prot · GR0999 · 2004-04-21 00:00:00 — Jag tror att man på är så kompetent att man lyssnar på länsstyrelserna och på vad som händer runtom i landet. Men det är nog också bra att det finns ett litet avstånd från det område där de här sakerna sker. När det gäller sådana här infekterade frågor kan det vara bra om besluten inte tas på i utan en bit därifrån. 7 () replik: Jag delar uppfattning på en punkt: Det är synd att inte regeringen vill, vågar eller kan delta i denna debatt mot bakgrund av den uppmärksamhet den får. Men där slutar också överensstämmelsen mellan och i den här frågan. säger att det inte går att säga hur detta tar, och så fyller han på med att det ska göras en grundlig översyn. I min värld innebär detta att det snarare är än vi talar om, om det över huvud taget blir något. Att det inte kommer är alldeles uppenbart, för det tål inte samarbetspartiernas överenskommelse. Här har man återigen sålt ut sig på det politiska altaret. Sedan säger att man vill lyssna till människor i vargtäta områden. Men det är ju exakt detta som regeringen inte gör, och inte samarbetspartierna heller! Om ni ägnade lite engagemang åt att lyssna till de människorna skulle ni ansluta er till den reservation som vi tre borgerliga partier står för och som överensstämmer med vad lade fram i sitt förslag. Sedan, fru talman, var detta oerhört klargörande på en punkt: litar alltså inte på landets länsstyrelser. De är inkompetenta att ta ansvar för och ge besked i den här typen av frågor mycket intressant, må jag säga! 8 () replik: Först vill jag konstatera något som gläder mig: Det är bra att vi i alla fall är överens om något, . Det är ju inte alltid så. Jag förstår inte att dristar sig att säga att jag skulle påstå att landets länsstyrelser är inkompetenta. Det gör mig verkligen ledsen. Det har jag inte sagt. och vi lyssnar av. Vi vet att det finns oerhört mycket kunskap i landets länsstyrelser och bland dem som jobbar med de här frågorna. Vi lyssnar av, och vi har en dialog. Att man fattar vissa beslut på central nivå behöver inte betyda att man inte tar vara på all den kunskap som finns ute i landet hos intresseorganisationer, rovdjursorganisationer och jägarföreningar. Det är viktigt att vi har den här dialogen och att vi har respekt för varandra. Vad jag menar är att när det är väldigt infekterade frågor dras man med, och då kan det vara svårt att fatta beslut, kanske i , därför att opinionen är av den arten att det blir svårt. Därför är det nog bra att sådana här känsliga beslut kan tas av eller att man tar dem centralt. Jag tror faktiskt det. Sedan tror jag att vi måste göra mycket för att förebygga. Vi måste ha informationsinsatser. Vi måste kanske också öka polisens resurser när det gäller att förebygga och förhindra illegal jakt. Det är en diskussion som pågår här . För att vi ska få en bra rovdjurspolitik tror jag att det är viktigt att det finns respekt och att vi visar att samhället för in resurser. 9 (): Betänkandet vi behandlar handlar om skyddsjakt. Som ingång i mitt inlägg vill jag säga att det är oerhört viktigt att vi har värnandet om den biologiska mångfalden som grund i diskussionen. Jag anser att varje generation har ett ansvar för att lämna över lika många arter i hage som vi mottog när vi kom till jorden. Detta måste vi ha som mål och som grund i diskussionen. Då gäller det att skapa långsiktigt livskraftiga rovdjursstammar. För att göra det krävs det att vi har en acceptans. Det krävs en acceptans för en rovdjurspolitik och då krävs det också en acceptans och en förståelse för de regler som vi har ställt upp. Då tänker jag bland annat på lagar som § 28. Det krävs att vi har en förståelig och accepterad skrivning för att kunna grunda en accepterad och förståelig rovdjurspolitik i sin helhet. För att uppnå detta krävs det att vi tar människors oro på allvar. Det råder ingen tvekan om att det finns en oro bland människor för att deras djur ska bli angripna. Vare sig det gäller hundar eller får finns det oomtvistligt en oro. Det finns också en stark känsla av vanmakt. Anledningen är att i de fall man får sina djur angripna har man ingen möjlighet att själv ingripa. Om man gör det riskerar man som laglydig medborgare att ställas inför krav på skadestånd på sexsiffriga belopp. Detta är en oro och en vanmakt som inte finns här ute på . Den finns självfallet i de bygder där man möter vargen där vargen finns. Det gör att det ställs lite extra starka krav på kammaren för att sätta sig in i situationen. Det är ju ganska lätt att se det hela från Stockholmshorisonten. För mig är det oerhört viktigt att vi lyckas bryta denna känsla av vanmakt. Det är därför bra att man annonserar en förändring av 28:an. Det är så jag har uppfattat det; man ska inte göra en översyn för att göra en översyn utan man vill göra en förändring i skrivningarna. Vi kan väl få bekräftat av majoritetssidan att det är så vi ska uppfatta det. Men jag förstår inte varför det ska ta så oerhört när regeringen ska göra någonting. Vi behöver också förbättra dialogen och samråden mellan jägarorganisationer, naturvårdsverk och övriga aktörer som är intresserade av rovdjursfrågan. Det är något som vi fick tydligt belyst under den hearing som vi har haft. Detta är ett medel för att bryta den vanmaktskänsla som finns. Jag anser även att vi behöver öka länsstyrelsernas befogenheter. Detta har flera talare varit inne på här tidigare. Det behövs för att öka den lokala förankringen och för att bryta känslan av vanmakt, som är en av huvudbitarna i detta. Jag yrkar bifall till reservation 3. 10 (): Sedan vi debatterade rovdjursfrågor och skyddsjakt senast har några saker hänt som vi har anledning att samtala om . Många av oss har varit ute och deltagit i vargdebatter. Vi har lyssnat på många människor med stort engagemang. Jag bestämde mig tidigt för att inte spara någon möda när det gäller att försöka sätta mig in i de problem och förhållanden som folk beskriver. Många berättelser har det blivit om möten med vargen, om hundar som råkat illa ut, om jakt med hund som inte längre går att bedriva på samma sätt som tidigare, om tamboskap som har blivit rivna och dödade, om nyttan med rovdjursstängsel, om för- och nackdelar med att stängsla i förhållande till skyddet man får och om nackdelarna för annat djurliv och friluftsliv. Jag tycker att vi har fått en bra bild av hur folk vill att umgänget med rovdjuren ska fungera. Det har kommit många synpunkter på vargens sätt att etablera sig: De flesta vargrevir är etablerade på av landets yta. Vargen borde sprida sig söderut och tillåtas etablera sig längre norrut för att lätta på trycket. Vi borde införa regionala kvoter för revirhävdande rovdjur för att undvika stark koncentration. Besluten om rovdjursförvaltningen borde föras ut, närmare människorna som berörs. Inte i något sammanhang som jag kan påminna mig har någon sagt att vi inte ska ha rovdjur i . När man summerar alla möten och samtal finns två huvudsakliga frågor som har återkommit varje gång. Den ena gäller förvaltningen eller, som man säger när det gäller vargen, bristen på förvaltning. Den andra gäller skyddsjakt på initiativ av enskild utan tillstånd, det vill säga § 28 i jaktförordningen, som många har nämnt här . I frågor om skyddsjakt av enskild enligt § 28 har vi kunnat se att domstolarna har varit försiktiga när de har prövat fall av så kallat nödvärnsingripande i samband med vargangrepp på tamboskap. Det tror jag är en klok inställning. Det har visat sig vara svårt att tolka paragrafens exakta innebörd. Vad får man och vad ska man göra och när får man ingripa? I det sammanhanget gör vi nu ett tillkännagivande till regeringen om att komma med förslag på en ny skrivning som ska ta fasta på en ökad rättssäkerhet som vi givetvis inte vill rubba de fastlagda målen för rovdjurspolitiken. När det gäller arbetet med förvaltningsplaner säger vi att regeringen bör se över samarbetet med berörda myndigheter vad gäller all skyddsjakt. Vi tror att det är nyckeln till en högre acceptans bland landsbygdsbefolkningen när det gäller rovdjursförekomst att man kan känna stödet från en tydlig förvaltningsorganisation som finns nära människorna. Det är många som har påpekat att vi nu borde starta en utredning som utvärderar rovdjurspolitiken i dess helhet. Men något sådant tillkännagivande om en sådan utredning föreslås inte i betänkandet. När vi läser redovisning till regeringen kan vi däremot konstatera att man på ett bra sätt utvecklar och förfinar förvaltningsmodeller. Det är viktigt att verket får tid på sig att fortsätta det arbetet. Det gör man i stor utsträckning tillsammans med . Vår uppfattning är att vi bör vänta ytterligare innan vi utvärderar rovdjurspolitiken, lämpligen kanske när vi anser att vi uppnått uppsatta delmål för varg och för järv. Många riksdagsledamöter har jobbat hårt med rovdjurspolitiken. I samband med att vi startade utskottsbehandlingen anordnade utskottet en hearing i . Den gav oss riksdagsledamöter och andra som arbetar med rovdjursförvaltning på olika sätt en bra genomgång av läget. Hearingen finns för övrigt redovisad i sin helhet i betänkandet. Vi går vidare. I det arbetet är det viktigt att vi hittar bra sätt att förhålla oss till rovdjuren så att vi känner att vi till alla delar kan uppfylla de artförpliktelser som vi åtagit oss i internationella konventioner och i EU-direktiv. Det blir , regeringens, , de regionala myndigheternas och lokala rovdjursgruppernas uppgift att skapa en bra förvaltningsorganisation som ger människorna i vårt land en trygghet som gör att man kan nyttja sin allemansrätt, sin jakträtt och driva sina boskapsnäringar i samklang med naturen. Med detta, fru talman, vill jag yrka bifall till förslaget i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 11 () replik: Det var ett välbalanserat inlägg från , som också får stå ansvarig för regeringsmakten här . Det hade naturligtvis varit roligare om jordbruksministern hade funnits på plats, men vi är övertygade om att det finns sådana kontakter inom det socialdemokratiska partiet att det är regeringens talan som förs här, åtminstone hoppas jag det. Frågan är oerhört viktig när man pratar om det här med översyn. Därför vill jag fråga : När kommer propositionen, som behandlar § 28? Blir det före valet , eller blir det efter? Den grova preciseringen tror jag går att åstadkomma från sida. Sedan gäller det vilka djur som man ska få möjlighet att skydda. Jag har läst upp det tidigare. Det handlar om den sällsynt krystade, oklara och komplicerade skrivningen i betänkandets majoritetstext. Är det boskap, eller är det tamdjur? Det kan inte vara så svårt att svara på. Det är antingeneller. Och varför ser inte regeringen att skulle kunna vara kompetent nog att hantera de här frågorna? Den är ändå regeringens förlängda arm som finns ute i respektive län med just närkontakt, med kunskap om de lokala förhållandena. 12 () replik: Den första frågan var: När kommer ett förslag på en ny skrivning i § 28? Det är naturligtvis en fråga som vi inte kan besvara här. Det jag kan säga är att vi från socialdemokraternas sida naturligtvis önskar att regeringen kan komma med ett förslag . Vi tror att det faktiskt skulle gynna rovdjursstammens utveckling. Framför allt skulle det bli lugnare ute i bygderna om man skulle kunna åstadkomma en skrivning som gör att man vet vad man får göra. Jag förstod inte riktigt frågan om boskap och tamdjur, men för min egen del vill jag säga att det nog inte är någon större skillnad i det fallet. Även om det i betänkandet sägs att djur i näringsverksamhet är viktigare kan väl även andra djur vara väl så viktiga. Jag tror att när vi utvecklar förvaltningsplanerna kommer mer och mer ansvar att läggas just på . 13 () replik: Det är vällovligt att är överens med mig i ett fall. Vi är överens om att det gynnar rovdjuren när § 28 ändras jag utgår från att det blir en uppluckring. Då är det lite anmärkningsvärt, fru talman, att inte använder sig av möjligheten att förändra lagen . Vi skulle alltså kunna ändra denna lag enligt förslag. Det är klappat och klart. Vad är det för fel på reservation 3, alltså förslag? Det skulle jag vilja höra socialdemokraternas företrädare tala om. Vad är det för fel på förslag? Det är glädjande att höra tolkning, att det gäller alla djur, alltså tamdjur i ett brett perspektiv, det vill säga katter och hundar etcetera. Då blir det oerhört intressant. Det är därför som jag nu lyssnar på de olika samarbetspartierna. Vilket inflytande har Socialdemokraterna i denna fråga? Vi tycks ju kunna vara överens att det ska gälla i ett vidare perspektiv. Då framstår det för mig ännu mer oklart varför Socialdemokraterna inte kan ställa upp och göra förändringen utan drar det i långbänk. Det blir en långbänk om man väljer samarbetspartier som Vänstern och . 14 () replik: I stiftar vi normalt inte lagar i utan det gör vi på förslag från regeringen, förslag som till och med är en vända hos Lagrådet. Det är skälet till att vi anser att det måste gå den vägen. Det måste beredas på det sätt som den svenska grundlagen förutsätter. 15 () replik: Jag ska återupprepa den fråga som ställde. Jag tror att svarade: . Eftersom är en erfaren ledamot i det här huset borde han väl kunna precisera vad betyder för en ledamot som inte är fullt så erfaren. Sedan undrar jag varför man inte låter länsstyrelserna få större beslutsmakt. Det är en utmärkt ingång för att öka det lokala engagemanget. Jag undrar också om ser någon begränsning för hur stor stam av rovdjur man kan tänka sig inom begränsade geografiska områden. 16 () replik: Vi säger: . Vi vet att det är regeringen som avgör när man kan göra detta. Det kan bero på vilken arbetsbelastning man har. Det beror på många olika saker. Men jag vill upprepa att när vi säger är vårt absoluta önskemål just det som orden innebär, att vi ska få tillbaka det här förslaget , att det inte ska ta att komma till med ett förslag. När det gäller ansvar står det också i betänkandet att vi tycker att man bör samarbeta mera med andra organisationer när det gäller all förvaltning. När det gäller till exempel björnen kan vi ju se att ger länsstyrelserna mer och mer uppdrag, större och större befogenheter. Jag tror att när vi når de uppsatta målen även för de andra rovdjuren kommer samma företeelse att inträda, att länsstyrelserna får ett större och större inflytande. 17 () replik: Vi har kunnat följa hur dialogen fungerar eller snarare inte fungerar, enligt mitt sätt att se det. Tycker med lodjursexemplet i färskt minne att dialogen fungerar bra mellan myndigheter och jägarorganisationer? Om inte, vad avser majoriteten göra för att förbättra dialogen? 18 () replik: När det gäller frågan om lodjuren har vi sett att jägarorganisationerna och inte är överens om den jaktsäsong som har varit. Det är väl ett skolexempel på att man bör ha större kontaktytor och mer dialog för att lösa den typen av frågor. Definitivt klart är att vi i inte ska ha något inflytande på frågor som gäller hur många djur som får skjutas och vad licensjakt innebär. Det är frågor som måste lösas mellan parterna. 19 (): Synen på våra rovdjur, särskilt vargen, är mycket omdebatterad och kontroversiell. Debatten om rovdjurspolitiken, främst vargen, handlar om en klassisk liberal fråga, naturvården. För liberalerna är debatten mycket angelägen och viktig. Anledningen till detta är att det är vargen som löper störst risk att utrotas men också att vargen är det rovdjur i som väcker mest känslor. Apropå känslor är vårt ansvar för debattklimatet och vad som sägs i den här frågan mycket stort. Det gäller oss riksdagsledamöter, även intresseorganisationer och enskilda medborgare. är debattklimatet ofta ohållbart. Medierna hakar på och förstorar de högljudda konfliktskapande debatterna. Vi har ett slags främlingsfientlighet i debatten om varg. Medievinklingen har haft en stark slagsida till rovdjurens nackdel. Vulgärdebatten gynnar ingen, vare sig varg eller människa, och måste brytas. För det har vi alla ett stort ansvar. Den grundläggande inställningen hos en överväldigande majoritet svenskar är att rovdjuren är en viktig tillgång i vår svenska fauna. Till exempel tycker att varg ska finnas i , att det ska finnas fler än . Intresset för våra stora rovdjursarter har också ökat. Det märks i det antal rovdjurscentrum som har etablerats i på några platser där rovdjuren lever. Rovdjurens farlighet för människor har debatterats flitigt. Oavsett vilken inställning den enskilde individen har i frågan är det självklart att denna rädsla måste mötas med respekt och tas på största allvar. får vi inte låta signaler från sagorna prägla vargdebatten. borde ju skrämma oss betydligt mer men gör det tydligen inte. Det är avgörande att vi finner lämpliga metoder att möta oro, skapar vägar för snabba kontakter med myndigheter och ökar kunskapen om rovdjuren. I betänkandet påpekas att det inte räcker med enkel faktainformation utan att det krävs dialog och delaktighet i förvaltningen av de stora rovdjuren. Här har regeringen ett stort ansvar. liberalerna vill understryka vikten av att detta också sker i de regionala rovdjursgrupperna som växer fram och i det nationella rovdjursrådet. Det är mycket viktigt för att inte säga avgörande för den fortsatta utvecklingen att de går från informationsöverföring till att bli forum där åsikter förs fram, tas emot, diskuteras och verkligen resulterar i någonting konkret. Fokus på konkretion och problemlösning kommer att ge stöd för livskraftiga stammar av våra rovdjur. anser att det är mycket viktigt med lokalbefolkningens stöd i och acceptans för detta arbete. En av de mest kontroversiella aspekterna i vargfrågan är frågan om hur många vargar det krävs för att säkra överlevnad. anser att vi bör komma bort från sifferexercis och att det primära är att vi ska ha en livskraftig stam. Just nu fokuseras debatten på hur och när vi ska skjuta rovdjuren, när den största utmaningen egentligen är hur vi ska bevara dem. Den långsiktiga lösningen måste bygga på att vi lär oss samexistens med rovdjuren, även med vargen. Självklart ska vi arbeta för att förebygga och minimera angreppen av varg på tamdjur, dels av respekt för den oro, det merarbete och de kostnader som det orsakar tamdjursägarna och jägarkåren, dels för att öka acceptansen för rovdjuren. med små och sårbara rovdjursstammar måste fokus ligga på skadeförebyggande åtgärder och snabb och full ersättning för de skador som uppstår. Ökade insatser för att förebygga rovdjursangrepp bör göras, och samhällets bidrag bör, om det visar sig nödvändigt, öka. Det har skapats betydligt bättre möjligheter att skydda tamdjur med vargsäkra elstängsel till exempel. Dessutom bör information om förebyggande åtgärder förbättras. Åtgärder bör börja genomföras så snart tecken finns på en kommande expansion i nya områden. En av de svåraste frågorna när det gäller varg är vilken typ av jakt som ska få bedrivas för att förebygga skador av vilt, så kallad skyddsjakt. Eftersom vargen utgör en viss fara framför allt för renar och tamdjur som till exempel får har det rests krav på att det ska bli möjligt att bedriva jakt på den vargstam som existerar. liberalerna anser att vi har ett ansvar för att vargstammen blir livskraftig och avstyrker därför annan jakt än nödvärnsjakt när det gäller varg. I enstaka fall är skyddsjakt då och då nödvändig och även fullt möjlig. Det är viktigt att påpeka det eftersom det mycket ofta glöms bort i debatten. Lika viktigt är att påpeka att vi faktiskt ännu inte har nått längre än halvvägs till det mål som satts av för vår vargstam. anser att ska ha det övergripande ansvaret att besluta i skyddsjaktsfrågor. Vi anser att detta inrymmer en möjlighet men inte en skyldighet för verket att delegera beslutsfattande till . Nödvärnsjakten, rätten att försvara sig och de sina, är självklar, men utformningen av reglerna bör ses över. Om vi ska kunna öka förståelsen för rovdjurspolitiken kan vi inte ha ett regelverk som är svårtolkat och otydligt formulerat. Därför stöder liberalerna utskottets initiativ om ett tillkännagivande om en samlad översyn av reglerna när det gäller att ingripa för att avvärja angrepp av stora rovdjur på tamdjur, bland annat § 28 i jaktförordningen. Tillsammans med tidigare åtgärder krävs en kraftfull satsning för att motverka den tjuvjakt som just nu kanske är det allvarligaste hotet mot vår vargstam. är två personer dömda för grovt jaktbrott. Tips till polisen bearbetas inte, utredningar läggs ned och prover som sänts in försvinner. Forskarna anser att 5060 vargar kan ha dödats illegalt . Ansvaret på regering och riksdag att få en förändring till stånd är stort. Det oreserverade rovdjurshatet, som endast uttrycks av ett fåtal svenskar, tillhör en förgången tid, då kunskaperna om de stora rovdjuren var små, och då förlusten av en ko eller några får kunde innebära att svälten stod för dörren. har vi bättre kunskaper, en helt annan ekonomisk situation och mycket goda möjligheter att värna de vilda rovdjuren. Men det krävs saklig diskussion, korrekt och snabb information, lokal förankring och dialog, snabba kontaktvägar mellan lokal och regional nivå och riksnivå, nog med resurser till förebyggande åtgärder, ersättning och ett tydligt och lättolkat regelverk. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 20 (): Kampen mellan människan och rovdjuren är en gammal kamp. Det fanns då det handlade om överlevnad i väldigt stor utsträckning. Dels handlade det om konkurrens om jaktbyten mellan rovdjuret människa och de andra rovdjuren, dels om konkurrens när det gällde vem som skulle få utnyttja människans tamdjur. gjorde en väldigt fin beskrivning av den här historiska utvecklingen, så jag behöver inte upprepa den. Det jag ser som ett problem är att mycket av den gamla rovdjursskräcken som var berättigad förr fortfarande finns kvar. har vi en väldigt hög levnadsstandard. Vi är ändå världens överklass. Vår vällevnad hotas inte av rovdjuren. tog särskilt upp problemet att det också är kära husdjur till oss som dödas. Han nämnde till exempel kaniner och andra smådjur. Jag förstår att det är väldigt tragiskt för dem som drabbas. Jag har själv drabbats, och säkert många av oss här. Men det stora hotet mot dem är jakthundarna. Jakthunden är också ett rovdjur. Vill förbjuda jakt med lösspringande hund? Det vill i varje fall inte jag. Jag anser att man får hantera den sorgen och de tragedierna som blir hur tråkigt det än kan vara i det enskilda fallet. Det finns andra rovdjur än de stora rovdjuren som också tar våra husdjur. Ta till exempel rävar och rovfåglar. Men det är inte alls samma hat mot dem som mot vargen. Kanske är det de gamla sagorna som spelar in och som gör att vi tycker så illa om vargen. Björnen har vi lättare att acceptera. Kanske är det för att vi är vana vid kramdjur. Vi får kramnallar som små. Kanske är ett sätt att skapa större förståelse att vi introducerar kramvargen som är mjuk och gosig till våra barn. Då kanske vi kan lära oss att tycka bättre om även det rovdjuret. sade mycket klokt om den onyanserade debatten och det höga tonläget. I medierna skapas en felaktig bild av landsbygdsbefolkningen. Där framställs landsbygdsbefolkningen som fanatiska rovdjurshatare fastän det ändå bara handlar om ett fåtal. Det finns många som ser problem hur ska jag kunna skydda mina får? och så vidare men som ändå accepterar rovdjuren. Sedan kan det ibland vara så att de som gärna vill ha rovdjur på landsbygden kanske inte vågar uttrycka sin åsikt för att det finns ett fåtal som är väldigt aggressiva mot rovdjuren och också aggressiva mot dem som vill ha rovdjur. Det är ett enigt utskott som skriver att det största hotet mot dagens rovdjursstammar är den illegala jakten. Det måste bli en signal till polisen att vi måste göra någonting här. Det är tjuvjakten som är ett sådant stort hot att det kanske blir så att en del rovdjursstammar inte överlever. Det har talats rätt så mycket här om att man behöver förtydliga 28 §. Det skrivs också i utskottsbetänkandet. tycker att det tar väldigt med översynen.