prot · GS0923 · 2004-10-29 00:00:00 — Men om regeringen framhärdar i att förlägga flygskolan till Malmen finns det tvärtom stor risk för att försvaret inte längre har råd att behålla flygskoleutbildningen i . I så fall kan vi också glömma möjligheten att till och , som regeringen har pekat ut, få en europeisk flygskola förlagd. har redan lokalt talat sig varm för det och i princip utlovat 1 000 nya arbetstillfällen. Det står alltså mycket på spel. Med detta i åtanke är det ännu mer viktigt att i det här läget inte kasta ut 250 miljoner eller kanske uppemot 500 miljoner när alla kostnader för en flytt till är medräknade. Jag har här en viktig poäng. Låt mig få påminna om att förut med hänvisning till att kostnaderna blivit för stora har ändrat beslut som har tagits. , 2000, skulle specialflyg flyttas från Malmen till . Det kom att kosta , och då ändrade man riksdagsbeslutet bland annat med hänsyn till kostnadsaspekten. Jag vill mena att det även här är läge för att innan man har satt i gång med att bygga plattan och hangaren tänka till och pröva om det verkligen inte finns en majoritet i riksdag för att bättre använda våra skattepengar. Detta är den fråga som jag kommer tillbaka till. Det måste finnas bättre sätt att lösa den här frågan, och jag ser fram emot att i nästa omgång få svar på frågan om detta är ett rimligt sätt att använda pengarna på. 14 (): Försvarsministern gömmer sig lite grann bakom det dåliga beslutet i 2001. Det har ju i efterhand ur statsvetenskaplig synpunkt analyserats hur det beslutet kom till och belysts vilka sakliga konsekvenser det har och då blivit rubricerat som ett av de kanske sämst underbyggda riksdagsbeslut som har tagits. Det händer förvisso att ibland tar felaktiga beslut, men man brukar när regering eller partier inser detta kunna korrigera sådana beslut. I det här fallet såg regeringen att det inte gick att effektuera beslutet om förläggning till någon av de kvarvarande flottiljerna. Man fick då så att säga kreera en egen abrovink, som gick ut på att det i skulle gå bra, med förläggning som en avdelning under en flygflottilj i . Det var dock så att säga lite kreativt att göra den tolkningen. Jag har en fråga till försvarsministern. Om försvarsministern nu tar del av den proposition som lade fram som försvarsminister och går igenom argumentationen i den, undrar jag vad i den propositionen som inte står sig i relation till alternativet Malmen. Försvarsministern borde kunna säga sig att det här är ett typiskt sådant beslut som bör korrigeras. Om försvarsministern inser att det bakom ett sådant här agerande ligger en politisk majoritet är min fråga: Varför genomför man inte det? Sedan har försvarsministern rätt i att sådana här frågor inte ska behandlas i utan ska åvila regeringen. Försvarsministern borde ha lagt fram förslag om att den här typen av frågor ska hanteras av regeringen helt vid sidan av den här försvarspropositionen. kom den tyvärr att läggas fram här och har tydligen blivit föremål för något konstigt spel i försvarsutskottet igen. Jag är lite förvånad över att det inte skulle kunna råda politisk enighet om att när det gäller Försvarsmakten som myndighet fattas sådana här beslut beträffande lokaliseringar av regeringen. Jag tycker att det är olyckligt att man på den punkten drar tillbaka propositionen. Men vi får väl se vad som händer. 15 Försvarsminister (): Jag vill först till säga att Försvarsmakten inte har en dålig ekonomi utan att vad det handlar om är att regeringen konstaterar att säkerheten för oss medborgare i samhället behöver stärkas. De hot som vi har riktade mot oss är inte militära hot riktade mot från en annan stat utan vi har en annan hotbild, som innebär att vi måste stärka det civila samhällets krishanteringsförmåga, inklusive polis och rättsväsende. Då blir naturligtvis inte uppgiften likadan och kvarvarande i Försvarsmakten. Det ska vi återkomma till vid behandlingen av försvarspropositionen. Däremot är läget sådant att vi inte bara kan säga att vi har hur mycket pengar som helst till vårt förfogande utan måste vara noga med pengar. Där instämmer jag med . Då är det så här: Ett beslut är fattat i om att regeringens förslag inte var bra. Det blev överkört. Jag tycker naturligtvis att regeringen har gjort en bra bedömning från början, men däremot är det ganska viktigt att regeringen hittar en ny lösning. Det har regeringen gjort, och vi håller på att genomföra den. Det är en lång process med miljöprövning, och det har visat sig att det kommer att gå, men det tar tid att få fram delbeslut. har verksamheten satt i gång vid Malmen och fungerar bra enligt alla uppgifter i de moment som går att genomföra på det sättet. Att nu bestämma att vi ska flytta och ändra en gång till skapar inte säkerhet och trygghet för en svensk flygskoleverksamhet, som för övrigt en utredning har prövat och visat är mer effektivt att driva själv än att köpa utomlands. Den bedömningen kvarstår. Däremot finns det naturligtvis en mängd olika lokala aktörer som talar om hur dåligt det här beslutet, att inte få vara i , är gentemot Malmen. På hemmaplan har man sagt till att det skulle kosta 40 miljoner att finnas kvar i . Jag kan bara tala om att en del som måste till är att vi måste ha ett nytt flygledartorn, och det prövade man redan vid den gamla lokaliseringen. Det kostar 80 miljoner. På det här sättet är det nog: Man talar lokalt för de fördelar som finns, och sedan visar det sig att bilden inte är så enkel. Jag gör bedömningen att vi nu får se till att flygskoleverksamheten får ro att utvecklas och att vi inte ändrar detta en gång till. Det är också min bedömning att den verksamheten kommer att fungera bra. Jag vet inte vad vi ska lära oss, , av både flygskoleärendet och av det faktum att när det kommer till kritan tycks det vara mer regionalpolitik det handlar om i försvarsbesluten än vad det är vi får för verksamhet för pengarna. Det kan både och jag behöva fundera över, för det är inte en lycklig utveckling för försvaret. 16 (): F 16 finns inte kvar längre, men , som döps om till Luftstridsskolan, har haft flygutbildning för officerare . Det sägs att det är politiskt omöjligt att föra fram . Jag är övertygad om att det finns goda förutsättningar för att få en klar majoritet här för . Det fruktansvärda som hände är en påminnelse om att vi behöver ett starkt försvar inklusive ett effektivt luftförsvar av och . Om vi förlägger flygskolan till får vi en snabb incidentberedskapsplacering eftersom det i utgångsläget då finns tillräckligt med teknisk kapacitet, räddningskapacitet och fälthållningskapacitet på plats. Mycket står på spel. Försvaret har en mycket svår ekonomisk situation. Då måste vi fundera på hur varenda krona används. Om vi inte stoppar planerna på flygskolan i riskerar vi i förlängningen att förlora hela den svenska flygskolan. Försvarsministern har inte kommenterat de uppgifter jag har fört fram om att den totala kostnaden, när alla räkningar är betalda, kommer att hamna på 500 miljoner ½ miljard. I stället håller försvarsministern fast vid 174 miljoner. Är det så? Jag vill gärna ha den frågan helt klarlagd. Försvarsministern säger att flygledartornet skulle medföra problem. Men det står ju i försvarspropositionen att det ändå ska byggas om, så den saken är redan klar. Det finns allt att vinna på att låta förnuftet segra. Än är det inte för sent att göra det i den här frågan. 17 Försvarsminister (): , det är så här: Ett stort försvarsbeslut om en omställning av försvaret är ett komplext beslut. Det handlade om i runda tal 40 miljarder förra gången, och det var viktigt att man fick en bred uppgörelse som höll över behandling. Det gick på alla punkter utom i den här delen om flygskolan. Då handlar det om att efter att ett sådant nederlag har skett på en punkt måste man också vårda det och se till att man gör det bästa möjliga av läget. Det gjorde regeringen när man hittade en ny lokalisering till Malmen, som har andra fördelar som man också ska glädjas över vad gäller den lokaliseringen. Det är inte bara nackdelar. Det finns fördelar i och med att man kan samordna utbildningen kring helikopterverksamheten med den andra flygskoleverksamheten, och man finns också på ett ställe där det finns en stark flygtradition med kompetens lokalt att använda i utbildningen. Det är där vi står . Att nu ändra tillbaka en gång till finns det inte förutsättningar för. Då skulle det ha funnits andra punkter och bredare uppgörelser så att man kan vara säker på att inte bara tappar humöret och undrar vad regeringen sysslar med mer än att obstruera på försvarspolitikens område och obstruera över de beslut har fattat. Det är väl så också, , att jag en gång vad gäller kd har haft förhoppningar om att vi skulle kunna få en bred uppgörelse inför det kommande försvarsbeslutet. Det blev inte möjligt. plockar nu ut en del och säger att vi kanske kan bli överens om den, men på försvarsområdet krävs det mycket större och bredare uppgörelser som håller över än uppgörelser om bara en del i det hela. Jag är övertygad om att det finns kostnader i det hela. De 250 miljonerna kommer också att innebära en del kostnader som annars hade varit nödvändiga för helikopterverksamheten. Sammantaget hoppas jag att det nu ska bli ett bra beslut som genomförs. Överläggningen var härmed avslutad. 9 § Svar på interpellation 2004/05:55 om försvarets snabbinsatsförmåga 18 Försvarsminister (): har ställt två frågor om utvecklingen av den snabbinsatsstyrka som regeringen beskriver i försvarspropositionen. Först frågar han vilka åtgärder jag avser att vidta för att styrkan ska kunna användas på det sätt som EU avser. Sedan frågar han vad jag ska göra för att undanröja eventuella motsatsförhållanden mellan utvecklingen av en snabbinsatsstyrka med flera länder och en fortsatt utveckling för att få kapacitet motsvarande en nationell snabbinsatsstyrka. Låt mig först kort beskriva vad som har skett . Försvarsmakten har tagit fram ett koncept för hur en snabbinsatsstyrka kan organiseras och fört diskussioner med sin finska motsvarighet. Statsminister och hans finska motsvarighet har gemensamt uttalat sin vilja att söka samarbete med . Därför har kontakter med tagits, och diskussioner om ett eventuellt samarbete pågår. Utvecklingen av snabbinsatsförmåga förutsätter även samarbete med andra nationer, exempelvis vad avser ledning av styrkan vid en insats. Inriktningen är att , vid den kapacitetskonferens som äger rum i samband med GAERC, indikera vilka bidrag vi avser att ge och med vilka länder vi ska samarbeta. Därefter kommer arbetet att fortsätta vad avser styrkans närmare utformning samt planering vad avser rekrytering, utbildning och övning med mera. Det återstår fortfarande en del arbete innan EU:s ståndpunkt är klar. första fråga handlar om hur en svensk-finsk snabbinsatsstyrka ska kunna leva upp till de tidskrav som finns på EU:s snabbinsatsförband. Enligt det koncept som är framtaget inom EU ska en styrka kunna påbörja sitt uppdrag i missionsområdet senast efter att EU beslutar om en insats. Dessa tidsramar ställer krav på hög beredskap, en effektiv nationell beslutsprocess och inte minst tillgång till en hög förmåga till strategiska transporter av styrkan. Förmågan till strategiska transporter är bristfällig inom hela EU. De svenska och finska försvarsmakterna analyserar olika möjliga alternativ för att bidra till att avhjälpa denna brist. Försvarsmakten har fått i uppdrag att i samband med budgetunderlaget redovisa hur myndigheten avser att förbättra förmågan till strategiska transporter. Försvarsmakten planerar nu hur snabbinsatsstyrkan ska utformas. I det fortsatta beredningsarbetet utgår jag från att frågan om hur den svensk-finska styrkan organiseras och utrustas bevakas och hanteras på ett sätt som gör den effektiv och användbar. Avseende andra fråga anser jag inte att det finns ett motsatsförhållande mellan att sätta upp en gemensam snabbinsatsstyrka med och andra nationer och att utveckla kapacitet för en svensk styrka. Regeringen redovisar i försvarspropositionen att det svenska engagemanget i en gemensam snabbinsatsstyrka är ett långsiktigt åtagande. Det är regeringens uppfattning att vi även ska fortsätta att bidra till multinationella styrkor, även om vår kapacitet avseende snabbinsatser skulle öka ytterligare. Det finns ett politiskt värde med multinationella snabbinsatsstyrkor, då de tydligt visar att krishantering är en angelägenhet för alla medlemsstater. Kapacitet motsvarande en nationell snabbinsatsstyrka bidrar till en hög grad av handlingsfrihet, där vi kan avgöra med vilken del av resursen vi vill bidra i EU:s framtida operationer. Det kan variera från fall till fall. 19 (): Det här är en av de kanske viktigaste och mest framåtsyftande punkterna i den nu liggande försvarspropositionen. Försvarsberedningen skrev att det är det enskilt viktigaste bidrag som kan delta med på den internationella arenan. För inte så länge sedan samlade överbefälhavaren sina chefer i Försvarsmakten och förklarade att i stort sett allt kan prioriteras bort utom det svenska deltagandet när det gäller snabbinsatsförmågan. Jag vill naturligtvis tacka för svaret, men dessvärre är det inte riktigt så tydligt som jag hade önskat. Ministern säger i sitt svar samma sak som egentligen står i propositionen angående detta. På s. 73 står att regeringen bedömer att det nu planerade samarbetet med avseende utvecklandet av en multinationell snabbinsatsstyrka är ett långsiktigt åtagande. Men redan i den följande meningen sägs att på bör kapacitet motsvarande en svensk snabbinsatsstyrka organiseras. Detta medför att min fråga till försvarsministern kvarstår: Har en ambition att organisera en egen så kallad battle group eller inte? När det gäller på lång sikt räknar man enligt regeringens proposition med att , alltså efter att man kan organisera en styrka tillsammans med andra skandinaviska länder, ha kapacitet att inrätta en helt egen svensk snabbinsatsstyrka. En multinationell styrka kommer att vara sämre än en nationell. Detta hänger samman med att när flera länders försvarsmakter ska mötas krävs en helt annan samövning och helt andra förberedelser än vad fallet är med en nationell lösning. Därtill ska också läggas den osäkerhet och möjliga fördröjning som ligger i att flera länders politiska instanser ska enas om bidraget och insatsen. De språkliga och kulturella skillnader, de skillnader som finns i stabsmetodik med mera, kommer att sätta frågetecken för den operativa förmågan hos en multinationell stridsgrupp. Jag förvånas något över det svar som min interpellation fått. Jag uppfattar försvarsministern så att även om skulle få egen kapacitet att organisera styrkan vill man trots detta göra insatser multinationellt, det vill säga tillsammans med andra i ett och samma förband. Att man vill ha en egen kapacitet och också en kapacitet tillsammans med andra kan dock bli så svårt och så dyrt att det resulterar i att inte förmår göra vare sig det ena eller det andra. 20 Försvarsminister (): Till viss del har rätt när han säger att det här är en viktig del av inriktningen för försvarets utveckling den kommande perioden. Den är viktig för den internationella förmågan, men den är också viktig för att driva på utvecklingen och få fram vårt eget svenska insatsförsvar. Det är en viktig komponent i det hela. Jag vill också säga att vad som i längden kommer att vara det allra viktigaste på det internationella området, om det är snabbinsatsförmågan eller det långsiktiga fredsfrämjande arbetet, vet vi inte . Förmodligen behövs båda i något slags kombination. Jag är dock mycket mån om att säga att det inte bara är snabbinsatsen på det internationella planet som är det positiva och viktiga. Inte minst har utvecklingen i till exempel och visat att det efter en snabb insats krävs ett mycket långsiktigt arbete för att verkligen uppnå stabilitet och fred i ett område. Resursen med snabbinsatsförmåga är betydelsefull, och därför är det viktigt att vi får så stor kapacitet som möjligt. Regeringen har gjort bedömningen att vi till 2008 inte klarar av att få det annat än tillsammans med andra länder. Men det är korrekt att vi ska ha en kapacitet som motsvarar en egen förmåga. Jag tycker att det är ett riktigt mål. Hela omställningen av vårt försvar handlar om det. Däremot, och där vill jag vara bestämd, ska vi aldrig operera i en egen formation. Den tiden är förbi när det svenska försvaret i internationell krishantering trodde att det kunde vara ute och slåss på egen hand med eget språk och egna värderingar och normer. Krishanteringen är internationell och måste förberedas och övas. Därför handlar mycket av det framtida arbetet om hur vi kan operera tillsammans; det gäller utrustning, taktik och liknande inom den verksamheten. Det är en viktig del i internationaliseringen. Den processen är redan inledd. Det var inget misslyckande när tillsammans med fransmännen deltog i Bunia i just i en europeisk snabbinsats. Där kunde vi göra mycket bra ifrån oss, trots att vi slogs tillsammans med fransmän som har ett helt annat språk, en helt annan tradition och en helt annan kultur. Vi har lärt oss mycket av det, och fransmännen har också lärt sig av samarbetet med oss, vilket ständigt vidimeras i de bilaterala kontakter vi har efter den händelsen. Det är alltså viktigt för europeisk krishantering att vi lär oss att arbeta tillsammans. Det är endast så unionen kan visa att det inte bara är några få stora stater med en stark militärmakt som kan engagera sig när FN ber EU om det. Hela unionen kan engagera sig. Därför är det viktigt att bygga upp arbetet gemensamt. 21 (): Det är intressant att höra försvarsministern säga att också de övriga långsiktiga internationella insatserna är viktiga, inte minst mot bakgrund av att det bland annat är just de som får stryka på foten när snabbinsatsförmågan ska organiseras. Detta framgår också av propositionen. 2007 kommer att ha en kapacitet motsvarande 1 700 soldater utomlands. Ca 1 100 av dessa beräknas åtgå till snabbinsatsstyrkan, vilket gör att de övriga långsiktiga åtgärderna får en numerär som i princip blir hälften av den som gäller , 600 personer. Jag känner respekt för det försvarsministern säger om att det är svårt att nå målet, särskilt inom den ekonomiska ram som regeringen har valt, att sätta upp en egen kapacitet till 2008. Men hela min frågeställning handlar om att om man 2008 har en gemensam styrka med och och ska ha en egen kapacitet, hur mycket pengar kommer då den svenska försvarsmakten att bränna här? Alla de pengar vi satsar på samövning och på att få en kompatibel materiel mellan och och så vidare kommer ju, om man väljer ett eget koncept efter 2010, åtminstone till en del att vara satsade i onödan. Jag konstaterar att jag inte riktigt får håll på ministern när det gäller huruvida ska ha en egen så kallad battle group, bataljonsstridsgrupp, eller inte. uttryckte försvarsministern det som att naturligtvis aldrig ska vara i en egen formation, men vad betyder detta? I det praktiska fallet blir det naturligtvis inte så att man skickar en bataljonsstridsgrupp och fattar beslut om detta i ministerrådet och i . Man kommer att skicka flera stycken. En bataljonsstridsgrupp räcker ju knappt till att betvinga en styrka motsvarande ett kompani, ca 250 man. Alldeles oavsett om organiserar en egen bataljonsstridsgrupp eller inte är det alltså självklart att vi kommer att samverka på mycket nära håll med andra länder. Om försvarsministern är oroad över att detta inte blir tillräckligt multilateralt tror jag att jag kan lugna henne på den punkten. Men återigen: Om når kapaciteten att ha en egen bataljonsstridsgrupp, ska vi i så fall sätta upp en sådan, och ska den i så fall få sättas in i det skick som den har blivit organiserad? 22 Försvarsminister (): Jag ska se om jag nu kan vara tydligare för . Det jag först och främst säger här är att alla delar i konceptet inte är utklarade av den europeiska unionen. Det gör att en del av de frågor som vill ha svar på kan jag inte ge svar på . Det kan nämligen visa sig att man gemensamt ändrar sig. Det har varit rätt många förskjutningar kring EU:s snabbinsatsförmåga sedan konceptet blev lanserat, och jag håller inte för osannolikt att det kan bli några till innan vi är färdiga. Hur man ska vara på plats och hur detta ska gå till kommer alltså EU att bestämma. Det kommer att vara kriterier som alla länder som ingår i en förmåga måste hålla sig till. Detta måste vi anpassa våra nationella beslutsprocesser efter om vi vill vara med i snabbinsatser. Detta gäller inte bara utan också andra länder. Sedan är det riktigt att vi inte kommer att ha en full kapacitet 2008. Vi kommer att kunna klara delar av det som ingår i en snabbinsatsförmåga ja. De andra delarna kommer andra länder att erbjuda. Det är inget som hindrar att vi då ser till att vi också klarar av de komponenterna inte för att säga att vi då inte är intresserade av utan för att vi då kan ingå med de komponenterna i en annan formation tillsammans med andra länder. Det är så jag ser det: Dessa snabbinsatsförmågor som ska användas internationellt kommer alltid att arbeta i internationella formationer och behöva övas och tränas för det. Jag säger egentligen samma sak som min nederländske kollega. Han har sagt att efter erfarenheterna från ska aldrig stå ensamt i en konflikt och ensamt svara för FN:s, EU:s eller någon annans uppdrag. är ungefär dubbelt så stort som och har naturligtvis större militära resurser, men de kommer aldrig att forma en egen grupp. De tankarna och erfarenheterna tillsammans med ihärdighet när det gällt att också små länder ska kunna delta har lett till att man inom EU säger att det ska handla om multinationella formationer. Det är det EU ska inrikta sig på. Därmed ställs naturligtvis krav på att man ska kunna operera tillsammans. Jag tror inte att EU:s militärer och erfarna rådgivare på området skulle säga ja till att EU ska uppträda i multinationella formationer om man ansåg att det var mindre effektivt. Jag anser att det är efter den delen vi ska bygga de fortsatta koncepten. Min avsikt är alltså att aldrig ska operera ensamt. 23 (): Nej, det finns nog ingen som helst risk för det, som sagt, eftersom flera stridsgrupper kommer att organiseras och operera tillsammans. Jag märker en viss paradox i den argumentation som försvarsministern just nu framför. Hon säger att EU:s inriktning är mycket klar: Det ska vara multinationella formationer. I nästa stund säger hon att ska vi träffas och besluta om vissa delar, men det finns en massa detaljer som ska lösas efter det. Hon betonar också att EU:s ståndpunkt inte är klar. Man får bestämma sig för en verklighetsbeskrivning. Alldeles oavsett om EU:s ståndpunkt är mer eller mindre formerad måste dock ha en uppfattning om vad vi vill på det här området och vad vi tror är de bästa lösningarna, både med avseende på det politiska samarbetet och inte minst med avseende på de operativa förmågor som detta förband måste ha. Det här är ett förband som ställs inför de allra svåraste uppgifterna, mycket svårare uppgifter än vad tidigare svenska styrkor varit inblandade i när det gäller internationell krishantering. Detta med EU:s ståndpunkt och att man till syvende och sist, när EU har låtit klubban gå i bordet, måste anpassa sig till de krav som EU ställer upp föranleder mig att kommentera det som ministern avslutade med, nämligen att hur vi gör i de enskilda insatserna kan beslutas från fall till fall. Jag menar att med de tidsmarginaler som gäller i detta sammanhang finns det inga möjligheter att i ett enskilt fall formera stridsgruppen innan den sätts in. Avslutningsvis tycker jag att försvarsministern underskattar de svårigheter som finns i multinationella styrkor. Det är ingen händelse, herr talman, att såväl Försvarsberedningen som Försvarsmakten har sagt att bör sträva efter att kunna ha en egen battle group, och detta av operativa skäl. 24 Försvarsminister (): Det är riktigt att EU har bestämt grundkonceptet, och det är detta man ska leverera till .