälligheter under en följd av år. De visar på brister i Försvarsmaktens personalpolitiska handlag. Det råder inget tvivel om det, och vi säger det också. Men vi får därifrån inte dra slutsatsen att Försvarsmakten ingenting har gjort. Vi får inte heller glömma bort att Försvarsmakten har ställts inför en mycket svår omställningssituation. Det är väl få verksamheter i vårt land som har genomgått en sådan fundamental förändring av sin verksamhet som Försvarsmakten därför att vi har fattat politiska beslut som styr om hela försvarets inriktning. Det blir naturligtvis mycket svårt för den personalgrupp som ska hantera detta, och det är naturligtvis inte minst svårt för dem som har att hantera detta i chefsposition. Vi pekar då på åtgärder som bör vidtas för att komma fram här. Jag tror att det utlåtande vi lägger fram kommer att vara tydligt, men inte övertydligt i den meningen att Försvarsmaktens chefspersoner från ÖB och nedåt kommer att känna att de är fullständigt utklassade. Det är de inte. Vi vet att det finns kunskap. Vi vet att det finns krafter som kommer att kunna hantera det här om vi tillsammans med dem som ska hantera detta lägger upp ett framtida personalpolitiskt agerande. Det är naturligtvis inte acceptabelt att den stora delen av försvarspengarna, personalkostnaderna på omkring 12 ½ miljarder, inte har hanterats på ett bättre sätt. De besparingar vi har sagt ska tas in har inte tagits hem. Här måste åtgärder snabbt vidtas. För att ta fram några saker som är väsentliga och viktiga är det naturligtvis inte bra att jämställdhetsfrågan i Försvarsmakten har flyttats. Här måste vi hjälpas åt. Det är naturligtvis inte heller bra att arbetet mot den diskriminering som förekommer, både könsdiskriminering och annan diskriminering, inom den stora verksamheten inte har en bättre ställning än . Även om det har skett förbättringar är det fortfarande stora brister. Vi menar att diskriminering är oacceptabelt och att Försvarsmakten måste agera. Man har agerat. Man har lagt fram ett personalpolitiskt program. Utskottet har agerat. Det går alltid att tycka att det borde gå fortare. Den signal vi nu ger ger ett klart besked till alla inblandade parter att vi tillsammans måste ta ansvar för att Försvarsmaktens personalpolitik blir en modern personalpolitik. Det ska vara en modern personalpolitik som innebär att Försvarsmakten kan rekrytera även inte minst kvinnor. Den signal vi ger är tillräckligt tydlig. Jag ska inte gå in på fler delar. Här har nämnts de reservationer som finns, och här har också tagits upp andra synpunkter på vilka åtgärder som ska vidtas. Jag yrkar bifall till förslaget i försvarsutskottets utlåtande, i övertygelsen att det är ett väl avvägt personalpolitiskt ställningstagande. Det är en klar signal till Försvarsmakten att vi tillsammans ska hjälpas åt att skapa en bra personalpolitisk situation. Därmed yrkar jag avslag på samtliga reservationer. 183 () replik: sträckte ut en hand och sade tillsammans. Den handen tar jag gärna. Sekunden senare lät det lite bryskt med ett yrkande om avslag på alla reservationer. är det politiska spelet sådant, men det kan låta lite dramatiskt. En viktig sak i fråga om avveckling av personal är den utsträckta handen från ÖB om att göra saker annorlunda än tidigare när det gäller att förändra arbetsmarknadslagarna. Han tänker väl framför allt på LAS. Det skulle vara intressant att höra funderingar kring den utsträckta handen och det nödrop ÖB har gått ut med. 184 () replik: Man ska vara ytterst försiktig och inte särbehandla någon grupp i fråga om förändringar i arbetsmarknadspolitiska lagstiftningar. Det ÖB har pekat på är en realitet. Den realiteten är att om personalen ska minskas på grund av arbetsbrist uppstår problemet att det inte går att nyrekrytera och att det blir en ålderspyramid som inte är godtagbar. Jag anser att det finns ett resonemang om detta i vårt utlåtande. Det finns en insikt på alla plan om att man ska titta på vad som kan göras. Jag vill rent spontant varna för att göra undantag för personalgruppen försvarsanställda. Här måste man försöka finna vägar som är i överensstämmelse med den övriga arbetsmarknadens uppfattning om vad som gäller. 185 () replik: Jag har inte heller någon ståndpunkt klar om vad som ska göras. Jag tror också att det är svårt att göra avsteg från till exempel LAS och avskeda som man ska nyrekrytera. Det här är naturligtvis ett problem, och det har vi hört i utskottet när företrädare för högkvarteret har varit hos oss. För att återknyta till besöket i fanns det de som var på väg in i skolverksamheten som abrupt hade fått order om att det tyvärr inte blir någonting. Det var unga människor som siktade på att fortsätta i försvaret men som naturligtvis inte kunde räddas i och med att det inte finns någon ljusning i att fortsätta och komma in i försvaret efter ett sådant besked. Hälften av det gänget hade fått andra arbetsuppgifter inom andra yrken eftersom de inte kunde vänta. Jag tror att det var någon från högkvarteret som sade att det var allvarligt: Vi överlever inte om vi inte får nyrekrytera. Då är jag tillbaka till den fråga jag ställde till om LAS. Det är ett jättesvårt problem, som egentligen inte går ihop i slutändan. Men det viktiga är det vore bra om vi var överens om den biten att det finns stora problem. Jag tror att vi måste följa upp det bättre. var mer optimistisk i sin framtoning, att det ska gå bättre . Jag hoppas naturligtvis att han har rätt och att Socialdemokraterna har rätt. Framför allt kan man hoppas att med sin kapacitet sträcker ut handen mot departementet, som i sin tur sträcker ut handen mot högkvarteret och har en hårdare kontroll på personalfrågorna den här gången . Om man ska se något ljus i tunneln, eller på personal- och arbetsgivarhimlen, litar jag på att och hans partikolleger kanske inte så mycket samarbetspartierna i övrigt i kan ordna det här bättre. 186 () replik: Optimisten kommer alltid längst. Pessimisten kommer någonvart. Därför tror jag att vi ska se optimistiskt även på det här svåra problemet. Just exemplet med de unga som fick vända i dörren visar naturligtvis vad våra politiska beslut har inneburit för Försvarsmakten, med dess svårigheter att hantera det när vi säger att vi ska förändra organisationen. Då ska vi också i ärlighetens namn säga att där har vi ansvaret, för vi har lagt upp hur det ska se ut. Det innebär i sin tur att de som är chefer ska tala om detta: Tyvärr vi hade lovat er det här, men ni får vända för vi har inga förutsättningar att uppfylla det. Om man läser det här betänkandet, och även reservationerna och de särskilda yttrandena, ser man att det finns en i grunden optimistisk inställning. Det finns ett ansvarstagande i det hela som visar att man förstår att vi inte bara kan säga till Försvarsmakten att de ska göra det här. Vi politiker måste tillsammans med dem i Försvarsmakten, chefstjänstemän och så vidare, hjälpas åt för att klara det. Då tror jag att man kan se ganska optimistiskt på det. Sedan kan man alltid säga att man tycker att det borde ha hänt i går. Det är mycket man tycker skulle ha hänt i går som inte hände, och som kanske inte händer heller. Men den optimistiska grundsynen måste vi ha kvar. Jag ser också med viss optimism på . Det kan vara svårt ibland, men jag försöker. 187 (): Bästa kolleger, åhörare! En kvinnlig värnpliktig gör lumpen, för hon vill nämligen bli officer. Hon försöker göra bra ifrån sig, anstränger sig för att göra sitt bästa och försöker ta initiativ i olika sammanhang. Då får hon veta att hon inte ska ta så mycket initiativ. Det kan bli för mycket, som hon får veta. Hon borde i stället ta det lite lugnare. Hon försöker anpassa sig till detta och får senare sänkta vitsord med motiveringen att hon saknar initiativförmåga. En kvinnlig anställd utsätts för sexuella trakasserier. Hon anmäler detta, och utredningen visar att hon har rätt. Resultatet för kvinnan är att hon blir utfryst. Hon tillfrågas inte längre om att gå ut och äta lunch eller gå och träna. Hon får ofta höra att det är synd om frun till den som har trakasserat henne. När hon tar upp detta med chefen får hon höra: Det måste du väl ha förstått att det skulle gå så här när du anmälde. Det här är några exempel från verkligheten, som hände för inte så länge sedan. Det finns också exempel på sexuella trakasserier vilkas omfattning och innehåll jag inte vill redogöra för här, med tanke på respekt för . Det är många kvinnor i Försvarsmakten som inte behandlas med respekt, som blir trakasserade och som inte mår bra. Det är inte alla, men antalet räcker till för att man ska höja rösten för nolltolerans mot sexuella trakasserier. Det är många som tror att detta enbart handlar om att göra sexuella närmanden. Men de exempel som jag har tagit upp visar att det är fler händelser som räknas som sexuella trakasserier. Det finns härskartekniker. De vanligaste är osynliggörandet, då man behandlar en kvinna som luft och inte hälsar , och andra dagar är det som vanligt. Det är förlöjligande, när man till exempel låter kvinnor stå i bakre ledet vid uppställning för att kvinnors bröst stör helhetsintrycket. Det är undanhållande av information när en kvinna inte får den information som de andra fått och hon känner sig dum på ett möte. Dubbelbestraffning och påförande av skuld är två sätt att utöva härskartekniker, som det fall jag tog upp om hämnden för anmälan är ett tydligt exempel på. Det gjordes en undersökning 1999 som visade att av de kvinnliga officerarna, av de civilanställda kvinnorna och av de värnpliktiga kvinnorna varit utsatta för sexuella trakasserier i någon form. Försvarsmakten har vidtagit en del åtgärder. 2002 gjorde man en uppföljning av det här. Siffrorna hade gått ned: av officerarna, av de civilanställda och av de värnpliktiga kvinnorna hade blivit utsatta. Men i den senare undersökningen visade det sig att trots att siffrorna gått ned upplevde kvinnorna det mer hotfullt . De kvinnliga värnpliktiga hade den största negativa effekten på arbetstillfredsställelse och lojalitet. Det här är direkt kontraproduktivt, när vi säger att vi vill ha fler kvinnor i Försvarsmakten. har motionerat om arbete mot sexuella trakasserier. Det har blivit relativt bra skrivningar i utskottet. Regeringen har tagit upp det i budgetpropositioner, i regleringsbrev och i andra sammanhang. Åtgärder har vidtagits från Försvarsmaktens sida, och ÖB har gjort klara uttalanden. Men detta har bevisligen inte räckt. Det är en trovärdighetsfråga för Försvarsmakten som måste ha hög prioritet. Det handlar om att skapa en arbetsmiljö där både kvinnor och män och alla oberoende av etnisk bakgrund eller sexuell läggning känner sig välkomna och accepterade, och där man visar respekt. För att klara detta krävs en kristallklar inriktning och medvetenhet, insikt och kunskap hos alla, från ÖB ned till alla utbildningsbefäl. De åtgärder som har vidtagits måste utvecklas, spridas och framför allt följas upp: Vad händer? Ingen värnpliktig som passerar försvarets grindar ska sväva i okunnighet om Försvarsmaktens policy i de här frågorna. Genusperspektiv i alla militära utbildningar och ledarskapsutbildningar är grunden, och även uppföljning av redan anställda. Förutom arbetsmiljön innebär det praktiskt att all materiel och alla funktioner naturligtvis ska vara anpassade till både kvinnor och män. I samband med gjorde vi kvinnor i försvarsutskottet ett upprop, ett upprop för att vi ville lyfta fram den här frågan och visa att vi inte längre accepterar sexuella trakasserier och att vi vill att man ska ha en annan inställning, att man ska lyfta fram den så att Försvarsmakten och regeringen verkligen förstår att vi menar allvar med det här. Jämställdheten är faktiskt en strategiskt mycket viktig fråga för Försvarsmakten. har regeringen tagit ett beslut och gett Försvarsmakten och andra myndigheter i uppdrag att komma in med strategiska förslag. Jag har valt att inte lägga någon reservation från i de här frågorna utan bara ett särskilt yttrande. Vi har, som sagt var, drivit frågorna . Utskottet har med det här kraftfullt deklarerat sin syn på sexuella trakasserier, och det innebär att vi nu hoppas att det blir en annan tingens ordning. Om inte det här ger resultat kommer ni att få se mig i talarstolen varenda gång vi har uppe det här. Jag kommer att fortsätta att jobba med det, för ingen kvinna i Försvarsmakten ska behöva utsättas för sexuella trakasserier. Utskottet har i det här betänkandet också arbetat med revisorernas rapport akt på lönebildningen. Det är en av många revisorsrapporter som utskottet har behandlat med anledning av försvarsbeslutet och 2001. Revisorerna sätter fingret på viktiga frågor. Löner är en stor del av Försvarsmaktens kostnad. Den kostnaden uppgick till 12,5 miljarder . Försvarsmakten har inte under omstruktureringen lyckats reducera personalkostnaderna. I revisorsrapporten står det så här: Trots att Försvarsmakten minskat antalet anställda med en fjärdedel har personalkostnaderna inte minskat . uppvisades tvärtom en ökning av personalkostnaderna mätt i fasta priser. Det är väldigt viktigt att ta upp de här frågorna. Det visar sig också att verksamhetens behov inte alltid har stått i centrum. Revisorerna säger att det syns att de här kostnaderna har fått en sådan omfattning att det gått ut över verksamheten. Utskottet diskuterade till och med om skulle få ett större inflytande över lönebildningen men avstod från det steget. Men det visar med vilket allvar utskottet ser på de här frågorna. Man kan vara pessimistisk, men man kan naturligtvis också vara optimistisk. Vi hoppas nu att det här betänkandet ger till resultat att man verkligen tar de här problemen på allvar. kommer att ta ett nytt försvarsbeslut. Då är det av nöden att Försvarsmaktens arbetsgivarroll har den styrka som krävs och att inför beslutet har ett underlag och en uppföljningsmöjlighet när det gäller personalkostnader och lönebildning. Med det här, herr talman, yrkar jag bifall till utskottets förslag i betänkandet FöU3. 188 () replik: Det är någonting som jag inte förstår. Ett plus ett blir inte två, . Jag ska förklara. Det finns två reservationer i det ämne som du har stått och berättat om. Du har också sagt att du kommer tillbaka om det här inte genomförs. Jag skulle kunna citera meningar som du drog som stämmer exakt med vad som står i de här två reservationerna. Jag är reservant bara i fråga om den ena, men jag gör reklam för båda, eftersom du pratade om det här ämnet, och det var exakt den ordalydelse som står här. Jag förstår inte detta. I jobbar man så att om man inte tycker om och är nöjd med det som är då reserverar man sig. Här har pratat om att det är en jätteviktig fråga det instämmer jag i. Men ni fullföljer inte det här. Jag förstår inte det här. Varför är inte reservant? Har hon missat reservationerna, eller kan vi förutsätta att och hennes partikolleger i morgondagens röstning kommer att rösta på de här reservationerna? 189 () replik: Jag kommer inte att rösta på de reservationerna. Vi har själva flera motioner där de här frågorna tas upp, men jag valde att inte lämna en reservation. Jag tyckte att det var väldigt viktigt att vi gick fram lite mer gemensamt med det här. Det som har kommit från när det gäller att ge Försvarsmakten och andra myndigheter uppdraget att ta fram underlag till juni månad tycker jag är bra. Jag vill därför vänta med att avge en reservation om det här. Det är inget fel på reservationerna, fast jag har vissa synpunkter på dem. Jag är inte riktigt överens om att allting ska polisanmälas. Jag tror faktiskt inte att det är rätt sätt att gå fram. Den reservationen som kommer från kd är ganska bra, men eftersom jag inte själv har lämnat en reservation tycker jag att det är viktigt att försvarsutskottet i det här ärendet går fram lite samfällt.