prot · GS0929 · 2004-11-15 00:00:00 — Om arbetet pågår en begränsad tid på varje plats enligt vad som gäller för vissa arbetstagare i bygg- och anläggningsbranschen och liknade branscher, anses bostaden som tjänsteställe. Det har också uttryckligen reglerats var reservofficerare och nämndemän har sitt tjänsteställe. För scenarbetare finns det däremot inga särskilda skatteregler. De särskilda regler för tjänsteresor som gäller för vissa byggnadsarbetare är enligt praxis inte tillämpliga på scenarbetarna. Detta beror på att scenarbetarnas anställnings- och arbetsvillkor ansetts vara annorlunda och inte jämförbara med dem som gäller för objektsanställda byggnadsarbetare. bereds ett par ärenden med frågor liknande den nu aktuella. Det gäller beskattningen av ersättningar till bland annat frilansande teater- och filmarbetare. Jag vill avvakta beredningen av dessa ärenden innan jag uttalar mig om beskattningen av den aktuella gruppen scenarbetare. Allmänt kan jag dock säga att skattereglerna så långt som möjligt bör vara utformade så att undantag för olika grupper undviks. För samtliga skattskyldiga gäller att privata levnadskostnader endast under vissa förutsättningar beaktas vid inkomstbeskattningen. Detta är en grundläggande princip inom inkomstbeskattningen. För att upprätthålla denna princip, vilket gagnar legitimiteten i skattesystemet, krävs en tydlig rågång mellan de speciella situationer då ökade privata levnadskostnader beaktas och alla situationer när sådana kostnader inte beaktas. Det övergripande motivet med de nuvarande reglerna är detta. Det är därför lämpligare att, såsom redan sker, stödja scenkosten på annat sätt än genom att införa särskilda undantag för denna grupp i de grundläggande skattereglerna. Som redan sagts vill jag emellertid avvakta den beredning som pågår inom av liknande frågor. 90 (): Tack för svaret, även om det inte kom från kulturministern. har finansministern tillbringat, om jag minns rätt, på departementet. Vi får väl se om kulturens själ så att säga har färgat synen även på de andra frågorna. Det handlar bara om de fiskala följderna i det här svaret och inte om scenarbetarnas vardag eller den verklighet som kulturinstitutionerna lever i. Jag kan förvisso hålla med om att skattereglerna så långt det över huvud taget är möjligt ska vara enhetliga och skulle jag vilja tillägga förutsägbara. Så är det inte . Vill man vara helt konsekvent ska i så fall villkoren för byggnadsarbetare, nämndemän och militärer också ändras. Eller ska jag tolka finansministern så att skattereglerna i denna del fortsättningsvis ska gynna byggsektorn och missgynna kulturen? Det skulle vara bra att få veta det. Däremot är det lite trösterikt att höra finansministerns svarsknorr här trösterikt såtillvida att vi vet att det är samma gamla socialdemokrati som härskar, det vill säga: Låt oss höja skatterna och dela ut mer bidrag i stället. Det är så jag tolkade det. Visserligen blir det krångligare för skådespelarna, dansarna och musikerna och dyrare för teatrarna samt mer rundgång i systemet. Å andra sidan behåller man kontrollen över bidragen. Dock vill jag, fru talman, passa på att tacka i alla fall för att pensionsfrågorna nu börjar få sin lösning. Jag tror att finansministern haft ett inflytande här eftersom det inte hänt så mycket tidigare. Det gör att många inom kulturvärlden kan sova bättre . Då tycker jag att det är lite märkligt att de får en rejäl smäll på andra kinden. Finansministern säger att han vill avvakta beredningen, som tydligen pågår, när det gäller beskattning av ersättningar till frilansande teater- och filmarbetare en fråga som man grubblar över . Jag har respekt för att han inte vill sätta ned foten just , men kanske ändå lyssna. Vad jag kan döma av svaret blir det ändå inte någon förändring, och det oroar mig och väldigt många andra. Vad ska man få i stället? Bidrag i stället för skattelättnader? Det handlar inte bara om pengar utan också om tid och krångel. Förvisso kan en artist göra avdrag för sina kostnader men i stället för att som tidigare, då arrangörerna ordnat med ersättningar och eventuellt pappersarbete, måste artisten i fortsättningen själv spara alla kvitton och underlag, sedan begära betalt av arrangören och slutligen dra av kostnaden i deklarationen. Många måste anlita revisorer till dyra kostnader för att klara av det, och lönerna är inte höga inom den här branschen. Man måste omvandla sig själv till företag och ägna tiden åt pappersexercis i stället för det man tycker att man är bäst på. Därför har vi sådana problem med skatteskulder och annat som ibland uppstår och som medierna gräver i. Jag har läst och lyssnat på svaret. Det står att om arbetet pågår en begränsad tid på varje plats enligt vad som gäller för vissa arbetstagare, i det här fallet bygg- och anläggningsbranschen, anses bostaden som tjänsteställe. Det är just det som scenarbetarna uppfattar den som. De ser ingen skillnad här. Det gör inte jag, och så lär inte många andra inom kultursektorn se det heller. Jag vill därför fråga, näringsministern höll jag på att säga, finansministern om han tror att de nya fastställda reglerna kommer att gynna kulturen. 91 (): Jag tycker att det är bra att har väckt den här frågan, som har engagerat flera partier och ledamöter i kulturutskottet. Det blir mycket intressant att höra vad finansminister har att säga i frågan . Jag har ett par konkreta frågeställningar. Jag kommer att ägna min talartid åt att lyfta fram kulturinstitutionernas situation vad gäller frågan om traktamenten, arbetsgivaravgifter och dylikt. Den finns också med i interpellationen, men har lyft fram just den enskildes situation. Ett stort problem för kulturinstitutionerna, särskilt de regionala, när de ska hyra in artister är deras traktamenten och resekostnader. Frågan har diskuterats länge, och har , som jag förstår, fattat ett slutgiltigt beslut som är till institutionernas nackdel. anser att kostnaderna för artisternas resor och traktamenten ska beläggas med arbetsgivaravgift. Det här innebär kraftigt ökade kostnader för framför allt de scener som ligger långt från storstäderna. Då vill jag till exempel nämna i . Jag har haft möjlighet att följa sätt att resonera i de här frågorna. Jag har även träffat representanter för som har tagit upp med mig hur de upplever det här. Tillsammans med de höjda premiepensionsavgifterna den frågan har förhoppningsvis fått en lösning hade man räknat ut att för till exempel del skulle av de rörliga medlen gå till dessa kostnader sammanlagt. Vi kristdemokrater anser att det inte är rimligt att ha en situation som så skiljer ut de regionala institutionerna och konstnärer och artister som ska utföra sitt arbete utanför till exempel . Vi har velat se en översyn av lagstiftningen på det här området. har jag tagit del av finansministerns svar på interpellantens fråga. Jag, precis som , konstaterar att finansministern landar i att det kanske är bäst att vi har det som vi har och att man i stället ska stödja scenkonsten på ett annat sätt än genom att införa särskilda undantag. Då är min fråga till finansministern: det hans avsikt att arbeta för att öka stödet till scenkonsten? Det här är en fråga som skiljer ut regionala institutioner. De har ofta föreställningar med konstnärer och aktörer som har rest dit jämfört andra institutioner som ligger inom sådant avstånd att resor inte behövs. Är det så jag ska tolka sista delen i finansministerns svar? 92 (): Jag har varit frilans i 29 av mina i . Hade den här bestämmelsen tillämpats när jag åkte runt och höll föredrag skulle jag ha knappt någon pension alls. Jag skulle ha varit för dyr. Jag vill lyfta fram den mycket speciella situation som väldigt många kulturarbetare befinner sig i. De arbetar hemma på riktigt. Jag vet inte hur mycket arbete en byggarbetare gör hemma, men en människa som skriver, sjunger, dansar eller repeterar hemma, lär sig sin text om man är skådespelare hemma eller övar hemma om man är dansare har inte råd att skaffa sig en speciell arbetslokal. Dessutom skulle inte skattemyndigheterna godkänna det. Jag har lång erfarenhet av bråk med skattemyndigheterna. som jag ville ha en liten vrå där jag kunde skriva i lugn och ro och slippa göra det i vardagsrummet eller i sovrummet betraktade skattemyndigheterna mig inte som arbetande person. Jag var ett slags monster, en apa, någonting konstigt som skulle förföljas. Detta hände gång på gång. Det här handlar om ett speciellt arbete. Det utförs oftast hemma av frilansare. Det behövs inte särskilt mycket kunskap om denna verksamhet för att man ska begripa det. En konstnär jobbar , inte på ett kontor. gamla skapelse har inte den minsta variation och flexibilitet i sig, utan den tar bara hänsyn till vissa starka fackföreningar. Det är därför som byggarbetare arbetar hemma, enligt det nuvarande skattesystemet. Jag tycker att lagstiftningen absolut bör ses över. Den lagstiftning som vi har på skatteområdet har ingenting med kulturens verklighet att göra. Det finns i alla fall en liten droppe hopp i det svar som vi fick av finansministern. Det kommer ifrån den korta praoperiod som finansministern hade på kulturens område. Då blev det plötsligt möjligt att lösa problemet med pensionerna. Jag tror att finansministern har mycket större möjligheter än några av hans företrädare att se det specifika i kulturen och ta hänsyn till det. Vill vi mörda hälften av den frilansande kulturen i ska vi gå på samma linje som man har kommit fram till i skatterättegången. 93 (): Välkommen i den nya rollen som finansminister. Finansministern säger i svaret: De särskilda regler för tjänsteresor som gäller för vissa byggnadsarbetare är enligt praxis inte tillämpliga på scenarbetare. Då undrar jag: Varför? Scenarbetare har ju också en fast bostad där de är skrivna, precis som byggarbetarna har. Samtliga teater-, musik- och dansinstitutioner anlitar frilansande personal vid sidan av fast anställd personal. De tillfälliga anställningarna kan avse enstaka föreställningar eller en viss produktion, och de är ofta en förutsättning för institutionens verksamhet. De har tillkommit bland annat av kulturpolitiska skäl för att möjliggöra ett kvalitativt och rikt kulturutbud i hela landet. Flertalet frilansande konstnärer är bosatta i storstäderna, och då främst i , eftersom de flesta arbetstillfällena finns här. Det innebär att kulturinstitutionerna ute i landet måste anlita personal som inte är bosatt på orten. Utöver lön eller arvode står , resekostnader och traktamente. För kulturinstitutionerna utanför innebär det avsevärt högre kostnader än vad som skulle vara fallet om inkomstskattelagens undantag för byggbranschen kunde tillämpas också på frilanspersonal på scenkonstområdet. För att vi ska få ett rikt och decentraliserat kulturliv krävs det därför att skattereglerna inte motverkar den rörlighet som är en förutsättning för att en frilansarbetsmarknad ska kunna fungera. Det är därför viktigt att man ser över detta. Om regeringen satsar på kultur i hela landet, vilket kulturministern sade i ett svar på en interpellation som jag ställde tidigare här , är det viktigt att man ändrar dessa regler så att det hela kan fungera. Annars tror jag inte att det kommer att hålla. bereds det här ärendet, säger finansministern. Han vill nu avvakta det besked som kommer. Men försök då att påverka det i rätt riktning! Jag tror att den förutsättningen finns för ministern. Finansministern säger också: Allmänt kan jag dock säga att skattereglerna så långt som möjligt bör vara utformade så att undantag för olika grupper undviks. Okej, det kan jag se som en sund inställning. Men i vissa jobb är det oundvikligt att man måste resa mycket, och där intar väl scenarbetare en särställning, eller hur? 94 Finansminister (): Jag vill börja med att tacka för de erkännande orden rörande pensionsvillkoren på kulturområdet som jag hade nöjet att få gehör för hos mina regeringskolleger innan jag blev finansminister. Låt mig göra några principiella kommentarer. Skattelagstiftningen är generell och gäller i princip för alla med liknande arbetsförhållanden och inkomster. Det är inte skattelagstiftningens syfte att genom olika undantag åstadkomma indirekta bidrag till vissa grupper i samhället. Inte heller ska genom skattelagstiftningen olika grupper ställas mot varandra. Lagstiftningen syftar till att jämförbara arbetssituationer ska behandlas skatterättsligt lika. Det är viktigt att skattereglerna är rättvisa. Skulle man införa en specialreglering för skådespelares tjänsteställe och därmed bryta mot befintliga grundprinciper kommer andra yrkesgrupper med liknande arbetssituation med all sannolikhet att framföra motsvarande krav. Beskattningen av tjänsteresor skulle då förlora i förutsägbarhet och rättvisa. Jag tycker inte att vi ska göra den här frågan mer komplicerad än nödvändigt. Vad det handlar om är om scenarbetarna är på tjänsteresa eller inte. Jag ska ta upp ett exempel. Om en person som bor i blir erbjuden att göra ett arbete för en arbetsgivare i är personen inte på tjänsteresa, det vill säga det är inte en resa i arbetet för arbetsgivarens räkning, utan en resa för att ta sig från bostaden eller bostadsorten till den plats där man arbetar. En bedömning av när arbetstagaren är på tjänsteresa får alltid göras utifrån fall till fall, utifrån varje arbetsgivare eller uppdrag. Detta gäller för alla och inte enbart för de frilansande scenarbetarna. Att utrymme finns för bedömningar i det enskilda fallet betyder inte att lagstiftningen inte är ändamålsenlig för att upprätta syftet att skilja ut vilka resekostnader som ska fås dras av. Reglerna om byggnadsarbetare har funnits , och förresten ligger det i sakens natur att de jobbar på platser vilka upphör att existera som byggarbetsplats när uppdraget är slutfört. Så är det i regel inte för scenarbetare. Det är inte heller en arbetsgivare som sänder ut dem, utan de kontrakteras av olika arrangörer de har alltså olika arbetsgivare för varje engagemang. En tjänsteresa kan det enligt den rådande definitionen inte anses vara fråga om. Däremot kan det vara aktuellt att anse att scenarbetaren utför ett tillfälligt arbete på annan ort. För de ökade levnadsomkostnader som denne därigenom orsakas kan avdrag medges. För den här nu aktuella gruppen scenarbetare kan det också vara aktuellt att medge avdrag för kostnader för resor till och från arbetet eller för hemresor. Om scenarbetaren flyttar till arbetsorten kan det även komma i fråga att medge avdrag för ökade levnadsomkostnader vid antingen tillfälligt arbete eller dubbel bosättning. Skattereglerna ger alltså möjlighet att beakta eventuella kostnader för scenarbetare som utför arbete på andra platser än där de bor. Men, som jag sade i mitt inlägg, frågan bereds i . Den är anhängiggjord. Innan beredningen är klar vill jag inte uttrycka mig mer bestämt än jag gjorde i interpellationssvaret. 95 (): Ja, frågan bereds och därmed finns det ju fortfarande hopp om att finansministern kanske lyssnar på och tar till sig de argument som vi från de borgerliga partierna för fram här . Det påstås att den gällande kulturpolitiken handlar om att scenkonsten ska få så stor spridning i landet som möjligt. Och det säger sig självt, vilket vi också varit inne på här , att ingen institution har någon stab av fasta skådespelare, musiker, dansare eller andra scenarbetare. För att få nya och spännande uppsättningar runtom i landet krävs det att det finns gästspel och att det finns turnéer. Det är faktiskt så till och med, har jag hört , att det är fler frilansande inom scenkonsten än vad det är fast anställda. Problemet är alltså inte så litet som man kanske kan tro med de regler som finns och som inte är helt lättbegripliga, även om finansministern redogjorde för dem alldeles här. Man har det tufft som frilansande scenarbetare, och det har även arrangörerna som svarar för merparten av det kulturutbud som vi faktiskt kan njuta av i hela . Så här skrev en av dem i ett mejl, en person som arbetar för, som det heter, Musikarrangörer i samverkan: Jag inser att vi borde informera arrangörerna om vad som gäller. Men vi vill helst skjuta upp detta och verka för att reglerna förändras, så att de kan anpassas till hur de flesta agerar i verkligheten. Jag antar att detta är en orimlig position, men än så länge anser jag att vi befinner oss i ett chocktillstånd. Det är en röst från verkligheten, och så långt de fristående gruppernas reaktion. De är visserligen etablerade, men de försöker nu så långt det är möjligt att engagera artister som är bosatta utomlands för att kunna undgå arbetsgivareavgiften. Det har också, påpekar man här, dykt upp vad man skulle kunna jämföra med bemanningsföretag som anställer musiker för engagemang vid institutioner ute i landet. Det behöver inte vara något fel i och för sig, men det ska väl kanske inte vara av skattetekniska skäl som man försöker hitta de här lösningarna. Någon påpekade också att flertalet frilansande konstnärer bor i storstäderna, eftersom det är där som de flesta arbetstillfällen finns. drabbar de nya fastställda reglerna, eftersom Regeringsrätten inte vill ta upp dem för prövning, även institutionerna i storstäderna. De här ersättningarna, som ju inte har betraktats som skattepliktiga tidigare, är en fråga som har bollats runt . Skattemyndigheterna har jagat institutionerna fram och tillbaka. Men har uppenbarligen fällan slagit igen, om inte beredningen i möjligen kommer fram till en annan lösning. För handlar det om, precis som påpekade, , för två miljoner, Opera och Musikteater en miljon, Musik en och en halv miljon, Värmlandsoperan nästan en och en halv miljon, 800 000 och så vidare summa summarum . Det är inte så mycket pengar i kulturbudgeten, i alla fall inte om man kan lägga nästan 100 miljoner på fri entré till museerna. Men det handlar om väldigt mycket pengar för de här institutionerna. Det är väl kanske inte precis någon lösning att man då krånglar till systemet. På hade den nyblivne finansministern på jobbet en artikel som fick rubriken: Jag tänker inte sopa problemen under mattan. I texten kunde vi läsa: Min främsta uppgift är att bekämpa arbetslösheten och öka sysselsättningen. Då vill jag fråga finansministern jag säger rätt titel den här gången om han tror att skattemyndigheternas tolkning av det här gynnar de konstnärer som bor i till skillnad mot de som har bosatt sig utomlands eller de som valt att sätta sig i bolag. 96 (): gick igenom de siffror som jag hade tagit med mig, så jag ska inte upprepa dem. Men jag skulle vilja ta tillfället i akt att i mitt sista inlägg hålla fast vid den bild som jag skulle vilja att den här debatten präglas av, och det är att gästspel och turnerande verksamhet är något som ingår som en viktig del i hela . Det är en verklighet som vi inte kan bortse från. Sedan är jag den första att verkligen hålla med om, som finansministern säger i svaret, att vi ska ha skatteregler som så långt möjligt är utformade på ett sådant sätt att de är begripliga och så lätta att hantera som möjligt. Det tycker jag och också. Det finns en verklighet som inte på något sätt beskrivs i finansministerns svar, utan det håller sig till teknikaliteterna, vilket också behövs. Men jag vill ändå beskriva den verkligheten, och den måste vi ta till oss. Då är min fråga igen: Om finansministern och regeringen väljer vägen att hålla fast vid hur det ser ut och inte göra något åt situationen via skatteregler och rekommendationer och tillämpning ska vi då ge scenkonsten pengarna? Då måste det bli så, om jag tolkar det rätt, att de institutioner som finns utanför huvudstaden, där man har flest tillresande, ska tilldelas pengar speciellt för det här ändamålet. Jag kan inte se vilken lösning ministern annars väljer. Då kommer det att se ut som , och det är ingen bra lösning. 97 (): Om vi summerar följderna av det här beslutet som fattades av rättssystemet, betyder det en stor förlust för den nationella kulturen, högre arbetslöshet inom kulturen där är det redan nu en mycket hög arbetslöshet en urholkning av kulturen ute i landet. Allt detta betyder sammanfattningsvis en stor förlust för , därför att det som vi inte accepterar som kostnad, enligt den tillämpning av skattelagstiftningen som just har kommit fram, kommer som kostnad för arbetslöshet och som kostnad för sjukskrivningar. Människor som har stora skulder för sina kulturstudier, människor som har kämpat för att skaffa sig en position som frilansare förlorar mark under fötterna. Detta kan leda till mycket stora kriser. Man kan inte byta yrkesidentitet hur som helst. En gång till: Jag vädjar till den nye finansministern, som redan har visat att han förstår vad som händer inom kulturen, att tänka på att gamla skattesystem var skapat för fast anställda människor inom industrin. Det har ingenting med kulturen att göra. Och jag är säker på att det finns lösningar på detta. finns det väldigt många människor som inte har en arbetsgivare, som inte är fast anställda, som jobbar för många arbetsgivare över hela landet. Om man vill ha ett dynamiskt och skapande samhälle, måste man ta hänsyn till den helt nya ekonomin. 98 (): Jag hoppas också, som några har sagt tidigare, att ministern påverkas och att det kanske leder till att han försöker informera beredningen så att den blir påverkad i rätt riktning rätt riktning sett i kulturhänseende då, naturligtvis. Jag håller med om att skattereglerna ska vara begripliga och gärna generella, men ibland kan undantag behövas. Det här är ett sådant exempel. Ett annat är idrottskonto, som jag kommer att återkomma till finansministern med . Ministern sade också att för byggarbetare upphör jobbet för att huset är byggt. Så är det också med föreställningar. Man blir utlånad ett tag. Från mitt län kan jag ge exempel. Just nu är uppe i och spelar teater . Men det är alltså . Sedan upphör deras jobb, och de får återvända dit där de bor. 99 Finansminister (): Under min korta tid som kulturminister lärde jag mig något väldigt viktigt, nämligen att jag tror att det finns få sektorer i samhället som är så beroende som kulturen är av ett stabilt, skattesystem så att vi kan finansiera den kultur som vi vill ha i . En annan lärdom som jag har gjort, och det är under min korta tid som finansminister, är att det inte finns en enda sektor i som inte vill ha ett undantag bara just vi får vårt. Det här leder mig till slutsaten att ju fler särregler, ju fler undantag, desto fler gränsdragningsproblem kommer vi att få i skattesystemet. Desto större är också risken för att legitimiteten för det samlade skattesystemet undergrävs, och desto större är risken för att den lilla den alltför lilla enligt min uppfattning kultursektorn är den som kommer att få stryka på foten när skattesystemet undermineras av alla dessa undantag. För mig är kultur inget särintresse. Det är något livsnödvändigt. Men barnfamiljerna är heller inget särintresse för mig, eller pensionärerna, bilindustrin eller naturvårdsintressena. Min uppgift som finansminister är att väga av mellan dessa särintressen. Ni värnar en sektor med den äran skulle jag vilja säga. Men frågan är om det verkligen är rätt metod att införa undantag i skattesystemet som riskerar att leda till att även andra grupper ställer krav på att få undantag, vilket som i sin tur riskerar att underminera hela skattesystemet. Jag tror som gammal kulturminister, om än under en väldigt , att det viktigaste jag kan göra för kulturen är att värna de offentliga finanserna. Det är att värna ett skattesystem som är , robust, likformigt och förutsägbart och som därmed har stor legitimitet. Men som sagt: Vi ska ändå pröva den här frågan, och en beredning pågår. 100 (): Jag börjar med att fästa mina förhoppningar vid det sista som finansministern sade, att vi ska titta på frågorna. Flera argument kommer jag inte att kunna ge. Jag tror att vi har levererat alla som vi kan. Det är självklart att vi behöver ha ett skattesystem. Men de här undantagen finns ju, och har uppenbarligen fungerat.