prot · GS0950 · 2004-12-14 00:00:00 — Det är alltså av stort intresse att beivra och utreda barnpornografibrott på grund av att den som begår de här brotten ofta är knuten till en liten grupp personer som tar del av materialet och också sprider det på Internet och annat. Åklagare menar att det även är viktigt med hänsyn till de grova kränkningar som barnen får utstå att utreda vem som ursprungligen spred bilden. Straffmaximum kommer att höjas i teorin. är det redan fyra års fängelse som maxstraff. Det längsta straff som utdömts är , och då rörde det sig om en person i som hade mer än 200 bilder och video. Han fick fängelse. Min fråga till justitieministern är: Vad blir konsekvensen om regeringen ändrar sig i den här delen så att även barnpornografibrotten får särskilda preskriptionsregler? Vad blir konsekvenserna för den enskilde och för barnen? 103 (): Barnpornografi är bland det vidrigaste som finns. Det är skildringar av sexuella övergrepp på barn, barn som tvingas utföra sexuella handlingar, barn som utsätts för grovt sexuellt våld och barn som förnedras och kränks. Det är barn vars förnedring blir mångdubbel genom att den dokumenteras på bild och visas om och om igen, i värsta fall under resten av barnets liv. Det är därför det är så viktigt att lagstiftningen är helt utan kryphål och så heltäckande som det någonsin går. Jag har varit med om att driva fram lagstiftningen mot innehav av barnpornografi. Det var ett oerhört tufft jobb. Väldigt många var emot detta och tyckte att det bara handlade om känslomässig argumentation och så vidare. blev det en bred politisk uppslutning kring detta, och det är jag väldigt glad för. Det har hänt annat också. Justitieministern har ju varit med om att förbättra lagstiftningen. Det vill jag gärna säga. Det är jag också glad för. Straffen har till exempel skärpts. Det är bra. Men jag tycker ändå att det går väldigt långsamt mot bakgrund av att det är ett så fruktansvärt grovt brott. Jag blir lite förvånad när jag läser i svaret att det här en högt prioriterad fråga för regeringen. Då undrar jag hur det är med dem som bara är prioriterade eller som inte är prioriterade. Hur långsamt går det då? Jag ingår i den tvärpolitiska barngruppen här i . Det gör också. Vi har engagerat oss i den här frågan. Vi har lagt fram ett antal förslag, bland annat skulle vi vilja se ökade polisresurser. De har ingen möjlighet att mäta sig med brottsligheten just på det här området. Det gäller andra områden också, men det här är speciellt viktigt. Vi har föreslagit att ett Internetråd ska tillsättas för att vara en motpol till den brottslighet mot barn som pågår över Internet. Man har inte någon möjlighet att svara upp mot den . Men så är det då detta med preskriptionstiden. Jag förstår ärligt talat inte riktigt skillnaden. förlängs preskriptionstiden för sexuella övergrepp mot barn. Det är bra. Den börjar gälla när barnet är . Men filmen som togs i samband med övergreppet togs ju . Varför kan inte också preskriptionstiden gälla för själva barnpornografibrottet vid samma tillfälle? Det är vår fråga. 104 Justitieminister (): Jag tror faktiskt att vi är ganska överens om detta. Låt mig först svara på fråga om varför det inte finns med i sexualbrottslagen. Vi kan naturligtvis inte föreslå någonting som inte var med i . Vi gör väldigt stora förändringar som jag förstår har ett starkt stöd. Det har kanske aldrig gjorts så stora förändringar, och vi är överens om de allra flesta. Det är 75 större eller mindre ändringar. Men, som jag har sagt , vi ska inte tro att det gäller precis allting. Det gör det faktiskt inte. arbetade och gjorde ett fantastiskt bra arbete. Visserligen fanns det vissa saker som vi fick göra om, men stora delar var väldigt bra. Men inte heller deras arbete var heltäckande. Vi kan inte lägga in saker som inte är beredda. Om vi kom på nya saker skulle vi förlänga detta i all evighet. har vi lämnat ifrån oss det här arbetet. Det känns väldigt bra att det kommer att kunna träda i kraft som jag förstår det. Men det innebär inte att alla frågor är lösta även om många frågor är det. En sak som finns med här är preskriptionstider för de här sakerna, och det har vi redan diskuterat. Jag vill inte på något sätt stänga dörren för det. Det har inte funnits möjlighet att diskutera det under det tidigare arbetet, men finns det alla möjligheter att göra det. Vi har redan haft diskussioner om det. Jag vill inte på något sätt säga att det inte kommer att föras. Det fanns inte med i det förslag som kom här, men det är inget som hindrar att vi arbetar vidare med den saken. Det kan faktiskt uppstå situationer som är väldigt stötande, precis som sägs här, där det skiljer mellan en fällande och friande dom. Det är ingen tvekan om det. Det här gäller preskriptionstiders vara eller icke-vara och var man ska lägga sig över huvud taget. Jag är definitivt öppen för att fortsätta att diskutera de här sakerna. Jag vill inte stänga några dörrar. Men jag vill inte heller stå här och lova en massa saker. Det vore oseriöst. Låt oss fortsätta att arbeta med de här sakerna. Låt mig sedan svara på frågan om övergrepp och barnpornografi. Det kan ju vara så att det ena går att bevisa men inte det andra. Då blir det olika preskriptionstider. Huvudtemat för dagens debatt är preskriptionstider för barnpornografibrott. Jag vill inte stänga dörren eller ta slutlig ställning. Jag vill förklara att man inte kan göra en lag av någonting som inte har funnits med i kommittén. 105 (): Barnpornografibrott kan delas upp i tre svårighetsgrader. Först det ringa brottet med böter eller fängelse upp i straffskalan. Sedan kommer normalbrott och grovt brott med, som det nu blir, max i straffskalan. När man läser i sexualbrottspropositionen på s. 123 står det där att brott med böter i straffskalan inte anses som så allvarliga att de bör omfattas av bestämmelsen om förlängd preskriptionstid. Det gäller alltså ringa barnpornografibrott. Man har alltså ändå tagit ställning till den här frågan när man har skrivit propositionen. Jag tycker att det är viktigt att klargöra vad som är skälet till att den här preskriptionsregeln inte gäller. Är det för att de här skärpningarna som justitieministern tar upp i sitt svar är tillräckliga och täcker upp? Eller är det för att frågan inte är beredd i ? Eller är det för att det skulle vara olämpligt för att det är böter i straffskalan? Det finns en massa alternativa svar på den här frågan. Jag tycker inte att det borde vara så himla svårt egentligen att föra in detta i en propositionen när det blir ett ganska omfattande och helt nytt kapitel i . Det skulle vara lämpligt att få in det redan nu när praktiker, åklagare och andra redan pekar på att det är ett stort bekymmer. De som arbetar med de här frågorna är så få som fem personer i hela landet. De gör ett otroligt arbete och granskar allt material. Det kan vara uppemot en miljon bilder att registrera och lägga in. De säger att detta har ökat explosionsartat . Den nya tekniken har gjort det möjligt att konsumera barnporr i stor skala utan att göra sig skyldig till ett brott. Man behöver inte längre ladda hem bilderna till sin dator. Den som gör det är korkad om man inte har behov av att sälja, köpa och byta bilder för att få ännu fler sensationella saker. Det kommer alltså fram nya brottsoffer . Man kan också se att fler av produktionerna sker i . Ungefär 200 ärenden anmäls till polisen. Justitieministern säger också att det finns andra åtgärder som man överväger för att skydda barn mot kränkningar vid barnpornografibrott. Vilka är de i så fall? Sedan skulle jag vilja höra hur justitieministern resonerar när det gäller synen på preskription. För det normala brottet är preskriptionstiden , för det ringa brottet och för det grova brottet . Men om brottet begås när barnet är har det preskriberats när barnet fyller tolv, och det kanske uppdagas när barnet är 13 eller 14. Hur går resonemanget? Bilderna finns ju fortfarande kvar på Internet, och barnet kan identifieras i evärdlig tid. Var alltså gärna lite mer utförlig om varför detta inte har kommit upp! Och framför allt: Vilket av de här tre skälen är det egentliga skälet till att man inte gör en förlängning av preskriptionstiden för barnpornografibrott i denna proposition? 106 (): Tack för svaret! Jag hoppas att jag uppfattade det rätt att justitieministern kan tänka sig att föreslå längre preskriptionstid om underlaget finns för detta. I så fall tycker jag att det är bra och hoppas att det kommer att gå väldigt snabbt för justitieministern att skaffa sig ett underlag. De som arbetar med dessa frågor är helt eniga om att detta skulle förbättra möjligheterna att ge de drabbade barnen rehabilitering på ett tidigare stadium, vilket ju är en av de viktigaste åtgärderna. Men om det nu ska sättas i gång någon typ av utredning igen, för det är väl antagligen så det måste gå till, se då till, justitieministern, att de andra förslag som faktiskt finns från oss kristdemokrater, barngruppen och många andra kommer med så att vi inte får höra att nu fanns detta tyvärr inte med så nu måste vi vänta . Det känns ogörligt, tycker jag, när man har kontakt med barn som är drabbade och faktiskt också med dem som begår de här brotten. För sedan besökte Tvärpolitiska barngruppen fängelse och träffade män som begått dessa brott och hörde deras versioner. De behöver också skyddas. Vi talade bland annat med en man som bara hade råkat komma in på de här sidorna när han höll på med annat. Sedan hade han blivit så fängslad att det slutade med att han begick övergrepp mot sina egna barn. Jag tror alltså inte att vi kan definiera det så enkelt som att här står pedofilerna och här är alla andra. Det finns män, kanske framför allt ungdomar, som kan dras in i detta, och därför behöver vi också ha en heltäckande lagstiftning. Jag ser också fram emot svaret på de specifika frågor som ställde när det gäller varför det inte gick den här gången. Vidare förstår jag fortfarande inte riktigt den här skillnaden att man kan förlänga när det gäller själva övergreppet men inte när det gäller filmen som togs vid övergreppet. 107 Justitieminister (): frågade efter olika orsaker till detta. Egentligen berör det två saker. Det ena, att det bara finns böter i straffskalan, är någonting det kan bli diskussion om, men skälet är att detta inte fanns med i . Jag satt som sagt inte i den. Även om det ibland kan sägas vara frestande att lägga in några frågor extra, framför allt när man kommer med 75 större ändringar, är det faktiskt inte på det sättet vi ska bearbeta lagändringar i . Det ska genomföras på rätt sätt. Låt mig också säga att kan finnas ytterligare saker som behöver förändras , även om det som sagt är ett oerhört stort arbete. Jag tror dock, , att hur mycket vi än lägger in kommer vi att stå här och se att samhället har förändras och att det behövs ytterligare saker. Vi behöver alltså inte se det så pessimistiskt, även om det på ett sätt förstås är pessimistiskt att säga att det alltid kommer att komma in nya typer av brottslighet. Lagstiftningen kommer alltid att förändras. Det kommer den att göra om 5, 10 och också. Det kommer alltid att finnas ett behov av det. Men det är vårt ansvar att se till att den blir så heltäckande som möjligt. Vi gör en bra sak nu i vår. Vi ska naturligtvis på bästa sätt se till att följa upp denna och flera andra frågor. frågade också vad mer som konkret kan göras. Det man kan säga är att detta ska förebyggas på olika sätt. Vi måste hindra inte minst ungdomar att komma in på detta. Jag har talat med ECPAT om det, och det finns utmärkta åtgärder som kan vidtas. Inte minst är det ett stort föräldraansvar och ett stort problem, eftersom barnen och ungdomarna är bättre tekniskt bevandrade än sina föräldrar. Förebyggande är dock en väldigt viktig sak, liksom naturligtvis upptäckande att upptäcka, anmäla och se till att dessa saker kommer till samhällets och myndigheternas kännedom. Det krävs också utredning av de barn som råkar ut för det här. Vi vet till exempel att det nu öppnas lokala barnets hus. Vi vill se till att detta också kan finnas från centralt håll, och det arbetar vi med. Vidare måste man förändra beteendet. Där har bland annat ett väldigt bra initiativ tagits av och Norrtäljeanstalten, som jag också har besökt. En oerhört viktig sak i att förebygga brott är att de som begått brott, särskilt med den problematik som finns inom kriminalvården för personer som är dömda för dessa brott, den dag de kommer ut får hjälp och stöd för att inte återfalla. Det finns alltså oerhört mycket utöver lagstiftningen som vi kan göra. Även om det ibland kan kännas svårt och betungande med tanke på att tekniken utvecklas i en rasande takt får vi som arbetar med dessa saker fortsätta att driva varandra och oss själva framåt för att klara av att bemöta denna brottslighet på bästa sätt. Jag tror ändå att det är en stor fördel att vi har ett stort samförstånd över partigränserna i den här frågan. 108 (): förslag skickades ju ut på remiss, och det tog väldigt innan propositionen landade på bord. kom det fram synpunkter, bland annat detta med den förlängda preskriptionstiden. Det hade alltså varit smakfullt om det hade varit möjligt att få med det. hoppas vi ändå att det kommer att ske en förändring inom en ganska snar framtid. Jag tänkte också uppehålla mig vid en annan fråga, nämligen möjligheten till behandling, hjälp och stöd för dem som är konsumenter eller kanske snarare missbrukare av barnpornografi. Det är ju otroligt stigmatiserande att bli fast för barnpornografibrott. Den aktion som genomfördes över hela , Sleipner, ledde fram till ett 120-tal personer varav de flesta nu är åtalade. Två personer har dock begått självmord redan, och man kan bara föreställa sig vad som kan hända när processen fortskrider. Här tycker jag att de rättsvårdande myndigheterna har ett ansvar och måste få en möjlighet, tillsammans med sjukvård, psykiatri och annat, att ge de här personerna stöd och hjälp. Det är orimligt och helt oacceptabelt att lämna de här gärningsmännen helt i sticket. Det är en annan sida av problematiken som jag tycker att regeringen måste ta tag i. Sedan ser jag fram emot förändringar i lagstiftningen också när det gäller andra frågor som konstnärliga bilder och detta med barnets pubertetsutveckling. Det borde vara självklart att om jag i någon sorts produktion utnyttjar ett barn som jag vet är men som har en fullgången pubertetsutveckling ska jag ändå kunna dömas för barnpornografibrott. Det finns alltså flera delar i barnpornografilagstiftningen som jag tycker behöver ses över, och detta får det inte avvaktas med för . 109 Justitieminister (): Som jag sade har vi redan börjat diskutera de här frågorna och är tacksamma för de förslag som kommer. Avslutningsvis vill jag peka på en sak. Det handlar inte bara om att vi som arbetar med detta från regeringens sida och ni som beslutar om lagar och på olika sätt är engagerade i detta gör vad vi kan, utan jag är faktiskt också orolig för att vissa kommuner och landsting inte tar sitt ansvar. Jag har fått information om att ska lägga ned en del som handlar om att ta emot män som frivilligt söker för de här problemen. Jag ska inte gå in och säga vad som ska göras och inte göras, men jag tycker att det är allvarligt när kommuner och landsting på olika sätt inte gör vad de ska. Jag kan inte bedöma om detta var rätt eller inte, men det är oroväckande när man får rapporter om att saker och ting läggs ned inom kommuner och landsting. Här kan som sagt kommuner och landsting definitivt också göra mer saker. Det som är medialt uppmärksammat är förstås ofta lagstiftningen och ändringar i den, men det är viktigt att man också arbetar förebyggande med detta. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2004/05:145 om utvecklingsstörda som döms till svenskt fängelse 110 Justitieminister (): har frågat mig om jag avser att vidta några åtgärder för att förhindra att utvecklingsstörda döms till fängelse och om jag avser att agera för att ska uppfylla för fångar. Gärningar utgör normalt brott endast om de begås uppsåtligen. Vidare finns reglerna om strafflindring samt bestämmelser om förundersökningsbegränsning och åtalsunderlåtelse. Genom denna reglering undviks i stor utsträckning att personer med olika intellektuella funktionshinder döms till fängelse. har i sitt betänkande Psykisk störning, brott och ansvar lämnat förslag till ett reformerat system för omhändertagande av och påföljder för psykiskt störda personer som har begått brott. Kommittén föreslår bland annat att tillräknelighet eller ansvarsförmåga blir ett krav för straffrättsligt ansvar. Förslaget innebär att vissa personer med intellektuella funktionshinder ska vara fria från ansvar. Vidare föreslår kommittén en ny form av verkställighet av fängelse, så kallat slutet boende, för personer med utvecklingsstörning, autism eller autismliknande tillstånd samt personer som drabbats av ett begåvningshandikapp i vuxen ålder. Kommittén har även föreslagit att kriminalvårdens ansvar att uppmärksamma funktionshindrades behov ska regleras i lagen om kriminalvård i anstalt. förslag bereds inom , och regeringen har således ännu inte tagit ställning till förslagen. För dem som intas i anstalt ska en individuell verkställighetsplan alltid upprättas. Planen utformas utifrån den dömdes behov under verkställigheten och inför frigivningen. Det ger goda möjligheter att anpassa verkställigheten efter vars och ens behov. Inom kriminalvården pågår ett arbete för att se över omhändertagandet av psykiskt störda intagna, något som i förlängningen bör ge förutsättningar för ett bättre omhändertagande även av personer med intellektuella funktionshinder. Det finns alltså stora möjligheter för rättsväsendet att beakta att den som har begått en brottslig gärning har ett intellektuellt funktionshinder. Jag delar givetvis uppfattningen att funktionshindrade måste uppmärksammas inom rättsväsendet och att de får den särskilda omsorg de behöver. När det gäller omhändertagandet av det fåtal personer med intellektuella funktionshinder som ändå döms till fängelse pågår också arbete på flera håll för att förbättra deras situation. 111 (): Tack för svaret. Jag har ändå en hel del frågor kvar. Jag tycker inte att man ska bortförklara eller förringa det allvarliga i att det har begåtts ett brott, oavsett vem det är som har begått brottet. Men trots allt talar vi om personer som inte alltid förstår innebörden av ett straff, varför de är i fängelse, och kanske inte alltid har klart för sig hur allvarligt det brott som har begåtts är. sade i sitt svar att en individuell verksamhetsplan alltid ska upprättas. Det ger möjlighet att anpassa verkställigheten efter vars och ens behov. Det är säkert så det ska vara. Det är väl där som bristerna finns , nämligen att det förmodligen inte sker. Först och främst: Om man säkert ska veta om personen är utvecklingsstörd bör det ske en bedömning och diagnos av en psykolog. Både från psykologhåll och från utvecklingsstördas intresseorganisationer är man kritiska över att det ofta saknas kompetens det gäller i och för sig hela rättsprocessen för att göra korrekta bedömningar. Hur stor tillgång finns det egentligen till psykologer som kan göra dessa rätta bedömningar? En utvecklingsstörd person sätts i fängelse. Även om behovet av att få extra stöd som justitieministern beskriver har konstaterats den särskilda omsorg som behövs omfattas denna person utanför fängelset av lagen om stöd och service. Lagen innebär att personen har rätt till en vardagsomsorg för att klara sitt dagliga liv. Delar av den lagen kommer naturligtvis inte att vara tillämplig personen avtjänar sitt straff. Det som borde vara tillämpligt och som det finns vittnesmål om inte fungerar, är att få hjälp med att upprätthålla det som krävs för att kunna leva ett värdigt liv. Det gäller personlig hygien, och det kan gälla en del andra saker. Om en utvecklingsstörd inte kan få den träning som krävs tappar personen de funktioner som fanns tidigare. Målet för alla och för svensk kriminalvård är att man efter avtjänat straff ska kunna fungera i samhället. Vad jag vet upphör inte lagen om stöd och service, LSS, för att man får en dom för ett brott. Jag vill höra lite mer från justitieministern om den särskilda omsorg som behövs och som det beskrevs i svaret ska tillämpas, det vill säga LSS i de delar som rör det personliga för att kunna leva ett värdigt liv också som intagen. Annars verkar det som att kriminalvården bryter mot den lagstiftningen. Jag skulle vilja att justitieministern säger något mer om när ett förslag kan komma och med vilket innehåll om boendet. 112 Justitieminister (): Jag vill kommentera några saker, och jag får kanske möjlighet att återkomma. Jag hann anteckna ett par saker. De personer som visar psykiska problem i samband med rättegång kan få så kallad § 7-utredning. Då bedöms i denna utredning huruvida de ska dömas till rättspsykiatrisk vård. Där råder inget tvivel. Däremot kan det hända att detta inte uppmärksammas i domstolen och det är ett nog så stort problem för kriminalvården att hantera. Det var bakgrunden till kriminalvårdens psykansvarsprojekt. Man har utarbetat en handlingsplan för bättre omhändertagande av psykiskt störda intagna på anstalt. I det förslag som man nu arbetar med finns det med 14 psykiatriska moduler och 252 platser för dessa personer med olika grader av psykiska problem. Det här är förstås en viktig sak. Det är fråga om svårbehandlade personer inom kriminalvården. Det är svårt att bedriva en bra verksamhet för andra personer, men det här är också naturligtvis personer som behöver en särskild uppmärksamhet och vård. 113 (): är ju, vilket justitieministern naturligtvis vet, inte psykiskt störda och psykiskt utvecklingsstörda samma sak. För utvecklingsstörda finns ett regelverk när man inte har dömts för brott som ger ett grundskydd för att man ska kunna leva ett värdigt liv trots sitt funktionshinder. Om kriminalvården inte tillgodoser detta på det sätt som är rimligt, är det ett brott mot den lagstiftning för stöd och service som en utvecklingsstörd har rätt att kräva av samhället när man inte är föremål för rättslig hantering? Det nämndes lite luddigt i svaret om en individuell verkställighetsplan som ska ge möjligheter till den särskilda omsorg som behövs. Handlar det om att inom ramen för vad som kan vara tillämpligt ha rätt att få den omsorg man behöver för att klara sitt vardagsliv? Det vittnas från många anstalter om att det inte förhåller sig på det sättet. 114 Justitieminister (): Jag kan inte svara för alla delar inom kriminalvården, men det råder inget tvivel om att kriminalvården befinner sig i en svår situation beroende på att domstolarna har skärpt sin praxis. Inte desto mindre anser företrädare för att intellektuellt funktionshindrade som döms till fängelse kan tas om hand på ett bra sätt genom de möjligheter till omhändertagande som finns. Det upprättas en individuell verkställighetsplan utifrån de dömdas behov under verkställigheten och inför frigivningen. Här ges möjligheter att anpassa verkställigheten efter vars och ens behov. Det är naturligtvis särskilda behov för personer med dessa problem. Jag talade brett i mitt första inlägg eftersom det inte bara är dessa personer som har problem och det inte bara är de situationerna som kriminalvården måste hitta lösningar till. Här gäller en individuell verkställighetsplan. Inom ramen för verkställigheten är det möjligt att ge intagna personer med intellektuella funktionshinder olika former av placeringar. Till exempel finns särskilda platser för psykiskt funktionshindrade i kriminalvården naturligtvis inte med personer som har helt andra problem. Jag vill understryka det så att det inte blir några missuppfattningar. De kan också ges så kallade § 34-placeringar, till exempel i form av vistelse i familjehem eller så kallat LSS-boende. Det här är olika möjligheter som finns. Även om det är en svår situation anser företrädare för ändå att man klarar av att hantera den.