prot · GS0935 · 2004-11-23 00:00:00 — är inte jag här för att ställa frågor till mina meddebattanter, utan det är er roll att ställa regeringen till svars. Men jag kan ändå inte låta bli att retoriskt säga: Berätta för kammaren hur tillväxten skulle utvecklas! De här beräkningarna som görs om återflöde till landet, vilka effekter skulle de få på den reala ekonomin? Jag har inte sett några sådana distinkta formuleringar. Sedan ställer frågan om de statsfinansiella aspekterna på den här frågan. Så mycket kan jag säga till interpellanten att jag nu har levt som finansminister , och en sak har jag mött mer än någonting annat. Det är en lång kö utanför mitt tjänsterum av människor som endera vill ha en ökad utgift eller en sänkt skatt. Och 4,8 miljarder är mycket pengar i en finansministers värld. Jag tänker fortsätta att göra det som man inte gjorde när herrarnas båda partier hade ansvar för statens finanser, nämligen se till att det är ordning och reda i böckerna. 111 (): Jag nästan väntade mig att den sista hänvisningen till den borgerliga regering som satt i skulle komma i den sista repliken. Men det kanske är bättre att börja . Jag kan försäkra finansministern att intresset för förmögenhetsskattens borttagande är på topp hos Moderata samlingspartiet. När det gäller Columbi ägg måste jag ju säga att ett Columbi ägg som omfattar 5001 000 miljarder är ett Columbi ägg av monumentala mått, verkligen. Förmögenhetsskatten fungerar som en taggtråd i samhällsekonomin och hindrar de facto företag från att växa. Den slår direkt mot den ekonomiska tillväxten, vilket i förlängningen gör oss alla relativt sett fattigare. För att komma över till det fördelningspolitiska resonemanget: På vilket sätt är det fördelningspolitiskt rimligt och vettigt, ? Inom EU överger alltfler länder förmögenhetsskatten. Bland 30 medlemmar finns skatten kvar i 8 länder, och avskaffades skatten i , , och . Förmögenhetsskatten tas ut oavsett om förmögenheten genererar löpande inkomster eller ej. Detta strider mot en grundläggande princip för svensk beskattning, nämligen att man inte ska beskatta något förrän skattebasen ger pengar att betala skatten med. Regeringen har uppenbarligen insett att den likviditetsdränering som skatten medför skapar problem för betydande grupper och har därför fortsatt lappandet och lagandet i ett obsolet system. Det har ju finansministern beskrivit målande. Men om det nu är så, , att den socialdemokratiska strategin att nästan inte göra något när det gäller förmögenhetsskatten gör oss alla fattigare i varierande grad är min fråga till finansministern: På vilket sätt är det fördelningspolitiskt positivt för ? 112 (): Jag tackar statsrådet för hans argument. Skatt efter bärkraft är inte bara en liberal princip. Det är säkert också en socialdemokratisk princip. Det är det som är det stora problemet i det här sammanhanget, enligt mitt förmenande. har som goda liberaler inte alltid varit emot förmögenhetsskatten. Vi har tvärtom stått upp för den , precis som Socialdemokraterna gjort. Men när det blir på det sätt som statsrådet vältaligt beskriver här, att man måste göra en sådan fruktansvärd massa undantag att det i stor utsträckning är ett mycket litet antal människor som bär nästan hela denna börda, har inte den här skatten, som beskrev, längre någon legitimitet. Det är i väldigt stor utsträckning ett antal husägare jag skulle tippa att det kommer att vara av de , och det är inte aktieägare som betalar detta. är inte det mitt huvudargument, utan mitt huvudargument är fortfarande att skatten är skadlig för därför att den flyttar företag och arbetsplatser ur . Jag skulle gärna vilja höra en diskussion från finansministerns sida om det argumentet. Sedan är frågan: Hur fort skulle man kunna avskaffa den här förmögenhetsskatten? Jag lade ändå märke till att till skillnad mot den tidigare debatten var det inte på det sättet att statsrådet invände att vi inte hade någon finansiering i fall, utan det finns faktiskt avsatta pengar till en finansiering åtminstone och . Jag kan inte svara för mer. Men det argument som jag fick emot mig förra gången kan i alla fall inte användas den här gången, och det är jag väldigt tacksam för. 113 Finansminister (): Först och främst vill jag ge en eloge. Äntligen en moderat som låter som en moderat. Det har ju varit lite si och så med den varan . Det är ett nytt manus som ska användas . Det är ett manus där man inte ska tala så mycket om skattesänkningar utan man ska försöka sig på ett nytt språkbruk. Men jag välkomnar en moderat som uttrycker det vill, precis som sade: Skattesänkningar ska vara i topp på den moderata agendan. Det tror jag säkert att både och jag kommer att påminna väljarna om de kommande två åren fram till valet. Det är det som verkligen är ledstjärnan för , att sänka skatterna. Vi ska nog gemensamt påminna väljarna om den saken. är det som så att jag har redovisat regeringens politik på det här området, och det är en politik som ligger på bord och som är föremål för prövning just . Jag tror inte att herrarna hade förväntat sig någonting annat än att jag skulle stå för regeringens politik. Det är i andra partier som man ändrar sig från det att man har lagt fram sin ekonomiska politik till , vilket hände när partiledare ändrade sig när det gäller ersättningsnivåerna. Men det är en annan debatt. talar om finansiering. Ja, det är väl lite si och så med den saken. Apropå behandlingen här i av förslaget till statsbudget och de alternativa budgetförslag som de olika partierna har lagt fram var det en ärad ledamot i finansutskottet, moderat, som hade den dåliga smaken att recensera budgetalternativ. Jag tror att han fick svaret: Låt oss göra upp sinsemellan om kritiken inom vår allians. Det är inte bra att vi visar den här osämjan utåt. Att budgetförslag kritiseras offentligt av gagnar inte alliansens gemensamma sak. Må så vara, jag kan bara konstatera att här skiljer det sig uppenbarligen åt. Det är klart att det vid en sådan här sen timma låter sig ske att herrarna från både och talar ihop sig om att man är emot förmögenhetsskatten. Men skiljelinjen finns uppenbarligen när det gäller er samlade syn på den ekonomiska politiken, där åtminstone har ambitionen, även om inte jag anser att man fullt ut klarar den ambitionen, att få kalkylen att gå ihop. Man har ju riktat mycket hård kritik mot ekonomiska politik på den punkten. Här får vi addera de skattesänkningar som vill ha. Det är riktigt som påpekade att diskuterade vi reklamskattens avskaffande, . är det förmögenhetsskatten. Det är väl de här skattesänkningarna samlat i förhållande till utgiftssidan som så tydligt har kritiserat. Men som sagt, , äntligen en moderat som låter som en moderat. 114 (): I mitt inlägg sade jag, , att intresset är på topp från för att ta bort den skadliga och tillväxtfientliga förmögenhetsskatten. När det gäller skattesänkningar i övrigt riktar sig vårt skatteförslag till att sänka skatten för låg- och medelinkomsttagare för att stimulera någonting vi saknar , nämligen en arbetslinje där det lönar sig att arbeta och där det blir mindre lönsamt att leva på bidrag. Det är det det moderata skatteförslaget handlar om. Det behövs i . Näringslivet har insett detta, fru talman. har insett det. Väldigt många svenskar inser att förmögenhetsskatten är destruktiv till sin karaktär. Den bestraffar det slags beteende som är eftersträvansvärt i grunden, nämligen att det ska löna sig för den enskilde att anstränga sig att ta ansvar för sin framtida trygghet genom att kunna bygga upp ett eget kapital helt privat eller i näringsverksamhet. Mot alla de argument som har förts fram av politiker och många andra upprepar Socialdemokraterna att förmögenhetsskatten är fördelningspolitiskt och statsfinansiellt viktig. Det klingar alltmer ihåligt, inte minst efter denna debatt. Min avslutande fråga, fru talman, till är: Varför fortsätter den socialdemokratiska regeringen och stödpartierna att administrera och försvara en skatt som trots allt driver kapital ur landet och missgynnar kapitalbildning, riskvillighet, investeringar men framför allt nya företag och nya jobb? Det är något som så innerligt väl behöver just , fru talman. 115 Finansminister (): Med risk för att upprepa mig själv: Argumenten är väl kända. Förmögenhetsskatten inbringar till statskassan . Det är en väldigt stor summa som kan användas till både det ena och det andra. Det är otvetydigt så, inte minst efter det att fribeloppet höjs, att de som betalar förmögenhetsskatten är de med högst inkomster. Det är framför allt många villaägare som genom fribeloppshöjningen inte kommer att behöva betala förmögenhetsskatt. Det är det förslag som ligger på bord, och det är det förslag som har att ta ställning till. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2004/05:133 om LSS-kostnadsutjämningens konsekvenser 116 Statsrådet (): har frågat mig vilka initiativ jag avser att vidta för att komma till rätta med de problem som påtalats till följd av det införda utjämningssystemet för LSS-kostnader. Låt mig inleda med att instämma i interpellantens syn att den svenska samhällsmodellen bygger på en omfattande självstyrelse. En viktig grundprincip i det offentliga uppdraget är att kunna ge alla medborgare en likvärdig service och en likvärdig behandling oavsett var i landet de bor. Det är bland annat mot denna bakgrund som fattade beslut om ett kostnadsutjämningssystem för verksamhet enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS). Verksamheten är obligatorisk för kommunerna, och regeringen har kunnat konstatera att kostnadsskillnaderna per invånare mellan kommunerna är större för denna verksamhet än inom andra obligatoriska verksamheter. Det fanns därför skäl att införa ett kostnadsutjämningssystem. Jag anser att det är rimligt att en del av beräkningen av standardkostnaden utgår från genomsnittliga kostnader, vilket är samma princip som gäller för det ordinarie utjämningssystemet. Att ett kostnadsutjämningssystem skulle utgå från kommunernas faktiska kostnader skulle innebära att systemet tog hänsyn till skillnader i effektivitet, ambitionsnivåer med mera. Det ligger inte i linje med den grundläggande principen om opåverkbarhet. Det finns dock en del i LSS-utjämningen, det så kallade personalkostnadsindexet, som bygger på faktiskt redovisade kostnader från kommunen och som avspeglar det stöd och den service som funktionshindrade har i kommunen. Jag vill också i detta sammanhang påminna om att en kommun inte kan övervältra kostnader på en annan kommun med hänvisning till kostnadsutjämningssystemet. Det saknas vidare lagstöd i LSS för att flytta över ett ärende till en annan kommun. Den enskilde väljer själv om han eller hon vill flytta. Det är således inte kostnadsutjämningssystemet och LSS som leder till de problem som interpellanten anser uppstår vid en eventuell kommundelning. Dessutom vill jag nämna att vid tidigare tillfälle svarat att hon avser att lämna ett uppdrag till tillsynsmyndigheterna att följa upp hur bestämmelsen om möjligheten att sluta avtal fungerar, förekomsten av avtal som upphävts och andra frågor som har samband med dessa vårdavtal. Mot denna bakgrund är mitt svar på interpellantens fråga att jag inte har för avsikt att nu föreslå några ändringar i kostnadsutjämningssystemet för LSS-verksamhet. 117 (): Tack för svaret på min interpellation. Vilka initiativ är statsrådet beredd att vidta för att komma till rätta med de problem som påtalats till följd av det införda utjämningssystemet för LSS-kostnader? Jag kan konstatera att statsrådet inte är beredd att vidta någon åtgärd alls. Frågan infinner sig då, fru talman, om statsrådet ser något problem över huvud taget med det nu införda utjämningssystemet för LSS-kostnader. Det innebär problem för enskilda människor, för deras självstyre och rådighet över sina liv, till exempel att inte pekas ut, som är fallet som många funktionshindrade och föräldrar vittnar om. Ordet hemkommun har en alldeles särskild betydelse för dig som funktionshindrad. Tänk inte ens tanken att lämna den. De ekonomiska konsekvenserna blir alldeles förfärliga. Det här skriver en förälder i en av tidningarna som jag har tittat i med anledning av den här debatten. Man känner inte rådighet och självstyre. Men det handlar inte bara om det problemet. Det är också problem för kommunerna och medborgarnas lokala självstyre. LSS-utjämningen har haft en lång historia. Man har våndats länge från den statliga nivån, från kammare och från över hur man ska gå till väga för att lösa ut de frågor som följde av riksdagsbeslutet om LSS och införandet av den rättighetslagstiftningen. Våndan har handlat om huruvida de kan ingå i det vanliga utjämningssystemet. Men det har inte någon kunnat hitta en lösning på. Sedan kom den särskilda utjämningsmodellen för LSS. Men problemet, fru talman, är att staten, vi alla som har ett ansvar för de rättigheter kammaren har beslutat om, inte är beredd att ta gemensamt ansvar. Det läggs ut på enskilda kommuner. Staten, i form av regeringen och regeringens stödpartier, har inte velat ta upp eller ens ställa frågan om vi på statlig nivå ska ta över ansvaret för finansieringen. Man vill hålla fast vid att lägga ut det på det sätt som görs över landet. Det är ett sätt som vållar problem. Ser statsråden problemen? Funktionshindrade ser dem. Verksamma inom LSS-området ser dem. Kommunerna ser dem, fru talman. Jag har här en signal från : Lär vi oss aldrig av tidigare misstag? En partikamrat till , , skriver om att staten måste finansiera LSS. konstaterar att förbundet inte vill ta ställning i de konflikter som uppstår mellan kommuner med anledning av lagstiftningen. Man anser att staten ska ta över ansvaret. Men regeringen ser uppenbarligen inte något problem. Jag hoppas att den här debatten kan visa på om det verkligen är så. Hitintills har inte ett nytt statsråd, fru talman, visat att det finns ett nytt seende på frågorna om jag ska tolka svar på min interpellation. 118 (): Jag kommer från . Där har vi många kommuner som har en väldigt bra verksamhet på det här området. Men det skiljer väldigt mycket mellan olika kommuner. Man har tidigare haft ett väl utvecklat utjämningssystem mellan kommunerna. Men det försvann när man i stället skulle göra den kostnadsutjämning som vi debatterar här . Bara för att visa på vilka stora skillnader det blir beroende på vilket år som väljs som basår kan jag ta min hemkommun, kommun. Med som basår blir det ett plus i kassan med 46 miljoner. Med som basår blir det ett plus med 21,7 miljoner, alltså en halvering eller fördubbling, beroende på hur man ser det. hamnar för på (0. Med som basår blir det 53 miljoner. Dagens siffra är 83 miljoner. Det är alltså enormt stora skillnader. fick jag ett telefonsamtal från kommunalrådet i . När man diskuterade utredningsförslaget diskuterades plus 9 miljoner. Utfallet kommer att vara minus 7 miljoner. Det skiljer alltså med 16 miljoner i en liten kommun. De kostnadsminskningar som man kan se handlar om möjligtvis 56 miljoner. Kvarstående skillnad är fortfarande 10 miljoner. Jag går tillbaka till ministerns svar där det står så fint om en omfattande självstyrelse. Men det är bara att inse att det handlar enbart om en chimär. Med en så kort framförhållning när man går in och ändrar förutsättningarna för en kommun utan att det finns någon som helst möjlighet att förändra är det inget kommunalt självstyre värt namnet. Det talas också om kostnadsskillnader per invånare mellan kommunerna. Eftersom jag bor i en av de här kommunerna kan jag se vad som skiljer mellan olika kommuner. kommun är en kommun som har ett institutionaliserat boende, vilket gör att många bor kvar där. I tillhör , , och de kommuner som har en historia med sådan här verksamhet. Det man har byggt upp är en väldigt bra verksamhet. Det gör att det är många som söker sig till denna, vilket i och med det här leder till att man också ska straffas för det. I de här systemen bygger man upp att det är bättre att inte alls ha en bra verksamhet. Då söker man sig någon annanstans. Man sätter kommunerna på pottkanten men också de som har behoven. Också de som det är tänkt att den här reformen ska skydda sätts alltså på pottkanten. Jag tror inte att det är det som egentligen är meningen. Vi i har sagt att det vore bättre om den här reformen var statligt finansierad. När jag pratade med kommunalrådet i sade han: Det lär vi inte lyckas med så länge det är en socialdemokratisk regering. Men se för skull till att ändra basåret och se till att det blir vettiga förutsättningar för kommunerna att planera sin verksamhet och att erbjuda en bra verksamhet! 119 Statsrådet (): Den här reformen har varit i kraft i lite drygt . Det hela föregicks av en diskussion där det framkom att det fanns ett behov av utjämning. Precis som jag sade i mitt svar fanns det ganska stora skillnader i sammanhanget. Jag tycker att det är alldeles för snart att nu ge sig på systemet och börja styra om. Det hela måste få verka. Man måste se hur det fungerar även efter den korta inledningsperioden innan man kastar sig över detta och tycker att det behöver justeras eller ändras. Jag tycker alltså att det gått alldeles . Däremot kan jag säga och jag är varken blind eller döv på något sätt att också jag uppfattar att det finns kommuner som har bekymmer. Kommuner hör av sig om detta och pekar på de olika delarna. Jag har, skulle jag vilja säga, för avsikt att följa frågan väldigt noga och se hur det här utvecklas och om det finns en substans i de frågor som växer fram och som man tycker är bekymmersamma. Men att, som sagt, ge sig in i detta nu och göra något vill jag möta med att säga: Jag har inte för avsikt att göra något åt systemet i nuvarande läge. Däremot kommer jag att följa frågan framöver; det vill jag väldigt noga deklarera. Det var inledningsvis, det hörde också jag, ganska högröstade krav på en statlig finansiering. Jag tror inte att det hänger på regeringsmakten i det avseendet, utan det är nog lätt att i opposition tala om att ta en statlig finansiering i det läge som är. Men både jag och interpellanten vet att med en sådan finansiering har man ett helt annat system. Beslutanderätt, ansvarstagande och finansieringsdelen hänger ju ihop. Skulle man ändra i det avseendet har man alltså ett helt annat system. Det är inte bara så att man betalar på det sätt som ibland kanske framställs lite väl enkelt från kommunsektorn att staten ska finansiera den här delen. Sedan tycker jag att man ska vara lite rädd om systemet och medge att det här är en väldigt bra reform. Det är många människor i som faktiskt har fått en betydligt bättre och betydligt innehållsrikare vardag och ett på många sätt mycket rikare liv tack vare den här reformen. Därför tycker jag att man också måste tänka på att vara varsam om systemet. Om man hackar på det sätter man också dem i klistret som har ett behov av den här lagen även om man tror sig skydda gruppen i fråga. Det är precis vad som händer. Det finns också en annan sak att peka på, något som jag tycker att denna debatt så här långt visat. Jag ansvarar för utjämningssystemet i den del som det här gäller. Det är lätt att plocka in alla problembitar i systemet och att sedan skylla på kostnadsutjämningsdelen. De andra delarna måste ju hanteras för sig. I vissa fall har det också förekommit att man skriver över kommuninvånare till en kommun där det råkar finnas en bra verksamhet, något som enligt lag är förbjudet att göra. Det är den kommun som har placerat som ska ta ansvaret, om nu inte den enskilde på eget bevåg flyttar precis som vem som helst i samhället kan göra. Det har man naturligtvis rätt att göra. Det finns en stor skillnad där som man måste peka på. Det är i alla fall trist om det sätts i system. Som jag sade i mitt svar är det som ansvarar för den delen. Hon säger att hon har sagt till tillsynsmyndigheterna att följa upp de här bestämmelserna så att nämnda sak inte sker. Då är det fel att titta på utjämningssystemet och att säga att det är det som inte fungerar. Utjämningssystemet jämnar ut mellan kommunerna. Att inte ha någon utjämning alls, vilket också fanns med i debatten inledningsvis, skulle få stor betydelse. Anledningen till att vi gjorde som vi gjorde är just att det, av väldigt olika skäl, är väldigt olika. 120 (): hörde jag att statsrådet såg problem, att det förelåg ett problem med LSS-utjämningen en utjämning av kostnader som vi i underlaget pekat på låg på . Det är alltså ganska stora skillnader mellan olika kommuner. Detta är den ena biten, kostnadsbiten. Den andra delen är att vi av olika skäl, i många stycken också av historiska skäl, bor väldigt olika i det här avseendet. Vissa kommuner har naturligtvis ett särskilt stort ansvarstagande på området, till exempel där vi till följd av en förnämlig verksamhet hos de antroposofiska stiftelserna har lyckats ge de många funktionshindrade som söker sig till de här stiftelserna ett värdigare liv. Det är naturligtvis bra, och det är naturligtvis både viktigt och riktigt att denna verksamhet måste få bra förutsättningar. Men vi måste då hitta modeller som klarar av den rättighet som vi vill ge alla funktionshindrade. Eftersom vi fattar beslut här i är det vår hållning att vi också ska ha finansieringen ordnad. Det är en ganska enkel federal princip, fru talman, att beslutsmakt och finansiering hänger samman. När man tittat på frågan har man kunnat konstatera att utrymmet för det kommunala självstyret i den här delen är utomordentligt begränsat, över huvud taget knappt befintligt. Det är den samfällda bild som redovisas åtminstone från kommunsektorn, från dem som är utförare. Mot den bakgrunden är det något märkligt att säga att man vill hävda självstyret på detta område. Som sade är det hela en chimär, ett korthus utan grund egentligen. Statsrådet säger: Det har gått . Låt oss följa frågan och se hur systemet utvecklas! Men problemet, fru talman, är att statsrådet följer frågan drabbas enskilda människor och verksamhet just till följd av att man inte får det hela att gå ihop. Med tanke, fru talman, på hur det tar att förändra ett system och med tanke på hur som gått sedan vi tog LSS-reformen och fram till dess att man hittat någon form av utjämning, någon form för hanteringen av finansieringen, måste jag säga följande. Om det ska ta lika att följa frågan och att sedan utreda på nytt det är alldeles uppenbart att det kommer att behövas hamnar man, tyvärr, förskräckligt långt fram i tiden. Vill man nå resultat och vill man göra något åt de problem som är kända gäller det att göra någonting nu och att också öppna dörren för att titta på en statlig finansiering. Naturligtvis handlar det då också om att förändra systemet. Vidare säger statsrådet i sitt svar till mig att det inte är fråga om något hinder vad gäller en kommundelning och LSS. Men jag ser ju den underlagsutredning som gjorts av . LSS gör det dyrt för att bli en egen kommun. Man konstaterar att det skulle öka kommunalskatten med på grund av att verksamheten är etablerad i den kommunen. Det handlar inte om omskrivningar eller överföringar, utan det handlar om att en liten grupp människor ska ta ett stort ansvar. Med dagens system blir det omöjligt. Därför säger man: Nej, det kommer inte att fungera. kan inte rekommenderas bli en egen kommun på den grunden så mycket alltså för kommunalt självstyre och medborgarstyre, fru talman! 121 (): Jag vill börja med att säga att det känns väldigt förtröstansfullt att statsrådet varken har problem med syn eller hörsel. Det bådar gott . Jag ska fortsätta med räkneexemplen. Jag ska i varje fall ta det mest extrema jag har med mig på papper. Det kanske finns ännu värre någon annanstans än hemma i mitt område. Vi kan se på . Om man använder 2002 som basår handlar det om 19,7 miljoner plus, och med 2003 som basår är det 1,8 miljoner plus. Siffrorna i sig kanske inte tillför debatten så mycket. Men det är en illustration av vilken hopplöshet som kommunerna sitter i. De är så beroende av vilket beslut man fattar här uppe.