prot · GR09130 · 2004-06-17 00:00:00 — Det är både en utökning av sysselsättningsstödet och också att man ger besked om att kommuner och landsting kommer att få ett ökat statsbidrag framöver. Det handlar om 3 miljarder och 5 miljarder . Vi skulle vilja ge mer. Där kan jag hålla med . Vi kommer att jobba för att kommuner och landsting får mer pengar framöver. Vi tycker att det är viktigt. Jag vill påpeka att satsningen på vidareutbildning av människor som jobbar i offentlig sektor också är ett stöd till kommuner och landsting. När man har människor som arbetar deltid och utbildar sig deltid kan man spara pengar. Vi är väldigt glada över att Försvarsmaktens bemyndigande för att köpa ny materiel minskar med 4 miljarder. Vi tycker att det är fel om försvaret utan politisk styrning kan föregripa ett nytt försvarsbeslut genom att låsa upp kommande anslag med att köpa upp materiel. Vi tycker att det är bra att man har gett den möjligheten till en ökad handlingsfrihet. Den är inte så stor som vi skulle vilja. Vi hade velat gå längre med det. Men vi tycker ändå att det var ett bra steg. Det ger oss en större politisk frihet att fatta ett försvarsbeslut som inte är upplåst av de materielanskaffningsbeslut som man skulle fatta. Jag vill ta upp frågan om hisstödet, som några har hånat här . Hisstödet är ett väldigt viktigt beslut. Det finns väldigt många hushåll som är hisslösa. Det är en fråga för dem som är mest utsatta. Det gäller äldre människor och människor med olika funktionshinder som inte kan komma fram. Hisstödet är ett sätt att stödja byggsektorn och minska arbetslösheten där. Men det gör också, och det är det viktigaste, att människor kan ta sig till olika bostäder. De kan besöka vänner och släktingar eller själva bo i dessa bostäder. Det är en insats för dem som är utsatta. Vi aviserar också friåret. Jag vill ändå nämna det här. Det är några som har gått in på den frågan. , , kommer vi att införa friår i hela landet, vilket vi är väldigt glada över. Det innebär att människor får möjlighet till vila. Det kan vara att man till exempel behöver umgås med en gammal mor som kanske håller på att dö eller är sjuk eller att man behöver umgås med sina tonårsbarn. Det kan handla om att man satsar på vidareutbildning eller på eget företagande eller att man helt enkelt är utbränd och behöver vila upp sig. Man kan ta ett friår om man har en vikarie för sitt jobb. Den vikarien får då en möjlighet att gå vidare. De utvärderingar som har gjorts av det friår vi har haft i olika kommuner visar att väldigt många av dem som får vikariat får vidare anställning hos dem de har vikarierat hos, vilket är väldigt positivt. Det har också visat sig att vi inom offentlig sektor har väldigt många timvikarier. Det är en hel del timvikarier som har fått möjligheten till ett långtidsvikariat. De är väldigt glada över det. De har kunnat få en arbetsmiljö som är lugn och stressfri. De har kunnat visa arbetsgivaren vad de egentligen går för. Det är flera timvikarier som har sagt till mig: När jag var timvikarie kunde jag aldrig visa vad jag gick för. Jag var alltid stressad och mådde dåligt i den situationen. När jag fick på samma arbetsplats, med samma chef, med arbetskolleger och lugn och ro kunde jag visa att jag var duktig. Vi har ambitionen att minska antalet timvikarier. Att vara timvikarie är inte någonting positivt för den enskilde. Där har friåret kunnat spela en väldigt stor roll, vilket vi är positiva till. Vi tror att man skulle behöva ha ett par friår i livet i vår framtidsvision. skulle vi också vilja ha en arbetstidsförkortning. Jag är säker på att ni i era repliker kommer att återkomma till friåret, så jag sparar mitt krut i den frågan. Vi stöder tillväxtbudgeten och yrkar bifall till den och avslag på reservationerna. 38 () replik: Det är glädjande att tycker att kommunsektorn hade behövt mer resurser och att hon inte bara förfäktar en byråkratisk finansieringsprincip. Det är faktiskt möjligt för regeringen och samarbetspartierna att utöver denna finansieringsprincip fatta beslut om detta. Föresvävade det aldrig att det krisläge som var motiverade ett tillskott i stället för att dra in pengar? Jag har en mycket specifik fråga till på det temat. Det handlar om, som jag tycker, en av de största skandalerna med denna tilläggsbudget. Psykiatrin var utlovad att få resurser. Psykiatrisamordnaren har själv skrivit debattartiklar där han tar upp den stora besvikelse som finns. Det har släppts ut rykten om att regeringen hade skrivit in pengar till detta men att samarbetspartierna krävde att de skulle tas bort. har en möjlighet att dementera det ryktet. Stämmer det att det fanns pengar avsatta men att de togs bort? Det har varit flera uppgifter i medierna om detta. 39 () replik: Vi har diskussioner om hur vi ska stärka psykiatrin. Där är alla tre samarbetspartier eniga. Sedan har vi olika syn på hur detta ska kunna ske. Ska det vara öronmärkning? Hur ska en sådan öronmärkning se ut? Eller ska man ge kommuner och landsting mer resurser? Den diskussionen förs just . Jag vet att vi har ett möte på departementen som pågår parallellt med den här debatten som handlar om den frågan. Det är vad diskussionen handlar om. Hur ska pengarna komma ut? Jag kan fråga om han tycker att man ska ha en öronmärkning av pengar till psykiatrin och hur denna öronmärkning ska se ut. Är det verkligen så att det finns ett sätt som skulle vara rättvist? Ni kritiserar, med rätta tycker jag, öronmärkningen på flera olika områden i andra fall. Det gäller till exempel öronmärkningen till fler lärare i skolan. Ni har kritiserat den eftersom utformningen slår väldigt olika i olika kommuner. 40 () replik: Jag är glad för väldigt ärliga och öppna svar. Vi har diskuterat detta mycket ingående med vårt kommun- och landstingsfolk. Vi har kommit fram till en mellanlösning där vi säger att pengarna ska gå till psykiatrin. Vi har i vår motion med anledning av tilläggsbudgeten anslagit till detta. Vi säger att pengarna ska gå till psykiatrin. Men vi går inte in som när det gäller skolpengarna och säger att det bara ska gå till lärare. Man säger att psykiatrisektorn ska få detta. Pengarna ges till kommuner och landsting. Men sedan måste de själva få stor frihet att utforma hur de ska användas. I den stora gemensamma kris som finns inom vårdsektorn har psykiatrin kommit i kläm. Om vi vill göra ett riktat tillskott ska det ske till denna sektor. Det måste vi se till härifrån. Detaljstyrningen är däremot helt av ondo. Jag tror att det går att få med sig kommun- och landstingspolitiker på att pengarna avsätts dit men att de själva får avgöra detaljutformningen. 41 () replik: Vi tycker också att det är väldigt dåligt med detaljstyrning och att den kan slå väldigt fel. Vi samarbetspartier, s, v och mp, för en diskussion med och om hur man ska kunna stärka psykiatrin och hur pengar ska lämnas. Den diskussionen pågår. kan vara lugn för att psykiatrin kommer att få pengar. Föredrogs finansutskottets betänkande 2003/04:FiU21 Tilläggsbudget 1 (prop. 2003/04:100 delvis och prop. 2003/04:128). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 6 § Årsredovisning för staten 2003 42 (): I det här betänkandet behandlar finansutskottet regeringens skrivelse Årsredovisning för staten och styrelses redogörelse angående denna. Utskottet lämnar vissa synpunkter på innehållet i årsredovisningen. Bland annat noterar utskottet att antalet revisionsberättelser med invändning fortsätter att öka och att en stor andel av invändningarna rör anslagsöverskridanden, felaktig redovisning mot anslag och inkomsttitlar samt överskridande av bemyndiganderamar. Utskottet ser allvarligt på den negativa utvecklingen och förutsätter att regeringen noga följer utvecklingen och vid behov vidtar åtgärder för att bryta denna trend. Beträffande garantiverksamheten efterlyser utskottet en redovisning av vilka anslag som under räkenskapsåret omfattat garantiverksamhet, så kallade subventionsmedel. Utskottet föreslår att årsredovisningen och styrelses redogörelse angående denna läggs till handlingarna. Fem motionsyrkanden behandlas också i betänkandet. När det gäller yrkanden om redovisning av utgiftsbegränsande åtgärder och redovisning av extraordinära händelser förutsätter utskottet att regeringen kan lämna de önskade redovisningarna utan att behöver ge regeringen detta till känna. När det gäller yrkandet om en redovisning av statsbudgeten i kostnads- och intäktstermer ser utskottet ingen anledning att föregripa det utvecklingsarbete som härvidlag pågår i och avstyrker därmed yrkandet. Utskottet avstyrker också yrkandet om redovisning av åtaganden och framtida finansieringsmöjligheter mot bakgrund av att liknande analyser i stor utsträckning redan görs. Slutligen avstyrker utskottet yrkandet om att redovisa skillnaderna mellan resultaträkningen och statens finansiella sparande på grund av de stora svårigheter som är förknippade med att få fram en sådan redovisning och att inget behov av denna redovisning föreligger. I betänkandet behandlar finansutskottet även styrelses redogörelse angående den statliga garantimodellen. Utskottet föreslår att redogörelsen läggs till handlingarna. Till betänkandet har fogats en reservation och två särskilda yttranden. 43 (): Vid behandlingen av betänkandet har det visat sig att det är lite si och så med hur myndigheterna sköter sig. Antalet revisionsberättelser med invändningar ökar. Det handlar om anslagsöverskridanden, felaktiga redovisningar och överskridanden av bemyndiganderamar. Det här är naturligtvis inte acceptabelt, vilket utskottet också konstaterar som har redovisat. Fastställda ramar, regler och anvisningar ska följas, och det kan inte nog betonas. Det finns också en samsyn i utskottet om att statens redovisning ska vara tydlig och informativ. Vi är till exempel överens om att resultatet ska redovisas justerat för större engångseffekter. Vi förutsätter att regeringen återupptar redovisning av utgiftsbegränsande åtgärder i årsredovisningen. Utskottet uttalar också att arbetet att utveckla redovisningen ytterligare ankommer på regeringen. Men i en del är vi inte överens, och där föreligger en reservation då utskottsmajoriteten har avstyrkt förslaget att skillnaden mellan resultaträkningen och statens finansiella sparande ska redovisas. Motivet är att det är svårt. Motivet är också att man anser att omedelbara behov för en sådan redovisning saknas. Det faktum att en åtgärd är svår borde inte förta betydelsen av att redovisningen arbetas fram. Med anledning av det yrkar jag bifall till reservationen. 44 (): Statens årsredovisning är ett dokument som får för lite uppmärksamhet i utskottsarbetet och i arbete. Det är med detta som med så många andra saker att man fokuserar mycket mer, och kanske oproportionerligt mycket, på att lägga fram nya förslag och alldeles för lite på att utvärdera vad som hände med de beslut man har fattat. Det finns några punkter i årsredovisningen där vi har framfört synpunkter på att den jämförelsen inte är så lätt att göra som den skulle kunna vara och som den borde vara. En redovisning av åtaganden, framtida kostnader och skulduppbyggnad borde till exempel redovisas i årsredovisningen. Det borde redovisas vilka utgiftsbegränsande åtgärder som har vidtagits för att man ska kunna jämföra budgeten med utfallet på ett tydligare sätt. Man borde främst redovisa statsbudgeten i kostnadstermer, åtminstone i utgiftstermer, och inte bara i betalningstermer. Om man tar detta på vanligt bokföringsspråk är det ju så att i statsbudgeten redovisar man cash flow och inte utgifter eller kostnader. Samma sak gäller redovisning av extraordinära händelser. På de här punkterna har utskottet i god sämja skrivit att man förutsätter att detta kommer att ske . Man förutsätter att arbetet med en förändring av redovisningen fortsätter. Det skulle ju vara bra om det blev så. Tyvärr har vi ju alltför varit med om att ett enigt utskott har framfört ganska kraftfulla synpunkter i den här typen av frågeställningar och förutsatt att regeringen kommer att följa det, men sedan har regeringen inte levt upp till det. Vid det här laget är det som både regeringen och sade att man skulle gå över till en mer kostnadsmässig redovisning, och det är ju uppskjutet. Jag tycker inte att det känns helt klarlagt att det faktiskt kommer att ske. Vad finns det då för anledning att misstro regeringen på den här punkten? Ja, det hänger ihop med den diskussion som vi hade. Om man går över till en mer kostnadsmässig redovisning kan man inte det ena året klara utgiftstaket i någon sorts teknisk bemärkelse genom att strunta i att betala sina räkningar. Då kommer inte det att spela någon roll, och den smitvägen kommer att försvinna helt och hållet. Det gör att man kanske vill sätta en liten randanmärkning av misstänksamhet mot regeringen på den här punkten. Vi har ändå valt att markera den enighet som finns i utskottet. Vi hoppas och tror att det betyder att regeringen kommer att vara mer benägen att följa utskottets vilja. Av den här årsredovisningen framgår bland annat att ett otal myndigheter inte alltid följer de regelverk som man ska följa. Även där är kritiken enig. Eftersom de inte är närvarande här och debatten normalt sett främst brukar föras kring de frågor som vi själva är oense om, betyder väl det att de här frågorna riskerar att få för lite uppmärksamhet. Jag hoppas att vi kan få en sådan behandling av årsredovisningen för staten att vi i utskottet, både i utskottsarbetet och i kammaren, kommer att ha möjlighet att lägga lite mer tid och kraft på denna utvärdering. Jag står givetvis bakom alla ståndpunkter som framförs i vår motion och yrkar bifall till reservationen. 45 (): När krubban är tom bits hästarna. Det är en mycket tydlig liknelse som man kan göra i samband med den här redovisningen. Resultaträkningen visar ett underskott på . Det är en försämring med 40 miljarder i förhållande till 2002. Balansräkningen för nettoförmögenheten visar upp en försämring med 22 miljarder. Statsskulden uppgick vid utgången av 2003 till , en ökning med 23 miljarder i förhållande till . Så här kan det givetvis inte fortsätta hur länge som helst. En årsredovisning är ett viktigt instrument verksamheter. Det är alltså ett underlag för att rätta till felaktigheter. Hur ser det då ut ? Ja, statsskuldens saldo 2003 var , alltså ett 32 miljarder större underskott än vad som budgeterats. Beräkningen uppgår till , och det innebär, som vi tidigare diskuterat, att budgettaket spräcks. Har man då tagit till sig de signaler som en årsredovisning ger? Jag tycker att det klart kan svaras att man knappast har gjort det. En positiv bedömning av situationen kan kanske vara att svårigheterna att jämföra resultaten för de olika åren bidrar till den prekära ekonomiska situationen. Det borde vara naturligt att plus och minus balanserar och att man inte ska låna till drift. Kommuner och landsting åläggs krav på balans i sina räkenskaper, och från ser vi det som ett renlighetskrav att samma anspråk ska ställas på staten själv eller på den regering som för tillfället är statens förvaltare. Politiken måste därför läggas om så att statens finansiella sparande kommer i balans över en konjunkturcykel. För att det ska kunna göras krävs ett förtydligande i redovisningssystemet. Majoriteten i finansutskottet delar uppfattningen att det föreligger stora svårigheter att jämföra årets resultat med statens finansiella sparande, men trots det anser majoriteten inte att det finns något skäl för att göra några förändringar. Mot bakgrund av den ekonomiska situationen och den utveckling som vi kan se framför oss är detta ställningstagande något förvånande. är, som sagts, skrivningarna i det här förslaget rätt kritiska, men jag vill i likhet med mina borgerliga kamrater också ytterligare betona vikten av förändringar. Därför yrkar jag bifall till reservationen under punkten 6. 46 BO (): Jag börjar med att yrka bifall till förslagen i betänkandet. Det innebär att skrivelsen Årsredovisning för staten 2003 och styrelses redogörelse över denna läggs till handlingarna. Detta betyder i sammanfattning att de väckta motionerna, som har olika innebörd och olika styrka, ska avslås. I ett par fall har utskottet ansett sig ha anledning att göra anmärkningar och att lämna synpunkter till regeringen på redovisningen. Flera talare har varit inne på detta. En av anmärkningarna gäller att antalet revisionsberättelser med invändningar fortsätter att öka, från 14 till 19 . Det handlar bland annat om myndigheter som överskrider sina anslag. För att skapa lite uppmärksamhet kring detta vill jag, även om flera andra talare redan har sagt det, upprepa att utskottet förutsätter att regeringen noga följer utvecklingen på det här området, vidtar åtgärder och för redovisar såväl åtgärderna i de enskilda fallen som de åtgärder som man vidtar för att förebygga framtida överskridanden. Det blir här många upprepningar trots att vi är överens. I presentationen av ärendet sades att antalet motionsyrkanden som behandlas är fem och att det nu yrkas avslag på dessa. I ett par fall sker det med hänvisning till att motionsyrkandena kan anses tillgodosedda i betänkandet. Det gäller till att börja med kraven i motion Fi31, där man tar upp frågan om redovisning av vilka begränsningsbelopp eller andra utgiftsbegränsande åtgärder som regeringen har beslutat om. En sådan redovisning har tidigare gjorts 2000 och 2001 men har sedan upphört. Utskottet förutsätter att regeringen återupptar redovisningen och att den också, i akt och mening att bilden ska bli komplett, redovisar beslutade begränsningar . I motion Fi30 ställs krav på att det med förebild i pensionssystemet skapas mått som mäter beslutade åtgärder och de åtaganden som de leder till mot framtida finansieringsmöjligheter. Jag kan föreställa mig att man bland annat tänker på socialförsäkringssektorn. Det handlar om att försöka prognostisera vilken effekt olika politiska beslut får för kostnaderna för exempelvis arbetslöshet eller sjukskrivningar. Det tunga skälet för att avslå den motionen är, som jag ser det och som vi skriver i betänkandet, att den sortens analyser redan görs, faktiskt och stundligen. Vi åberopar inte minst på olika sätt här i kammaren sådana analyser. De görs i budgetprocessen, av , av andra utredningar, av myndigheter och av oberoende samhällsdebattörer och företrädare för olika intressen. Man kan säga att den materia som därvid kommer fram är ett väldigt viktigt underlag för den politiska diskussionen och inte minst för debatt och beslut här i kammaren. Man kan dock även efterlysa någonting ytterligare, nämligen att det upprättas balansmått och kanske till och med insätts bromsar för varje enskild sektor i samhället vilka slår till automatiskt. Det är mer avancerat, och vi har den uppfattningen att ett sådant system skulle leda till att vi låser in finanspolitiken i ett alltför litet rum. Detta är också skälet till att vi avstyrker det aktuella motionsyrkandet. Det har här också nämnts att det pågår ett arbete inom som syftar till att utforma en statsbudget på i huvudsak bokföringsmässiga grunder, det vill säga en redovisning i kostnads- och intäktstermer. En sådan förändring skulle ha flera fördelar, och det är därför som det här arbetet pågår. Den skulle göra det lättare att bedöma den statliga verksamheten, i vad mån målen uppnås och vad verksamheten egentligen kostar. Den skulle dessutom göra det lättare att jämföra olika ekonomiska dokument med statsbudgeten, med den redovisning som vi diskuterar och med nationalräkenskaperna. I motion Fi30 föreslås att staten ska lägga fram en redovisning av statsbudgeten i kostnads- och intäktstermer. Utskottets skäl för att avstyrka motionskravet är att det redan pågår ett aktivt sådant arbete på , som vi förutsätter kommer att leda till resultat. I samma motion ställs det också krav på en resultaträkning som gör det möjligt att urskilja extraordinära intäkter och kostnader. I det avseendet är vi överens. Det är ett av de yrkanden som avstyrks, dock med hänvisning till att vi anser att andan i förslaget redan är tillgodosedd. Vi tycker att det är rimligt att regeringen, som redan sker vad gäller statsbudgetens saldo, i en särskild upplysning redovisar årets resultat, justerat för större engångseffekter. Vi tycker att en sådan ordning bör kunna inrättas utan att fattar något särskilt beslut. Det har författats en reservation med anledning av det här betänkandet i vilken det föreslås att staten ska redovisa skillnaderna mellan resultaträkningen och statens finansiella sparande. Som flera talare varit inne på är det problem förenade med att göra en sådan redovisning. Det tycks vi vara överens om. Det finns en rätt stark invändning innebärande att det förhållandet att det är problem med någonting inte behöver innebära att man avstår från att göra det. Nej, det är sant. Om det finns ett starkt behov av att införa en sådan ordning måste man naturligtvis ta sig förbi problemen. Men bakgrunden är ju att vi inte anser att det föreligger ett, som det uttrycks i betänkandetexten, behov av det, och det i sin tur beror på att bakgrunden till kravet i motionen är att motionärerna vill slå fast ett saldomål också för staten. Vi har det redan för den samlade offentliga sektorn. I grunden har vi det kommer upp i diskussionen mera noggrant en annan syn på detta. Det viktiga motivet för vårt avslagsyrkande på den här punkten är ju att majoriteten i motsats till reservanterna inte ser det här omedelbara behovet. Vi ser inte behovet av ett saldomål för staten, därför att det är bättre att ha ett saldomål för hela den offentliga sektorn, och dessutom är det tillräckligt. Om man inrättar för många saldomål för olika sektorer med täta skott låser man in finanspolitiken i ett alltför litet rum, menar vi, på ett sätt som inte gagnar den politiska rörelsefriheten. Därmed yrkar jag än en gång bifall till förslaget i utskottets betänkande. Föredrogs finansutskottets betänkande 2003/04:FiU28 Årsredovisning för staten 2003 (skr. 2003/04:101, redog. 2003/04:RRS12 och redog. 2003/04:RRS8). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 47 (): Jag tänkte inleda med två övergripande synpunkter i detta viktiga ämne, alltså frågor om demokratin. Den första handlar om det mycket tydliga och uppenbara sambandet mellan rättssamhälle, marknadsekonomi och demokrati. I vår egen historia kan vi se detta mycket tydligt. Vi kan se hur rättsstaten föregår såväl marknadsekonomin som demokratin. Marknadsekonomins genombrott med upphävande av skråförordningar och annat viktiga milstolpar är här besluten och 1864 banar alltså väg för demokratin och välfärdssamhället. Iakttagelsen om dessa tydliga samband är intressant om vi ser på så kallade nya demokratier som har lösgjort sig från realsocialismen. På de håll där det finns en, låt vara undertryckt, rättsstatlig tradition utvecklas ofta både demokratin och marknadsekonomin bättre. Den andra punkten av mer övergripande karaktär är att vi måste vara medvetna om politikens gränser. En i mitt tycke grund demokratiuppfattning är den som säger att demokratin växer i takt med att det politiska beslutsfattandet ökar. En sådan uppfattning bör avvisas. Den välkände forskaren och debattören har uttryckt detta ganska väl. Så här skriver han i en av : "1900-talets segrande demokrati missade några enkla sanningar om samhället. Man kan uttrycka dessa självklarheter i fyra punkter: I allt väsentligt har affärslivets problem ekonomiska lösningar, kunskapsproblemen har vetenskapliga lösningar, konstens och skönlitteraturens problem har estetiska lösningar och moralfrågor har etiska lösningar. kan politiken bidra till dessa lösningar, men de ger sällan eller aldrig de väsentliga delarna av lösningen. Politiker är däremot oumbärliga i lagstiftningen om den allmänna ordning som kräver polis, fogde, domare, kriminalvård och försvarsmakt. För dessa kärnområden passar demokratin bäst av alla statsformer och endast här bör den vara helt utslagsgivande.