prot · GR09104 · 2004-04-28 00:00:00 — Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 264 i (s): I detta betänkande från kulturutskottet behandlas motioner om konstnärsfrågor som har väckts under den allmänna motionstiden från både föregående och innevarande . Samtliga motioner har avstyrks. Det har avlagts nio reservationer, om vilkas framtid snart kommer att berätta. Vi har , fru talman, hört talas om aktiviteter i olika delar av landet. Jag kan berätta att jag avslutat en konstrunda på som jag själv företog på cykel. Anledningen till det var att jag också ville insupa de härliga omgivningarna. Därför känns det faktiskt lite extra angeläget att ta del av denna debatt. Konstnärerna är en utsatt yrkeskår med osäkra villkor på arbetsmarknaden, som det konstnärspolitiska området är komplext och även sträcker sig över arbetsmarknads-, socialförsäkrings-, skatte- och utbildningsområdena. Detta medför att regelverken ska anpassas till konstnärernas speciella förhållanden. Några av förslagen avser konstnärernas villkor och det statliga stödets inriktning samt kulturarbetarna och arbetsmarknadspolitiken. Vidare kommer vi att diskutera översyn av stödformer, bemanningsföretag och rådgivningscenter för vissa dansare. Det som också finns i betänkandet rör sammansättning och insyn i bidragsgivande styrelser liksom administrationsbidrag och kulturstatistik. Jag tänker inte bli mer långrandig än så, utan jag tycker att debatten därmed kan ta sin början. 265 (): Jag vill börja med att säga att konstnärsfrågorna inte är någon lätt materia att ta sig an när det gäller konstnärernas villkor. Det finns mycket som är komplicerat, dels genom att konstnärsgruppen inom sig har så olika förutsättningar, dels genom att den som grupp har så annorlunda förutsättningar än många andra yrkesgrupper. Det är ju inget åtta-till-fem-jobb . Det är mycket vanligt med korttidsuppdrag, tillfälliga anställningar, nödvändighet att ta andra jobb för sin försörjning etcetera. Dessutom är det väl så att man inte heller inom konstnärsgrupperna alltid är så eniga. Det är därför med en kanske för mig osedvanligt ödmjuk inställning som jag inser att det i den här frågan nog är lättare att vara på oppositionssidan än på den kant där man ska visa på resultat i olika avseenden. Jag läser i betänkandet att syftet med statens insatser är att vi ska ha sådana villkor för de professionella konstnärerna att de kan basera sin försörjning på ersättning för konstnärligt arbete. Det låter bra. Men vem avgör om och när de är professionella? Är det utbildning som är kriteriet? Är det deras egen vilja att försörja sig på konsten? Eller är det någon jury som ska avgöra det? Nej, det här är inte lätt att avgöra. Det är inte heller lätt att avgöra vad som är kvalitet eller vad kvantiteten innebär för bedömningen. var jag på en debatt om detta här i . Jag minns att där var kravet att mer eller mindre alla som har genomgått högskoleutbildning och universitetsutbildning inom konsten skulle få en garanterad livslön av samhället. Man kan lugnt säga att det inte var populärt att jag inte ställde upp på den generella linjen. är det så som utskottet skriver; det är många politikområden som berör det konstnärspolitiska området. Vi talar om arbetsmarknad, socialförsäkring och skatteområdet. Detta har utretts tämligen , och jag är givetvis nyfiken på att höra från regeringsföreträdarna hur det går i diskussionerna. tog upp en hel del av pensionsfrågorna. Men jag uppfattade kanske inte direkt hur tidsplanen ser ut. När räknar man med att vara klar så att vi får se ett resultat här i kammaren? Jag gissar att man ska komma tillbaka hit för beslut. Det känns som att det finns en senfärdighet i det här. tog också upp dansarnas situation. Vi har dragit konsekvensen att så länge pensionsfrågorna inte är lösta så vill vi gärna se ett rådgivningscentrum för dansarna vi har en reservation om detta för att de eventuellt ska kunna gå vidare i ett annat yrke, ta en utbildning eller något annat jobb. Jag undrar också på vilket sätt regeringen kan komma med förslag som underlättar för konstnärer att till exempel vara småföretagare och att ha en egen firma. Det är också betydelsefullt för att minska administrationen. Förutom de här möjligheterna finns stödsystemen. Det är intressant att läsa hur utskottsmajoriteten behandlar förslaget om en översyn. Ni hänvisar till att det ankommer på den nuvarande stödinstitutionen om den anser att stödformer och regelverk behöver ändras eller resurser behöver tillföras att informera regeringen härom. Då undrar jag: Har regeringen ingen egen uppfattning? Kan man inte fråga andra inom branschen hur det här fungerar? Vi har också förhållandena kring upphovsrätter. Här finns uppenbara juridiska problem, inte minst eftersom det finns organisationer som inte får vara med. Så sent som har BONUS-presskopia avslagit en framställning om medlemskap från en organisation. Det innebär att den inte får vara med i tilldelningen av medel. Det är ingen huvudorganisation i sig som jag talar om, men den representerar ändå över 600 medlemmar. Jag undrar om majoriteten här anser att den därmed inte ska kunna få vara medlem i en organisation som har mer eller mindre monopol på att till exempel träffa skolkopieringsavtal. Vi har fört debatter om liknande ärenden tidigare. När det gäller samarbete med konstnärsorganisationer från samhällets sida så tror jag att regeringen i grunden måste tänka om och inte som av olika skäl kanske framför allt ideologiska bara samarbeta med en organisation per konstområde. För att få en bred belysning av ärenden är det viktigt att det också finns företrädare från olika organisationer i bidragsgivande myndigheter. När man sedan tittar på de bidrag som delas ut av är det frapperande att se att det finns en enorm övervikt för bidrag och stipendier till . Oberoende av vilket område jag tittade på det här går att få fram via går betydligt till . var ute och cyklade på . Av de konstnärer som man kan hitta via tror jag att det var en från och en från , och det är ju sammanlagt hundratals. Det går till i väldigt hög grad, i liten grad till och och i övrigt är det i princip nästan ingenting. Jag har också en uppgift som jag inte har hunnit kontrollera. Den säger att den tredjedel av konstnärskåren som är bosatt i får två tredjedelar av potten. Jag förstår mer än väl att det finns många konstnärer här i . Men jag är rädd för att man också har lärt sig att det är lättare att få bidrag här än att försöka komma fram ute i övriga landet. Det blir ett slags spiral. Jag anser att det här är ett problem som ständigt måste uppmärksammas för att hela landet ska vara begåvat med kultur av god kvalitet. Jag vill avsluta med att yrka bifall till reservation 2. Jag står givetvis bakom även övriga folkpartireservationer. 266 (): Jag börjar med att yrka bifall till reservation nr 1. Jag står även bakom övriga reservationer i betänkandet där vi finns med. Kulturpolitiken måste garantera mångfald, konstnärlig frihet och kvalitet och tillåta det experimentella och udda. Det har vi nämnt här . Alltför många sätter likhetstecken mellan institutioner och kulturpolitik när det i själva verket handlar om den enskilda konstnären. För att uppnå detta krävs en politik som minskar skatter, byråkrati och regler som missgynnar kulturskapare. Vi har förslag för att ge kulturskaparna goda och trygga förhållanden. Kulturarbetsmarknaden är problematisk. Försörjningssituationen för många konstnärer har försämrats. Dagens arbetsmarknadspolitik är oftast ett hinder för utvecklingen eftersom den inte i tillräckligt hög grad tar hänsyn till kulturskaparnas speciella villkor. Konstnärerna har generellt låga inkomster från sitt konstnärliga arbete. I genomsnitt kommer endast omkring en femtedel av inkomsten från detta arbete. Bildkonstnärerna är den konstnärskategori som har de lägsta bruttoinkomsterna. Även mycket låga inkomster beskattas med inkomstskatt. Därutöver ska egenavgifter och annat betalas. Konstnärernas låga inkomster medför att den höga beskattningen utgör ett hinder för flertalet att försörja sig på inkomsten från den konstnärliga verksamheten. Ofta behövs kompletterande inkomster från ytterligare arbeten. är ett av de länder som beskattar låginkomsttagare allra högst. Vi har ju träffat många konstnärer. har varit ute och träffat organisationer och enskilda konstnärer. De tvingas medge att det ibland också blir svarta pengar därför att det blir enklare så. Det är inte meningen att man ska känna sig driven till det på grund av att man får betala för mycket skatt. Låt oss titta på detta att de inte får avsättning för sina verk. Om ett företag köper inramade affischer för att pryda väggarna på arbetsplatsen i samband med att man byter möblemang och annat får man göra avdrag för det. Det räknas som inventarier. Däremot är inte inköp av konstföremål avdragsgilla för företag. Vi vill ändra på det. Företag bör få avdragsrätt för inköp av konst och för konstnärliga utsmyckningar. Det skulle innebära att fler människor får del av god konst på sina arbetsplatser som konstnärerna får större avsättning för sina alster. Det ger konstnärerna riktiga inkomster. Det är verkligen ett led i detta med kultur i arbetslivet. Cirka hälften av konstnärerna har sina arbetslokaler i eller i anslutning till bostaden. Med dagens inkomstskattelag är möjligheten till avdrag för arbetsrum mycket liten. Det är svårt att få detta godkänt i deklarationen. Det är många riksdagsmän som har försökt det också. Det går väl lite olika på olika håll i landet. Man bör alltså utveckla rätten till avdrag för arbetsrum och ateljéer som är speciella för just den här yrkesgruppen. De flesta småföretagare och konstnärer har svårt att leva på sina intäkter från den konstnärliga verksamheten. Det sade jag tidigare också. Förutom de höga skatterna måste man också få bort byråkrati och krångliga regler för momsinbetalningar och egenavgifter. Det är så krångligt att man ger upp innan man har börjat. Det har vi hört en del säga till oss. Regler som kringgärdar småföretagarna måste förenklas och avskaffas. Det gäller allmänt för småföretagandet. Jag vill peka på några förslag som kan göra livet lite enklare för konstnärerna. tillsatte regeringen en småföretagardelegation. Den lämnade en rapport med en massa bra förslag som dramatiskt skulle underlätta för småföretagen utan att ge upphov till ytterligare kostnader för staten. Det finns saker som man kan göra utan att det kostar mer. De presenterade 81 konkreta förslag till regelförenklingar. De flesta av de här förslagen är fortfarande inte genomförda. Jag skulle vilja uppmana regeringen att ta del av dem och genomföra dem. Det behöver som sagt inte öka kostnaderna i statsbudgeten. Detta gäller förstås också för konstnärerna. Man kan räkna upp en hel rad olika bidrag och ersättningsformer. Vi har föreslagit att man kanske borde titta över alla de här bidragsersättningarna och se om man inte kan hitta ett enklare system. Det gäller också mot bakgrund av det som tog upp om hur fördelningen av de här pengarna går till. Där finns det mycket övrigt att önska. Det finns många konstnärer runtom i landet, på , på , på och i , som aldrig får den uppmuntran eller den uppmärksamhet som de förtjänar. Vi borde kanske röra om lite i bidragsröran. Villkoren för de professionella konstnärerna ska vara sådana att de kan basera sin försörjning på sitt konstnärliga arbete. Det kan man inte upprepa nog . Det skulle ge ökade inkomster. Man skulle kanske inte vara så beroende av bidrag om man kunde få möjlighet att försörja sig på sitt arbete. Jag tror att det är det alla innerst inne vill göra. Två typer av ekonomiska förhållanden är karakteristiska för konstnärsyrket. Det ena är att etableringen tar himla , om man ens någonsin blir etablerad. Det andra är att inkomsterna är så ojämna över tiden. Det visar med tydlighet behovet av ändrade och mer individanpassade system för den här typen av yrken. Vi har ju diskuterat detta med idrottskonton. Men det här är kanske mer angeläget eftersom det rör sig om en livsstil. Det finns också många saker i sjukpenningssystemet och pensionssystemet som man skulle behöva titta över för att de ska fungera. Det gäller föräldraförsäkring, havandeskapspenning och arbetsskadeförsäkring. Det finns en massa sådana saker som man borde titta över. Det är krångliga system som gör att man inte riktigt kommer in i dem. Jag vill komma in på detta med pensionerna. Vi moderater har , och säkert tidigare också, ställt frågor och interpellationer i kammaren för att höra hur man ska kunna lösa pensionsvillkoren för skådespelare, dansare och sångare. För en månad sedan lämnade jag in en skriftlig fråga om när detta skulle kunna tänkas komma. Det har sagts att det skulle göras någonting. Då fick jag ett klart besked, nämligen att ärendet är under beredning. Jag hade frågat när det kunde tänkas komma ett förslag, men det fick jag inget svar på. Det är ett bekymmer med detta, och det måste lösas snabbt. Det har att göra med det som tog upp, nämligen att de som kanske borde gå i pension med den pensionstid som man hade tidigare nu går kvar på och andra ställen. Det gör att man ju inte heller kan nyanställa några. Det blir liksom ingen ny arbetsmarknad för de dansare, skådespelare, sångare och andra som utbildas . Det brinner alltså i knutarna för alla som är inblandade i det här på olika sätt. Jag har visat på en del av förändringarna av politiken som vi skulle vilja göra på en rad områden. De skulle innebära att arbetsförhållandena skulle bli väsentligt bättre för alla landets konstnärer. Avslutningsvis vill jag dock betona att det är självklart att konstnärerna bör kunna basera sin försörjning på ersättning för utfört konstnärligt arbete och inte på bidrag. Därmed tillförsäkras också kulturen det oberoende som efterfrågade. 267 (): Förutsättningar måste skapas för att kulturskaparna ska få drägliga livsvillkor och möjligheter att utöva sin konst utan att ekonomiskt stå på ruinens brant. är det många yrkeskonstnärer som har svårt att klara sitt uppehälle. Det här har jag tillsammans med många andra tidigare påtalat i olika debatter. är stödformer och försäkringsvillkor så utformade att de inte är anpassade efter konstnärernas speciella arbetsvillkor och livssituation. Det är ju oerhört viktigt. För att vi ska nå en kulturell frihet och mångfald i måste dessa brister uppmärksammas och justeras. Den konstnärliga friheten är en förutsättning för ett livskraftigt kulturliv, och det är viktigt att kulturpolitiken, inklusive konstnärsstöden verkar stödjande men inte styrande. Konstnärernas arbetsmarknad skiljer sig från situationen inom de flesta andra yrken. Om fast arbete är det vanliga på arbetsmarknaden i stort är arbetena inom kulturområdet ofta tillfälliga. råder det en långvarig och strukturell obalans mellan utbud och efterfrågan, något som man också måste fundera över. Utredningar visar att de statliga ersättningarna och bidragen har ökat väsentligt i betydelse för de yrkesverksamma konstnärerna och deras möjligheter att ägna sig åt sitt konstnärliga arbete. Pensionsreformen som genomfördes fick konsekvenser som definitivt inte tar hänsyn till hur det ser ut för konstnärer inom bland annat dans- och musikområdena just på grund av dessa yrkens speciella karaktär. Det här har utskottet diskuterat och lämnat sitt yttrande om i ett betänkande. Genom att nu samtliga aktiva år ska finnas med i beräkningen och inte enbart de 15 mest lönsamma åren drabbas man hårt. Pensionerna för de fria grupperna måste få en lösning. En särskild utredare har utrett saken och lämnat en rad förslag inom flera av de områden som rör konstnärernas villkor i sitt betänkande Konstnärerna och trygghetssystemen. Många av förslagen är definitivt värda att på allvar fundera över. Den stora fråga som jag ställer mig är: Vad händer med alla dessa förslag? Det duger inte att ännu en utredning genomförs utan att den får någon form av uppföljning i konkreta förslag från regeringen och Socialdemokraterna. Socialdemokraterna har tagit på sig för att komma med förslag på hur trygghetssystemet för konstnärlig verksamhet ska utformas vad gäller både tillämpningen och lagstiftningen. utlovar Socialdemokraterna, och också sannolikt i kammaren, för man har ju ingen representant i utskottet att dessa frågor har en central plats i regeringens dagordning inom . Min retoriska fråga blir då om så inte har varit fallet tidigare. Var har frågan legat och funnits? Den här frågan är ju inte ny. Den torde rimligen vara välbekant, åtminstone för den här församlingen. Det är ju inte första gången som frågan är uppe för behandling både i utskottet och här i kammaren. Så min fråga till Socialdemokraterna är: När kommer det ett förslag i frågan? berättade om ett svar från kulturministern som hon hade fått för en månad sedan. Men jag vet att brinner för de här frågorna. Och jag tror att har väntat sig att få frågor om det här från oss och att det finns något med en månad . Finns det någonting och när kommer ett förslag från regeringen? Som jag tidigare påtalat är det få yrkesverksamma konstnärer som klarar sitt uppehälle enbart på inkomsterna från sitt konstnärliga yrke. Många måste ha ett annat arbete bredvid sitt konstnärsskapande. Konstnärernas bruttoinkomster är mycket låga, särskilt med tanke på att majoriteten har en högskoleutbildning bakom sig. Och bland de olika konstnärsgrupperna är det bildkonstnärerna som har de lägsta inkomsterna. Det är också så att för att öka konstnärernas möjligheter att försörja sig på sin konstnärliga verksamhet och minska behovet av så kallade brödjobb finns ett antal statliga stöd och ersättningar. Dessa ges oftast, fru talman, i form av projektbidrag eller arbetsstipendier. De fördelas till största delen av . Tendensen har varit att stöden ges i allt högre belopp till allt färre konstnärer. Ett annat exempel är den så kallade inkomstgarantin för konstnärer. Man kan ju ifrågasätta om det är rimligt att ca 150 konstnärer ska få en livstidslön eller om det vore bättre att sprida stödet till fler. Jag menar inte då att det ska vara korta stipendier utan det ska vara fråga om långtidsstipendier på kanske . anser att det behövs en översyn av de nuvarande stödformerna. Det här förslaget stöds av , och det är bra. Majoriteten i utskottet anser att det räcker att själv går igenom de stödformer som man har att hantera. Det här har varit inne på tidigare. Detta är ett arbete som man självklart har att ansvara för som myndighet, att gå igenom och kontrollera: Blev det som vi hade tänkt? Hur klarade vi kvaliteten och vårt uppdrag? Det ska ju göra. Men det är inte det detta handlar om. Nej, det anser är att det behövs en översyn av de nuvarande stödformerna, av hur stöden delas ut och också av grunderna för detta. Jag kan då konstatera, med viss tillfredsställelse, att utredaren i betänkandet Konstnärerna och trygghetssystemen, är inne på precis samma linje. Det handlar, fru talman, om att vi ser till att ha en lagstiftning, ett regelverk, som stöder yrkesverksamma konstnärer så att de så långt möjligt är ska kunna försörja sig på sin konstnärliga verksamhet. För mig och är detta en självklar rättighet, och det gäller inom de flesta andra yrkesområden. Jag ser fram emot anförande, där frågor och kommentarer kring de här reservationerna kommer att tas upp. Jag står, fru talman, självklart bakom samtliga reservationer där finns med, men yrkar här i kammaren bifall till reservation 4 under punkt 3. 268 (): För att jag ska locka fram alla hungriga vargar kan jag erkänna att jag är vikarie i den här debatten. Jag är här i stället för som skulle ha deltagit, men som inte kan delta. Jag tycker att vår ordförande i utskottet, , var ännu ärligare än vanligt när han sade att det här är en komplicerad fråga och att det är lätt att efterkräva lösningar. På s. 5 i betänkandet kan man se alla utredningar och betänkanden som har gjorts på området. Det är säkert en massa kloka utredare som har gått igenom dessa konstnärsfrågor . Trots det kvarstår en del problem när det gäller hur man ska uppnå visionen att professionella konstnärer ska kunna försörja sig på sitt eget arbete. Det är alltså ingen alldeles lätt uppgift. Man kommer in på en hel rad olika områden som vi inte har kompetens att bestämma över. Vi hade en debatt där man i elfte timmen kom på att det kan uppstå problem när man fattar vissa beslut. Jag vill påminna församlingen om att inte stod bakom pensionsuppgörelsen. Vi kan tycka att det är mycket märkligt att man inte redan då, när man genomförde reformen med premiepensioner och annat, insåg att det fanns dansare som gick i pension vid en viss ålder eftersom man inte orkade dansa tills man blev 65. Det är inget nytt problem. Det har funnits . Jag tänker inte ta ansvar för en, som jag fortfarande tycker, märklig pensionsuppgörelse som skapar många problem för många människor, inte minst för de konstnärligt aktiva. De partier som stod bakom pensionsuppgörelsen har kanske ett särskilt ansvar för att hitta lösningar. Helt ärligt kan jag säga att om det är någon fråga som vi i har drivit väldigt hårt så är det denna. Jag tror att jag sade detta i ett debattinlägg i ett annat betänkande. De som finns inom den konstnärliga sektorn, arbetar på en teater, en institution som är statligt finansierad eller i en fri grupp ska ha exakt samma rättigheter och skyldigheter som alla andra. Vi i utgår ifrån att de pengar som krävs kommer fram, så att vi kan säga: Ni behöver inte skära ned på er konstnärliga verksamhet. Ni kommer att få samma möjlighet att betala in premiepensioner och tilläggspensioner som alla andra. Vi utgår ifrån att den arbetsgrupp som är tillsatt och som hade sitt första möte jag är tveksam till om det är möjligt, för de har ju inte kommit speciellt långt kommer med en lösning som gör att även de som arbetar inom den här sektorn ska känna att man kan gå i pension och ha en rimlig ersättning. Vi får inte tvinga de olika institutionerna att ta verksamhetspengar eller lägga ned verksamheten för att man ska ha råd att betala in pensionspremier. Det är inte rimligt. Vi hävdar att det finns en diskrepans mellan de ersättningar som har gjorts till de här institutionerna. Vi hävdar att det finns en viss diskrepans mellan deras möjlighet att stå för sina pensionsåtaganden och andra institutioners. Det måste åtgärdas, och det jobbar vi stenhårt på. Jag lovar inte att vi kommer att lyckas, men vi jobbar på det. Vi yrkar bifall enbart till reservation nr 9 under punkt 10 som handlar om könsindelad statistik. pratade i sitt anförande om att det inte minst i de här frågorna krävs ett genusperspektiv. Detta är väl ett av de få områden där man kan säga att det finns ett visst försprång för kvinnor. Kvinnor konsumerar och har ett försprång när det gäller kulturella aktiviteter. finns misstanken och man kan åtminstone om man tittar på de största institutionerna se att det är väldigt många gubbar, eller män. Om man kommer upp i hierarkin är det som vilken organisation som helst. Det är männen som har makten. Vi tycker att det är märkligt att det inte finns en könsindelad statistik som gör att man faktiskt kan titta på hur det ser ut inom de olika områdena. Svaret att vi utgår från att , om man finner att det behövs, tar fram en sådan könsindelad statistik tycker vi är mycket märkligt. Det finns en reklam i TV som säger att den som har kunskap vet mer. Det är väl anpassat till att man ska vinna på tipset. Om man nu vill lyckas med att bryta könsstrukturerna även inom kulturområdet är det viktigt att man vet vad man pratar om, och att man inte bara tror att det är på ett visst sätt. Det är fullt rimligt att man lägger in könsaspekten så att man kan se hur kulturen fördelas på kvinnor och män, både vad gäller utövande, de som är kulturarbetare och vad gäller chefskap inom organisationer. Jag kan ställa en retorisk fråga: Varför yrkar inte ni andra bifall till det? Tycker inte ni att det är viktigt att veta vilka förutsättningar män och kvinnor har inom kultursektorn?