prot · GR09118 · 2004-05-19 00:00:00 — Därför undrar jag om justitieministern håller med mig när jag påstår att huvudinriktningen ska vara att vi i första hand måste få fram en sådan lösning att kvinnor aktivt väljer att bli inseminerade vid sjukhus i och inte tvingas åka utomlands på grund av att vi kanske råkar ha kommit med ett förslag som innebär en sämre prioritering. Vad vi skrev i propositionen Partnerskap och adoption samarbetsproposition mellan och regeringen var att vi var positiva till att lesbiska kvinnor skulle få lov att bli inseminerade vid sjukhus. Ur ett barnets-bästa-perspektiv skulle vi närmare utreda de rättsliga förhållandena. Det har vi nu gjort i den promemoria som gått ut på remiss. 63 Justitieminister (): Som svar på fråga vill jag bara säga att det behövdes inget annat underlag än det som finns med här. Just den fråga som ligger hos bereds just . Det är klart att jag inte kan föregripa regeringens slutliga ställningstagande. Jag är väl inbegripen i det arbete som pågår, men rent formellt är frågan fortfarande under beredning. Slutresultatet blir ändå att regeringen har en åsikt. Det här arbetet pågår, som sagt. Du är väl insatt i arbetet, , och följer hur det fortlöper eftersom det är ett arbete som vi gör tillsammans. För att undvika missförstånd vill jag också säga att jag förstås, liksom alla andra i denna kammare, är fullt medveten om att det är som fattar det slutliga beslutet om vilka lagar vi ska ha. Regeringen har en åsikt. Men det är också så att partierna och partiernas högsta organ ger de riktlinjer som till exempel vårt parti ska arbeta med och som regeringen ska anpassa sig efter. Det blir alltså nästan en semantisk fråga vad som ska sägas är politiskt avgörande. Vad jag här hänvisat till är kongressen. arbetar vi vidare på det sätt som vi gör i departementspromemorian med de olika möjligheterna där. Sedan återkommer vi med ett slutligt ställningstagande. Självklart är det som slutligt avgör detta. Det här är alltså det socialdemokratiska partiets inställning. 64 (): För mig var den här interpellationen viktig. Den var viktig såtillvida att det ska vara klart och tydligt utifrån vilka kunskaper man fattar beslut och hur man arbetar sinsemellan. När det gäller min tolkning av detta med politiskt avgjort trodde jag och många med mig att beslut var fattat i . Vad jag menar är att människor blir vilseförda om det pratas om att det är politiskt avgjort så länge att man tror att det inte går att påverka. För mig som har en motsatt uppfattning är det viktigt att sakargumentationen kommer fram på väldigt många olika håll. Vi är enfaldiga nog att tro att man i den här typen av frågor kan påverka ända tills det är voterat i kammaren. Då är det väldigt viktigt att man håller dörrar öppna. Det är kanske min professionella erfarenhet inom forskningsvärlden som gör att jag menar att man aldrig kan säga någonting förrän allting är på plats. När man har all den kunskap man har eftersträvat att få kan man utifrån det säga vad man tycker. Åtminstone kan man inte göra något slutgiltigt ställningstagande innan, för det kan uppkomma något nytt som gör att det finns anledning att rucka. Det är väl också drivkraften att hitta så mycket kunskap som möjligt i en fråga som gör att man inte blir färdig förrän man har allt till ett ställningstagande. Den här frågan hoppas jag kommer upp till debatt återigen med tanke på de remissvar som finns. vet jag att regeringen tydligen har en uppfattning i denna fråga. Jag hoppas att det fortfarande finns människor som granskar och gör sakanalyser. Den dag jag utifrån en saklig analys uppfattar att jag har fel ska jag också rucka, men hitintills har jag inte funnit det. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2003/04:340 om vikten av lagföring för brott 65 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att förhindra att personer som exempelvis äter på restaurang eller åker taxi och inte betalar för sig undkommer straff. Jag vill understryka att utgångspunkten i svensk rätt är att i princip alla begångna brott ska utredas och lagföras. När det gäller brottet bedrägligt beteende i form av så kallad snyltning får åtal väckas om det är påkallat ur allmän synpunkt. Åklagaren ska vid sin åtalsprövning i varje enskilt fall göra en allsidig bedömning av omständigheterna kring brottet. Omständigheterna som då ska beaktas är bland annat värdet på det som gärningsmannen tillskansat sig, om denne vilselett målsäganden eller om förfarandet satts i system. Även om åtal inte väcks i det enskilda fallet har naturligtvis målsäganden rätt till betalning och kan i förlängningen väcka talan vid allmän domstol för att kompensera sig ekonomiskt. Jag vet att riksåklagaren vid ett seminarium om mängdbrottslighet tagit upp frågan om tillämpningen av reglerna om särskild åtalsprövning till diskussion. Vid seminariet framkom bland annat att det finns ett behov av riktlinjer för denna tillämpning. Frågan om hur sådana riktlinjer bör utformas är en uppgift för riksåklagaren. Jag kommer att med intresse följa utvecklingen och därefter överväga om det finns anledning för mig att vidta några åtgärder. 66 (): Jag tackar för svaret på min interpellation. Egentligen har jag inte fått något konkret svar, men jag kan ändock läsa en positiv och god vilja mellan raderna. På det här området, i likhet med en mängd andra områden, är det viktigt vilka signaler som sänds ut från den lagstiftande församlingen. Det får aldrig vara så att brott negligeras. Signalen om att brott ska föranleda påföljd och att påföljden ska vara förutsebar är oerhört viktig. Det är det som lägger grunden för vårt rättsmedvetande. Bakgrunden till min interpellation är en händelse i där en restauranggäst avvek från restaurangen utan att betala sin nota på . Åklagaren konstaterade i sin utredning att det ur allmän synpunkt är påkallat att åtala för brott av det här slaget om någon satt brott i system eller om det rör sig om ett större belopp än . Som jag ser det är brottet att anse som bedrägligt beteende och bör därför föranleda åtal. Snyltningsbrott av det här slaget har en straffskala från böter till fängelse . Det kan inte vara rimligt att vem som helst kan smita från en nota på och undgå rättsliga påföljder, som den som tillgriper lite godis i en affär åker dit för snatteri. Denna företeelse innebär dessutom att de små krögarna och taxirörelsen riskerar att gå över styr om det här sätts i system. Jag hävdar alltså att signalen från den här kammaren bör vara mycket tydlig, och den signalen är att detta är oacceptabelt. En springnota är otvivelaktigt ett brott. Att i det här fallet väcka talan i allmän domstol förefaller något krångligt och är knappast något som en småföretagare tänkt sig att ägna sig åt när man gav sig in på att bli krögare eller taxiåkare. En lagstiftning måste ha ett stöd i befolkningens rättsmedvetande. Så blir inte fallet när den som smiter från en nota undgår rättvisan, medan den som snattar drabbas hårt. En ändring är därför nödvändig för att stärka det allmänna rättsmedvetandet. Jag konstaterar att justitieministern är uppmärksam på problemet. Jag ser fram emot konkreta åtgärder för att lösa det här problemet. 67 (): Man borde sluta att bli förvånad och inte bli upprörd över det svar som justitieministern ger på en angelägen fråga. Jag kan exemplifiera det som justitieministern föreslår, att väcka talan inför domstol. En person som åker taxi för kanske hem från en krog vägrar att betala. Då får taxichauffören först försöka att få tag i personen, tillkalla polis och göra en polisanmälan. Sedan lämnas ärendet till åklagaren, som i det här fallet lägger ned fallet. Åtal väcks inte, för det är inte påkallat ur allmän synpunkt. Då menar justitieministern att taxichauffören ska väcka talan vid allmän domstol för att få sina för taxiresan. Antagligen vet inte taxichauffören, eller restaurangägaren, hur man gör utan får gå till en advokat eller någon annan jurist för att få hjälp. Det tar och kostar en viss summa pengar. Sedan väcks talan i allmän domstol, och det kostar också pengar. Jag tror att det kostar runt att väcka talan för en enskild. Förutom att inte veta hur utgången blir har det gått ganska många timmar, och det har säkert kostat ganska många tusenlappar för taxichauffören att försöka få de som han har gått miste om genom en kunds bedrägliga beteende. Då kan jag ställa en retorisk fråga till justitieministern om han kan tala om vad kostnaden för taxichauffören är för att få sina . Hur många taxikörningar har chauffören gått miste om han ägnat sig åt att kräva de pengar som han rättmätligen skulle ha fått redan när kunden åkte taxi? Min fråga blir: Anser justitieministern att det är rimligt att restaurangägare och taxiägare ska tvingas att väcka åtal i allmän domstol för att kunder inte betalar sin nota på krogen eller i taxi? 68 Justitieminister (): Det var en lång utläggning på en kort upplysning om de möjligheter som ändå finns. Det är inte på något sätt, vilket klart och tydligt framgår av svaret, så att jag anser att det är så det ska gå till. Men jag försöker att vara så fullständig som möjligt i mina interpellationssvar, och då får man ta med även andra möjligheter som finns och som är värda att lyfta fram. Jag kan, för att det inte ska råda något tvivel, säga att jag inte anser att det är på detta sätt som man ska agera. Jag anser att det är viktigt att man följer upp det här. Jag håller fullständigt med om att det skulle ge felaktiga signaler om det skulle bli allmänt med springnotor, att man ska strunta i att betala för taxi, och mycket annat. Det är fullkomligt oacceptabelt. Som jag sade i svaret har riksåklagaren haft ett seminarium, och följer vi det. De riktlinjer som kommer därav kan ge ett klart och tydligt svar, och då behöver vi inte längre oroa oss. Det går oerhört mycket snabbare än att göra lagändringar då man kanske i andra fall skulle vilja behålla åtalsprövningen. Låt oss vänta och se. Jag tror att vi är helt överens om att det är viktigt att ge rätt signaler och att det inte på något sätt får uppfattas så att man kan strunta i att betala när man går på restaurang. Det är därför jag har varit angelägen om att vara i kontakt med riksåklagaren och följer det här mycket noga. 69 (): var inne på skillnaden i förhållande till snatteri, där gränsen för om åtal ska väckas eller inte ligger på . Vid snyltningsbrott ligger den på . Det är ganska stora skillnader. Jag tror att det är viktigt att göra en lagändring eller på något sätt ändra det här att bedrägligt beteende ska ligga under allmänna åtal. Risken är annars att restaurangägare som har en uteservering i säger: Nej, du får deponera en viss summa innan du får mat, öl eller vad det nu är du har beställt. Likaså kan taxiåkare, de som försöker göra rätt för sig, tvingas deponera pengar, för man vet ju aldrig vilken person som är benägen att sticka ifrån notan. Det är rätt stora pengar det rör sig om ifall tio personer sticker från en uteservering här i och har en nota på var. Jag tycker att man gör det lite enkelt för sig när man säger att man ska titta på det här. Jag skulle vilja höra konkret: När blir det någon förändring? Är det rimligt att det här brottet förs in under allmänt åtal? Varför ska det vara särskild åtalsprövning? Det tycker jag inte att jag har fått svar på. 70 Justitieminister (): Som jag sade: Vi kanske inte ska gå händelserna i förväg eller förstora upp problemet. Det har varit ett uppmärksammat fall som är mycket värt att diskutera, och har jag haft kontakt med riksåklagaren. Det här seminariet var ju faktiskt . Så låt oss vänta och se. Det har gått . Kan man ordna det här utan några problem så att man inte ska behöva deponera pengar i förväg hos vare sig restauranger eller taxi så tror jag att det är värt den här ytterligare tiden. Det är självklart att det här inte får falla ut i en utveckling som vi inte vill ha. Men jag tycker inte heller att man kan se så negativt på det bara för att det finns ett enda fall som man nu har diskuterat och därigenom säga att detta kommer att bli utvecklingen, särskilt inte med tanke på de kontakter som vi har haft med riksåklagaren och att man har tagit upp det här ämnet. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2003/04:441 om militariserad polis 71 Justitieminister (): har frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att återskapa polisens förtroende som trygghetens pelare i samhället. Han har också frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att den humanistiska grundsynen ska prägla allt arbete som polisen utför. I ett demokratiskt land som utgör polisen en viktig symbol för trygghet. Det är därför glädjande att den svenska polisen i jämförelse med många andra institutioner i samhället har ett mycket högt förtroende hos medborgarna. Det visar bland annat de regelbundna undersökningar som genomförs av vid . Det är ett förtroende som måste vårdas. I en organisation som har en lagstadgad befogenhet att använda våld finns alltid en risk att polisen, enskilda företrädare eller som myndighet, vidtar en åtgärd som av allmänheten kan uppfattas som moraliskt tveksam eller oförsvarlig, även om den i lagens mening är tillåten. När så sker skadar det alltid förtroendet. Min uppfattning är därför att etiska överväganden alltid måste ingå som en naturlig del i all polisverksamhet. Detta gäller i synnerhet i frågor kopplade till våldsanvändning. Just i sådana fall är behovet av att etiska aspekter får en noggrann belysning särskilt framträdande. Jag tror också att allmänhetens acceptans för beslut om att exempelvis viss utrustning ska användas inom polisen stärks om de etiska överväganden som legat till grund för ett sådant beslut tydligt kan redovisas. Regeringen avser därför att inrätta ett etiskt råd vid . Ett sådant råd ska särskilt kunna belysa principiella frågor där integritetsaspekten är viktig eller frågor som rör utrustning och arbetsmetoder som har anknytning till i första hand våldsanvändning, men även andra områden som kräver etiska överväganden. Genom ett sådant råd kan också erfarenheter av etiska överväganden från andra samhällsområden tillföras polisen. Målsättningen är att regeringen ska fatta beslut om att inrätta det . Rådet kan då påbörja sitt arbete . 72 (): Jag tackar för svaret på min interpellation. Jag delar ministerns syn att polisen är en viktig symbol för tryggheten och att polisens förtroende måste vårdas. Inrättandet av ett etiskt råd hos polisen är ett steg i arbetet att ge polisen det förtroende som behövs, men det är inte tillräckligt. Vi behöver en rejäl genomlysning av polisens verksamhet. Det är politikernas uppgift att göra den. Det är inte en operativ fråga. En parlamentarisk utredning där värderingsglidningen tas upp och inriktningen för polisen slås fast är därför nödvändig. förefaller utvecklingen styra sig själv. Var finns ledningen? När den parlamentariska genomlysningen är gjord har ett etiskt råd en tydlig roll att spela för att följa upp de etiska frågorna inom polisen. Värderingar är oerhört viktiga, speciellt inom ett område där man har monopol på att bruka våld i samhället, ett våld som ska brukas med största möjliga försiktighet för att skapa ett tryggt samhälle. Vi ser brister i värdegrund bland militär runtom i världen. Vi ser även glidning i värdegrunden inom svensk polis. Den glidningen måste granskas seriöst. Tveklöst ligger ansvaret för att en värdegrund upprätthålls hos ledningen. Jag ska beskriva värdeglidningen inom polisen i sex konkreta exempel, alla införda i närtid. Det militära inslaget i svensk polis började , då förändringen av polisens uniform medgavs utan direkta beslut. Normaluniformen består av en rak byxa, ljusblå skjorta med slips och koppel. ser vi den utstyrseln . I stället är det militära fältbyxor, kängor och mörk cykeltröja, gärna kompletterade med solglasögon och handskar, oavsett årstid alltså den uniform som var tillägnad . ser svensk närpolis ut som en terroristbekämpande kommandosoldat. Det andra exemplet är att polisen har utrustats med prickskyttegevär detta trots att behovet av den utrustningen inte finns styrkt. Användande av ett sådant här vapen ska ske med stor försiktighet. Det är alltså bara insatsstyrkan som bör ha den här utrustningen. Det tredje exemplet är införandet av jaktammunition i polisens vapen, som tveklöst har målet att döda i stället för att skada. Det fjärde exemplet är införandet av elpistol, någonting som kan motiveras i viss mån. måste man se faran. Att införa elpistolen innebär att marknaden fylls av sådana, alltså även den kriminella marknaden. Tjuven kan alltså snabbt och effektivt bedöva den som ska rånas, ta bytet och försvinna utan att personen uppmärksammar vem som har utfört rånet eller hur det gick till. Det jag är kritisk mot är den brist på analys som helt skyms av den aktiva viljan att ständigt få nya vapen. Det femte exemplet är att amerikanska armén ska lära upp svensk polis i närstrid. Det sjätte exemplet är införandet av distraktionsgranater, en skrämselform som framkallar såväl hörselskador som psykiskt lidande. Vapnet har införts utan anvisningar för hur användningen ska gå till. Granaten hör hemma i insatsstyrkan men är spridd till alla poliser, vilket medför ett missbruk. En jämförelse av användandet av distraktionsgranaten har gjorts i de nordiska länderna. Övriga länder är tydliga med att det här vapnet ska användas med försiktighet. Det är därför intressant att göra en jämförelse. I har man använt granaten , i ingen gång och i ingen gång. I har använt granaten fem gånger. Svensk polis i piketstyrkor har använt den här granaten 86 gånger. 86 gånger, alltså av det totala användandet i hela , har man använt granaten i en grupp som över huvud taget inte ska ha vapnet. Exemplen visar att en värdeglidning tveklöst har skett. Frågan är vem det är som styr den här utvecklingen. Som jag ser det är det tveklöst politikerna som ska styra den. 73 (): tar upp flera viktiga aspekter på vad som händer inom svensk polis , och det är angeläget att det påbörjas en diskussion. Polisen har problem i många avseenden, till exempel ekonomiska och personella. Personalen saknar nödvändig utrustning och utbildning, det finns problem kring arbetsmiljön, polisstationer stängs, civilanställda sägs upp och fordonsparken är gammal och behöver bytas ut. Men lösningen på alla de här problemen, som regeringen är ansvarig för, är inte att svensk polis ska påbörja en tuffare utveckling mot mer våldsanvändning, farligare vapen och tuffare tag. I uppmärksammades för sedan testet med distraktionsgranaterna, eller distraktionshjälpmedlen, som en del har kallat dem. Det test som har pågått det har slängts upp emot ett hundratal granater är nu avbrutet, såvitt jag förstår, och ska utvärderas. Jag tycker i och för sig att det är bra att man har slutat med det, men det som är förvånande är att det ens har tillåtits påbörjas. De här granaterna är ju ett offensivt vapen som ska användas ytterst restriktivt, och jag menar att det ska vara på en speciell nivå efter en noggrann analys och bedömning av chefer som är duktiga och väl insatta i taktik. Försöken med prickskyttar är också väldigt tveksamma. Varför sker de här försöken? En prickskytt ska ju kunna oskadliggöra en person på flera när det är överhängande fara för liv. Till det krävs oerhört mycket träning, precision och insikt, och det är också så att man bör träna, kanske säkert på sitt eget vapen, för att vara en bra prickskytt. Det finns, som jag ser det, inga skäl till att andra än utbildar i och hanterar prickskytte. Ett annat exempel på de här metoderna är forcering, explosiv forcering, av dörrar, vilket också förekommer i försöksverksamhet. Det är en metod som kräver kirurgisk precision för att man inte ska skada tredje man. Jag tycker varken att det är trovärdigt, nödvändigt eller försvarligt att polisen ägnar sig åt en intern kapprustning, för det är vad det är frågan om. Jag undrar om det är polisens svar på bristande resurser, på att det finns för få poliser eller för lite utbildning. Är det här priset för regeringens misslyckande med att minska brotten och öka tryggheten, att vi i stället får en polisverksamhet som blir mer konfrontativ, där användningen av våld och snabba metoder blir lösningen i stället för en satsning på fler poliser med bättre utbildning, större möjligheter till dialog och att lösa en sak utan våld? Det tycks mig som om det finns en stor skillnad mellan ledarna inom svensk polis: länspolismästarna å ena sidan, rikspolischefen å andra sidan och på tredje sidan, om man säger så, rikskriminalens chef. Alla de här herrarna för det är mest herrar verkar ha helt olika uppfattningar. Det som är oerhört oroande är att det inte finns någon tydlig beställare till den här utvecklingen. Är det regeringen som har beställt den här utvecklingen? Det är i alla fall inte länspolismästarna, för de säger att de inte ens vet om att utvecklingen sker. De menar till och med att de inte ens var informerade om att man skulle byta ammunition. Det fick de rakt i knät, så att säga, att man bytte till en annan ammunition som man kan diskutera om den är bra eller inte. Det senare är en annan fråga. Vem håller i utvecklingen? Där tycker jag att justitieministern blir svaret skyldig. Jag vill gärna höra om det här är en önskvärd utveckling som regeringen ser: mera våld, snabbare tag och mindre dialog. Dit är vi på väg, faktiskt. 74 Justitieminister (): Det är alltmer sällan jag får möjlighet att i berätta om de satsningar som regeringen gör på polisen. gavs det ett utmärkt tillfälle när tog upp frågan. Jag kan återigen säga, som jag har sagt, att det inte finns något område som har fått en sådan resursökning som polisen , över 2 miljarder. Det har också givit resultat. Det är faktiskt 1 100 fler anställda än det var /2001. Det är nästan en . Det finns inget område som har fått sådana resursökningar. Det är dags att avliva den myten en gång för alla, även om det är alltmer sällan man hör den. Den ökning som sker, , kommer också att fortsätta. Nog om detta. Det räcker inte med ökade resurser. Det är viktigt att komma ihåg att detta är en investering som skattebetalarna har gjort, en höjning på 2 miljarder. De har rätt att kräva att alltfler brott utreds. Det ansvaret ligger på polisen men också på oss i regering och riksdag, att se till så att polisen får de möjligheter som behövs för att utreda brott. Det är också viktigt att den tekniska utrustning som behövs fortsätter att utvecklas. Här har vi sett flera intressanta saker komma fram. De diskussioner som har varit om att finna vapen mellan batong och pistol är lyckosamma. Det har förekommit flera andra diskussioner, bland annat om ammunitionen. Jag har, liksom andra, reagerat på de uppgifter som har funnits. Framför allt har jag kunnat konstatera att detta är en diskussion som aldrig tar slut. Den tekniska utvecklingen gör att det kommer fram nya saker. Även om diskussionen om ammunition inte skulle föras så har vi en annan diskussion och ytterligare en i vår. Jag anser att det är viktigt att lyfta in ytterligare ett perspektiv. Det är , polisen, som ska avgöra vilka vapen man ska ha. Det är en fråga om delegation. Regeringen har dock alltid ett övergripande ansvar och en möjlighet att förändra. Det har naturligtvis också . Att vi i regeringen skulle gå in på detaljer om den tekniska utvecklingen eller att jag som justitieminister, med alltför bristfälliga kunskaper, skulle göra det vore en olycklig utveckling. Det är inte bara jag som har bristande kunskaper. Det vore lika olyckligt om andra i regeringen skulle sitta och bestämma vilka vapen polisen skulle ha. Det är viktigt att de som är bäst lämpade gör det. Men som jag sade behövs det en ny dimension. Jag vill understryka det. Det handlar inte bara om den tekniska utvecklingen. Precis som nämns här handlar det om vilken utveckling, vilken balans vi vill ha i samhället. Det är där som det kommer in. Där får man en möjlighet att analysera olika frågor, till exempel den nya ammunitionen.