prot · GR0990 · 2004-03-30 00:00:00 — Det stämmer, men har de allra flesta företagarna ett stort engagemang när det gäller att minska sjukfrånvaron genom att erbjuda en bra arbetsmiljö, och man jobbar medvetet för att medarbetarna ska utvecklas, trivas och må bra på jobbet. Vi har också en bra arbetsmiljölag i landet. Vi har få arbetsskador när man jämför med hur det ser ut i övriga . Ändå har vi bland de högsta sjukskrivningstalen i . av alla människor mellan har varit sjukskrivna , enligt tämligen färska siffror. Sjukfrånvaron påverkas av många andra orsaker än arbetsmiljön. Många företagare känner därför en djup oro inför ett nytt sjukförsäkringssystem där de tvingas ta ett ökat ekonomiskt ansvar utan att i grunden känna att de kan påverka frånvaron mer än vad de redan gör . De företagare som jag har varit i kontakt med anser inte att den avsiktsförklaring som regeringen tillsammans med och presenterade har skapat full klarhet, men de svaren kommer , som statsrådet har sagt i sitt svar. Den här osäkerheten har lett till att man är orolig för att öka sina kostnader genom att nyanställa, och det är extra allvarligt, eftersom AMS säger att arbetslösheten kommer att öka. Jag är själv övertygad om att det finns andra åtgärder som är bättre än kostnadsövervältringar på företagen när det gäller att minska sjukfrånvaron. En sådan åtgärd är införandet av en nationell vårdgaranti, så att man har rätt att få vård eller behandling . En annan är ökad avdragsrätt för företagare som satsar på att förebygga arbetsskador. har länge krävt ett införande av en nationell vårdgaranti. Jag hoppas därför att regeringens ambition, att i samband med vårbudgeten införa en sådan vårdgaranti, kommer att lyckas. Så som jag förstår det hänger det nu på att och stöder förslaget. Om inte samarbetspartierna stöder det får väl regeringen komma till oss i och resonera om att införa en vårdgaranti. Många småföretagare har sagt till mig att de tycker att det är fel att de inte kan dra av pengar som satsas på personalens välmående fullt ut. Man vill kunna dra av kostnader för förebyggande åtgärder, som till exempel massage och friskvård, utöver de och medarbetare som man nu kan dra av. För att man ska kunna dra av mera måste medarbetaren först ha en arbetsskada och en rehabiliteringsplan. Jag vet att statsrådet själv är intresserad av rehabilitering. Han skrev själv i går i att det är viktigt. Förebyggande åtgärder kan ju vara av godo när det gäller sjukdom eller arbetsskada. Jag vill fråga statsrådet om regeringen har några planer på att införa ökad avdragsrätt för åtgärder som vidtas av företagare för att förebygga arbetsskador. 69 Statsrådet (): Jag är medveten om att det är viktigt att stilla oro och osäkerhet om vilka spelregler som ska gälla på arbetsmarknaden. Det var också skälet till att vi så snabbt och ville presentera en inriktning på åtgärder som ska komma och göra det i så god tid att det finns förutsättningar för att vidta åtgärder på ett meningsfullt sätt. Jag tror att det är sällan som så pass precisa förslag har redovisats innan de ska träda i kraft. De har redovisats med en politisk majoritet som gör att man kan utgå ifrån att det kommer att bli såsom avsiktsförklaringen åsyftade. Det var viktigt inte minst inför den stundande avtalsrörelsen i det läget . Det visar sig väl också att den avsiktsförklaringen skingrade en hel del oklarheter och oro. Vi har facit därvidlag. Vi har fått bra och långa avtal på svensk arbetsmarknad. Parterna förmådde det. I vad mån åtgärdsaviseringarna bidrog till det ska kanske inte jag bedöma, men uppenbarligen har det inte vållat några stora problem. Vi är överens om att det dröjer till innan vi får ett underlag till remiss för att också klara ut exakt vilka reglerna blir omkring detta. Frågan om avdragsrätt för förebyggande åtgärder vill jag inte närmare gå in på . Jag kan bara redovisa en personlig grundinställning i det här läget. Jag tror att den typen av åtgärder har betydelse. Jag tror att man kan stimulera, belöna, eller vad man nu vill kalla det, åtgärder i förebyggande syfte. Jag själv tror att vi behöver mera av förebyggande insatser. Vi har goda erfarenheter från en rad projekt och försök som pågår, också från reellt arbete på många arbetsplatser där man arbetar efter ett sådant koncept att på ett tidigt stadium försöka identifiera vilka risker en person har, vare sig det är arbetsrelaterat eller har andra orsaker. Man kan då vidta åtgärder . Det är viktigt att göra något ytterligare åt både livsstilsfrågor och tidig upptäckt av risk för sjukskrivning eller sjukdom. Skatteavdragsrätt är naturligtvis en möjlig väg. Den har vi, och det är möjligt att man kan gå vidare. Något närmare är jag inte beredd att diskutera här . 70 HANS (): Jag tackar för det svaret angående de förebyggande åtgärderna så . Jag tänkte passa på att ta upp rehabiliteringen när man redan är sjuk eller arbetsskadad. Det är ändå ett sätt att minska de långa sjukskrivningarna att man har en fungerande och bra rehabilitering. Vi har från sida talat om att införa en rehabiliteringsgaranti. Det har vi gjort eftersom vi har sett att det inte är direkt ovanligt med en felanvändning av försäkringen, där sjukintyget eller beslut eller båda delarna inte motsvarar lagens krav på samband mellan sjukpenning och arbetsoförmåga. Det har regeringen själv redovisat i en proposition, där man säger att läkare och kassor har låtit sjukdomsbegreppet glida i väg trots upprepade riksdagsbeslut som skulle förhindra just detta. Både arbetsmarknadsbedömningar och sociala bedömningar påverkar tydligen en del sjukskrivningsbeslut på ett sätt som lagen är skriven för att förhindra. Det som regeringen skrev var inget mindre än att tydliga bestämmelser i lagen om allmän försäkring inte åtlyds. Det behöver inte säga att offentligt avlönade tjänstemän avsiktligt överträder bestämmelser för att de vill göra det, men jag tror att kombinationen av oklara krav på sjukintygens kvalitet, oklart skrivna intyg, ändrade attityder hos patienter och sjukvårdspersonal och effekter av att felaktigheter förefaller att accepteras år kan bidra till att man ibland låter sjukförsäkringen bli ett arbetsmarknads- eller socialbidrag fast ohälsan inte är skäl till en så lång sjukskrivning. kan intyg från en och samma läkare användas som underlag för utbetalning av väldigt stora summor långvarig sjukpenning. Försäkringsläkarna som arbetar åt är även efter att de har blivit fler för få för en tillräcklig uppföljning. De kommer aldrig att bli så många att de kan bedöma alla sjukfall. Det behövs ett bättre arbetssätt för att man ska undvika att en kort sjukskrivning blir lång i onödan för att rehabilitering uteblir eller för att sjukskrivningen får följder som försämrar hälsan. Jag tycker att detta borde knytas till en rehabiliteringsgaranti där en annan läkare än den som först sjukskrev ska träffa patienten och då pröva både rehabiliteringsbehovet och lämpligheten av fortsatt sjukskrivning. För den som riskerar en lång sjukskrivning måste rehabiliteringsbehovet fastställas . Det som bestäms om rehabilitering ska också bli genomfört. Patienten ska få en garanti för att det blir av men vara skyldig att genomgå beslutad rehabilitering. Den rehabiliteringsgaranti som förespråkar har som huvudsyfte att göra slut på det missförhållande som finns när människor får vänta på åtgärder som borde kunna hjälpa dem åter i arbete. Garantin innebär något som liknar tvåläkarintyg för alla längre sjukskrivningar. Då borde risken för felbedömningar och andra felaktigheter minska. I går skrev statsrådet på debatt att han ser rehabiliteringen som en viktig del i arbetet för att minska kostnaden för sjukskrivningarna. Regeringen har avvisat förslag om rehabiliteringsgaranti. Jag skulle vilja fråga varför. är man inne på att införa en vårdgaranti. Varför avvisar man då förslag om att införa en rehabiliteringsgaranti? Det är samma sak, att skapa incitament för att vidta bra åtgärder och vidta dem snabbt för patientens bästa. 71 Statsrådet (): Vi kanske glider en bit ifrån själva interpellationen och diskuterar alternativa lösningar på fler frågor än de som hade att göra med den så kallade avsiktsförklaringen. Jag är inte beredd att gå in i någon djupare diskussion om det. Låt mig bara säga att jag inte är alldeles övertygad om att det vi har föreslagit och genomfört är så särskilt mycket annorlunda än det som föreslagits av dem som diskuterar behovet av en rehabiliteringsgaranti. Vi har försökt att gå i en riktning där vi skärper kraven på intygsskrivandet, eftersom det finns brister där, så vi får en mycket bättre prövning redan vid intygsskrivandet om arbetsförmågan, inte bara sjukdomssymtom. Läkaren skaffar sig kunskap om hur patienten har det på arbetet och vilken arbetsförmåga som sjukdomen trots allt medger. Vårt sätt att närma oss en effektivare ordning är skapandet av det vi kallar avstämningsmöten. Det blir många ord som rehabilitering, avstämningsmöten och sådant som egentligen handlar om rätt åtgärder vid rätt tillfälle och rätt åtgärder . Det är egentligen det svenska sättet att uttrycka sig. Det gäller att få en bedömning där de personer som kan bidra till en lösning för en patient snabbt träffas och går igenom vilka eventuella åtgärder man kan vidta för att motverka en lång sjukskrivning eller möjliggöra för en patient att arbeta delvis trots sin sjukdom och på vilket sätt man kan förändra på arbetsplatsen för att underlätta för en person som har någon åkomma att jobba trots denna åkomma. Detta ska ske . , senast, ska dessa träffar komma till stånd och läkaren, arbetsgivaren och finnas runt patienten för att diskutera rätt åtgärder. Vi kommer att skärpa kraven när det gäller den tid under vilken ska utforma sin rehabiliteringsplan för den här personen. Vi har också skärpt skyldigheten för arbetsgivaren att lämna rehabiliteringsutredning. Vi skärper alltså processen, skyndar på den och får rätt personer som kan diskutera lämpliga åtgärder för en person. Om man sedan vill kalla det rehabiliteringsgaranti eller förbättrade möjligheter att vidta rätt åtgärder snabbt kan väl vara en smaksak. Jag är medveten om att det hos andra partier finns andra inslag i detta som man kallar rehabiliteringsgaranti. Det kanske vi får anledning att debattera vid andra tillfällen också. 72 HANS (): Först vill jag tacka statsrådet för debatten. Jag tror att det är bra med en garanti, just för att man sätter en tydlig tidsgräns. Det är samma sak som med vårdgarantin: Man har ett mål, en deadline. Jag tror att det kan vara bra både när det gäller själva vårdinsatsen och rehabiliteringsinsatsen. Det kommer vi säkert att få debattera vidare här i kammaren. För att sammanfatta skulle jag vilja säga att kostnadsläget för företagarna är högt. Skatter och andra pålagor gör att det är dyrt att anställa, och då menar jag att förslaget från regeringen om att vältra över kostnaderna för långtidssjukskrivning på arbetsgivarna riskerar att drabba just småföretagarna hårt. Ett exempel på detta kan vara när en anställd tjej eller kille spelar fotboll och bryter benet och blir långtidssjukskriven. ska man kompenseras för det, men än så länge vet vi inte exakt hur kompensationen kommer att se ut. Det får vi veta när det slutliga förslaget kommer. Det är viktigt att man tar hänsyn till småföretagens situation just i det här avseendet. Dessutom finns det risk att förslaget skulle kunna göra det svårare för personer som har svårt att hitta en plats på arbetsmarknaden. Det kan bli svårare för den som av olika orsaker har långa sjukskrivningar bakom sig från tidigare jobb att få en ny anställning. Det är också en sak som är viktig att ta i beaktande när ni tar fram det slutliga förslaget. En sak jag också vill nämna är att höjningen av socialavgiften 2003 enligt beräkningar innebar en kraftig överfinansiering av sjukförsäkringen. Avgiftsinkomsterna översteg kostnaderna med nära och kommer att öka ännu mer. Man kan fråga sig om det är rimligt att lägga på företagen ytterligare kostnader när vi har en överfinansierad sjukförsäkring och om det inte vore bättre att i stället inrikta sig på de andra åtgärderna med rehabilitering, vårdgaranti och de sakerna för att lugna företagarna och göra så att de vågar anställa. Då kan man ju komma åt det andra problemet vi har med den höga arbetslösheten. 73 Statsrådet (): Jag tror nog att både och andra partirepresentanter kan ha synpunkter på och kanske andra förslag i stället för den medfinansiering som vi vill införa. Vi är emellertid övertygade om att detta kommer att bidra till att snabba på åtgärder på arbetsplatserna för att motverka ohälsa. Det andra sättet att beskriva detta är att arbetsgivarna nu får en modell som möjliggör att faktiskt ytterligare påverka sina kostnader nedåt. Den som är bra kommer i fortsättningen inte att behöva betala lika mycket som alla andra i sjukförsäkringsavgift, utan när vi får den här medfinansieringen kan man påverka så att man får av att man faktiskt har en bättre arbetsmiljö och lägre sjuktal i det egna företaget. Däremot är jag den förste att framhålla nödvändigheten av att de mindre företagen får ett skydd. Den risk som ett väldigt litet företag löper av att kanske få flera sjukskrivna kan bli orimligt stor, och därför ska detta förenas med ett högkostnadsskydd för små företag. Det är alldeles nödvändigt. När vi skapar ett sådant kommer detta inte att vara det stora problemet för små företag. Regelmässigt har det mindre företaget lägre sjukfrånvaro, och man riskerar inte att drabbas av exceptionellt höga kostnader genom det här småföretagarskyddet. Jag tror att detta är väl avvägt på svensk arbetsmarknad. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2003/04:353 om missbrukarvården 74 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att stärka missbrukarvården. Bakgrunden är om läget inom individ- och familjeomsorgen 2004, där det finns en uppgift om att kostnaderna för missbrukarvården har minskat med , eller 1 miljard, . Jag håller med om att det är ett stort problem att resurserna som avsätts för missbrukarvård inte har anpassats till behoven som följer av det ökade missbruket . Medan det tunga missbruket har ökat från omkring 19 1992 till omkring 28 1998 har antalet personer som fått någon form av insats för sina missbruksproblem oförändrat varit omkring 20 000 . Kommunernas kostnader var omkring 4 miljarder . Jag är också överens med om att det är mycket angeläget med en upprustning av missbrukarvården och en förstärkning av vårdkedjans alla delar, inte minst mot bakgrund av uppgifter om ett ökande missbruk. Formerna för och innehållet i missbrukarvården är dock främst en angelägenhet. Inom regeringen överväger vi därför hur kommunernas arbete med att utveckla missbrukarvården bäst kan stimuleras. Regeringens ambition, som jag i olika sammanhang givit uttryck för, bland annat här i kammaren, är att det ska ske en satsning på missbrukarvården . Vi har redan börjat i mindre skala genom att ge i uppdrag att i samverkan med ett antal kommuner utveckla och pröva en försöksmodell för en förstärkning av vårdkedjans alla delar. Erfarenheter från försöksverksamheten ska senare ligga till grund för en fortsatt satsning. Stödet i anslutning till en avslutad rehabilitering är särskilt viktigt för den fortsatta drogfriheten. Utan en vettig bostad, meningsfull sysselsättning och stabila sociala nätverk kan det som byggts upp raseras. En långsiktigt hållbar och effektiv missbrukarvård måste därför utgå ifrån och anpassas till den enskilde individens totala livssituation. Det är en viktig utgångspunkt i regeringens arbete med att stärka missbrukarvården. Missbrukarvårdens effektivitet handlar emellertid inte bara om hur omfattande den är utan också om vilka metoder som används inom vården och hur verksamma dessa är för att hjälpa människor med missbruksproblem till ett liv utan alkohol och narkotika. För att stärka vården i den delen pågår ett omfattande utvecklingsarbete i med att ta fram nationella riktlinjer baserade på vetenskapligt grundad kunskap. Parallellt med riktlinjearbetet pågår också ett projekt för att utveckla en modell som gör det möjligt att följa, stödja och utveckla kvaliteten i missbrukarvården. Det är också utgångspunkt för det uppdrag som regeringens narkotikasamordnare har på vårdområdet. Med undantag av en vårdsatsning inom kriminalvården rör det sig främst om insatser för att höja kompetensen och stärka kvaliteten i vården, inte att kvantitativt förstärka den. Sammanlagt har avsatts för metodutveckling, nätverksuppbyggnad och utveckling av ett rapporteringssystem inom vården. En satsning på vården sker också inom ramen för den storstadssatsning som genomför i partnerskap med , och . Inom olika delprojekt utvecklas, prövas och utvärderas verksamma metoder. Regeringen har avsatt för projektet . De tre städerna bidrar därutöver till finansieringen inom respektive stad. Inom kriminalvården genomför en särskild vårdsatsning. har avsatts för att bland annat identifiera, utreda och erbjuda samtliga narkotikamissbrukare som kommer i kontakt med kriminalvården adekvat vård, erbjuda intagna som inte vill komma i kontakt med narkotika en narkotikafri verkställighet, kraftigt minska införseln av narkotika på häkten och anstalter samt utveckla samverkan både mellan kriminalvårdens egna myndigheter och med andra myndigheter. Min ambition att stärka och effektivisera missbrukarvården har som utgångspunkt att en effektiv missbrukarvård är en angelägenhet för hela samhället. Missbruk skapar ett djupt mänskligt lidande och innebär stora ekonomiska förluster för den enskilde, för dennes närstående och för samhället. Om vi lyckas effektivisera rehabiliteringen, och därmed få fler missbrukare drogfria, kommer vi också till rätta med en stor del av vardagsbrottsligheten, våldet, prostitutionen och tunga sociala problem som hemlöshet och social utslagning. 75 (): Tack för svar på min interpellation om nya, konkreta åtgärder för att stärka missbrukarvården. Händelsevis är jag inte helt nöjd med svaret. Bakgrunden till interpellationen är det vi alla har varit åsyna vittnen till under en dramatisk neddragning av missbrukarvården, som missbruket både vad gäller alkohol och övriga droger har ökat dramatiskt. Neddragningen är nu även bekräftad, som vi har sett i våra papper här. Svart på vitt finns det i om individ- och familjeomsorgen redovisat att en väldigt stor del av missbrukarvården helt enkelt är bortrationaliserad på den kommunala nivån. är borta i pengar räknat. I kapacitet och volym vet vi ju att neddragningen är betydligt större än . Dessutom vet vi, vilket inte har ingått i granskning , att landstingen inte heller precis har hållit i slantarna för missbrukarvården. Frågan är: Varför har Socialdemokraterna valt att göra denna nedprioritering av missbrukarvården eller, om man så vill, passivt betraktat detta ? Det är inte så att hela individ- och familjeomsorgen drabbas av liknande nedskärningar, utan redovisar att det är just missbrukarvården som har försvunnit så radikalt. Det är inte heller så att det här har skett plötsligt och överraskande , utan det har varit en obruten linje ända som får pågå och pågå. Trots att vi har varit seende om vad som pågått har det fått pågå. , som fanns före tillsättandet av den nationella narkotikasamordnaren och , kände till och pekade på samma saker som vi nu kan se i . Det här har inte heller betytt någon billigare väg. Kommuner och landsting sparar i ena ändan, men minst lika stora kostnader uppstår på andra konton: i hälso- och sjukvården, i kriminalvården, i social misär, för att inte tala om kostnaderna för den enskilde missbrukaren och kretsen av anhöriga som finns runt varje missbrukare. Varför denna socialdemokratiska nedprioritering av missbrukarvården? Varför detta övergivande av de mest skyddslösa? Varför sätter inte regeringen ned foten om detta? Beträffande åtgärderna använder minister det så vanliga politiska prosaordet redan. När år har fått gå av betraktanden, konstateranden, konferensanden om tillståndet i missbrukarvården är det inte precis redan som saker och ting görs. Till slut, borde det stå i interpellationssvaret, har vi börjat i mindre skala genom att ge i uppdrag att i samverkan med ett antal kommuner utveckla och pröva en försöksmodell för en förstärkning av vårdkedjans alla delar. Det är ett välkommet grepp, men det är som sagt var i liten skala, och det är heller ingenting nytt precis. Vi vet från exempelvis att det fanns en bred uppsökande verksamhet i vår huvudstad för hivtestning, för informationsspridande, för slussande vidare till avgiftning, som det fanns resurser till. Det fanns vård och behandling för psykiska problem. Det är också i stort sett borta i . Dessutom fanns tvångsvårdsalternativet. Det är naturligtvis inte något allena saliggörande, men det fanns ändå tillgängligt som verktyg. Vi vet att antalet tvångsomhändertagna också har minskat väldigt kraftigt. 76 (): har skrivit en mycket angelägen interpellation. Det här är ju ett område som jag har förstått att också statsrådet känner ett engagemang för. Men jag tror att det krävs mer än engagemang, för problemen är så pass stora. Jag skulle vilja rekapitulera lite grann hur det har sett ut tidigare. Jag vill då prata om lagen om vård av missbrukare. Dessa ärenden fanns förut för handläggning på . Men 19931994 lades LVM över på kommunerna. Den förändringen tror jag var förödande. Det visade sig redan då att antalet LVM-ansökningar sjönk mycket drastiskt. Det som var bra när den här handläggningen låg på var att anmälningar från läkare, från socialtjänst och från anhöriga gick genom samma händer. Man tittade på lagstiftningen utifrån frågorna: Är det ett fortgående missbruk? Vilka indikationer gäller? Är det meningsfullt med frivilliga insatser? Sedan fattade man ett beslut om att ansöka, och man tog inte hänsyn till kommunernas ekonomi. Sedan tog man 1998 bort överklagningsrätten. Det tror jag har varit mycket olyckligt, därför att det var en signal till kommunerna att detta var en nedprioriterad verksamhet. I mitt län i har jag ju sett påtagliga nedskärningar som också har inneburit att man har tappat himla mycket kompetens. Det är det som sker när man gör nedskärningar. Sedan har vi också de signaler som är mycket tydliga i hela landet, att allt yngre börjar använda allt tyngre droger. På barnkliniken i tas det in enormt många barn för att magpumpas jämfört med för bara . Det jag skulle vilja fråga och få ett uppriktigt svar på från statsrådet är: Hur kommer det att bli med LVM? Ska vi ha en lag som är möjlig att tillämpa och som tillämpas? Hur tänker statsrådet att kommuner som har ett ansvar för de här frågorna men som på sina håll även har stora underskott ska ha råd att bygga upp en missbrukarvård värd namnet? 77 Statsrådet (): Jag tycker att jag i svaret har redogjort för vad vi har gjort. Redan eller till slut kan man alltid träta om. Jag är också en person som ofta är rätt frustrerad. Det finns ett stort gap mellan det vi vill och det vi till slut lyckas göra. Saker och ting kan ta så oerhört att få ordning på. Ändå tycker jag att vi är på god väg. Jag berättade dels om den satsning som vi har gjort inom kriminalvården med de 100 miljoner vi avsatte i samband med att bildades och startade, dels om det uppdrag som har gått särskilt till när det gäller att lyfta fram vårdkedjan på ett bättre sätt så att vi får ordning på eftervården och kan få den att fungera bättre när det gäller LVM. Men allt det här är förstås långt ifrån tillräckligt. Det finns oerhört mycket mer. Jag tror att den politiska spänning som finns egentligen inte finns i det här rummet eller partipolitiskt. Däremot finns det en spänning mellan kommunalt och statligt perspektiv. Jag kan konstatera att har vi höjt de generella statsbidragen till kommuner och landsting med nästan . har antalet anställda i kommunsektorn ökat med 85 000 personer.