prot · GR0980 · 2004-03-10 00:00:00 — Tillsynen har blivit bättre. Vi har fått äldreskyddsombuden. Ett närmande har också skett mellan och länsstyrelsernas tillsynsverksamhet. Det tycker jag känns bra. Som jag uppfattar det är man inne på rätt väg för att komma närmare varandra och med det kanske också hitta andra vägar. Jag känner inte att jag vill gå vidare på det spår talar om utan att mer gå in på samordningen. När det gäller lex är jag fullt medveten om det tar upp. I er motion landar ni i att äldreskyddsombuden ska vara en kontaktpunkt och att man ska avrapportera till äldreskyddsombuden, om jag minns er reservationstext rätt. Jag känner inte att reformen med äldreskyddsombuden har fått så på sig att vi ska koppla på ännu mer. Jag är fullständigt medveten om effekten av det. Jag vill hålla dörren öppen för att idén kan vara god längre fram. Men känner jag att man inte ska koppla det till äldreskyddsombuden som just nu har börjat verka och gör ett jättebra jobb. Det handlar om tillsyn och att värna de äldres situation. Men jag tycker att det är lite väl . 78 () replik: Jag tackar för det svaret. Låt mig börja med lex . I vår motion säger vi att till exempel äldreskyddsombuden kan vara en instans som man kan fundera över. Men hela andemeningen i motionen är att det brister i rättssäkerhet när man ska anmäla till sin närmaste chef, vilket är rutinerna. Det svar som utskottet och ger är ett blaha-svar. Det går ju att också anmäla till en tillsynsmyndighet. Jag tror ändå att Socialdemokraterna behöver fundera över det om vi nu är eniga om att vi behöver verktyg för att fånga de missförhållanden som både och jag vet finns på enskilda platser inom äldreomsorgen. Det skulle jag gärna vilja höra reflektera mer kring. När det gäller tillsynen är det möjligt att det pågår ett långsamt närmande. har vi länsstyrelserna som har ett visst tillsynsansvar. Vi har lagt till äldreombuden som också har ett visst tillsynsansvar och ska fånga upp problematiken. Sedan har vi . Det är klart att tillsynen skulle bli mycket mer effektiv om vi förmår att samordna. Jag är förvånad över att utskottet och inte inser att det behovet finns om inte annat för att påskynda den utvecklingen. Det är dumt att ha tre parallella rör när man kan ha en strid ström som fångar upp det hela. Det skulle effektivisera tillsynen ganska mycket. Jag tror också att och jag är överens om att detta behövs. Det är också mycket annat som behövs. Men valde jag att lyfta fram just de här frågorna. 79 () replik: Låt oss se vad vi kan behöva . Jag skulle först vilja se mer utväxling av äldreskyddsombuden och vad de kan åstadkomma och göra. Jag vill också se mer utväxling av kompetensutveckling av personal. Det handlar både om våld mot äldre och utsattheten som vissa äldre kan känna. Det finns många områden som kan förbättras utan att vi gör någonting . Jag vill därför inte stänga dörren för något av de två förslagen. Men jag vill avvakta och se hur det går med det vi har verksamt. 80 (): I betänkandet om äldrepolitik finns ett tiotal motioner som på ett eller annat sätt lyfter fram frågan om äldreomsorg för personer med annat modersmål än svenska. Det är också flera talare som har tagit upp frågan här i talarstolen. Det är bra. Det är en viktig fråga som måste lösas bättre än hitintills. Först vill jag belysa dagens situation med lite statistik. Gruppen äldre som är utlandsfödda beräknas vara av gruppen äldre totalt. De största grupperna av utlandsfödda äldre kommer från följande länder: över 46 000, drygt 14 000, likaså 14 000, drygt 12 000, 7 500, 5 800, 4 600 och 3 000. Jag vill också i detta sammanhang påminna om att det finns två grupper av äldre med annat modersmål än svenska, de som har invandrat och de som talar något av de nationella minoritetsspråken. Utskottet vidhåller i sitt betänkande att en god vård och omsorg för äldre solidariskt finansierad via skattemedel utgör en hörnsten i välfärdspolitiken. Det är flera som här i talarstolen har påpekat att det är så. Det är väl ingen här som säger emot det. Frågan är: Omfattar den goda vården och omsorgen också de äldre med annat modersmål än svenska? Av siffrorna jag redovisade tidigare kan vi dra vissa slutsatser. De flesta äldre med annat modersmål än svenska har kommit till för länge sedan. Väldigt många av dessa har kommit som arbetskraftsinvandrare . Vi vet också att det då förekom obefintlig undervisning i svenska och att man på många arbetsplatser klarade sig på jugoslaviska eller på finska. Dessa människor, som har arbetat hårt i det här landet, behöver nu äldreomsorg på sitt modersmål. Det är ett känt faktum att med stigande ålder upplever många det som viktigt att få återta sitt modersmål som det primära språket, och för dem med kognitiva besvär kan förmågan att tala och förstå svenska försvinna på grund av sjukdomen. I betänkandet menar man att äldreomsorg i möjligaste mån bör erbjudas på de äldres modersmål. Hur kommer det sig då att så få får äldreomsorg på sitt modersmål om modersmålet råkar vara något annat än svenska? Vi kan läsa svaret i betänkandet: Det finns dock svårigheter att erbjuda alla äldre som så önskar vård på deras eget modersmål. Dels saknas det ofta flerspråkig personal, dels kan det innebära stora kostnader när det gäller mindre grupper. Jag är av annan åsikt. Vi i menar att det mest handlar om attityder. Det finns en stor resurs av språk- och kulturkompetens bland medarbetare inom äldreomsorgen. De är tyvärr en outnyttjad resurs. Det handlar i första hand om en brist på medvetande och organisation. Jag vågar påstå att äldreomsorgen är anpassad till en majoritet av befolkning. Minoriteternas behov beaktas inte. Den klart största gruppen av utlandsfödda är de som kommer från , och de flesta har finska som modersmål. Den gruppen skiljer sig från de andra grupperna på så sätt att sverigefinnarna tillhör gruppen nationella minoriteter. kom med rapporten för finsktalande i . Av rapporten framgår bland annat att äldreomsorg på finska är en bristvara i stora delar av landet. Finnarna bor ju överallt i . Det konstateras att äldreomsorg med finskspråkig personal är viktig också för anhöriga. Först när anhöriga vet att deras närstående kan kommunicera med personalen fungerar äldreomsorgen avlastande. Det framgår också av rapporten att äldreomsorg med finsktalande personal ofta kan anordnas utan att kostnader ökar. Det är rapporten kom. Utbudet av finskspråkig äldreomsorg har ökat endast marginellt. Behovet, däremot, ökar ständigt. Detta är en fråga som inte bara kan hanteras lokalt, utan det krävs en nationell strategi. anser att en handlingsplan för äldreomsorg på finska bör initieras omgående. Jag beklagar verkligen att vi inte fick majoritet för vårt förslag i utskottet. Här i kammaren har representanter för Socialdemokraterna, också talat om behovet av äldreomsorg på annat modersmål än svenska. Jag tycker att vi kan börja med den största gruppen den med finska som modersmål. Jag vädjar till er som har tagit upp behovet av äldreomsorg på annat modersmål än svenska: Låt det inte stanna vid ord! Låt oss arbeta för till exempel ett tillkännagivande i socialutskottet om frågan! Jag står självfallet bakom samtliga motioner, men yrkar härmed bifall till reservation nr 5. 81 () replik: Jag kunde inte låta bli att begära replik när gick upp och vädjade om en nationell handlingsplan för finsktalande äldre. Varför bara finsktalande äldre? Här hör vi att det finns många från , , , före detta , , , med flera. Varför ska inte de få rätt till äldreomsorg på sitt modersmål? Jag förstår inte varför vi ska ta ut en grupp och säga att den är viktigare än de andra. Vi kan lösa detta, , genom att vi säger att alla äldre, både de som har ett annat modersmål än svenska och andra av dagens äldre, som vill byta boende, flytta till ett annat slags boende eller närmare barn ska få lov att göra det. Brukar inte tala om att vi ska ha en generositet och inte plocka ut vissa grupper och ställa dem mot andra? Här har en lösning; låt pengarna följa med den enskilde! Hur ska det annars gå till när man i en liten kommun som i min kommun, , med 12 000 invånare kanske har någon från , någon från , någon från , någon från och någon från ? Hur ska man i den lilla kommunen kunna tillgodose behovet som de äldre har av att få tala med någon på sitt modersmål. Dessutom kanske det finns en kommunledning som nekar, precis som i där man nekade frälsningsarmésoldaten att flytta därför att man hade tomma platser. Kommunledningen kanske säger: Nej, vi har platser kvar så det går bra att vara här! Vad säger till alla dem som vill flytta från en kommun där det inte finns resurser till en annan kommun där de kan få resurser och kommunledningen nekar? Vill hjälpa den äldre eller bevara det kommunala självstyret? 82 () replik: Varför skulle endast tala för finsktalande äldre? lyssnade inte på hela mitt anförande. Jag tog speciellt upp att det finns två grupper av äldre som inte har svenska som modersmål. Det finns de som har kommit från ett annat land och det finns de som kallas för nationella minoriteter. Av de fem nationella minoriteter som vi har i är finsktalande den största gruppen. Sverigefinnarna är över 400 000 personer. Den gruppen skiljer sig mycket från de andra. Vi har ju också en lagstiftning en lag om nationella minoriteter för att bevara deras språk och kultur. Jag tycker inte att det är så konstigt att jag lyfter fram den frågan eller den gruppen. Jag tillhör ju också själv den gruppen, så det kanske bidrar. Men jag tycker att detta är en fråga som är viktig också för majoritetsrepresentanter. tar upp äldrepengen. Ska då alla sverigefinnarna i den sverigefinska minoriteten behöva flytta till de fem nordliga kommuner som tillhör förvaltningsområdet för nationella finsktalande minoriteter? Det är ingen lösning. Vi lever i ett mångkulturellt samhälle. Det här måste lösas långsiktigt, och jag tror inte att äldrepengen är en lösning. Det är bra att börja med den finskspråkiga gruppen eftersom den är störst. 83 () replik: Jag ser inte till vilken grupp som är störst eller minst. Jag beklagar varenda en som är gammal och som inte kan göra sig förstådd på sitt modersmål. Där finns min solidaritet. Jag ser inte till antalet i en grupp. Det finns dessutom många små kommuner som inte har möjlighet att erbjuda äldreomsorg på alla de här språken, men som hindrar de äldre att flytta någon annanstans. Många kommuner hindrar också personalen från att starta eget. sade helt plötsligt att det kanske inte fattas resurser, utan att de finns och att vi ska ta till vara dem. Så bra då säger vi till personalen att den får lov att starta äldreboende i särskilda boenden och hemtjänst! Då kan man säga: Välkomna hit till vår kommun! Så kan vi lösa det för alla och inte bara för vissa grupper. När det gäller äldrepengen vill jag säga till att om hon skulle behöva gå till doktorn så går hon ju inte upp till kommunalhuset och frågar vilken doktor hon ska söka. Det bestämmer själv. Om det inte är något akut så bestämmer man själv vilken tandläkare och sjukgymnast man vill gå till. Men det kan inte de äldre, för de är fast i en kommunarrest. Kommunpolitikerna bestämmer var de äldre ska få vård och omsorg och vem de ska välja som vårdgivare. Tycker inte att det är orättvist att vi som är ganska friska kan få välja vårdgivare medan den som är äldre, oavsett språklig bakgrund, är hänvisad till kommunalhuset? 84 () replik: Jag försökte med mitt anförande verka för att vi får strukturer i samhället där personer som har ett annat modersmål än svenska kan få äldreomsorg på det modersmålet. Jag är säker på att delar min uppfattning om att mötet inom äldreomsorgen är viktigt. När en gammal människa har ett annat modersmål än svenska så blir det mötet mycket mer betydelsefullt och kvalitativt bättre om personalen talar den äldres modersmål. Jag tog också upp att vi har mycket personal som har ett annat modersmål än svenska. Den personalgruppen är underutnyttjad. Jag själv har arbetat inom vården. Aldrig när jag har sökt arbete har man frågat om jag har ett annat språk. Själv har jag alltid fyllt i att jag talar finska också att det är mitt modersmål. Men det har aldrig på något sätt tillgodoräknats mig som en resurs. Vi har många personer inom vården som vi skulle kunna utnyttja på ett bättre sätt. Jag vill ha strukturer som håller i längden. 85 (): Befolkningen i blir äldre det vet vi. Men det blir också fler äldre som har lärt sig svenska först som andra eller tredje språk eller ännu . Detta är inget nytt tvärtom. I all äldreomsorg finns redan de som flyttade till . Många av dem hade finska som sitt modersmål och självfallet som första språk. De hade lärt sig svenska som skolspråk i eller som språket i arbetet i . Men det är märkligt svårt att få politisk majoritet för att staten ska uppmärksamma vad det här betyder för äldrevården. händer det som hänt förut, nämligen att alla de motioner som folkpartiledamöter väckt om finska och andra invandrarspråk i äldrevården blir avslagna. Det handlar om fyra olika folkpartimotioner och motioner från ledamöter i andra partier. De får alla nej. Jag vill påstå att detta inte är så värst framsynt. Om man ser på SCB:s befolkningsprognoser så förstår man att äldrevårdens innehåll blir en större fråga . Då kommer det att vara fler än som är gamla och sjuka och på väg att tappa de svenskkunskaper som de fått i vuxen ålder. Det hör ju till livets villkor, som påpekade, att när vi blir gamla och bräckliga försvagas de senare inlärda språken först och det modersmål vi lärde oss som små blir kvar. För den som blir demenssjuk kan rester av barndomens språk bli kvar medan svenskan, engelskan och annat som kommit senare försvinner. Att då vara hänvisad till en äldrevård där inga särskilda språkkunskaper finns kan vara detsamma som att få bristfällig vård. Möjligheten att få äldrevård där det finns finsktalande personal är ett prov på hur väl den här frågan hanteras. Antalet äldre som har finska som sitt första språk sedan barndomen har länge varit stort i . Det märks inte bara i utan också på orter som , och liksom i storstäder som . När alla motioner i dessa frågor blir avslagna hänvisar Socialdemokraterna till att det kommit en stor utredning med 100 förslag om äldres situation och att man ska läsa remissvaren och inte gå händelserna i förväg. Det blir några vänliga ord om eget modersmål i äldrevården, men avslag i alla fall. Dessvärre är den stora utredningen om äldrevården, som de hänvisar till, tämligen tunn just när det gäller finskans och de andra större invandrarspråkens eller minoritetsspråkens ökande betydelse i äldrevården. De mycket omtalade 100 förslagen är till stor del luddiga skrivningar om målsättningar och annat som inte märks nämnvärt för dem som har blivit gamla. , tidigare folkpartiledamot i denna kammare, hamnade i minoritet när han pekade på att det borde vara självklart att vårdtagare och personal i äldrevården kan tala med varandra och att staten borde ge kommunerna stimulansbidrag för åtgärder som ger de språkkunskaper som behövs. Tills vidare får nu de som arbetar lokalt med denna del av äldrevårdens verklighet inget stöd från statlig nivå. Det borde vara dags att en majoritet i bestämmer sig för att kräva handling av regeringen såsom man gjort när det gäller en annan viktig fråga, nämligen villkoren för dem som vårdar nära anhöriga som är gamla och sjuka. Jag upprepar det som jag sade i motsvarande debatt här i kammaren . En värdig vård där de som vårdar och blir vårdade förstår varandra är något som vi är skyldiga dem som med sitt arbete har varit med och byggt upp den svenska välfärden. Föredrogs socialutskottets betänkande 2003/04:SoU4 Äldrepolitik. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 11 §.) 86 (): I detta ärende behandlas socialutskottets betänkande SoU5 Socialtjänstpolitik. I betänkandet behandlas drygt 160 motionsyrkanden inom området socialtjänstpolitik från den allmänna motionstiden och 2003. Betänkandet behandlar bland annat områdena allmänna utgångspunkter för , ekonomiskt bistånd enligt socialtjänstlagen, våld mot kvinnor, vård av missbrukare, vård av ungdomar, kompetens och kvalitet, handläggning av ärenden och övriga socialtjänstfrågor. Ett enigt utskott föreslår med anledning av motionerna två tillkännagivanden till regeringen. För det första ska regeringen återkomma till med ett konkret förslag på en lösning av problemet med att kommuner gör olika bedömningar när det gäller hur stora inkomster från eget arbete ett barn tillåts ha utan att detta påverkar föräldrarnas rätt till ekonomiskt bistånd för barnet. Förslaget bör också beakta hur det beloppet ska tas fram och bestämmas vid biståndsberäkningen. För det andra bör den särskilda utredaren, som tillkallades med uppdrag att följa upp och ur ett könsmaktsperspektiv utvärdera de myndighetsgemensamma uppdrag och det uppdrag till enskilda myndigheter som gavs i samband med propositionen Kvinnofrid, genom tilläggsdirektiv få i uppdrag att överväga hur önskemålet att varje kommun bör ha en handlingsplan för arbetet med våldsutsatta kvinnor ska uppnås. Utskottet avstyrker övriga motionsyrkanden, främst med hänvisning till utskottets tidigare ställningstaganden och mot bakgrund av att det pågår ett arbete. I betänkandet finns 65 reservationer och tre särskilda yttranden. Med denna inledning överlämnar jag ärendet till debattörerna. 87 (): Socialtjänstpolitik är ett viktigt inslag i samhället för att säkra att människor har rimliga livsvillkor i livet när man behöver stöd och hjälp. Det kan handla både om ekonomiskt bistånd och bistånd i annan form. I dagens betänkande finns två tillkännagivanden av ett enigt utskott som jag hoppas ska förbättra livsvillkoren för de barnfamiljer som lever med små ekonomiska marginaler och kvinnor som utsätts för våld. Det ena handlar om att regeringen ska återkomma till med förslag på hur stora ett barns inkomster kan vara utan att det påverkar föräldrarnas rätt till ekonomiskt bistånd för barnet. Så här sade jag i en debatt i den här kammaren : Vi anser att det krävs en översyn av socialtjänstlagen så att de barn som finns i familjer som uppbär försörjningsstöd och som feriearbetar får behålla en del av sin inkomst. Så är inte alltid fallet . varierar det kraftigt mellan kommunerna hur man väljer att hantera den här frågan. Det är inte rimligt att de barn som lyckas skaffa sig ett feriearbete inte ska få behålla något av sin inkomst i de fall mamma eller pappa uppbär ett försörjningsstöd. Utskottsmajoriteten konstaterar att det här är olyckligt, men man föreslår ingen åtgärd. Det är beklagligt. Jag är alltså mycket nöjd och glad att ett enigt utskott , , lämnar ett tillkännagivande i frågan. Det andra tillkännagivandet handlar om att ge ett tilläggsdirektiv till en utredning om hur önskemålet att varje kommun bör ha en handlingsplan för våldsutsatta kvinnor ska uppnås. I samma debatt som jag citerade ur tidigare lyfte jag fram behovet av att verkställa det beslut som fattat i samband med beslutet om kvinnofrid 1998 och som inte är verkställt. Jag sade att det handlar bland annat om att förbättra situationen för misshandlade kvinnor. Det handlar om kommunala handlingsprogram som inte finns i alla kommuner. Jag tycker att det är glädjande att kunna konstatera att ett första steg faktiskt tas för att verkställa de här besluten. Om det på de här två områdena utvecklats en samsyn i socialutskottet så finns det andra områden där våra åsikter tydligen fortfarande skiljer sig åt. Så här sade jag i debatten : Vi menar också att barnbidragshöjningar ska få genomslag på socialbidragsnormen, dvs. när barnbidragen höjs ska även de barnfamiljer som lever med försörjningsstöd få del av höjningen. räknas barnbidraget som inkomst, och en höjning leder till att socialbidraget sänks i motsvarande mån. I dagens betänkande har vi en reservation där vi skriver: minskar föräldrarnas försörjningsstöd när barnbidraget höjs. Det betyder att redan utsatta barn inte får del av den ökade välfärden på samma sätt som andra barn. Övriga partier avslår vår motion utan motivering. En del av de här partierna deltar för övrigt i debatten om åtgärder för att säkerställa bättre villkor för de ekonomiskt sämst ställda barnen men vill inte stödja det berättigade kravet att de ekonomiskt sämst ställda barnen ska få ta del av barnbidragshöjningarna. Jag yrkar bifall till reservation nr 10. Stora delar av 90-talet kännetecknades av en politik som vårdade budgeten mer än människan. En del av socialpolitiken har återskapats . Socialtjänstlagen har stärkts och reformer har genomförts, men mycket återstår att göra. Missbruksvården är ett exempel. Där rustade man ned under de år som kännetecknades av ekonomiska svårigheter. Den har alltsedan dess varit eftersatt, både resursmässigt och ur ett metodutvecklingshänseende. Vi menar att det nu krävs en satsning i hela landet på beroendevården för att bevara och utveckla kvaliteten. Det gäller hela vårdkedjan, från institutionsvård via öppenvård till arbetsmarknadsinsatser. Anställda i individ- och familjeomsorg möter de mest utsatta i samhället. Det är viktigt att de förmår skapa både en god kontakt och ett förtroende hos de människor de möter som de ibland tvingas stå för insatser som ska ske under tvång. Vi menar att det både av rättssäkerhetsskäl och demokratiska skäl är viktigt att utvecklar system för kvalitet och uppföljning av brukarmedverkan. Det har vi också en reservation om. faller alltfler offer för människohandel, det vi kallar trafficking. Grunden för detta är naturligtvis att det finns människor som köper sex, oftast män. De kvinnor som utsätts för trafficking befinner sig i en svår situation mitt emellan samhällets olika stödinsatser. Där har rättsväsendet en roll, en annan. Det finns inget tydligt ansvarstagande för dessa kvinnor. Det kanske beror på att fenomenet är relativt nytt i . Vi menar att det är av yttersta vikt att varje instans som kommer i kontakt med kvinnor som har utsatts för trafficking tydliggör vilket ansvar och utrymme man har att agera. Det finns en förvånansvärd passivitet i den här frågan. Alla talar om den, men få gör något när det gäller att hjälpa offren, kvinnorna, på ett värdigt sätt. Det finns även andra brottsoffer som behöver stöd och hjälp. Enligt socialtjänstlagen ska de erbjudas det, men det ser olika ut runtom i landet. I vissa kommuner fungerar det bra, men det finns också exempel på kommuner som inte tar sitt ansvar. Det finns anledning att göra en nationell översyn av hur kommunerna lever upp till intentionerna i socialtjänstlagen på den punkten. är en central del av välfärdspolitiken. Det är det sista skyddsnät som finns i samhället när människor under kortare eller i livet hamnar utan möjlighet till egen försörjning. Det gäller att göra det skyddsnätet starkt och rättssäkert så att människor inte faller igenom och blir utlämnade till enskilda människors eller organisationers godtycke. I det perspektivet är den rätt att överklaga beslutet som finns i socialtjänstlagen av central betydelse. Jag nämner det särskilt eftersom det finns andra reservationer i det här betänkandet. Naturligtvis är det viktigaste vi kan göra för att förstärka livsvillkoren för ekonomiskt utsatta människor att förstärka möjligheten till arbete och löneinkomster och att öppna våra generella system så att fler omfattas. Jag tänker då främst på a-kassan och sjukförsäkringssystemet, men det kommer alltid att finnas grupper av människor som under längre eller kortare perioder hamnar utan möjlighet till egen försörjning. Det är viktigt att även dessa grupper omfattas av ett starkt skyddsnät och att de inte blir utlämnade till godtycke eller gamla tiders välgörenhetstanke. Jag står naturligtvis bakom samtliga av reservationer, men för tids vinnande yrkar jag bifall till reservation nr 10 om barnbidragen och reservation nr 21 om trafficking. 88 (): Socialpolitiken står inför ett vägval. Det krävs ett nytänkande och andra infallsvinklar .