prot · GR09127 · 2004-06-14 00:00:00 — finns det en utredning som arbetar med detta, och den ska återkomma med sina förslag. Just diskussionen om läkarna är ett ganska bra exempel på detta. Den åldersgränsen är grundad på en rättighet. Vem som helst får ju syssla med sjukvård. Det finns inte någon åldersgräns för läkare att syssla med sin verksamhet. Det finns ingenting som säger att en läkare hur gammal han eller hon är inte ska kunna skriva ut recept till sina patienter. Vad det här handlar om är hur länge man ska ha rätt att få ersättning av det offentliga systemet, och i huvudsak handlar det om de som arbetar på den nationella listan. Där hade vi tidigare en gräns . Vi har höjt den till och senast till . Det är möjligt att man ska prova att inte ha någon gräns över huvud taget. Vi har tagit ett steg i rätt riktning. Men det grundar sig inte på att läkare inte har rätt att vara läkare, utan det grundar sig helt enkelt på att man inte har en evig rätt att få ta del av det offentliga ersättningssystemet. Det kan ju diskuteras i vilken mån detta ska uppfattas som diskriminerande eller inte. Men här är vi i alla fall på rätt väg. Vi har förändrat systemet. 91 (): Socialministern och jag ser säkerligen i grunden rätt lika på denna problematik. Det finns kanske inte så stora skillnader i inställning till frågan som sådan, men det är ändå en viss skillnad på vad detta leder fram till. är det ju socialministern som regerar och lägger fram de förslag som vi här i ska ta ställning till. Det är där som jag känner att bristerna finns. Vi har diskuterat dessa frågor i Äldreberedningen, och de har upptagit väldigt mycket av vår tid. Äldreberedningen handlar i stort om våra attityder till äldre, hur vi ska forma ett samhälle som accepterar alla människor och som visar alla människor respekt, precis som socialministern säger här. I de diskussionerna kommer man in på attityderna, som jag sade tidigare, men också på lagstiftningen. I beredningen hade vi en mycket bred samsyn mellan alla partier när det gällde kampen mot den negativa ålderismen. I ett av våra 100 förslag, nr 36 närmare bestämt, säger vi att en lagstiftning mot åldersdiskriminering bör införas i . Detta är alltså alla partier överens om. Då kan man fråga sig varför det går så sakta med att komma framåt i den här frågan. Varför släpar just efter med att implementera den EU-stadga som antogs i ? I den stadgan, kap. 3 artikel 21, står det att diskriminering på grund av ålder ska vara förbjuden. Där sägs vidare att unionen erkänner och respekterar de äldres rätt att leva ett värdigt oberoende liv och delta i det kulturella och sociala livet. Det är bra att det sägs i regeringsformen att samhället ska motverka diskriminering av människor på grund av ålder. Men varför går det så trögt, socialministern, med den samlade lagstiftningen där ålder inlemmas som en av flera diskrimineringsgrunder? Jag har diskuterat den här frågan i kammaren . Första gången var då jag diskuterade den med statsrådet . Hon sade då att regeringen hade en hög ambitionsnivå. Till skulle ett utredningsförslag presenteras. Därefter skulle det inte handla om långbänk, utan här sker det relativt raskt. Detta är direkt citerat ur protokollet. Nästa gång möttes och jag i den här talarstolen och konstaterade att frågan då låg kvar i den parlamentariska och att regeringen hade valt att prioritera andra, i och för sig angelägna, diskrimineringsgrunder och skjutit frågan om åldersdiskriminering framför sig. Jämfört med den raska takt som signalerade kommer det alltså att ha gått mellan anslutning till EU-stadgan i till ett implementerande av förbud mot åldersdiskriminering i svensk lagstiftning. Min fråga här , , är denna: Tycker statsrådet att takten i den här processen ger ett intryck av att regeringen ser frågan som angelägen och prioriterad? 92 (): Vi vet att pensionsavgångarna bland läkare och sjukgymnaster enligt AMS kommer att bli omfattande . Därför välkomnar jag socialministerns öppning att man kanske kan tänka sig en annan pensionsålder än , och kanske kan det då bli någon form av individuell prövning. Jag vill ge ett praktiskt exempel på hur man kan bli åldersdiskriminerad. Min vän , som är , hade hört att man borde arbeta till . Han tog kontakt med arbetsförmedlingen i . Efter många turer blev han kopplad till en handläggare och fick redogöra för sina meriter. är ganska mångordig, så handläggaren tröttnade väl och sade: Men, , vad kan du egentligen? Då svarade : Jag kan väl åtminstone vara i vägen. Man kan skratta åt den här historien, och det är många som har gjort det. Men det ligger lite i detta att han kände sitt ansvar och ville då göra en fortsatt insats i arbetslivet, i samhällslivet. Genom den här handläggarens bemötande missar vi faktiskt en resurs i form av en duktig hantverkare som är vital och skulle ha kunnat göra många mindre arbeten framöver. 93 Socialminister (): är alldeles medveten om den tradition som vi har i det svenska politiska systemet av att fatta beslut mot bakgrund av ordentliga utredningar. Det tror jag att vi ska vara ganska noggranna med även om det handlar om en lagstiftning när det gäller diskrimineringsgrunder. Två utredningar diskuterar vi. Den ena är den utredning som själv deltog i. Denna är nu ute på remiss. utgår remisstiden, och därefter ska vi lämna de förslag som föranleds av utredningen. Vi har också sagt, och det är viktigt, att denna utredning, som ju ger prov på en karta över åtgärder som inte alla ska beslutas av riksdag utan som kräver beslut av andra aktörer, inte minst kommuner och landsting, ska ligga till grund för en gemensam handlingsplan för staten och kommunvärlden för att skapa bättre förhållanden för de äldre. Det arbetet pågår. Vi hoppas kunna redovisa resultatet av det arbetet i slutet av det här året. utredning, det vill säga den utredning som deltog i, nämligen Senior 2005, är väl omhändertagen och ska naturligtvis leda till åtgärder så snart alla fått en chans att ge sina synpunkter på utredningens förslag och idéer. Det andra handlar om vars betänkande ska komma . Då ska vi ha tagit ställning inte bara till hur vi ska implementera EG-direktivet om diskriminering i arbetslivet utan faktiskt också till frågan om hur man ska se på möjligheten till lagstiftning på andra områden än arbetslivet. Man kan möjligtvis tycka att det går sakta, men för den som är noggrann med hur vi grundar vår lagstiftning kan det vara klokt att låta det utredningsarbete som vi har dragit i gång fullföljas innan vi fattar beslut i riksdag. 94 (): Det vore mig fjärran att säga nej till en noggrann utredning, särskilt när det gäller lagstiftning. Men man måste ändå göra en liten reflexion och undra vad det var som hände när frågan ändå var ganska långt framme enligt statsrådet . Vad var det som hände den våren som föranledde utredningsarbete till ? Det är inte alldeles lätt att genomskåda det. Det handlar i hög grad om attityder, men det handlar också om lagstiftning. Det är ändå regeringen som måste ta initiativ till att stifta en lag. är det så på det här området, kanske till skillnad mot en del andra, att partier är överens. Jag vet att regeringen har problem med att få igenom vissa av sina lagförslag, inte minst i det utskott som jag finns i, och det kan finnas anledning att sega med frågorna. Men i det här fallet finns det faktiskt en enig riksdag som skulle kunna vara beredd att ta ett sådant här beslut. Därför är det fortfarande för mig ogenomträngligt och oförståeligt vad det är som har föranlett extra utredningsarbete, . Varför ska det ta mellan sex och för , till skillnad från många andra europeiska stater, att implementera den här EU-stadgan i sin lagstiftning? Det kan ju knappast bero på något politiskt motstånd. Det kan knappast bero på att detta inte behövs. Det måste bero på att det har hamnat i bakvatten någonstans i , och det beklagar jag. 95 Socialminister (): Jag vill bara ge en upplysning när det gäller just implementeringen av EG-direktivet. Det ska vara genomfört, och det står också i mitt svar till , i nationell rätt , det vill säga att vi inte kan vänta . Då ska det vara genomfört, och det är också uppdraget. Utredningen måste ha kommit med sina förslag på det här området så att de ska kunna behandlas. ska direktivet vara implementerat i svensk lagstiftning. Man kan diskutera hur snabbt det går, men jag tycker att det finns anledning att ha tilltro till det utredningssystem som vi har. Överläggningen var härmed avslutad. 20 § Svar på interpellation 2003/04:504 om apoteksmonopolet 96 Socialminister (): har frågat om jag verkat för direktiv till om att förbereda sig inför den dom som väntas i fråga om det svenska apoteksmonopolets vara eller inte vara. Åklagaren har väckt åtal mot verkställande direktören för för brott mot 4 § lagen om handel med läkemedel efter att företaget sålt produkter som klassas som receptfria läkemedel. Den åtalade har bestritt ansvar för brott med hänvisningen att det åberopade lagrummet skulle stå i strid med EG-rätten. har därför begärt förhandsavgörande av rörande tolkningen av vissa artiklar i EG-fördraget avseende det aktuella lagrummet. har ett mycket välfungerande och kostnadseffektivt läkemedelsförsörjningssystem. Ensamrätten att bedriva detaljhandel med läkemedel är ett viktigt instrument för att kunna tillförsäkra hela befolkningen, oavsett var de bor i landet, en god tillgång till samtliga läkemedel till enhetliga priser. bidrar också till en säker och rationell läkemedelsanvändning genom att ge patientanpassad information och rådgivning som är obunden av kommersiella intressen. Regeringen anser att det är ett vitalt svenskt intresse att bibehålla detta system och har därför yttrat sig såväl skriftligt som muntligt i målet och framfört den bestämda uppfattningen att detaljhandelsmonopolet för läkemedel, ytterst syftande till att upprätthålla en god folkhälsa och en god läkemedelsförsörjning i hela landet, är förenligt med EG-rätten. I avvaktan på förhandsavgörande, som väntas , bevakar regeringen frågorna på lämpligt sätt. 97 (): Jag ber att få tacka statsrådet för svaret men får påpeka att innehållet i det tyvärr lämnar rätt mycket i övrigt att önska. När jag ställde den här interpellationen var det för att få reda på om socialministern hade verkat för direktiv till med anledning av att EU:s generaladvokat stod i begrepp att göra ett viktigt uttalande om det svenska apoteksmonopolets vara eller inte vara. När vi nu möts här i kammaren svarar socialministern att regeringen bevakar frågorna på lämpligt sätt. Med all respekt för ministern måste jag säga att detta hade jag kunnat räkna ut med min vänstra lilltå ja, mer än så. Jag hade faktiskt blivit djupt oroad om regeringen inte hade bevakat frågorna på ett adekvat sätt. Jag vill därför inleda med samma förfrågan på nytt så att vi på en gång klargör vad den här debatten handlar om. Har fått några som helst direktiv för att skapa förutsättningar för ett eventuellt avskaffande av det svenska apoteksmonopolet eller ej? Det finns i denna kammare olika uppfattningar om hur apoteksverksamheten i vårt land ska vara organiserad. Mitt parti önskar avveckla monopolet och ersätta det med andra lösningar, som framför allt bygger på fri etableringsrätt i kombination med generella kompetensregler. Vi måste acceptera och uppmuntra tanken på en separation gällande det receptfria sortimentet och det icke receptfria. Men vad jag söker svar på i den här debatten är vad regeringen har för långsiktig strategi eftersom monopolet nu är föremål för en rättsprocess. Jag hade önskat en tydlig offentlig debatt kring de här frågorna, en debatt som förhoppningsvis hade kunnat ge myndigheter, intressenter och kunder ja, inte minst mina och ministerns egna väljare tydliga besked om vilka regler som ska gälla där inte längre innehar ett absolut monopol på försäljning av såväl receptbelagda som receptfria läkemedel. Det är anmärkningsvärt, tycker jag, att socialministern inte förmår att ge klara besked till riksdag om vad som är regeringens politik. 98 (): När jag läste det här svaret hängde jag upp mig på ett par meningar. Socialministern menar att det är viktigt att bevara detaljhandelsmonopol för att det syftar till att behålla en god folkhälsa. Så har jag läst det, och då har jag nog läst rätt. Då undrar jag: Vad finns det för underlag för att hävda denna bestämda uppfattning? Som jag ser det finns det egentligen ingenting. Det finns en statlig offentlig utredning. Det finns ett par stycken från . Jag kan inte minnas precis . Där hävdas ju att om man låter receptfria läkemedel försäljas genom detaljhandel eller på annat sätt, inte genom apotek, skulle man öka tillgången till många viktiga läkemedel som skulle främja folkhälsan. Dessutom skulle man då också göra en besparing i läkemedelsnotan på om jag nu minns rätt. Det är en statlig utredning, och den förutsätter jag att socialministern tar del av. Den motsäger detta bestämda yttrande att monopolet skulle befrämja folkhälsan. Det verkar ungefär som om apoteksmonopolet säljer så farliga läkemedel att det är viktigt att skydda folk från dessa och därmed bevara folkhälsan. Det kan väl ändå inte vara meningen? Dessutom är det faktiskt så att , även nu , inskränker sitt öppethållande på flera platser i landet och försvårar tillgängligheten. Det finns många receptfria läkemedel som skulle kunna användas för att öka folkhälsan. Låt mig nämna några. Nikotinersättningsmedel, allergimedicin och medel mot en hel del olika magsjukdomar skulle kunna försäljas på ett betydligt enklare sätt och därmed öka folkhälsan och egenvården, så jag vill hävda att regeringens ståndpunkt i den här frågan inte stärker apoteksmonopolet och inte befrämjar hälsan på något sätt. Det måste alltså vara något annat som ligger bakom det hela. 99 Socialminister (): Får jag svara rakt på: Självklart har vi inte givit något uppdrag som står i strid med det som är regeringens långsiktiga strategi, nämligen att behålla apoteksmonopolet. Vi gör en annan bedömning än vad och andra uppenbarligen gör och har framför allt en annan ambition. Vi vill behålla monopolet, för det finns mycket starka skäl för det. Vi delar inte generaladvokatens bedömning, och vi avvaktar den rättsliga processen. Generaladvokatens bedömning är trots allt bara ett yttrande i en rättsprocess som det kanske inte är riktigt lämpligt att vi här i ger oss in på att försöka bedöma. Så vi avvaktar beslutet, och vi gör en annan bedömning av möjligheten att behålla monopolet. Det grundar sig framför allt på att det är en minoritet av regeringar i som inte har monopol när det gäller försäljning av receptfria läkemedel. Man blandar i den offentliga debatten samman två viktiga konstateranden. De flesta länder i har av folkhälsoskäl monopol för apoteken att sälja också receptfria läkemedel. Så är det. Jag är ledsen att ni inte kände till det, men det är ganska viktigt att få reda på hur det förhåller sig. Man blandar samman detta med ett annat förfarande, nämligen att vi i också bara har ett bolag som över huvud taget försäljer läkemedel, det vill säga det statliga apoteksmonopolet. Men det är en helt annan frågeställning. De flesta länder tillåter bara apotek att sälja receptfria läkemedel. Det är ett fåtal länder i som låter detaljhandeln sälja läkemedel. Skälet är helt enkelt folkhälsan. Det är inte så att det skulle vara ett hot mot folkhälsan om man använder läkemedel på rätt sätt. Det är om man använder läkemedel på fel sätt som det uppstår allvarliga hot. Det finns starka skäl, och det är dem som har väglett andra länder i det här sammanhanget, att hålla samman försäljning och distribution av både receptfria och receptbelagda läkemedel. Det är det som är vår huvudargumentation. Och de skälen har med folkhälsan att göra. Ta alltså reda på hur det förhåller sig i och kom tillbaka i diskussionen nästa gång! 100 (): Det är tydligen inte lätt att hantera verkligheten när man är socialminister. Den verklighet som socialministern försöker skyla över både i den här debatten och där ute i den allmänna debatten är att i det fall att utslag blir att inte kan upprätthålla ett fortsatt monopol kommer vårt land att stå utan regelverk för att garantera en sund försäljning av läkemedel i vårt land. Är detta en eftersträvansvärd ordning? Jag bara frågar. Detta ska dessutom ses mot bakgrund av att det finns ett brett urval av aktörer som trätt fram inom dagligvaruhandeln i och sagt sig vara beredda att sälja receptfria läkemedel. Många av dessa har redan verksamhet i andra länder, en hel del av dem för övrigt i , socialministern, där man sköter försäljningen av receptfria läkemedel. De har alltså den kompetensen. De har den kunskap som är nödvändig för att hantera detta på ett bra sätt. Vi har , vilket jag hoppas att socialministern inte är okunnig om, faktiskt fler ombud än statliga apotek. Det bevisar enbart riktigheten i vad jag och säger. Men om socialministern och hans kommande efterträdare i regeringen vidhåller sin kallsinniga hållning kommer de här företagens kompetens på detta område inte att kunna utnyttjas. Jag kan inte tolka ministerns svar på annat sätt än att man varken tänker genomföra remissomgångar eller utforma bestämmelserna i samarbete med marknadens aktörer utan i stället i direkt konflikt med dem. Det är definitivt inte en ordning som kan kallas för önskvärd. Och detta är bara en del av problemet. Om marknaden förblir oreglerad kommer att få stora konkurrensfördelar i kraft av sin storlek på marknaden, sina marknadsandelar. Man kommer att dominera marknaden och snedvrida konkurrensen. Det kan inte heller ligga i någons intresse. Slutsatsen kan inte bli annan. Jag vill rikta en mycket stark uppmaning till socialministern att börja arbetet för att ta fram direktiv, att utforma en lagstiftning för hur hanteringen av försäljningen av läkemedel som är receptfria ska gå till och dessutom sjösätta en bred dialog med marknadens aktörer och göra det . 101 (): ligger i , socialministern. I har man försäljning av receptfria läkemedel i dagligvaruhandeln. Där har man ökat tillgängligheten med, om jag nu minns rätt, ca 1 000 försäljningsställen. Motsvarande arrangemang i skulle ge en ökning på upp till 3 000. Jag kommer inte ihåg siffran. Jag vill låta det vara osagt. Det finns utredningar från konsumentverk, statliga offentliga myndigheter och från dagligvaruhandeln själv där man är beredd att ta ansvaret. I har man inte sett någon ökad försäljning av smärtlindrande medel just för att de recepfria förpackningarna är de små förpackningarna och inte de stora hundraförpackningarna. Däremot har man ökat tillgängligheten. Man har gjort det lätt att kunna skaffa en värktablett för kortare bruk. Det har inte visat sig ha några nackdelar. Vad gäller nikotinersättningsmedlen har de gått ned i pris jämfört med hur det var innan när apoteken sålde dem. Nog finns det en utvecklingspotential även i . Så mycket skiljer vi oss inte från . Vi skulle kunna vinna väldigt mycket för folkhälsan i egenmedicinering och egenvård utan nackdelar med ökad konsumtion och missbruk. Men det verkar som att socialministern inte är beredd att ta det steget eller vågar ta det av för mig obegriplig anledning. I stället gör man varorna allt mindre åtkomliga. Det gäller i synnerhet . 102 Socialminister (): sträcker sig den politiska viljan långt över vad som borde vara rimligt och förnuftigt. Svensk kvalitetsindex gjorde en genomgång av vilka företeelser i samhället som åtnjuter det bästa förtroendet. Vilken del av detaljhandeln hade högst förtroende? Det visade sig vara . När det gäller det svenska är svenska konsumenter och patienter otroligt nöjda. De vet om att det är hög kvalitet. Det är faktiskt hög tillgänglighet, låga priser och låga marginaler i förhållande till omvärlden. Vi har ett system som, för att förenkla det hela, svenska folket tycker fungerar bra och som det gillar. Det är väl alldeles självklart att privathandeln skulle vara intresserad av att ta över en del av försäljningen av läkemedel. Det är väl inte konstigt. Det är ett uppenbart egenintresse. Vad vi som politiker har att lyssna på är kanske vad svenska folket vill och tycker och om de uppskattar det system som vi har. Detaljhandeln i övrigt ligger långt efter förtroende. Det finns nästan ingen verksamhet som vetter mot det kommersiella som har så stort förtroende som . Ni är intresserade av att försöka tillmötesgå privathandlarnas intressen. Men då får ni argumentera på ett annat sätt än vad ni gör. Det är inte rimligt att säga att efter generaladvokatens utlåtande kommit så ska vi bryta upp systemet. Hade vi följt generaladvokatens yttranden över Systembolaget förra gången hade vi inte heller haft något Systembolag. Det visade sig nämligen att generaladvokaten hade fel. Han hade fel. Domstolen gick på en annan linje. Jag är övertygad om att domstolen kommer att gå på en annan linje också i det här fallet. 103 (): Sanningen är den att regeringen uppenbart inte har någon framförhållning i den här frågan utan enbart ägnar sig åt obstruktion. Det är vad socialministern representerar här framme i kammaren. Han har inte kunnat leverera några trovärdiga argument för varför apoteksmonopolets framtid inte kan diskuteras utan att regeringen ständigt måste fastna i diskussioner som mer präglas av ideologi än av professionalism. Här nämndes kvalitetsindex. Det är väl inte så konstigt att hamnar i topp på kvalitetsindex när det inte finns något annat att jämföra med. Som man frågar får man naturligtvis svar. Hade det funnits andra aktörer hade man kunnat mäta gentemot dem. Men det kan man inte . Vi som följer apoteksmonopolets öden och äventyr har under den här debatten inte blivit ett dugg klokare på regeringens långsiktiga politik. Jag vill jämställa syn på apoteksmonopolet med den som socialdemokraterna har på alkoholmonopolet eller på spelmonopolet. Det var bra att socialministern lyfte upp dem i diskussionen, eller i varje fall det ena av dem. Det är också exempel där man kan dra precis samma slutsatser. Avstår man från att agera blir man obönhörligen omkullsprungen av utvecklingen. Är socialministern beredd att ta den risken? Det verkar så i den här debatten. Men jag och mitt parti är det i varje fall inte. Vi kommer att fortsätta att pressa socialministern här, eller i varje fall hans efterträdare , med frågor om vad man egentligen ska göra för att få tydliga och klara från så att man kan agera på ett bra sätt i den här situationen. Överläggningen var härmed avslutad. 21 § Svar på interpellation 2003/04:544 om utbyggnad av husläkarsystemet 104 Socialminister (): har frågat mig om jag har låtit utreda hur stor andel av befolkningen som bedöms ha en familjeläkare, om jag avser verka för att ska uppnå mål om en familjeläkare per 1 500 invånare samt om jag avser att föreslå några åtgärder för att öka sannolikheten att vi i får ett fungerande system med familjeläkare. Landstingen har en lagstadgad skyldighet att organisera primärvården så att alla invånare som så önskar kan välja en fast läkarkontakt i primärvården. En sådan läkare ska ha specialistkompetens i allmänmedicin. får inte begränsa den enskildes val till ett visst geografiskt område inom . Den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården slår fast att landstingen ska leva upp till lagens krav att varje invånare som vill ska kunna etablera en fast kontakt med en egen vald läkare i primärvården, en så kallad familjeläkare. Familjeläkaren ska tillsammans med andra yrkeskategorier i primärvården svara för invånarnas basala hälso- och sjukvårdsbehov och skapa kontinuitet och sammanhang i vårdinsatserna för den enskilde. När det gäller frågan om jag har låtit utreda hur stor andel av befolkningen som bedöms ha en familjeläkare så har fått i uppdrag av regeringen att följa upp den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården. Denna uppföljning omfattar också tillgången till fast läkarkontakt.