prot · GR0995 · 2004-04-14 00:00:00 — Det kommer att vidtas åtgärder för att få fram fler allmänläkare och för att ytterligare stimulera en ökad mångfald. Bland annat kommer man att ta initiativ för att via konferensverksamhet förbättra kunskaperna om hinder och möjligheter och om vilka åtgärder som behöver vidtas för att öka mångfalden. Jag tycker att detta är viktigt, inte minst mot bakgrund av de bilder som sprids från och som jag tagit del av via medierna. Dessa bilder väcker oro, och jag ställer mig frågan vad Socialdemokraterna och i håller på med. Jag tycker självfallet att lagar är till för att följas, och det gäller även för lagen om offentlig upphandling, men jag tror att det finns möjligheter att lägga upp upphandlingar på ett sådant sätt att man inte tappar patientperspektivet utan har det i första rummet. Pris och kvalitet måste väl vara avgörande. Om det sprids en bild av att etablerade vårdteam splittras, att barnavårdscentraler upphör, att patientläkarrelationer bryts och att arbetsglädje ersätts av oro, vet jag inte hur man värderar kvalitet. Jag uppmanar socialministern att se över i vad mån lagen om offentlig upphandling behöver gås igenom för att se om det behövs en skärpning, så att man på ett tydligare sätt kan ta hänsyn till kvalitetsaspekter såsom uppbyggda relationer mellan vårdgivare och patient. Jag är intresserad av att höra om socialministern har några idéer för att se till att så blir fallet. Om man ersätter ett monopol med ett nytt monopol har man inte fått så god utdelning när det gäller önskan att öka mångfalden. Det är uppenbart att det behövs mer arbete för att se till att mångfaldstanken får ett ordentligt genomslag också i praktiken. 24 Socialminister (): Som en allmän kommentar, i första hand till , skulle jag vilja säga: Sent ska syndaren vakna. Det var många som varnade för just den här diskussionen när vi började tala om möjligheten till, som det då hette, avknoppningar inom primärvården i svensk sjukvård. Man sade att om man erbjuder personal, personalkooperativ eller personal som bildar egna bolag att ta över ansvaret så kommer den dag då avtalet ska förnyas. Det handlar i första hand om primärvården. När avtalet ska förnyas är man skyldig att gå ut med nytt anbudsförfarande, och då finns en risk att de stora företagen kommer in och tar över. Det som börjar som en vacker, seriös ambition att skapa mångfald, med många små entreprenörer riskerar att i nästa vända bli just att man ersätter ett offentligt monopol med någonting oerhört mycket mer komplicerat och värre, nämligen ett privat monopol. Det var många som varnade för det. Men framför allt var obekymrade. Det var inte många moderater som sade att det fanns anledning att se över lagen om offentlig upphandling. Det gjordes emellertid, och en utredning kom med ett förslag om att man skulle kunna ha förbehåll vid offentlig upphandling och kunna ställa ett antal krav som är sjukvårdshuvudmannens eller huvudmannens ambitioner. Den utredningen kritiserades av många EU-jurister som sade att detta inte kommer att hålla gentemot EU-lagstiftningen. Vad vi står inför är ett allvarligt problem. Jag tror att , och Socialdemokraterna faktiskt har en gemensam hållning till det. Vi vill först och främst ha en primärvård där sjukvårdshuvudmannen garanterar primärvårdens utveckling genom avtal. Vi vill gemensamt ha fler aktörer inom primärvården, något som grundas på avtal. Men om man har den principen får man också fundera på vad man gör när man ska förnya avtalet. Det är det jag vill diskutera med . säger mycket enkelt att man kan reglera det när man gör upphandlingen. Vi behöver gå igenom det med specialister på EG-rätten och specialister på lagen om offentlig upphandling för att se vad vi kan göra. Om en familjeläkargrupp har ett avtal med ett landsting och beställaren är nöjd, patienterna och personalen är nöjda, då måste upphandlaren kunna säga att man förlänger avtalet och ser till att det fortsätter. Det måste vara ambitionen. Om upphandlaren, det vill säga sjukvårdshuvudmannen, inte är nöjd kan man säga upp avtalet och begära in nya anbud. Men det är egendomligt att man ska tvingas till en upphandling om man är nöjd med verksamheten, mot någonting som man långsiktigt inte gillar. Jag kan tyvärr inte säga exakt vad vi kommer fram till, . Men vi ska föra en allvarlig diskussion med sjukvårdshuvudmännen genom om vilken linje vi ska rekommendera landstingen att följa för att leva upp till det som vi är överens om, nämligen en primärvård som garanterar möjligheten till fast läkarkontakt och kontinuitet. Vi måste hitta en väg till det. Då får vi försöka se till att utnyttja den lagstiftning som finns på bästa sätt. Om det inte är möjligt måste vi gemensamt arbeta för att korrigera lagstiftningen och komplettera den, så att principen om fast läkarkontakt och kontinuitet kan förenas med en större mångfald inom primärvården. 25 vice talman (): Jag tycker att den här omgången från socialministerns sida var lite bättre. Det blev lite mer konkret kring problemen. Det är klart att alla kanske inte tänkte sig för riktigt när det gäller hur det här skulle slå. Vi kanske inte trodde att vi skulle få några stora privata vårdföretag här i som skulle ta över. Från sida åtminstone har tanken varit små enheter som kan vara personal eller privata personalkooperativ. Vi vet att det inte minst i har gett primärvården en injektion som har gjort att primärvården har blivit friskare. Upphandlingsförfarandet kan alltid drivas till sin spets i vissa sammanhang. Man ställer vissa krav men bortser kanske från att patienterna är nöjda eller att det inte finns några anmärkningar. Det kan också vara så som i , att det inte finns något ekonomiskt att vinna på det. Man kan inte få en billigare vård i eftersom man har fasta ersättningar. Det vore väldigt bra om man snabbt kunde titta på frågan om EG-rätten och lagen om offentlig upphandling och så vidare, så att vi kunde få klara besked. Jag är tyvärr rädd för att hoppet är förlorat i . Det kommer att innebära att vi får väldigt många missnöjda patienter där. Vi kommer att ha patienter som står utan läkarkontakt. Det ser ut som ett stort kaos. Jag är mycket angelägen om att vi ska kunna förhindra liknande situationer. Jag hoppas att man tar sig en funderare också i på vad man ska göra när man nu har gjort den här upphandlingen som, vad jag kan förstå, har skett enligt de lagar och regler som finns . Det ska emellertid prövas av rätten. Det kanske är lagarna och reglerna som det är fel på. Då är det angeläget att snart se till att vi ändrar på dem. Jag vet inte hur det kan ta med förhandlingar med . Jag förstår att det blir . Vi får hoppas att de går väldigt snabbt. Det är synd att ett bra primärvårdssystem med nöjda patienter ska utsättas för det som man utsätts för , och som jag tror kommer att hända i många andra landsting om vi inte vidtar några åtgärder. Jag upplever det ändå som att socialministern tar den här frågan på stort allvar. Jag tror säkert att vi tillsammans kan hitta någon väg ut så att vi kan få lugn och ro och göra det som vi också är överens om, att fortsätta utveckla en bra primärvård. Precis som sade är det den absolut viktigaste biten i sjukvården, om vi ska klara av att ha en väl fungerande sjukhusvård med alla de operationer och behandlingar som kan utföras på sjukhusen. Då måste sjukhusen avlastas, och det kan en väl fungerande primärvård göra. 26 (): Det må komma som en överraskning för socialministern men även driver förslaget om att lagen om offentlig upphandling ska ses över. Sedan kan vi ha olika uppfattning om vad översynen innebär. Vårt syfte är att öka möjligheterna till upphandling och mångfald, att öka möjligheterna till valfrihet även i vården. Även när det gäller vilket perspektiv och vilken ingång man ska ha när man hanterar dessa frågor skiljer vi oss åt, jag och socialministern. Socialministern utgår från landstingen. Jag utgår från patienterna. Då landar vi naturligtvis i olika lösningar och olika konstruktioner. Det är egentligen inte i första hand ett problem vad gäller nuvarande upphandlingsförordning. Det har i stället att göra med den etableringsrätt som borde finnas. Det är frihet att starta och driva verksamheter och sedan via avtal med patienterna knyta dem till sig. Men se den möjligheten är begränsad i den situation som är . Det vet socialministern. Det tar sig bland annat det uttryck vi nu ser i . Det skulle inte vara något problem, menar jag, om vi hade ett system som bygger på att etableringsrätten är fri. De som är aktörer ska fortsätta att bedriva sin verksamhet och naturligtvis uppfylla vissa kvalitativa krav och annat. ska man tillåta till exempel privata vårdföretag att etablera verksamhet och konkurrera. Det är fullt möjligt. I den nuvarande situationen skulle det dessutom vara en väldigt lämplig lösning. 27 (): Också jag vill tacka för debatten. Frågan vore värd en större seans än den här avgränsade interpellationsdebatten. Jag tror att primärvården kommer att vara i fokus . Det gäller inte minst när man har läst tankar, och jag gissar att också socialministern har läst det. När det sedan gäller avtal har vi många exempel i kommuner och landsting inom olika områden på dåliga och svaga avtal. Man är dålig på att teckna avtal och fylla dem med det innehåll man kräver. Det finns också möjlighet vid upphandlingen att lägga in sådant som ska vägas in. Det är sådana aspekter som kvalitet, tillgänglighet och liknande krav. Det har man varit mycket dålig på att definiera inom många områden. Inte minst inom IT-sektorn har man aldrig ställt de kraven. I ställde man inte ens krav på att läsa ut sjukstatistiken för personalen när man hade upphandling. Sedan klagar man på företag som levererar varan. Det är rätt så svårt. Jag tror att det är samma sak inom vårdsektorn. Vi måste bli mycket bättre på att kunna upprätta avtal som täcker det vi kräver. I annat fall är vi ute på hal is. Jag tror kanske lite grann att har ett problem här. Det finns också möjlighet att avsätta den majoritet av politiker som har gjort dessa upphandlingar vid nästa val. Det har också ibland visat sig, kanske inte minst inom folkhälsofrågor, att har övertolkat EU-regler och kanske alltför snällt anpassat sig till och fogat sig efter EU utan att ta viss strid. Vi kanske har lite att lära av franska bönder. Jag önskar socialministern lycka till i nya debatter i det här ärendet. 28 (): Det skulle vara djupt beklagligt om den fungerande verksamheten med familjeläkarsystemet i skulle slås sönder. Jag hoppas att studieresorna dit även ska kunna fortsätta framöver. Det är viktigt med goda modeller och förebilder. Jag hoppas på en lösning. Jag instämmer i vad socialministern nu talade om. Det gäller att hitta en juridisk lösning och en lagstiftning som håller så att vi kan ha en fast läkarkontakt och att det stämmer med EU-juridiken och vår egen nationella lagstiftning. I avvaktan på det borde i det här fallet kunna avbryta en upphandling. Det är min uppfattning, i varje fall sett utifrån. Detta åter sagt med respekt för den kommunala självstyrelsen. Det ska väl inte behöva ta sådan tid att klargöra det juridiska läget. Med lite aktivitet och fart från ministerns och departementets sida kanske det kan gå att hitta en lösning inom relativt snar tid. Jag skulle gärna vilja ha en kommentar kring vad det är för tidsplan som socialministern kan se för att kunna klargöra läget och vid behov göra snabba insatser för att det ska kunna gå att hitta en tillfredsställande lösning på detta problem. 29 Socialminister (): säger med mycket försiktiga formuleringar att vi inte ska diskutera vad som hänt i . Det är ganska viktigt att vi klargör detta. Jag utgår från att de beslut som har fattats i är korrekta, att man har följt den lagstiftning som gäller och att man också har varit medveten om vilka konsekvenser det kan få. Det innebär också att jag har varit noggrann att påpeka att det inte är med utgångspunkt från situationen i som nu griper in och ska korrigera några beslut som har fattats av där. Däremot ger signalerna från anledning att reflektera över hur lagen om offentlig upphandling fungerar för oss som vill ha till skillnad från ska sägas ett system där sjukvårdshuvudmännen tecknar avtal med entreprenörer att bedriva vård som huvudmannen betalar och som vill ha flera olika aktörer inom ett sådant system. Om man vill ha ett sådant system och tänker sig många fler små aktörer finns uppenbart risken att de i nästa led konkurreras ut av en stor professionell vårdgivare som kan lägga bud över ett stort antal vårdcentraler eller familjeläkarstationer. Det måste vi resonera igenom. Vår avsikt är att teckna ett nytt avtal med om uppföljning av den nuvarande handlingsplanen som gäller primärvårdens utveckling. Det ska vara klart . ska vi ha klart med hur vi ska förhålla oss till detta. Vi ska också klargöra ifall det behövs att regeringen går till med någon justering av lagstiftningen jag tror att vi då kan hitta någon majoritet bakom detta eller om det helt enkelt räcker med att bara tala om hur man bör agera ifall man har intresse av att behålla ett sådant system som man exempelvis har i . Jag tror att vi innan det här året är över ska ha klarat upp de problemen så att vi som vill ha en vård som bygger på principen om en fast läkarkontakt och kontinuitet ska kunna försäkra oss om att en sådan linje är möjlig. Till vill jag säga att det finns ett alternativ. Det är att man bestämmer sig för att ha en samhälleligt finansierad marknadssjukvård. Det är egentligen vad det handlar om. Samhället betalar en del av sjukvården. Det är totalt fri etableringsrätt för alla inom hela den medicinska professionen. Sedan följer pengen med patienten. Då behöver man inga avtal. Då sker det ingen upphandling. Men problemet är att vi då sannolikt förlorar det som ändå är en styrka i svensk sjukvård, nämligen kravet på förebyggande arbete, kravet att familjeläkaren ska syssla med hemsjukvård och kravet att familjeläkaren ska avsätta tid för äldresjukvården och så vidare. Jag har sett på program att ni funderar över hur man ska lösa det problemet. Jag är otroligt nyfiken. Inget land i världen har klarat att ha en marknadsdriven vård som tar ansvar för den förebyggande hälsovården. Det är vad vi ska undvika. Det är därför vi vill ha en sjukvård och primärvård som är avtalsreglerad men generös gentemot entreprenörer och generös när det gäller att hitta alternativa driftformer. Det är där vi har kommit överens i våra resonemang med och . Jag tror att vi kan lösa det framöver. 30 vice talman (): Egentligen är det inte så förfärligt mycket mer man kan säga. Det är bra om man redan nu sätter i gång och tittar på vad det är man behöver förändra. Jag vet att socialministern har talat lite grann om bristen på familje- och husläkare. Skulle man i vissa delar av landet kunna tänka sig en fri etablering av den typ som fanns med i husläkarlagen? Det handlar om att man har avtal såsom man har i . Det finns brister vad gäller antalet läkare också i övriga delar av landet. Det finns till och med brist på husläkare i vissa orter i . Skulle en fri etablering enligt den gamla husläkarlagen just för läkare inom primärvården vara någonting som skulle kunna finnas med i diskussionerna med ? Det ska naturligtvis kombineras med att man tittar på hur upphandlingen kommer att ske. Självklart måste som är den som skjuter till pengar i verksamheten ha en möjlighet att kontrollera sin egen verksamhet, den som bedrivs i de egna vårdcentralerna, likaväl som den som är utlagd på entreprenad och kunna säga ifrån om det inte fungerar. Jag tycker att det är ganska självklart att det måste ske på det viset när vi hanterar skattemedel. Det är vad det handlar om i det här sammanhanget och inte en rent privat verksamhet. 31 Socialminister (): Jag har bara en kort kommentar till sista inlägg. När vi började oroa oss över att man inte skulle kunna rekrytera allmänläkare i primärvården i den takt som handlingsplanen anger sade jag: Då får vi pröva alla tänkbara åtgärder för att stimulera en rekrytering. kom med en rapport som pekade på att man ändå var på väg att nå målet och att man låg i linje med vad handlingsplanen säger. Det finns nya signaler om att rekryteringen har avtagit igen, och ska jag upprepa samma sak: Jag är öppen för att diskutera alla tänkbara åtgärder för att försäkra oss om att vi verkligen når det vi har varit överens om, nämligen en familjeläkare per 1 500 invånare, det vill säga 6 000 familjeläkare i svensk sjukvård . Då får vi vara öppna för att diskutera alla tänkbara alternativ. Överläggningen var härmed avslutad. 6 § Svar på interpellation 2003/04:385 om förskrivningen av dextropropoxifen 32 Socialminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att ytterligare skärpa restriktionerna för förskrivningen av dextropropoxifen. Det är en mycket viktig och mycket aktuell fråga som tar upp. har kallat till ett expertmöte för att diskutera just frågan om ytterligare åtgärder är befogade mot bakgrund av olika forskningsrön rörande effekter och biverkningar av dextropropoxifen. Konsulter har haft i uppdrag att utvärdera verkan av tidigare informationsinsatser och införandet av en särskild receptblankett vad gäller förekomst av allvarliga biverkningar och på försäljning, samt att granska den kunskap som finns redovisad i litteraturen. Dessa rapporter ska ligga till grund för mötet där experter inom flera berörda specialiteter, som smärtbehandling, ortopedi, allmänkirurgi och klinisk farmakologi, ska diskutera frågan om dessa läkemedels fortsatta ställning tillsammans med experter från . De slutsatser och förslag som kommer att redovisas från mötet ska sedan ligga till grund för beslut av och vidare för diskussion och ställningstagande inom , . Mot denna bakgrund har jag inte nu för avsikt att vidta någon åtgärd för att skärpa restriktionerna för förskrivningen av dextropropoxifen. 33 (): Tack socialministern för svaret, även om jag anser att det lämnar en del övrigt att önska! Jag ställde min interpellation till folkhälsoministern. Jag menar, herr talman, att problemet med dextropropoxifen jag förkortar det DXP för enkelhetens skull faktiskt är ett folkhälsoproblem. Nyss hörde jag socialministern i sitt anförande i debatten kring problem och utmaningar i sjukvården säga att svensk sjukvård står inför många problem. Jag menar att DXP är ett sådant problem som borde kunna lösas, till och med ganska enkelt. Jag tycker att inititativ från socialministern här hade varit helt på sin plats. Att, som socialministern gör i sitt svar till mig, hänvisa detta gigantiska medicinska problem till en konferens som äger rum tycker jag är att göra det väldigt enkelt för sig. Man kanske inte ska förvånas över detta, men eftersom jag, herr talman, bärs av en obändig tro och tilltro till varje människa, också socialdemokrater och sådana ministrar, blir jag faktiskt besviken det ska sägas. förgiftades ca 200 personer i , till följd av att de konsumerat DXP, så allvarligt att de dog. Den högsta siffran var 1996. Då dog 226 personer. Vi kan jämföra det med 2003. Då har alltså antalet dödliga förgiftningar gått ned med två tredjedelar. Banbrytande för den här kunskapsinhämtningen och när det gäller de förödande konsekvenserna har varit den forskning som bedrivs av ett par som jag känner till. De heter och . De råkar bo i . Deras senaste forskningsuppdrag har varit att ta fram resultat för konsumtionen av DXP 20002002. Man har konstaterat, mycket entydigt, att försäljningen har sjunkit och följaktligen också konsumtionen. Allra mest sjönk den , 2003, då man identiferar att förekomsten av DXP i rättsmedicinska fall uppgår till ca 160 fall. Man säkerställer också att 7080 personer förgiftades , vilket är en påtaglig nedgång jämfört med genomsnittet, 200 fall , . har alltså ett par hundra människoliv sparats tack vare de restriktioner för läkemedlet som infördes . Hade man, herr talman, klarat motsvarande minskning, alltså en halvering eller mer, av antalet döda till följd av narkotikan hade det väckt en enorm uppmärksamhet. Jag menar att man faktiskt borde sätta lite blåslampa på den här forskningen, som så entydigt visar att det går en klar linje mellan restriktioner och minskningen av antalet döda till följd av detta medel. För att ytterligare människoliv ska kunna räddas måste de här forskningsresultaten bli kända, och ytterligare restriktioner måste faktiskt införas. Socialministern sade alldeles till mina kolleger i debatten kring primärvården: Sent ska syndaren vakna. Och jag säger: Måtte inte detta bli eftermälet också om ministern själv när det gäller DXP. 34 Socialminister (): Jag undrar ifall inte har fastnat i en hållning i den här frågan som gör att hon överraskas av ny information men inte tar den till sig. Det är väl ganska fantastiskt att , som är ansvarigt för detta, har den konferens som ska avgöra hur vi ska hantera DXP . genomförs den här konferensen där experter kallas in. Konsulter har arbetat med att utvärdera. Man kommer att, med utgångspunkt från den kunskap man får, bestämma vilka riktlinjer som ska gälla för läkemedlets förekomst inom svensk vård och sjukvård . Man kommer också att använda den för att arbeta gentemot den europeiska myndigheten. Jag hade tänkt mig att skulle säga: Vad härligt! Äntligen händer någonting! Men det kanske man inte kan vänta sig. Men jag säger det: Vad härligt att visar sig ta precis det ansvar som har bestämt att ska ha! 35 (): Visst är det härligt när det händer någonting. Det kan vi vara överens om, men jag menar att det faktiskt är socialministern som äger ansvaret för att det händer ännu mer. Det är faktiskt inte forskare och olika läkemedelsverk och andra som ska äga frågan, utan den bör självfallet och departementet äga, så att man arbetar visionärt med frågan. Man kanske lägger ut uppdrag till dem och så vidare. Att vi har den här debatten och konferensen äger rum är kanske mer än en händelse. Jag vet inte riktigt. Jag ställde interpellationen efter månader av kunskapsinhämtning i det här ämnet. Jag tycker att detta är oerhört angeläget. Jag vill än en gång förklara för ministern att läkare och farmakologer, om man talar med dem, menar att ytterligare restriktioner inte skulle medföra några som helst problem eller svårigheter. Vad är det då som hindrar att socialministern faktiskt tar initiativ i den riktningen och inte en gång till skjuter problemen på någon annan att lösa? Jag vill påstå, herr talman, att DXP är ett av de största medicinska problemen i svensk sjukvård. Hur kan en värktablett som kostar många människoliv få finnas kvar på marknaden? Och hur kan socialministern, som ansvarig minister, välja att trots detta inte själv vidta några som helst åtgärder? 36 Socialminister (): Jag tror att svenska medborgare, svenska patienter och svenska läkare är evinnerligt tacksamma för att det inte är socialministern som bestämmer vilka läkemedel som ska användas i svensk sjukvård. Det har jag inte kompetens till. Det är inte regeringens sak. Det är inte heller sak. Däremot har vi sett till att vi har kompetenta myndigheter som vi ska ställa höga krav på. Det är de som ska svara för den medicinska kompetensen. Det är de som ska bestämma vilka restriktioner som ska gälla. Det är de som ska bestämma om läkemedel helt enkelt ska förbjudas eller vilka krav som ska ställas för att de ska få förskrivas. Jag tycker att det är glädjande att har tagit det här initiativet och att vi nu ser att vi får klara riktlinjer. Vi samlar kunskapen, och vi kommer förhoppningsvis att kunna se att den myndighet som ansvarar för detta hanterar det precis såsom har tänkt. 37 (): Jag får än en gång tacka för svaret. Jag tycker att det är viktigt att det här i kammaren formuleras både problem och förslag till lösningar och att vi gemensamt följer den här frågan. äger ett stort ansvar. Jag vidhåller att också socialministern gör det för att se till att det här problemet kommer att lösas. Jag lovar, socialministern, att jag kommer att följa frågan.