prot · GR09122 · 2004-05-26 00:00:00 — Det är klart att man kan tycka att vi strider lite om påvens skägg när det i tillkännagivandet som ursprungligen gjorde talas om att regeringen borde återkomma till med ett förslag om ny instans- och processordning och jag undrar vad vi lägger i begreppet . Ska det ta , , fyra , , eller hur ska det få ta? Frågan är inte okomplicerad. Jag medger att den onekligen har besvärliga sidor. Men man får intrycket att regeringen ändå har velat fördröja detta. Man tycker egentligen att det är bra med och gillar inte att det här ska dras i domstol. Alla de kostnadsberäkningar som har gjorts på olika sätt har ju också fördröjt handläggningen. Det har skilt på 11 ½ miljard och kanske mer än så . Man undrar lite över om regeringen riktigt har haft klart för sig vad den har velat åstadkomma. 59 () replik: Jag bara konstaterar att inte är vidare precis i de negativa omdömen han ger. Det är lite grann av det vi framhåller också. Det här ärendet är så komplext. Tidsfaktorn har spelat roll också när det gäller vad som har förorsakats av olika beräkningar och analyser. Det har gjort att ärendet har vuxit från sin allra första utredningspunkt och det betänkande som lades fram därefter. Faktum kvarstår ju, det säger också den utredning som sitter . Man behöver mer tid därför att det här var svårare och mer omfattande än man trodde, och man behövde göra olika sammanvägda bedömningar. Man har faktiskt från den sittande utredningen ropat därför att det här inte går att forcera. Det vore en katastrof. 60 (m) replik: Jag konstaterar att ökad rättssäkerhet i det här fallet, för det är det vi strävar efter om vi ska få en tvåpartsprocess till stånd i förvaltningsdomstol, naturligtvis kommer att kosta pengar. Det kommer att kosta tid. Men det sker till vinsten av en ökad rättssäkerhet för de asylsökande. Och det är väl det vi alla är betjänta av att de ska få. Men vi är inte övertygade om att regeringen har drivit den här frågan med samma utgångspunkt och vilja. 61 (): Är det på det sättet att regeringen har en egen hemlig agenda som går ut på att detta riksdagsbeslut icke ska genomföras och att man därför obstruerar handläggningen av det? Jag har ingen uppfattning i den frågan, och jag skulle definitivt inte vilja ge uttryck för vare sig en nekande eller bekräftande uppfattning om detta från talarstol. Notera, inte heller KU:s majoritet har någon uppfattning om detta och tar över huvud taget inte upp frågan i bedömningen. Vad vi däremot säger är att handläggningen av det här ärendet har tagit orimligt . Enligt utskottets menig har beredningen av ärendet tagit orimligt . Den meningen är hämtad från ett yttrande från socialförsäkringsutskottet i ett annat betänkande. Det handlade då om redovisningen av behandlingen av skrivelse. Den formuleringen har letat sig in i det här betänkandet. Jag kan inte se att Socialdemokraterna egentligen förnekar detta. Vi säger inte heller någonting om orsaken till att detta har tagit orimligt . Det är väldigt svårt att reda ut det. Men vad man kan konstatera och vad har givit uttryck för och illustrerat på ett mycket tydligt sätt är att väldigt många i den här kammaren inte är övertygade om att regeringen gör vad den kan för att genomföra det här beslutet. Här finns ett misstroende apropå det som sade i sitt inledningsanförande mellan riksdagsmajoriteten och regeringen. Det är inte så konstigt att detta misstroende måste få ett uttryck i utskottets ställningstagande i saken. Vad är orsakerna i varje enskildhet? Vad har regeringen velat och inte velat? Detta är det naturligtvis oerhört svårt att ha någon uppfattning om, och utskottet skall inte ha någon uppfattning om det om vi inte kan grunda den på ordentliga bevis. Ärendet har på ett orimligt sätt dragit ut . Regeringen kan inte helt frånsvära sig ansvaret för att beredningen av ärendet på ett orimligt sätt har dragit ut . Även om det inte är fråga om så oerhört mycket måste ändå detta sägas från utskottets sida. 62 () replik: Har regeringen någon hemlig agenda? Det har i varje fall inte motsagts, säger . Jag säger emot detta. Det motsades på ett tydligt sätt i utfrågningarna av båda statsråden. Man sade att ska ersättas med hjälp av en reform. Det ska ske på ett rättssäkert sätt. Där var själva knutpunkten. Jag kan inte undandra mig den lite kletiga känslan i ärendet att majoriteten som ingår i på denna punkt är lite paranoid, lite nojig. Man säger att det är något, man vet inte riktigt vad, men orimligt är det och har det tagit, och så vidare. Då hjälper inte något underlag, inget datum eller något faktum att regeringen arbetar så gott det någonsin går i denna komplicerade fråga. Här finns det ett misstroende. Så är det. Det går inte att prata bort det. Men jag uppfattade i utfrågningarna av ministrarna att deras hållning och uppsåt i arbetet redovisades ärligt. 63 () replik: Är det rimligt att ett sådant ärende tar så ? Mitt svar är nej. Har regeringen något ansvar för detta? Ja, det anser jag att den har. Bara på den grunden menar jag att det är rimligt för att använda det ordet att vi skriver som vi gör i bedömningen. Sedan går jag över till frågan om misstroende. Ärligt talat har jag ingen bestämd uppfattning. Jag kan bara konstatera att bland ledamöter, i synnerhet de som har varit direkt involverade i arbetet , har regeringen inte i handling lyckats övertyga om att man driver frågan med den kraft och bestämdhet som frågan kräver. Det är riktigt att regeringens företrädare i utfrågningarna mycket klart har sagt att beslut gäller och ska genomföras. Det ska noteras. Det är bra att säga detta på det sättet. återstår att i handling visa detta på ett övertygande sätt. Jag är övertygad om att regeringen också kan göra det. Så djupt sitter inte konspirationsteorierna att det inte är möjligt att visa i handling att man tänker genomföra beslutet. 64 () replik: Det var bra att få höra det sista. Då kanske det finns möjlighet att läka en del av misstroendet som finns i luften. Jag har en sista fråga. Var, när och på vilket sätt har eller hans parti kommit med förslag som skulle lösa de komplicerade frågorna som har vuxit fram och som regeringen inte har tagit fasta på? 65 () replik: Jag är inte kapabel att redovisa alla de detaljer som finns i sakfrågan, men jag vet att de från vårt parti som har varit aktiva i frågan också har bidragit konstruktivt med förslag till hur saker och ting ska lösas. Jag vill peka på en sak det kanske redan har sagts men tidsutdräkten beror inte enbart, eller ens huvudsakligen, på lagrådsyttrandet. Det är något som inte kan påverkas politiskt sett. Det får ta den tid det tar för att fixa de sakerna rent lagtekniskt. Men det finns en mängd andra saker. Till exempel vet jag att det finns kritik mot att man inte har utnyttjat tiden under den förnyade utredningen av det legala för att förbereda det praktiska genomförandet , vilket regeringen ursprungligen hade lovat att göra. Det är en detalj i sammanhanget, men sammantaget finns det grund för att säga att det har tagit orimligt . 66 (): Jag tänker fatta mig kort i mitt anförande. Mycket har redan sagts. Jag delar helt bedömningen att detta ärende har tagit orimligt . Vi har fullföljt granskningen av hur regeringen har verkställt och uppfyllt beslut om . Vi har kommit till den slutsatsen. Någon annan är inte möjlig med det underlag vi har funnit och granskat. Det är en slutsats som regeringen borde ha tagit fasta och agerat på tidigare på ett helt annat sätt än vad man har gjort. 67 (): Som sade har mycket sagts. Även om del förtjänar att upprepas bör man hålla sig kort, vilket jag tänker göra. fattade beslut om att regeringen ska återkomma med en proposition som innehåller de förändringar som behövs för att ersätta med ett flerpartsförfarande i handläggningen av asylansökningar. har så inte skett. Utskottet väljer därför att konstatera att detta har tagit orimligt . Som också redovisade kommer begreppet orimligt från ett yttrande från socialförsäkringsutskottet inlämnat till i handläggningen av betänkandet om skrivelser till regeringen. Debatten handlar om att ett parti, händelsevis samma parti som innehar alla regeringsposter, motsätter sig ställningstagandet att det har förflutit orimligt mellan och i detta ärende. Jag hade i mitt tidigare inledningsanförande en diskussion om begreppen respekt och tillit. Jag menade att om regeringen visar respekt för de beslut som fattas och tillkännagivanden som läggs fram av kommer också tilliten till regeringen att växa. I detta ärende kan vi konstatera att respekten och tilliten är allvarligt försvagade. Detta beror på olika saker. uttalade i samband med att hon tillträdde på den direkta frågan om ska avskaffas: Det är en jättestor fråga som jag får ta ställning till . Det är ett faktum att ledamöter av den utredning tidigare nämnde, utom de socialdemokratiska ledamöterna, kritiserade hanteringen av ärendet för att den tar . Den kritiken ledde inte till någon faktisk handling. Mycket tid har ödslats i utskottet på att göra noga kostnadsberäkningar. Utskottet konstaterar dels att utskottet inte direkt informerades om när de togs fram av socialförsäkringsutskottet, dels att dessa kostnadsberäkningar står i en väldigt annorlunda proportion än till de kostnadsberäkningar som först togs fram för ärendet. Vi konstaterar att detta har tagit orimligt . Detta konstaterande bygger på att ett sådant ärende inte får dra ut så pass långt i tiden som det har gjort. Det här har att göra med att en enhällig riksdag konstaterar att alla asylärenden prövas på ett sätt som inte är i förenlighet med rättssäkerheten. När ett sådant konstaterande görs av en enhällig riksdag måste givetvis arbetet med att rätta till detta gå fort, och detta har att göra med att vi anser att regeringen med anledning av det som tidigare redovisat har ett ansvar för den utdragna tidsutdräkten. Regeringens hantering av frågan om en vald ordförande i (avsnitt 1.5) och Regeringens samråd med (avsnitt 1.6) 68 (): Här handlar det om den ganska intressanta och ännu inte riktigt färdiga formen för samverkan med regeringen när det gäller EU-frågor. Jag tycker att det är väldigt bra att KU tar upp det här till granskning och tar upp ett antal exempel som visar problemet med den här processen, som handlar om beslutsfattande men också om en mer långsiktig process där idéer och positioner värker fram. Jag ska, herr talman, nu nöja mig med att i anförandet tala om den första delen som handlar om frågan om en vald ordförande, så får vi se om vi i replikerna kommer tillbaks till övriga frågor runt . Frågan om en vald ordförande var uppe också i förra årets granskningsdebatt. Då gällde det i första hand frågan om det non-paper-förslag som fanns. Det var en ganska långsiktig process som gick tämligen fort. Både regeringarna och framför allt det konvent som arbetade fram förslag till konstitution levde med ett stort antal frågor om hur vi ska hantera den konstitutionella situationen i , framför allt påtvingat eller stimulerat av det fantastiska att vi från skulle ha 25 medlemsländer. Vi vet att det står ytterligare några länder i kö så vi talar om ett EU med uppemot 30 medlemsländer, från det som en gång var ett EG med 6 medlemsländer. Det är alldeles klart att det kräver nya metoder. En av de frågor som har varit aktuella är just frågan om en ordförande i . I det ingår också frågan om Europeiska rådets särskilda ställning, som kanske inte har fått den debatt som den borde vara värd, för det är ju ett alldeles särskilt inslag där vi alltså upphöjer ett av ministerråden till denna särskilda ställning. kom vi fram till att vi kunde fundera på om det fanns andra sätt att presentera förslagen, och sedan har det gått troll i den här frågan. Vi har väldigt lite diskuterat själva sakfrågan, nämligen om det är rimligt att vi har ett ordförandeskap och som roterar mellan länderna eller om det finns ett annat sätt att sköta det här arbetet. I stället har vi ägnat tid, timmar och dagar, i den här åt att diskutera hur ett sådant här förslagsställande ska gå till. är vi i den positionen att utskottets majoritet konstaterar att regeringen inte har drivit ställningstagande. Man vill ofta i debatten här påstå att frågan går att hantera fritt från själva sakfrågan. Det handlar alltså bara om den processuella frågan, inte sakfrågan. Jag tror att detta är alldeles fel och skulle vilja uttrycka det på det här sättet: är herr talman och jag inbjudna till historierevisionistiska klubb. Det är som är ordförande i klubben, och han har bestämt sig för att det finns delar av historien som vi ska radera. Det är klart värdigt , som försökte skriva om historien och anpassa den till de historiska annalerna så att den kunde fungera också . Han vill att vi ska tänka bort att här finns ett problem på den europeiska jorden som har lett fram till ett förslag som det numera är stor enighet om, större enighet ute i än här i och inte minst i riksdag. Då är frågan: Hur ska och konkret statsminister agera under de här omständigheterna? Då ska man i historierevisionismens namn skriva bort det förslag som en gång tydligast verbaliserade det som kom att bli den europeiska ståndpunkten, nämligen att det finns skäl för att värna det och skydda den del av arbetet som i huvudsak är mellanstatligt att ha en vald ordförande i . Detta ska vi tänka bort, säger historierevisionisterna. Den svenska positionen är egentligen inte föranledd av något annat än att man var upprörd över att förslaget en gång dök upp som ett non-paper som först i efterhand passerad bord och faktiskt kom att skriva den europeiska dagordningen. Statsministern ska nu åka ut i och tala om att det finns en riksdag i som har fattat ett väldigt klokt beslut som , på tvärs mot hela den europeiska hållningen, bör genomföras. Det här tror jag, herr talman, är alldeles orimligt. Det framgår alldeles tydligt i det material vi har, inte minst från utfrågningen av statsministern, att den svenska positionen är ganska klart redovisad. Man har talat om att när man kommit hem med det här förslaget till har det funnits, och finns kanske också , en majoritet som talar i en annan riktning. Om detta däremot kommer att leda till ett svenskt veto i frågan kan ju ingen veta. Den diskussionen kan man föra, och det gjordes också vid utfrågningen. Jag tycker att det här är ett mera pinsamt inslag i årets granskning. Det är väldigt olyckligt att vi inte, som jag sade, fört en ordentlig debatt om själva sakfrågan utan nu hamnat i ett slags ganska obegriplig tolkning av hur den här saken ska hanteras. Dessutom påstår nu utskottets majoritet något annat än det som vi har fått fram i våra utfrågningar, nämligen att den svenska positionen är klart informerad men att man inte har anslutit sig till den historierevisionistiska linjen och inte låtsats om att det också fanns ett svenskt förslag som i hög grad har styrt utvecklingen av den här frågan. Jag tycker därför att detta är den mer solklara punkten och att det vore klokt om den här kammare, när den sedan ska ta emot KU:s granskning, pekade på att här finns en reservation och att det är den som borde bli beslut. Jag yrkar därför på att reservationen i den här frågan blir beslut. 69 (): När var uppe i talarstolen kom jag att tänka på den gamla devisen: Bevare mig för mina vänner. Mina fiender klarar jag själv. Efter att ha lyssnat på inlägg här tror jag att det måste vara reflexion. Hela hans anförande var egentligen ett understrykande av det som är utskottets uppfattning, att statsministern inte har drivit den linje som har fattat beslut om. argumenterar för att linje är fel. Han tycker att vi inte har diskuterat och inte förstått. Framför allt har vi inte förstått honom. Men vi har diskuterat denna fråga och vi kan gärna diskutera den ytterligare. Jag tycker att synen på den institutionella balansen i EU och synen på just en vald ordförande är en ytterligt viktigt fråga. Frågan har diskuterats, och har tydligt sagt nej gång på gång. Likväl står här och för en debatt om hur bra det vore med en vald ordförande. Uppenbarligen var lite suddigt medveten om var någonstans han befann sig eftersom han hade för sig att han var på den historierevisionistiska klubben. Jag vet inte riktigt var han upplever sig vara, men uppenbart är att han inte är riktigt medveten om att han just nu deltar i debatt om granskning av regeringen. I den debatten resonerar vi ifall regeringen och statsminister följt beslut. Hela det inlägg vi hörde var en argumentation för statsministerns linje att inte följa beslut. Det är oerhört avslöjande, och jag tror att mumlar: Bevare mig för mina vänner! kan statsministern i alla fall lita på, för hävdade att statsministern visst har drivit linje. Man kan säga att det är ett ärofullt försvar av statsministern, även om det saknar innehåll. Men det var i alla fall ett försök. Däremot klädde av statsministern fullständigt. Låt mig, herr talman, visa lite grann på vad som sägs i betänkandet när vi refererar vad statsministern sagt. Jag talar nu med utgångspunkt från att statsminister och regeringen lanserade ett förslag inför konventet som inte var förankrat. Sedan får de klart för sig vi talar nu om att det finns en majoritet i mot förslaget, och ändå fortsätter man att driva frågan. Ytterligare ett beslut i klargör att säger nej till vald ordförande, och likafullt fortsätter man att driva frågan. Man blir kritiserad vid granskning , och likafullt fortsätter man att driva frågan. Jag ska ta upp några exempel från de samtal som statsministern haft. hade statsministern samtal med premiärminister . I samtalsuppteckningarna står bland annat: önskade hitta en kompromiss genom sitt förslag om permanent ordförande i (t.ex. ) i kombinationen med roterande ordförandeskap i övriga råd. Jag går vidare till . Det gäller ett samtal mellan statsministern och president . I samtalsuppteckningarna står: Vad gällde en vald ER-ordförande, alltså Europeiska rådets ordförande, bedömde statsministern att inrättandet av en sådan skulle ingå i slutkompromissen. hävdade statsministern vid det informella : För att balansen inte skulle rubbas krävdes troligen en vald ordförande i . , efter ett samtal i mellan statsministern och den grekiske premiärministern, noteras i samtalsuppteckningarna: repeterade statsministern vad han redan sagt i , att han hoppas att ska ge mandat att sluta upp bakom förslaget om en vald ordförande i . hölls ett samtal mellan statsministern och den irländske premiärministern: betonade att en vald ordförande i på heltid skulle hantera externa frågor. Är detta att driva linje? Finns det någon, utom , som kan hävda att detta är att driva linje? är ärlig på det viset att han säger att statsministern inte har gjort det men att han hade goda skäl för det eftersom han har rätt. Jag går vidare. hölls samtal i mellan statsministern och den lettiske premiärministern. I samtalsanteckningarna står: Det var viktigt att försöka få till stånd en kompromiss i konventet innebärande roterande ordförandeskap, vald ordförande för , ett oundvikligen starkare Europaparlament samt fortsatt en kommissionär från varje land. Jag kan gå vidare i samtal efter samtal. , , framförde statsministern i samtal, enligt uppteckningar, att har en annan uppfattning, men inte ens då driver han det som är uppfattning. Vi har att göra med en fundamental nonchalans gentemot fattade beslut. Det handlar då inte om hur man ser på sakfrågan. Den debatten har vi haft, och i den bemärkelsen har uttalat sitt tydliga ställningstagande. Det som vi diskuterar är vad det innebär att landets regeringschef driver en personlig uppfattning i strid med det som är uppfattning, och dessutom berömmer sig av att han därmed förändrat utfallet av regeringskonferensen i denna vitala fråga. Detta är allvarligt. Det är ett allvarligt steg emot den demokratiska processen i vårt samhälle. Det är ett allvarligt svek mot riksdag. Och det urholkar också förtroendet och trovärdigheten i den demokratiska beslutsprocessen inom Europeiska unionen, dock inte i unionen som sådan utan i relationen mellan riksdag och regering i detta vårt land. Det är vad det handlar om. innebär detta ett slag mot trovärdigheten eftersom och det bör sägas i denna talarstol, herr talman utfallet av regeringskonferensen med all sannolikhet inte blir det som det kunde ha blivit om statsminister hade förhandlat på det mandat han fått av riksdag. Det handlar inte om vare sig bundna mandat eller om att hota med vetering. Det handlar om att säga: Denna linje driver vi därför att det är den vi har stöd för i riksdag. Det handlar om att låta bli att driva den personliga uppfattningen. Detta betänkande talar sitt tydliga språk. Det innehåller i avsnittet Utskottets ställningstagande en stark kritik mot statsminister . Jag vill gärna säga att för den som läser utskottets övervägande i dess helhet, inklusive det material som finns i detta betänkande, känns kritiken än hårdare då den visar på en statsminister som inte levt upp till de krav som demokratin ställer. Det, herr talman, är vad detta betänkande handlar om, och det är allvarligt. Det är bra att utskottet samlat sig till en tydlig kritik av . 70 () replik: Jo, det handlar minsann om själva sakfrågan vill jag säga till den som jag utnämnde till ordförande i den historierevisionistiska klubben, och jag uppskattar att nu också talar i sakfrågan. Dessutom kanske blir vald till ledamot i och kan där i sin partigrupp behöva stå bakom just det förslag som är så förkastligt. Det är det som är problemet. Det är också den principiella frågan här. Det som gör att den är riktigt intressant är nämligen våra justeringar till en europeisk debatt. Därför ställde jag under utfrågningen frågan: Råder det okunnighet i om position beträffande vald ordförande? svarade: Definitivt inte. Det gäller själva sakfrågan om processen. har vi emellertid en situation där tydligen sex partier i tycker att eftersom det finns problem med lanseringen av förslaget, och det var KU ganska enigt om, fortsätter man att obönhörligt vara emot det. Därför är det intressant att läsa hur utskottsmajoriteten nu formulerar sig i betänkandet. Där säger man nämligen inte att man inte drivit den svenska positionen. Det är tydligt. Däremot säger man att man inte med kraft drivit den. Men man säger också att statsministern försatt sig själv i en sådan situation att han fått svårigheter. Som om saken gällde det! Här finns ett förslag, . Det har en svensk botten. Det hade vi diskussioner om förra året. är det det som vi ska förhålla oss till. Är det då rimligt att tänka sig, i historierevisionismens anda, att statsministern ska agera som om det förslaget inte hade funnits? 71 () replik: Det blev inte bättre, det som försöker försvara. Ingenting av det han tog upp i den första delen handlar om den fråga som vi granskar. Vad han tror att jag kommer att tycka efter ett eventuellt inval i har väl över huvud taget inte med detta att göra. Jag kommer dessutom att tycka samma sak som jag tycker . Det har heller inte att göra med att är irriterad på att de sex partierna obönhörligen håller fast vid sin uppfattning. Det är faktiskt inte de som har en annan uppfattning än regeringen som ska granskas, utan det är regeringen som granskas. Det handlar inte om en historierevisionism. Det är i det närmaste oförskämt att säga att sex partier som samlar sig till kritik av regeringen bedriver historierevisionism. Det är i själva verket så att vi har klargjort vad som är riksdags linje och ställt kravet att regeringen ska driva den linjen. Det är på något sätt avslöjande att det är detta som indignerad vänder sig emot: tanken att beslut ska leda till att regeringen agerar på ett visst sätt. Att statsministern själv har försatt sig i den här situationen gör ju inte hans ansvar att lägga den till rätta mindre. Att det finns intresse från flertalet riksdagspartier att kunna godkänna en ny konstitution gör inte hans ansvar mindre att driva vad det handlar om. duckar för det som är frågan, nämligen den illojalitet som statsministern har visat .