prot · GR0988 · 2004-03-25 00:00:00 — Det är därför som vi i vår reservation pekar på att man behöver ta fram klara regler för de här verksamheterna. Vi har inte sagt att det inte ska få förekomma, men vi säger att vi ska se till att det finns klara spelregler. Här finns det bekymmer . Vi tycker att det är rimligt att man försöker räta ut det. I spektrumet av myndigheter och en effektiv förvaltning i medborgarens tjänst finns också offentlighetsprincipsfrågorna som är viktiga. Jag håller helt med. Det är självklart viktigt att hävda meddelarskyddet och offentlighetsprincipen inom det offentliga rummet. Det skulle kunna ligga nära till hands att säga att då är kanske den reservation som Vänstern och nu föreslår kammaren den man borde stödja. Men i det underlag som vi har från utskottet finns just det som sägs. Man ska i regleringsbrev uppmana myndigheter. Den signalen anger utskottet att regeringen har gjort. Från min sida är jag beredd att följa det här. Jag tycker att det är viktigt. Det säger också utskottet som helhet: De här frågorna är viktiga, och det finns alltjämt skäl att följa dem. Låt oss göra det! Jag för min del är beredd att titta lite extra på detta när vi kommer till den administrativa granskningen . Kanske kommer det nya kunskaper där som gör att vi flyttar fram positionerna och får anledning att göra andra ställningstaganden i en eventuell diskussion kring de här frågorna. vill jag beröra utnämningsmaktsfrågorna. Vi har självständiga myndigheter, och vi har en regering med utnämningsmakt. Vi var inte beredda att stödja den reservation som då förelåg och som pekade ut en ensidig väg för hur man skulle se över de här frågorna. har vi sökt borra djupare i just förtjänst och skicklighet. Vi har gjort granskningar. Av den granskning som behandlades här framgick att de kravprofiler som tas fram inte expedieras och inte heller tas om hand för arkivering apropå offentlighet och annat. Man hänvisar till 2 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen och menar att detta är minnesanteckningar som inte har någon betydelse för ärendet. Det låter i mina öron som ett moment 22: Man tar fram kravprofiler och grunder för att säkerställa förtjänst och skicklighet, och sedan har dessa inte någon betydelse för själva handläggningen. Det finns ett antal sådana här ställningstaganden som har kommit fram sedan vi sist behandlade de här frågorna. Vi har som sagt borrat djupare. Från vår sida tycker vi att det är viktigt att klargöra myndigheternas roll självständiga eller partipolitiserade. Det är inte en fråga om opposition eller regeringsparti, det är inte stöd för någon bild hit eller dit utan det handlar om att säkerställa tilltron till den linje och den modell som vi har valt. Det kan ske på olika sätt. Man kan välja olika lösningar. Det finns inte någon enkel, entydig modell. Från vår sida ser vi dock att tiden är kommen att utreda. Det handlar om att försöka skapa tilltro. Det är alldeles uppenbart att här finns en osäkerhetsfaktor som gör att myndigheternas roll i vårt samhälle ifrågasätts: Är de förlänga arm, eller är de självständiga? Vi vill komma bort från svartsjukan, . Vi tror inte att man gör det om man inte vågar gå till botten med frågorna och genomföra en utredning i syfte att säkerställa förtjänst och skicklighet och att söka lösa de problem som uppenbarligen många ser finns . Mot den bakgrunden yrkar jag bifall till reservation 5. 117 () replik: fick ju lite tid på sig att fundera ut varför hon inte skulle stödja reservation 7, men jag tycker inte att hon kom på så väldigt mycket. Hon uttryckte sig lite oklart, vilket gör att man kan få en felaktig uppfattning om sakförhållandet. Jag ska ta det från början. Det vi föreslår är att regeringen i regleringsbrev ska göra klart att alla anställda ska få tillräckliga kunskaper, utbildning och sådana saker. Som svar på detta hänvisas det till . Det är en bra kampanj, men allt talar för att den inte har nått dem som borde ha nåtts och som bäst hade behövt den. KU har tidigare om en liknande motion sagt att det kan finnas behov av att överväga ytterligare åtgärder. Vi förutsatte också att regeringen tyckte detsamma. Det tyckte dock inte regeringen; sade att han inte såg något behov av ytterligare åtgärder. Sedan kommer det som jag tror att kanske missuppfattade: Regeringen har i regleringsbrevet för angett att öppenhetsfrågorna ska ingå i de utbildningar som myndigheten tillhandahåller för statstjänstemän. Det är någonting annat och mycket mer begränsat än det som vi föreslår i motionen och i reservationen. Därför undrar jag en gång till: Kan det trots allt inte finnas skäl att nu ta ett litet steg framåt för att komma åt de brister som vi är överens om tyvärr finns i statsförvaltningen på detta område? 118 () replik: Ja, vi är överens: Det finns brister. Det har alldeles uppenbart varit en period av tystnad som brett ut sig i den offentliga förvaltningen, och det är allvarligt. Vi måste hävda offentlighetsprincipen och meddelarskyddet, men frågan är med vilken metod. Jag ska i ärlighetens namn säga att jag inte ser att ett uppdrag till regeringen att skriva in detta i regleringsbrev är en självklar lösning. Regeringen måste, utgår jag från, instruera sina myndigheter om att gällande lag gäller, och då känns detta också som ett moment 22. Måhända är det så att Vänstern och i sina reservationer inte förmått att förtydliga vad nytt som skulle tillföras genom det tillkännagivande som man förordar. Från min sida är jag beredd att titta på frågan. Vi är beredda att jobba vidare med den , gärna i en kommande granskning av hur man hanterar den här typen av frågor, så att vi får fram ett bättre underlag för ett kommande ställningstagande i utskottet där vi kanske kan flytta fram positionerna på ett sätt som fyller en funktion och inte bara säger att gällande lag gäller. 119 () replik: Nej, vi föreslår inte att regeringen ska tala om för myndigheterna att lagen gäller. Det vore ett märkligt yrkande. Det vi föreslår är att regeringen ska göra klart för myndigheterna att de måste se till det finns en tillräcklig kompetens på det här området och att kunskapen om i det här fallet offentlighetsprincipen och därmed sammanhängande frågor når längst ut i organisationen, till dem som möter de medborgare som ska utnyttja denna offentlighetsprincip. Där finns det brister. Genom ett sådant direktiv från regeringen skulle man också ge ett stöd till de anställda och visa att de har rätt att få denna utbildning och denna information så att de kan göra ett bra jobb, vilket jag är helt övertygad om att alla anställda i våra kommuner och våra statliga myndigheter vill göra. 120 () replik: Jag hör säga just detta: Se till att gällande lag faktiskt också används! Jag utgår från att regeringen instruerar om att man ska säkerställa de här frågorna. Jag tycker också att det framgår av de svar vi har fått från regeringen att det finns en uppmärksamhet på det här området. Men låt oss granska dem! Låt oss syna dem mer i sömmarna! I de interpellationsdebatter som det hänvisades till fanns det ju också signaler om att det inte var rätt statsråd som fick frågan. Men låt oss titta på helheten, och låt oss gärna komma tillbaka till detta! Det är viktigt att vi på det här området tydligt säkerställer offentlighetsprincip och meddelarskydd ja. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 10 § Straffrättsliga frågor 121 (): Straffrätten är och har alltid varit ett av de centrala rättsområdena inom juridiken och, så klart, för justitieutskottet. Medborgarnas intresse för utformningen och konsekvensen av straffrätten är betydande. Detsamma gäller mitt eget intresse och för den delen . Straffrätten har vissa klara särdrag, till exempel att påföljderna för brott alltid är negativa, dock i varierande skala. Då någon döms till ett straff eller annan påföljd rör det sig om ett ingripande från samhällets sida mot en enskild person eftersom denne brutit mot de lagar vi har stiftat här i . I huvudsak gäller det också gärningar som strider mot allmänt accepterade normer. Straffrätten ska vara tydlig och visa hur det går för den som inte lyder dessa lagar, det vill säga inte följer de av oss på uppdrag av medborgarna utefter gällande normer stiftade lagarna. Straff ger inte några förmåner möjligen bortsett från viss upprättelse för brottsoffret, vilket inte är helt oväsentligt. Däremot berövar det den som drabbas av straffet rättigheter och friheter, inte minst den personliga friheten för den som döms till fängelsestraff. Denna negativa karaktär på straffet ställer stora krav på rättssäkerhet. Fundamentala mänskliga rättigheter och friheter är därför centrala vid sidan av legalitetsprincip och andra fundament för rättssäkerhet när vi här i formar straffrätten. Straffsystemet är tyvärr nödvändigt i ett samhälle. Men vi vet ju alla att möjligheterna att med generella straffskärpningar lösa samhällsproblem milt sagt är begränsade. Det visar om inte annat internationell omvärldsanalys. Annars är det lätt att tro att längre straff är lösningen på underliggande problem. Däremot kan längre straff ha betydelse i samklang med processrätt och med vilka möjligheter som myndigheterna har att göra ingripanden. Ett vettigt straffrättssystem måste, tycker jag, grundas på forskning och således vara förankrat i både rättsfilosofi och empirisk samhällsforskning. Det kan gälla kriminologi, sociologi och beteendevetenskap. Dessutom bör det vara utformat på ett sådant sätt att det hyggligt stämmer överens med vad medborgarna anser är normer som ska gälla. Vi liberaler menar att det svenska straffrättssystemet för flera gärningar är väl anpassat och väl avpassat efter dessa krav. Dessvärre finns det betydande brister på sina håll där vi tycker att måste vidta åtgärder. Det menar vi framgår av våra reservationer där vi från folkpartihåll har en annan tyngdpunkt och en annan betoning och vill se förändringar jämfört med majoriteten. slås man av att demokratin utsätts för en rad utmaningar. I reservation 1 pekar vi på det faktum att upplopp onekligen är tillfällen då demokratin kan sättas ur spel och demokratins fundament kan hotas. Men lägger man därtill debatterna om terroristhot finns det mer att ta in där. Vi känner en viss oro över att det i fråga om straffrätten finns brister när det gäller att skydda demokratin. Ett annat exempel som inte är med i reservationstexten är frågan om olovlig kårverksamhet som en straffbelagd gärning men som vi vet nästan aldrig har använts. Trots detta är det kanske en viktig lagstiftning. För att gå vidare med de specifika frågor där vi tycker att det behöver täppas till en aning är detta med rattfylleri ständigt återkommande. Jag är mycket glad över att regeringen har erkänt att det finns ett problem vad gäller rattfylleriet och den straffrättsliga delen. Självklart vet alla att om människor slutar supa kör de inte bil fulla. Men visar det sig att tillämpningen av gällande straffregler om rattfylleri gett väldigt otillfredsställande resultat. Väldigt många människor kommer, med tanke på deras kunskaper om och attityder till de reella alkoholproblemen, undan ett straff som är sådant att det finns en chans att åtgärda detta. Väldigt många döms för allvarliga rattfylleribrott till kanske samhällstjänst och villkorlig dom, totalt utan att behöva konfronteras med detta problem. Detta går stick i stäv med vad beslutade då vi genomförde en skärpning vad gäller synen på rattfylleri. Det har blivit så att fler inte behöver konfronteras med sina alkoholproblem och den fara som man utgör när man kör bil rattfull. Här behövs det inte så mycket utredningar. Det är bara att ändra den lagstiftning där vi vet att det är detta med samhällstjänst som har ställt till det. Vill man, så kan man. Vi beklagar att majoriteten inte vill. Vi har också synpunkter på det här med narkotikabrott. Det viktiga när man är ung och inleder ett narkotikamissbruk och kommer i kontakt med rättsväsendet är, tror vi, att det är tydligt att man direkt kommer in i någon form av behandling, påverkan och övervakning. Jag talar då inte om fängelse utan primärt om skyddstillsyn. Det gäller att man konfronteras med detta, för har man börjat knarka kan det gå fort utför. Man gör inte någon en tjänst om man inte agerar snabbt, menar vi. Straffrätten ska vila på legalitet, sade jag inledningsvis. Frågan om preskription är av och till uppe, till exempel när brott ska anses preskriberade. kunde vi på TV se ett inslag om en kille som mycket medvetet håller sig borta från lagens långa arm. Det gör han väl ett tag till. Sedan får vi se om han kommer tillbaka. Det där känns tveksamt med tanke på hur vi har utformat de preskriptionsregler som vi har. Går man in på en så specifik åtgärd som den vid rymningar blir det direkt provocerande. Detta lyfter vi fram i reservation 14 under punkt 17. I grunden tror jag att vi behöver reformera straffsystemet en hel del. Genom EU-inträdet har vi fått en påverkan utifrån som gör att vi måste se över systematiken. Jag kan också själv erkänna att jag ibland blir jag orolig över det tryck uppåt som finns på straffsatserna. Själv bidrar jag . Till exempel när det gäller vapenbrott tycker jag att det är solklart att det behövs en straffskärpning. Men generellt sett vet vi att det inte är det som krävs. Vi vet att det är förebyggande åtgärder det kan gälla skolan och eller att det finns poliser som kan upptäcka saker som är en riktig kriminalvård som inte befinner sig i ett sådant tillstånd att man inte alls kan ägna sig åt tanken på att rehabilitera. Vi tror att man skulle bejaka detta, som man arbetar med en påföljdsreform. När det talas om straff kommer ofta frågan om halvtidsfrigivning upp. Jag noterar att har en förkärlek för att efter halva strafftiden släppa ut dem som begått ett brott. För min del skulle det kännas bra att när det gäller en sådan reform verkligen göra det hela lite kommunicerbart med medborgarna. Jag känner ett ansvar för att de utanför denna kammare förstår vad vi håller på med. För mig vore det naturligt att den som döms till straff också sitter av det straffet. Sköter man sig kan man få komma ut efter två tredjedelar av strafftiden. Men att alla kommer ut efter två tredjedelar av strafftiden som inte har begått grova brott är en annan sak. Även om man inte är intresserad av att bli behandlad och inte är intresserad av att arbeta och utbilda sig kommer man ut. Det tycker jag är en mycket tveksam tillämpning av straffrätten som det är väldigt svårt att kommunicera. Här behövs det alltså en rejäl reform för att det ska bli tydligare. Ett svårt område för oss som håller på med straffrätt är hur vi behandlar psykiskt störda lagöverträdare. Jag vet att min kollega från kommer att ha ett mycket intressant anförande. Jag har nämligen läst det ibland är han snabb med knappen på faxen. Det är i alla fall bra. Jag instämmer i mycket av det som strax kommer att säga jag är inte synsk. Jag tror att det är nödvändigt att vi tar ett grepp om livstidsstraffet, inte bara det faktum att vi åtgärdar det väldigt rättsosäkra system som vi har. Att människor är hänvisade till en regering för att få sina straff omvandlade och att det är politiker som avgör straffrätten strider mot alla principer om rättssäkerhet och legalitet, i alla fall utifrån hur jag skulle vilja se att straffsystemet var uppbyggt. är det där på gång, och jag välkomnar det. Men jag tror att man också skulle fundera på detta med att ha tidsbestämda straff. Det måste också ske i kombination med hur vi hanterar psykiskt störda lagöverträdare och det som brukar kallas för samhällsskydd. Man kan inte komma undan att det tyvärr finns människor som sannolikt är så farliga, som är i ett så dåligt skick, att de måste vara inlåsta tills de är utsläppbara. liberalerna står självfallet bakom alla sina reservationer här. Jag har här gjort en kort genomsnittsbelysning av några saker som vi tycker är viktiga utöver de principer som jag inledningsvis redogjorde för. För tids vinnande yrkar jag bifall endast till reservation nr 21. 122 (): Allt är bra, och behöver något förbättras så har vi ingen brådska. Så kan man sammanfatta majoritetens ställningstagande i detta betänkande. Så länge socialdemokraterna i utskottet har utsikt att få majoritet att fälla oppositionens förslag upprepar man mantrat: Avslag på samtliga motioner. Såvitt jag kan påminna mig behöver varken Vänstern eller ha någon samvetsnöd, det vill säga att de har kunnat stödja sina egna motioner utan risk att ändra majoritet i utskottet. Vi moderater står givetvis bakom samtliga våra reservationer och vårt särskilda yttrande, men som vanligt yrkar vi bifall endast till vår första reservation, reservation nr 1. Jag ska ta upp och kommentera några av våra förslag och kommer i huvudsak att kommentera de reservationer som föranleds av nya förslag eller som inte fanns med i förra årets betänkande. Jag vill börja med reservation 7. Rubriken är Skadegörelse m.m. Reservationen tar upp vissa av djurrättsaktivisternas metoder. Den svenska djurhållningen är bland de bästa i världen. Trots detta finns det ett antal människor som inte drar sig för att ta till våld och psykisk terror mot helt laglig och bra uppfödning därför att de anser att man inte ska äta kött, anser att man inte ska bära päls eller helt enkelt har bestämt sig för att djuren plågas. Ordet terror betyder enligt bland annat följande: skräckvälde, skräckinjagande våldsmetoder använda i politiskt syfte och dylikt. I min hemkommun finns många djuruppfödare. Där finns huvuddelen av landets minkuppfödning och ganska mycket av kycklinguppfödningen. För att skydda sin egendom och sina företag känner uppfödare sig tvingade att ständigt hålla vakt, dag och natt. Detta, fru talman, sliter på dessa arbetsamma och företagsamma människors hälsa och psyke. Jag ska ta ett exempel. Särskilt illa ute är en ganska ung kvinna som föder upp chinchilla. Hon försöker få det att gå runt för att kunna leva ute på landsbygden. Utanför hennes gård har det ofta stått djurrättsaktivister som uttryckt sin avsky mot hennes helt lagliga verksamhet, men också mot hennes person. Hon har fått ta emot tillmälen som mördare, öppna och förtäckta hot, att stå ut med klotter både på sitt eget staket och på offentliga platser. För att öka pressen på henne den psykiska pressen, terrorn sätter man in annonser på både det ena och det andra som hon har att sälja för att hon ska bli nedringd. Jag har själv konstaterat detta vid ett besök hos henne. Telefonen ringde under den timme jag var där. hade någon lagt en lapp i hennes brevlåda där det stod: Vi vet att ni inte var hemma . Jag anser att detta är terror. Protesterna har för länge sedan passerat vad som kan betecknas som en demokratisk rättighet att demonstrera. Detta sätt att försöka få igenom sin vilja är faktiskt lika illa som när medborgargarden tar lagen i egna händer och agerar både polis och domstol. Det är inte, i alla fall inte ännu, förbjudet i att föda upp djur vare sig för kött- och eller för pälsproduktion. Det vore på sin plats att utskottsmajoriteten kraftigt tog avstånd från denna terror, även om några av er då kanske trampar både era ungdomsförbund och en och annan av partiets medlemmar på tårna. I betänkandet på s. 16 skriver utskottsmajoriteten: Enligt regeringen bör polisen sträva efter att personalen har goda kunskaper om de rörelser som begår sådana brott och varför de begår brotten för att kunna bedriva ett effektivt förebyggande och utredande arbete. Jag ber så mycket om ursäkt, men jag tycker att detta är på gränsen till trams. Tror ni verkligen att man kan stoppa terrorn mot våra djuruppfödare på detta sätt? Det tror i alla fall inte jag. Hur skulle vi och samhället reagera om ett antal demonstranter stod utanför någon enskild människas bostad och med plakat och tillmälen uttryckte sitt ogillande för till exempel ens homosexuella läggning eller för att vederbörande kom från ett annat land? Jag jämför detta med att man står utanför en enskild människas bostad och uttrycker sin missaktning för att någon råkar syssla med en helt laglig näringsverksamhet och försörjer sig själv. Rattfylleri och drogfylleri är ett stort och växande problem i vårt land. En av motionerna i detta ämne börjar så här: Är det rimligt att hårdare straff utdöms för den som skjuter en varg än för den som alkoholpåverkad har kört ihjäl en människa? Mitt svar är givetvis nej. Det är hög tid att skärpa inställningen till dessa brott, till exempel överväga att straffbelägga så kallad eftersupning. Norrmännen har gjort det. Jag säger inte att vi alltid ska ta efter dem, men här tycker jag att vi ska göra det. Vad är det som hindrar att vi gör det? Frågan utreds naturligtvis. Men se till att något händer! Medan ni utreder spills förmodligen ett antal oskyldiga liv. I reservation nr 14 tas påföljdspreskription upp. rymmer ett antal interner från sina fängelsestraff. Flera av dem som rymmer kommer förr eller senare tillbaka. är det uppskattningsvis ett hundratal som är på fri fot efter att ha blivit dömda till ganska stränga fängelsestraff. En del av dessa har fritagits under bevakade permissioner med vapen. En del är dömda till och med för mord. Det är alltså ganska grova brottslingar. I de fall rymlingen inte grips eller återkommer frivilligt inträder preskription . Detta innebär att den dömde slipper avtjäna den återstående strafftiden om han eller hon lyckas hålla sig undan tills preskriptionstiden gått ut. Jag tycker att detta är stötande och bör ändras. Det här för vi fram som ett förslag från den borgerliga oppositionen som inte funnits innan, så här har ni inte något i ryggmärgen. Utskottsmajoriteten tycker tydligen att det är okej och skriver: Enligt utskottet är det av såväl praktiska som humanitära skäl rimligt att även ådömda fängelsestraff kan preskriberas. Ja, det är till att vara humanitär. Sticker man från ett grovt brott och fängelsestraffet är det humanitärt att slippa att åka in igen när man kommer tillbaka. Gäller samma för grova ekonomiska brottslingar, eller det bara de som har begått rån och mord? Jag bara frågar. För mig är detta konstaterande från majoriteten helt ofattbart. Jag ser fram emot en förklaring och ett förtydligande från , eller . De har säkert en bra förklaring till att detta är så himla humanitärt. Avslutningsvis vill jag ta upp misshandel av närstående. är det möjligt att döma en man som misshandlar sin fru, sambo eller flickvän till villkorlig dom med samhällstjänst detta efter en lagändring 1999 och ett utslag i . Det är helt fel, tycker jag och många med mig. Män som slår kvinnor ska dömas till fängelse, inte till samhällstjänst. Dessa män ska under fängelsevistelsen, om ekonomin tillåter det, erbjudas en effektiv behandling på fängelserna då de avtjänar sitt straff. 123 (): Ärade ledamöter, närvarande och frånvarande, och inte minst den stora publiken! Kära utskottsledamöter, de som är synska och de som ännu inte riktigt vet vad jag kommer att säga, och naturligtvis herr justitieminister som var här tidigare men som tydligen har lämnat oss bara , får vi hoppas. Jag yrkar bifall till reservation 20 men, som jag har lärt mig, jag står också bakom alla övriga reservationer. Jag gör mitt yrkande för tids vinnande vad det nu är för tid vi ska vinna! Vi hade kunnat vinna mycket mer tid genom att inte säga någonting alls, men så mycket tid ska vi tydligen inte vinna. Detta som en inledning. Det handlar om yrkanden rörande olika straffrättsliga frågor. De är lockande för en riksdagsledamot och för en advokat. Det som det i stor utsträckning handlar om är brott och påföljd för brott, eller som skulle ha sagt: . är det inte det vi ska prata om utan om de reservationer som har fört fram. majoritet har föreslagit avslag på samtliga motionsyrkanden. Jag brukar ta fram det för att få möjlighet att säga: Suck! Det vore lite bättre för debatten och stunsen i det hela om majoriteten kunde komma oss till mötes. Det var någon som sade till mig: Du behöver inte bli så ledsen för det.