prot · GR0980 · 2004-03-10 00:00:00 — Ett starkt stöd för en sådan förbättring blir det om valfrihetsprincipen skrivs in i socialtjänstlagen för boende och hemtjänst. Jag yrkar bifall till reservation nr 3 där vi har ett yrkande om valfrihetsprincipen i socialtjänstlagen. Att veta att man kan få viss hemtjänst när krafterna tryter även om behovet inte är stort är viktigt för äldre människors trygghet. Då vågar man bo kvar längre i den egna bostaden, som ju väldigt många önskar göra. En viss hemtjänst kan också bidra till att ytterligare hjälpbehov kan skjutas upp. Rätt utförd hemtjänst, som också tar till vara den äldres förmåga att klara av vissa saker med hjälpmedel och annat, kan också i högsta grad vara förebyggande. Från anser vi att ett nationellt försök bör genomföras under i första hand , med en utvidgad möjlighet till hemtjänst för alla som är utan biståndsprövning. Vi lade fram ett sådant förslag . Äldreberedningen har ungefär samma förslag. Vi känner till att det finns vissa bekymmer med ett sådant förslag, bland annat vissa EU-regler och moms, men det måste gå att genomföra. Jag hade en interpellationsdebatt med socialministern om detta . Han sade att han var positiv till det och att han ansåg att frågan borde kunna lösas. Jag har en viss förhoppning ändå om att frågan ska kunna lösas innan alltför har gått. Det här innebär en stor trygghet för många äldre. lovade socialminister att kommunala äldreombudsmän skulle införas. Vad som har införts är äldreskyddsombud hos länsstyrelserna. Det är möjligt att de gör nytta jag betvivlar inte alls det men är ju inte alls vad som menas med kommunala äldreombudsmän, som ska vara de som de äldre lätt ska kunna vända sig till med frågor för att få råd och stöd. Så vårt krav på kommunala äldreombudsmän kvarstår. En väl fungerande äldrevård behöver stöd av specialister, förutom att de äldre behöver ha en nära kontakt med husläkare och annan sjukvårdspersonal. Dessa medicinska expertresurser som avser äldre kan inte finnas överallt, i varje kommun eller varje stadsdel, utan de behöver samlas i ett, som vi från föreslår, äldrevårdscentrum som skapas genom samarbete mellan en eller flera kommuner och landsting. Det bör kunna byggas upp kring någon av de resurser som finns, till exempel en geriatrisk klinik. Ett äldrevårdscentrum ska vara en resurs i första hand för husläkare, distriktssjuksköterskor och annan personal som arbetar med äldre människor. För äldre och deras anhöriga är kontakten med husläkaren eller distriktsläkaren naturlig. Det ska också finnas kompetens före äldrepsykologi, reumatologi och ett rehabiliteringsteam. När man blir äldre och inte har svenska som modersmål kan det ibland bli problem när demensen sätter in. Det är lätt att glömma svenskan och gå tillbaka till sitt modersmål. Detta är ett krav som vi och inte bara vi, utan även andra har fört fram i väldigt . Man måste kunna få kommunicera på sitt eget modersmål när man blir gammal och har tappat det svenska språket. Detta gäller naturligtvis i första hand de finska invandrarna som är en stor grupp i . Men det finns många fler, och vi kommer att få ytterligare många olika grupper. Vi måste se till att vi i kan ge också dessa människor en värdig vård när de har kommit så pass långt i sina liv att de får speciella problem. Det finns många fler frågor i det här betänkandet som skulle behöva tas upp, men jag avslutar nu genom att yrka bifall till reservation nr 3. 56 (): För som går blir vi alla äldre. Om vi får vi leva blir vi alla äldre äldre. Äldrevården är således en fråga som berör oss alla. Även de personer som varken känner sig eller är äldre har någon närstående, någon granne eller någon släkting som är äldre. När vi pratar med äldre människor som känner att orken börjar avta är bemötandet, den hjälp som finns att få, vad man vill ha hjälp med och att man får den hjälp som man behöver i rätt tid oerhört viktigt. Allt detta är huvudfrågor. När man intervjuar äldre är det just bemötandet som är så oändligt viktigt. Jag är glad över att bemötandefrågorna har hamnat i fokus . Man har också fått insikt om det såväl under utbildningen av vårdpersonal som i övrigt. Utgångspunkten för service, vård och omsorg måste vara den enskilda människans individuella behov. Respekt för äldres integritet och självbestämmande måste vara det förhållningssätt som genomsyrar alla samhällets insatser. Människors oro för åldrandet ska mötas med en hög ambitionsnivå från samhällets sida när det gäller äldrepolitikens många områden. Trygghet, värdighet och delaktighet måste erbjudas oavsett individernas ålder. Jag tycker att det är viktigt att lyfta fram att de äldre måste ses som en tillgång, inte som en belastning. När olika utredningar och prognoser presenteras betraktas ofta äldre människor som en belastning. Det vill jag vända mig emot. I en samhällsutveckling där viktiga grundläggande värden har urholkats har en del av respekten och samhörigheten mellan generationerna gått förlorade. Denna utveckling måste vändas. Den äldreberedning som har lagt fram sitt betänkande har faktiskt visat på vägar till ett samhälle för alla. Äldre personer representerar en livserfarenhet som är omistlig för det svenska samhällets vitalitet och tillväxt. I det mångkulturella måste äldre invandrares situation och behov också beaktas. Där finns fortfarande mycket att göra. Förslagen i det betänkande som vi kommer att besluta om innehåller flera positiva ingredienser. En av dem är naturligtvis socialutskottets agerande när det gäller anhörigvården. Men jag måste säga att det ibland är trögt även om denna kammare 2001 och 2002 har gjort ett tillkännagivande. I SoU11 fanns det ett tillkännagivande till regeringen om att det var önskvärt att i socialtjänstlagen införa en särskild reglerad skyldighet för socialnämnden att stödja dem som vårdar närstående. Man ansåg vidare att regeringen borde göra en analys av de ekonomiska konsekvenserna av en sådan lagreglering och redovisa för olika alternativa lagregleringar i avsikt att ytterligare stödja anhöriga. Detta beslutade en enig riksdag. När gör vi på nytt ett tillkännagivande som jag hoppas ska göra att det tänds en eld av vilja i att lägga fram ett förslag så att detta blir verklighet. Jag vill instämma i det som sade, att utan de äldres insats skulle äldreomsorgen inte fungera . Jag tycker att man ifrån den här talarstolen skulle ge alla anhöriga, närstående och goda vänner en eloge för den oerhört fina insats som de gör. En annan ingrediens som är positiv i det här betänkandet är vistelsekommunen, och att regeringen nu avser att följa detta. Alla problem som finns är ju till för att lösas. En del är av den sorten att det behövs en lagreglering. Vistelsekommunen är en sådan fråga. Jag vill också nämna några av de reservationer i detta betänkande som står bakom. Reservation nr 20 handlar om kvalitetsarbetet i äldreomsorgen. Vi anser att det är viktigt att det görs en översyn av ansvarsfördelningen mellan kommuner och landsting beträffande hemsjukvård, rehabiliteringsinsatser och hjälpmedel. Samverkansfrågorna har diskuterats i den här kammaren, men det räcker inte med diskussioner, utan det måste vidtas åtgärder. En annan fråga som vi ofta har tagit upp handlar om en trygghetsgaranti. De äldre är beroende av trygghet. De borgerliga partierna är överens om ett förslag till en vårdgaranti. Socialdemokraterna har lovat och lovat, men sedan backar de och ingen vet vad det blir av det hela. Tillgängligheten måste garanteras och en värdighetsgaranti bör införas som säkerställer ett värdigt bemötande. Det behövs också en boende- och en hjälpmedelsgaranti där rätten till stöd och service ingår. Många av dessa frågor skulle inte behöva diskuteras här eftersom de egentligen handlar om självklara saker. Men eftersom vi vet att det finns en oro bland äldre och deras anhöriga måste vi ta den oron på allvar och försöka att fatta beslut som garanterar dessa saker. I reservation nr 32 reserverar jag mig till förmån för en demensombudsman. Finns det några personer i dagens samhälle som är i behov av att få hjälp med att göra sin röst hörd är det de demenssjuka som inte själva kan hävda sin rätt. Det finns många demenssjuka som dessutom saknar anhöriga och närstående som kan tala om hur de vill ha det. Det vore oerhört viktigt att det fanns en talesman för de dementa som verkade för att det individuella behovet och brister i lagar och förordningar uppmärksammades. Så till en annan reservation, som har nr 36 i betänkandet. Det handlar om ställföreträdarfrågan som vi i de borgerliga partierna har en reservation om. Vi vet att enligt svensk lag får ingen ges vård och behandling mot sin vilja. De människor som har en nedsatt beslutskompetens kan riskera att bli undervårdade eller å andra sidan överbehandlade. Det är därför viktigt att människor som inte själva kan tala för sig och i den situationen kan vi hamna allesammans även om vi inte är äldre har en ställföreträdare som kan tala för dem. Enligt hälso- och sjukvårdslagen ska den som har det största behovet av hälso- och sjukvård ges företräde för vård, och då är det personer med nedsatt autonomi som ska gå först. Men hög ålder får inte utesluta människor från en viss behandling. Det är också viktigt att komma ihåg i dessa tider, när vi vet att ekonomin är oerhört ansträngd på många ställen, att åldern aldrig får vara en enskild orsak till att man nedprioriterar någon för behandling. Det är därför som jag anser, herr talman, att har gått för långt när man bland annat säger att åldersrelaterad degenerering i ögats gula fläck ska undantas från behandling och att inte heller knäbesvär hos äldre patienter ska behandlas. Jag anser, herr talman, att alla människor, oavsett ålder, social ställning och var man än bor i landet ska ha lika rätt att få en individuellt anpassad vård. Jag avslutar med att yrka bifall till reservationerna 20 och 36 men står givetvis helhjärtat bakom samtliga reservationer där finns med. 57 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservationerna 1 och 46 men står bakom övriga centerpartistiska reservationer som förekommer i betänkandet. Vågar jag bli gammal? Frågan ställs men ska inte behöva ställas. Vi bara måste, för egen, för anhörigas och för våra medmänniskors skull klara de stora utmaningar vi står inför. En uppgift har i varje fall äldreberedningen Senior 2005 klarat, och det är analysen när det gäller äldreboomen som väntar runt hörnet, att måste varannan 79-åring arbeta om balansen ska bestå mellan försörjare och försörjda. Äldreberedningens analys är en mycket intressant och värdefull läsning, men förslagsdelen är ack så tom och innehållslös. Var finns de konkreta förslagen om hur vi långsiktigt tryggar äldreomsorgen ekonomiskt? Var finns förslagen om hur vi klarar personalförsörjningen, hur vi åter förbättrar de äldres hälsa, hur vi underlättar för äldre att bo kvar hemma, hur vi säkrar valfriheten och ökar tillgängligheten i boendet? Ja, de finns inte i Senior , och det ska bli intressant att höra om och andra av majoritetens företrädare kan ge några besked i dagens debatt. Äldrepolitiken ska enligt prioritera åtgärder som innebär att äldre kan leva ett liv som präglas av delaktighet, oberoende, värdighet och trygghet. Vi vill, vilket framgår av reservation nr 1, se ett mer individbaserat förhållningssätt. Vi har även pekat på att formerna för ökad delaktighet behöver utvecklas. inser att äldreomsorgen behöver tillföras mer resurser och att det då krävs en politik för tillväxt och sysselsättning som ger skatteintäkter för kommuner och landsting och breddar skattebasen. Vi behöver diskutera på djupet hur vi ska klara den långsiktiga finansieringen utifrån äldreomsorgens prognostiserade behov. Den diskussionen saknar vi. Vi saknar diskussionen om hur vi kan förändra arbetslivet, höja den faktiska pensionsåldern från , som det ungefär handlar om , och att se till att vi kan avsluta arbetslivet på ett värdigt sätt utifrån enskilda förutsättningar. Och vi behöver arbetskraften. Personal- och kompetensbristen är fortsatt stor. Var finns planerna och var finns åtgärderna? Kommer något samlat arbete att initieras och redovisas? Som har nämnts har lämnat en lägesrapport till regeringen om situationen för äldre. De pekar bland annat på, och det är tråkigt, ett negativt trendbrott avseende den successiva förbättringen som vi har varit vana vid att se när det gäller äldres hälsa, att det sker en oroväckande och kraftig minskning av äldreboenden runtom i landet och att det sker en kraftig ökning av kostnaderna för . Det här är fakta som vi måste ta till oss. ser många möjligheter att ytterligare förbättra de äldres hälsa. Det handlar om förebyggande hälsovård. Det handlar om friskvård. Det handlar om att förebygga olycksfall. Vi vill se insatser för att åtgärda de åldersbetingade sjukdomarna. Vi vill se åtgärder för äldre som har behov av särskilt psykiatriskt stöd. Samverkansformerna och behandlingarna måste utvecklas och förbättras. Vi vill se helt andra rehabiliteringsåtgärder, få vårdkedjan att fungera bättre och tydliggöra ansvarsfördelningen. Vi inser att om man ska komma längre när det gäller hälsofrågor för äldre måste man också arbeta med trygghetsfrågor, att man som äldre känner sig behövd, att man får tillhöra en gemenskap och att man får uppleva kulturaktiviteter. Vi varnar för att pendeln slår för snabbt avseende avvecklingen av äldreboenden. Det måste mötas med åtgärder för ökad tillgänglighet i boendet. Hissbidrag och liknande är nödvändigt. Kompletterande insatser är avdrag för hushållsnära tjänster. Vi återkommer med förslag om att få utreda hemservicecheckar, vilket också återfinns i reservationer. Vi tar fram förslag när det gäller det avgiftssystem som har lett till att det förekommer i kommuner att man som äldre får gå till socialen och med mössan i hand begära socialbidrag. Jag tycker inte att det är en värdig hantering. Cirka två tredjedelar av all omvårdnad sköts av anhöriga. Jag instämmer med tidigare talare som har pekat på de enormt fina, viktiga, nödvändiga insatser som de gör och som inte nog kan uppskattas och uppmuntras. De redovisningar som jag tagit del av visar att kommunernas traditionella stödformer, såsom dagvård, korttidsvård och avlösning i hemmet, ökar och att samverkan med frivilligorganisationer fortsätter, och det är bra. Däremot minskar typ anhörigcirklar, anhörigcentraler och liknande. Jag är också glad att vi har ett tillkännagivande om ett skärpt lagstöd och krav på åtgärder för att ytterligare säkerställa och stärka stödet till anhöriga. Det är bra. Åtminstone som en halv seger räknar jag även de uttalanden som utskottet gör om vistelsebegreppet i socialtjänstlagen. Många förtroendevalda, främst i kust- och turistkommuner, har tagit upp frågan, som upplevs som ett problem, och önskat en översyn. Jag är tacksam för att utskottets ledamöter har lyssnat på mitt förslag att bjuda in representanter för och till utskottet. Från departementet kände man, som ni säkert minns, inte till några problem. Från , som representerar hela , var det ett tydligt besked: Det är problem. Det var bra att departementet fick lite kontakt med verkligheten. Det var bra att fick fram de uppfattningar som vi vet förekommer. Det är bra att det leder åtminstone till uttalanden. Men allra helst skulle det naturligtvis ha lett till, om vi inte ska tappa tempo, ett uppdrag till regeringen att se över frågan. Jag hoppas att det kommer, även om det blir med fördröjd verkan. Vi har också i en reservation redovisat krav på att få ett regeringsuppdrag. Det hade varit bättre om det lett till ett konkret beslut . Jag och vill med kraft medverka i frågorna om hur vi formar den framtida äldrepolitiken. Något lite positivt händer om utskottets betänkande antas. Men det räcker inte. Vi vill se ökade ambitioner, såväl idé- som åtgärdsinriktade. Det tänker vi arbeta för! 58 (): Ärade kamrater, åhörare! När jag kom in här i salen var det lite kvar på den förra debatten, som handlade om barn och friskolor. Plötsligt svischade vi om till att tala om oss äldre. Det är väldigt roligt med tillkännagivanden som vi ibland gör i vårt utskott. Jag är både glad och tacksam för det. Här har vi till och med två tillkännagivanden, som pratade om förut. Det är dels att personer med behov av stöd och hjälp ska kunna vistas i annan kommun än bosättningskommunen, till exempel för sommarvistelse, och ändå få stöd. Det är dels förslaget till insatser för att ytterligare säkerställa och stärka stödet till anhöriga. På första sidan i betänkandet står det så här: Vad utskottet anfört med bifall till en mp-motion. Jag har strukit under det med rött. När det kom var jag så glad att jag ringde runt till kamrater och sade, tänk att det står bifall! Det är visserligen en ganska självklar sak att anhöriga ska ha stöd, men man får ändå nästan aldrig bifall till självklara saker. Det var därför alldeles speciellt. Jag var glad ända till dagen därpå. Då började jag tänka lite mer på det här. Så som det är beställt med äldrevården på många ställen är det kanske inte så konstigt att vi fick stöd för det här. Man kan ju ge bara lite stöd, och så har man ändå gjort det. Då börjar man kanske glida in på att det ska bli mer och mer anhörigstöd. Jag är blandat glad , men lite ändå. ska jag åka hem och begrava min mamma , som blev . flyttade hon till ett ålderdomshem. Det var ganska besvärligt hemma hos henne. Hon ramlade omkull rätt ofta och hade svårt att gå. Hon svarade inte i telefon, och hon åt dåligt trots . Allt hängde på mig, som är enda barnet, så jag åkte ibland hem mer än en gång . Hon fick äntligen plats på ett äldreboende. Jag tror att jag har berättat en gång förut hur det började. Det kom hem personal, och de fyllde i blanketter. Det var en kurator, en arbetsterapeut, chefen och en kontaktperson. Man frågade vad mamma var intresserad av, skrev upp det och fyllde i. Hon hade varit intresserad av idrott och vävning och hade handarbetat i alla sina dagar. Hon var lärarinna till yrket. Men när jag åkte in med mamma den dagen hon fick platsen sade hon: ska du få se att jag blir senil ganska fort. Det kändes hemskt. Det var ett ålderdomshem men liknade mest ett sjukhem. Nästan alla var döva och satt i rullstol, och alla var väldigt kravliga. hängde allt på mig. Under de hon bodde där var hon ute en gång med hjälp av personal. Annars var jag där , och i den mån det gick bra åkte vi ut och tittade på utsikter och fikade. kunde hon följa med hem till mig. Gudskelov fungerade färdtjänsten i min kommun så att vi kunde åka på utflykter trots att jag inte har bil. var jag på ett seminarium i som handlade om äldre, natur och djur, om naturens och trädgårdens betydelse för hälsan och livskvaliteten. Vad jag önskade att jag hade varit där tidigare så att jag hade kunnat visa det på ålderdomshemmet. Jag kan nästan slå mig i backen på att den enkät de gjorde när min mamma kom in var något slags kvalitetssäkringsrapport. De prickade för de där sakerna, och sedan var det gjort. De gjorde aldrig någonting mer med det. Kontaktpersonen slutade dessutom. Det kändes så artificiellt med hela intervjun och allt det som skulle komma. På seminariet var det så härligt. En docent från Sahlgrenska och en kvinnlig docent från hade kommit fram till att djur och natur är det absolut bästa för äldre människor för oss alla förresten vida överstigande till och med kultur. Sedan är familjen och det sociala umgänget naturligtvis väldigt viktigt. Djur på ålderdomshemmet? Nej, det går absolut inte, för det finns personal som är allergisk! På min mammas ålderdomshem var personalen så förskräckligt allergisk att man måste ha konstgjorda blommor. Då går det här naturligtvis inte. På seminariet lärde jag mig också att om man inte kan gå, inte kan sköta trädgården och inte kan gå ut med hunden kan man ha minnen. Det går att omge sig med bilder och minnen. Det var en lisa att få höra det. Jag ska skicka efter en broschyr som fanns på seminariet och förära er den. Det är jag var där, och jag har inte hunnit göra det . Ni ska få den, för det är lättläst och intressant läsning. Jag vill också prata lite om boendet. Det verkar på något sätt som att det är trender i boende. ska alla bo på ålderdomshem. ska alla bo hemma. ska alla bo i . ska alla bo i något annat slags boende. Det pendlar fram och tillbaka. Jag har skrivit i motionen om hur viktigt det är att vara flexibel, att man kan ha flera olika sorters boende och att det borde finnas en variation där. Sedan gäller det förebyggande arbete. När man talar om barn och ungdomar finns åtminstone begreppet förebyggande arbete. Jag brukar tjata om att det alltid är så svårt, att ekonomer inte ser detta, för allt måste löna sig så fort. Begreppet finns i alla fall och en öppning att vi går mer och mer åt det hållet. Men så är det inte med äldre begreppet förebyggande arbete finns inte. Det existerar inte. Man börjar i stället säga: Det är åldern. När man är så gammal som jag och börjar ha ont i ett ben får man höra att det inte är så mycket att göra åt, för det är åldern. går det utför. Det är inte så mycket man kan göra. Det är förfärligt mycket man kan göra. I avsnitt 10 i betänkandet yrkar jag på att man skulle ha äldrevårdscentraler, motsvarande barnavårdscentraler för äldre. När jag jobbade på ungdomsmottagningen i jag jobbade på ett annat ställe också sade min mamma, som kallade ungdomsmottagningen för Rädda barnen: du jobba på Rädda barnen ? Jag tyckte att det var så bra. Avslutningsvis vill jag säga: Rädda oss äldre. Vi kan ju faktiskt jobba ett tag till, om vi nu tar till oss att man kan förebygga och att man kan göra något åt att det börjar gå utför och att det beror på åldrandet. När Senior 2005-utredningen var klar hade vi i ett seminarium med rubriken, som vår ledamot i utredningen formulerade: Vi har på oss. Klarar vi inte av problemet med demografin att vi blir så många äldre, att vi mår sämre och sämre, att färre och färre ska sköta om oss äldre går det åt pipan. Vi har på oss. Det vill till att vi tar tag i den utmaningen. Jag yrkar bifall till reservation 11 som handlar om just äldreboenden. Jag står naturligtvis bakom alla våra övriga reservationer också. 59 (): Den demografiska omvandlingen i går fort. Alltfler blir äldre. Vi lever för att vi är friskare . Det är en av välfärdspolitikens mest enastående framgångar. Det är en utveckling som är glädjefull och som vi ska vara stolta över. Men det ställer oss också inför nya utmaningar. Alla samhällssektorer utbildning, arbetsliv, den fysiska miljön, kultur- och föreningsliv och politik måste anpassas med tanke på att de flesta människor har av aktivt liv kvar efter pensioneringen. Ingen ska behöva diskrimineras på grund av sin ålder. Äldre människor ska kunna vara delaktiga i hela samhällslivet därför att samhället inte klarar sig utan äldres kunskap och erfarenhet. När kommer då vi måste ha hjälp att klara vardagen är det oerhört viktigt att samhällets insatser fungerar på ett bra sätt för alla oavsett den enskildes ekonomiska situation. Att vidmakthålla och garantera alla en god äldrevård på lika villkor är en av de stora politiska uppgifterna. Det är ett arbete som omfattar såväl de äldre själva som personal och anhöriga. En god omsorg för alla som är solidariskt finansierad är en grundbult i ett välfärdssamhälle som riktar sig till alla medborgare. Men jag tycker mig se en ganska djup ideologisk klyfta i synen på hur framtidens vård ska finansieras. Den ena ståndpunkten handlar om att vi i högre grad låter marknadsprincipen styra. Den andra hållningen innebär att se äldreomsorgen som ett gemensamt samhälleligt åtagande. Vård och omsorg ska ges på lika villkor och bara en gemensam finansiell verksamhet kan ge alla denna trygghet. System som bygger på försäkringslösningar leder till klyftor mellan dem som kan betala för sig och dem som saknar den möjligheten. Om man vill att prioriteringarna och de ekonomiska avvägningarna inom välfärdsstaten ska vara föremål för insyn och debatt måste huvudmannaskapet vara offentligt.