prot · GR0992 · 2004-04-01 00:00:00 — 1 § Särskilt anordnad debatt om statsfinansernas långsiktiga utveckling 1 Finansminister (): Det är första april . Det brukar vara skämtens och kvickheternas dag. Det kanske är något udda dag att diskutera statsfinansernas långsiktiga utveckling. Vi må ändå göra ett försök. Senast som statsfinanserna inte togs på allvar, 19911994, fördubblades den svenska statsskulden. Arbetslösheten trefaldigades, och marknadsräntorna sköt i höjden. Det var inget aprilskämt; det var tyvärr verklighet för svenska folket . Jag antar att ingen i kammaren vill vara med om en sådan utveckling igen. har begärt en debatt om statsfinansernas långsiktiga utveckling med hänvisning till det beslut som EU:s statistikmyndighet fattade . För att debatten inte ska hamna snett vill jag uppmärksamma alla i kammaren på att beslut rör vilka klassificeringsprinciper jag understryker gärna principer som ska tillämpas på olika länders pensionssystem. Däremot är det ännu inte klart vilken betydelse detta beslut kommer att få för vart och ett av pensionssystemen inom unionen. har alltså inte bestämt att det svenska premiepensionssystemet ska betraktas som ett privat pensionssystem i de offentliga räkenskaperna. pågår en diskussion mellan SCB, , i och om vad det senares principbeslut betyder för . Ett besked väntas först . kommer vi i att ha två utmärkta tillfällen att diskutera statsfinansernas långsiktiga utveckling och då vårbudgetpropositionen läggs fram. kommer tillgängligheten till information att vara större än vad den är . I vårpropositionen presenteras nämligen regeringens syn på de offentliga finansernas utveckling tillsammans med andra uppgifter som handlar om sysselsättning och tillväxtprognoser för och ett stort antal åtgärder som ska motverka en alltför hög arbetslöshet, som har. Det utesluter naturligtvis inte att vi kan diskutera en del frågeställningar. Det har länge pågått i en debatt om historieämnets roll i skolan. Ett viktigt argument för dem som har ansett att historia bör vara ett kärnämne i gymnasieskolan är att just kunskaper i historia är nödvändiga för att kunna förstå sin samtid och framför allt dra slutsatser för framtiden. Det är självfallet sant, och det gäller i allra högsta grad finanspolitiken. För att förstå varför det svenska systemet ser ut som det gör är det nödvändigt att ha kunskaper om vilka händelser som ledde fram till utformningen av systemet. var många internationella och inhemska aktörer med rätta mycket oroliga över tillståndet i svensk ekonomi. , , gjorde samarbetsorganisationen en prognos för framtida statsskuld. trodde att statsskulden skulle ligga på av bruttonationalprodukten . Men i stället för att låta statsskulden skena i väg tog den nya socialdemokratiska regeringen, som tillträdde 1994, ett stort ansvar och sanerade statsfinanser. var statsskuldens andel av BNP , inte som hade trott . Den resoluta politik som bedrevs under dessa år var nödvändig för att lugna omvärlden. Men det var inte tillräckligt. Det behövdes också instrument och regler för att förhindra en ny katastrof. Därför infördes ett finanspolitiskt ramverk som bland annat innehöll regler om ett saldomål för de offentliga finanserna. Det instiftades årliga utgiftstak för statens budget. har upplevt både goda och dåliga år sedan saldomålet infördes. var konjunkturen god, och statens skatteinkomster ökade kraftigt. Överskotten var då betydligt större än av BNP. Regeringen såg till att inte använda alla extra inkomster till ökade utgifter och sänkta skatter. I stället kunde statsskulden betalas av med . För detta fick regeringen ibland kritik. Det var många aktörer som tyckte att staten borde ha använt överskotten till lägre skatter eller ännu högre offentliga utgifter. Men när konjunkturen vände visade det sig att det var bra att ha byggt upp en ekonomisk buffert. Det gjorde det möjligt för de automatiska stabilisatorerna att verka fritt och motverka konjunkturnedgången. De automatiska stabilisatorerna påverkar inte det strukturella sparandet, som ju är en indikator för att bedöma läget i förhållande till saldomålet. Därför förde regeringen naturligtvis en aktivt stabiliserande politik. Både genomfördes skattesänkningar och reformer på sammanlagt 3 ½ % av bruttonationalprodukten. Dessa åtgärder har tillsammans bidragit till att det strukturella sparandet understiger av BNP. Men åtgärderna har också bidragit till en högre tillväxt och en lägre arbetslöshet än vad vi annars skulle ha haft. Finanspolitikens främsta uppgift är att lägga grunden till en hög tillväxt och full sysselsättning genom att upprätthålla sunda offentliga finanser. Därigenom byggs upp buffertar för att möta de framtida demografiska påfrestningarna på de offentliga välfärdssystemen. Dessutom ger överskotten möjlighet till en marginal till tillväxt- och stabilitetspaktens underskottsgräns på av BNP. Där har som bekant tillsammans med och varit de enda länder som har kunnat visa på ett överskott. Enligt de prognoser som gjorts i blir det strukturella sparandet , liksom , av BNP. För att höja sparandet är det viktigt att framöver höja sysselsättningsnivån och få ned ohälsotalen. Då får fler skattebetalare, och kostnaderna för arbetslöshet och sjukförsäkringarna kommer att kunna minska. Det är naturligtvis viktigt i det sammanhanget att dra några slutsatser av det som har hänt i och slutsatser för framtiden. Jag ska avsluta med att dra tre sådana slutsatser. För det första kräver omvårdnaden om de offentliga finanserna långsiktighet i besluten. Det är oerhört viktigt att vi har ett längre perspektiv än mandatperioden, ett längre perspektiv än den aktuella konjunkturperioden. För det andra tycks den som uppskattar och gillar den offentliga sektorn också ha bättre förutsättningar att värna de offentliga finanserna och därmed den offentliga välfärden. Det har vi ett mycket tydligt exempel på olika regeringar i . För det tredje är sunda offentliga finanser en absolut förutsättning för en hög och uthållig tillväxt. Jag tror att de här tre slutsatserna har vi anledning att ständigt återkomma till. när vi i praktisk politik lägger budgetförslag eller andra typer av reformer ska vi hålla oss till de erfarenheter vi haft , dra lärdom av de erfarenheterna och framför allt för framtiden se till att vi också kan ha sunda offentliga finanser. Det ger den bästa möjligheten att också ha en bra utveckling av välfärden . 2 (): Jag får väl tacka finansministern för hans kvackande i branschen som historielärare och för den nostalgiska åtta minuters tillbakablick på det gångna decenniet som vi nu fått. Det hade varit klädsamt om finansministern hade haft någonting att säga också om framtiden. Utgångsläget är nämligen det att den budgetsanering som gjordes i stort sett är förslösad. Valet vanns i hög grad på löften om ofinansierade reformer. Vi har ett 121-punktsprogram mellan Socialdemokraterna, och som kostnadsberäknas till ca . Och vi har en regering som väldigt påtagligt underskattar det underliggande utgiftstrycket i statsbudgeten. Det här leder till att de skarpa förslagen uteblir och att man i stället ägnar sig åt ett tricksande med det finanspolitiska ramverket, med utgiftstaket. Man har förvandlat mer än 10 miljarder i nya utgifter till inkomstminskningar för att kringgå det ramverk som berömde sig av. Vi har ett koncernkonto i Riksgälden så att man kan föra pengar mellan statliga företag utan några besvärande omvägar över det folkvalda parlamentet. Vi har en EU-avgift som betalas fel år för att man ska kunna kringgå det finanspolitiska ramverket. Det här är ju inte att utnyttja ramverket till det som det är avsett för, utan det är ett sätt att missbruka det. Det pågår nu en överbudspolitik inför öppen ridå. I går hutade åt för ofinansierade 2 miljarder i årets budget, och det var säkert befogat. noterade jag att talade på en distriktskongress uppe i . Ett råd till skulle kunna vara: Håll borta från distriktskongresserna ! Det skulle kunna lämna ett varaktigt bidrag till statsfinansernas stabilitet. ljusnar konjunkturläget och inflationen faller, mycket till följd av ett uselt arbetsmarknadsläge med öppen arbetslöshet och ett ökande antal människor i arbetsmarknadspolitiska åtgärder. En miljon människor står utanför den reguljära arbetsmarknaden. Nästan en tredjedel av den vuxna befolkningen i stora delar av landet står utanför den reguljära arbetsmarknaden. Det är utgångsläget. Ändå vidtas det inga åtgärder från regeringens sida för att öka arbetskraftsutbudet. Tvärtom diskuteras arbetstidsförkortningar och friår. Det för över till det långsiktiga problemet som berörde väldigt översiktligt, nämligen de demografiska förändringar som kommer att sätta ytterligare press på de offentliga finanserna och som kommer att göra det från två håll. Vi får dels en lägre tillväxt till följd av att det blir färre i arbetsför ålder, dels ökade offentliga kostnader för pensioner, vård och omsorg. Om man inte gör något på utgiftssidan kommer dagens skattesatser och dagens utgiftsstruktur att leda till en fullständigt ohållbar utveckling med skenande underskott och accelererande skuldsättning. Det understryker ytterligare behovet av att vidta åtgärder, , och att man använder det finanspolitiska ramverket, inte kringgår och missbrukar det utan att det upprätthålls och tas på allvar. Vi måste få ned statsskulden lånar vi 68 nya miljarder för att öka vår handlingsfrihet . Vi måste vidta åtgärder för att få fart på utbudet av arbetskraft och sänka skatter för att göra det mer lönsamt att investera i nya jobb och att arbeta. På alla dessa punkter blir och regeringen oss svaret skyldiga. 3 (): Vi hade en utfrågning om penningpolitiken där riksbankschefen visade ett första april-diagram. Men finansministern är ju en betydligt roligare typ, så han höll ett helt första april-anförande, tror jag. Jag hoppas i alla fall det. Den här aktuella debatten är föranledd av en frågeställning som inte på något sätt är aktuell bara just . Det här är ett länge känt problem, och de problem vi har kommer att gälla för mycket . Sanningen är den att det var endast under som vi inte hade underskott i statens finanser, och de överskott vi hade då var ganska små. Statens finanser går med underskott, förrförra året med 15 miljarder, med 50 miljarder, det här året med 40 miljarder och med 25 miljarder, enligt prognoser som är gjorda tidigare. Finansministern talade om att vi under de goda åren, under förra mandatperioden, betalade av 320 miljarder på statsskulden. Ja, det är visserligen sant, men 316 av dem var olika sorters engångsposter. Framför allt stuvade man om i statens egen egendom. Det var ju inte så att vi hade löpande överskott med de beloppen. Den här mandatperioden växer statsskulden med , och verkar i det fallet mest bekymrad över hur vi ska bokföra våra grundlagsskyddade personliga premiepensionspengar. Vi har ett strukturellt underskott i statens finanser därför att man under de goda åren har använt tillfälliga inkomster till varaktiga utgifter. Det är precis det som har hänt. På lång sikt tillkommer ytterligare frågeställningar, nämligen åldersförändringarna bland befolkningen. har vi ett strukturellt underskott men ändå en hygglig demografisk situation. Framöver får vi en svårare demografisk situation och ska då betala tillbaka även det som vi gör av med . Det här är inte en långsiktigt uthållig balans. Det är ett kortsiktigt sätt att hantera problemen. Det är ett sätt att jobba efter devisen: Gör inte vad någon annan kan göra åt dig . Här skulle man kunna tänka sig ett rationellt beslut av den styrande 40-talistgenerationen. Men jag tycker inte att 40-talisterna ska känna sig trygga med att deras barn och barnbarn framöver kommer att få jobba mycket mer än , betala mycket högre skatt och dessutom vara nöjda med den situationen. Jag tycker inte att man kan räkna med det. Framför allt tycker vi från liberalerna att detta sätt att agera inte är värderingsmässigt okej. Detta är inte moraliskt okej. Det är inte okej att ta springnota i statsfinanserna och lämna åt kommande generationer att reda upp ekonomin när vi har en sämre befolkningssituation. Det här kan ändå synas som rätt måttliga problem med statsfinanserna , om inte den ryggsäck tillkommer som inte ens är bokförd av den förtidspensionsskuld som man nu bygger upp. Utöver att statsskulden kommer att växa med 150 miljarder växte bara från till skulden för förtidspensioner med ungefär lika mycket, 140 miljarder. Det här är mycket stora utmaningar som vi alla har att ta tag i. Jag tycker att det skulle vara bättre om finansministern kunde ge lite långsiktiga svar på de frågorna. 4 (): Finansministern påpekade att det är första april . Jag vill nog ändå konstatera att han låter ungefär likadant alla årets dagar. Han gick som vanligt tillbaka till den djupaste lågkonjunktur som har upplevt , perioden 19911994. Det finns anledning att göra det, och det gör även i sin senaste prognos som kom . Där påpekar man att det märkliga är att vi har ungefär lika många människor, nämligen 1,1 miljoner människor, som lever av sociala ersättningar. Det skulle vara intressant om något kunde beröra detta faktum framöver. Konjunkturrapporten som kom är en ganska dyster läsning, vill jag säga. Några mellanrubriker: Alltfler försörjs med sociala ersättningar. De har ökat med ungefär 100 000 . Den låga tillväxten bromsar pensionerna, är en annan rubrik. Statens finanser försämras och statsskulden ökar. Som flera har påpekat ska och enligt låna till den löpande driften . Den här debatten är som sagt inte ny. Den har pågått . Jag tycker att detta statsförtydligande, som jag vill kalla det, om att det är civilrättsligt kapital som vi som medborgare och pensionssparare har rätt till är både riktigt och viktigt, men det påverkar ju inte de offentliga finanserna utan bara statsfinanserna. Att med de här hänvisningarna har fått till stånd en aktuell debatt tycker jag faktiskt mot den bakgrunden är ganska imponerande. förtydligande, herr talman, gäller redovisningen av det svenska pensionssystemet. Men det har en koppling till dagens debatt i den meningen att när premiepensionspengarna inte längre får räknas in i den offentliga sektorn bör Socialdemokraternas så kallade överskottsmål, som man har för offentlig sektor, rimligen göras om. I det sammanhanget borde det väl vara rimligt för Socialdemokraterna att också pröva om inte staten bör ha ett balanskrav, vilket vi kristdemokrater har krävt i denna kammare och i motioner . Det kravet ansluter sig nu alltfler till. SNS konjunkturråd gjorde det senast. Riksgäldsdirektören har gjort det liksom och . Fler och fler ansluter sig till det rimliga i det här kravet. Då undrar jag: Vad säger om det? Står han fast vid att statens budget inte bör vara i balans ? Och om inte ska det då gå med underskott eller överskott över konjunkturcykeln? Hur stort ska i så fall ett över- eller underskott vara? Kommer också att följa redovisningsprinciper i den nationella redovisningen som lämnas in med budgetpropositioner och så vidare? Eller kommer det bara att göras någon sorts kosmetisk förändring i det man skickar in till framöver? Det krävs naturligtvis en långsiktig strategi som handlar om tillväxt för att vi ska kunna se framtiden an. Den mycket stora grupp som lever av sociala ersättningar tenderar ju att växa, och väldigt lite görs åt detta. 5 (): Det är bra att vi får en debatt om den offentliga ekonomin. Men det är fel att starta med en debatt om statsbudgetens saldo. Då har man en alltför inskränkt syn på det hela. Då håller man på och lurar de svenska medborgarna om vad frågan handlar om. Visserligen får man luras första maj, men sluta försöka lura svenska folket genom att säga: Vi har ett recept som ger stabilare statsfinanser, bättre offentlig ekonomi och lägre skatt. Det är ingen idé att försöka med det ens första maj. Det kommer inte att fungera. Man tror inte på det. Försök inte luras och tro att är en slarvpelle. Han kan ha många negativa sidor, men just det är han inte. Det måste man säga länder honom till heder. Och jag är inte heller någon slarvpelle. är inga slarvpellar. Vi tog ansvar. Vi antog den här propositionen, nr 25, när andra inte vågade. Vi tog till och med ansvaret för EU-finansieringen. Vi höjde skatter och gjorde hårda besparingar. En del sade: Vi gör besparingar men inga skattehöjningar, för om man höjer skatten kommer det inte att bli fart på jobben. Vi fick fart på jobben med stabil ekonomi. Det var det fina. Då var inte med. De röstade emot proposition 25 . De gick emot EU-finansieringen. Borgarna gick emot den. Sedan, när det började bli vår, då kom man, när de tuffa besluten redan var fattade. Vi ska ha en sund offentlig ekonomi. Men det är inget mål. Det är ett medel för att hävda välfärd och jobb. Det är väldigt bra. Därför ska vi värna överskottsmålet. Det är något av det viktigaste vi kan göra. Och det är ett samlat överskottsmål. När man börjar ta varje punkt för sig det är då det blir osäkert i ekonomin. Ska man bara ha ett mål för statens budget, ett balansmål bara för staten, kommer man till slut att få variera skatter med demografin. Det vore mycket dåligt. Det finns fel och problem i systemet. Utgiftstaken är ibland ett problem. De är jättebra när det stormar och är kyligt för att surra sig till rors så att man håller sig på rätt plats. Men de är inte lika bra i goda tider. De kan till och med vara utgiftsdrivande när man samarbetar i borgerliga koalitioner eller koalitioner som den vi har . Då finns det en frestelse för varje part att se de här utgiftstaken ungefär som ribba, som något man ska över och upp till. Det är inte så bra. Det är utgiftsdrivande . Därför har vi nu börjat lägga om systemen och få en bättre ordning där vi inte så ofta lägger in utgifter på ramverk på vårar långt in . Det är nästan att skriva löften i snön och ta solen som vittne. Det är en farlig politik. Det finns också en annan knepighet med utgiftstaken. Se på vad vi gjorde sist. Vi hade reserver i den budgeten vi senast antog på . Så hade vi 1314 miljarder . Då vet vi att konjunkturen är sämre 2005 än 2006. Egentligen hade det varit bättre att ha pengarna 2005 för stimulera ekonomin och höja utgiftstaket . I gengäld kunde vi kanske sänka det 2006. Då tar man fullt ansvar. Man får till och med mindre utgiftsmassa , men man får mer pengar att satsa när konjunkturen är dålig. Det är att låna , kan man säga, men ta på sig en större restriktion i samtiden. Jag tror att det är lite begåvat att börja resonera så, att se mer flexibelt på systemen och ha en sysselsättningsmarginal i systemen så att vi kan ta ett bättre ansvar. Men svenska folket ska veta detta: har en sund offentlig ekonomi, nästan bättre än något annat land i . Vi har lyckats med tre saker det är nästan som ett Kinderegg. Vi har en högre sysselsättning än de andra. Vi har lägre skulder, och det är jättebra. Och vi har också en bättre fördelningspolitik. Det är det som vi klarar i den här samverkan, den röda och gröna alliansen. Och det är det som ni borgare aldrig har klarat. Ni klarar bara att sänka skatten, och det ger ingen stabil ekonomi. 6 (): Först vill jag tacka för att förslag om en särskild debatt med anledning av beslut att förändra reglerna för hur man räknar pensionspengar i statliga budgetsystem har lett till att vi har fått till stånd den här debatten. Jag tycker redan att det är en nyttig diskussion, och jag ser fram emot mer. Jag tror i och för sig inte att det stannar med dagens debatt. För mängder av småbarnsföräldrar, äldre och sjukskrivna är det en självklar del av vardagen att räkna och kämpa för att få plus och minus att gå ihop. Och det som är självklart i vardagen borde vara självklart också för ; att de utgifter vi drar på oss inte är större än våra intäkter och att vi använder de goda åren till att samla lite i ladorna till de sämre åren. Det här har riksdag och regering insett när det gäller landets kommuner. De får låna när det går särskilt tungt, en del av dem, men måste sedan också se till att betala av lånen så att man har balans . Givetvis tänker sig de flesta att samma sunda tänkande präglar statens finanser. Men när presenterade just ett sådant krav, ett balanskrav på statens finanser, avfärdades det med ganska tuffa ord. Finansministern larmade om att det skulle vara en hemsnickrad princip. Det skulle vara onödigt. De svenska statsfinanserna var minsann sunda. Dessutom, passade finansministern på att lägga till, var regeringens sätt att räkna godkänt av EU. har det hänt väldigt mycket. Många har diskuterat balanskrav för statens finanser. SNS konjunkturråd har presenterat en stabil rapport just i den frågan. Vi vet att EU inte godkänner att man räknar in människors sparande för att dölja underskott i statens finanser. När säger att vi inte vet var det landar kan man ju till exempel läsa pressmeddelandet från . Där kan vi se att man har frågat de olika staterna. Det är en massiv, bedövande majoritet för att följa förslaget. Så jag tror nog att vi ska räkna med att det blir så om vi kan räkna. Förutom detta har vi sett att ett överskottsmål som inte leder till överskott annat än i bokföringen inte duger. Vi vet att finansministern hävdade att de svenska finanserna såg finfina ut. Men så är det ju inte egentligen. Offentliga finanser delas på tre delar. Pensionssystemet ser finfint ut även om vi oroar oss emellanåt. Kommunerna ser ut att gå plus minus noll. Staten, det vill säga den plånbok som regeringen och finansministern själva har ansvar för, går med stora underskott. I själva verket är det ju så att vi är inne på det tredje året av underskott i statens finanser. Och det är planerat till. underskott i statens finanser! För oss som går i kyrkan ibland är det ju närmast bibliska dimensioner, men jag ska inte dra några fler paralleller där. Man har försökt dölja problemen genom att räkna in våra framtida pensioner. Eftersom vårt sparande till vår egen ålderdom varit större än statens underskott har det sett bra ut, och vi har kritiserats för att svartmåla. Sanningen är att man, precis som säger, tar en springnota. Det blir kommande generationer som får betala detta. Jag kan inte låta bli att le när säger det måste ju vara en freudiansk felsägning att man har rätt att luras första maj. Det är ju vad vi i oppositionen har misstänkt i massor av år. Kanske menade han första april. är det djupt symboliskt att han säger första maj. Det är ju då de nya länderna kommer in i EU, och dem har man grundligt dragit vid näsan. Den här diskussionen är oerhört nödvändig för att vi ska fundera över vad som egentligen behövs för svensk ekonomi. har pekat på och bekräftat en del av det som vi i oppositionen har sagt. Det är viktigt att vi nu fullföljer den här diskussionen och ser till att vi i realiteten har stabila och säkra statsfinanser. 7 (): Den här debatten handlar om statsfinansernas långsiktiga utveckling. Det här är ju mer än bara ett räknestycke, som det ibland låter som här. Var är kommunerna och landstingen? Hur ser helheten ut när det gäller den offentliga sektorn och den offentliga sektorns finanser? Hur ser långsiktigheten ut? På lång sikt har vi, som jag ser det, två huvudproblem. Det ena är redan nämnt, nämligen demografin. Vi är på väg att få en ålderspyramid som står på spetsen där vi har få som ska försörja de många. Den andra restriktionen är de miljökrav och de begränsningar vi har för uthållig tillväxt. Växthuseffekten och energianvändningen är också en begränsning för framtiden som gör att utvecklingen kan komma att se annorlunda ut. I en debattartikel i finns det ett intressant inslag. Man har tittat på och kommit fram till att kostnaden för sjukskrivning och rehabilitering är lägre 2002 än 1990. Känner ni igen det från debatten? Det brukar låta tvärtom. Man säger vidare att de ökade kostnaderna beror på att så många fler är arbetslösa. Det är alltså arbetslösheten som kostar pengar. Om vi då ser har vi problem med demografin, och vi har arbetslösa som kostar pengar. Det skulle ju kunna gå ihop.