prot · GR0984 · 2004-03-17 00:00:00 — som talar mycket om rättvisa: Det borde väl gälla på det här området så att det går att komma till skott så att alla har tillgång till butiker, idrottsanläggningar och så vidare. Jag tycker att kommer förbi de elöverkänsligas situation lite för snabbt. Det här är ändå ett stort problem som vi har, och jag skulle nog gärna se att vi kunde få höra lite mer om hur vi ska förhålla oss till det faktum att alltfler lider av elöverkänslighet. 223 () replik: När jag läser direktiven till kan jag känna en stolthet. Vi som politiker anklagas för att vi tittar på detaljerna och inte sätter människan i centrum. Men i direktiven och underlagen för återfinns det som vi pratar om i bostadsutskottet: Man ska sätta människan i centrum. Några politiker har drivit att man ska planera regionalt vi är rätt så många som driver det. Man ska ta hänsyn till ålderssammansättningen. Man ska ta hänsyn till rättvisan, inflytandet och demokratin. Man sätter det också i perspektiv till miljön och boendet. Det är precis det som vi efterlyser. Bor gör vi hela livet, om vi har tur. Det finns de som har otur, som inte får någon bostad. Men de flesta människor bor faktiskt hela livet. Det kan man tänka på vi bor från det vi föds tills vi dör. Vi bor alltid någonstans. Det är viktigt för oss som bostadspolitiker att kunna konstatera. Jag gömmer mig inte bakom det utan manar snarare till läsning. Här framgår betoningen på att vi behöver bostadspolitik i ett sammanhang och i samklang med människor. När det gäller bidrag till de elöverkänsliga har vi haft den diskussionen ett flertal gånger. Vi har tagit upp tillämpningen i bostadsutskottet. har kommit fram till att det inte är reglerna det är fel på utan tillämpningen. Därför kommer man att sprida information så att vi får ett system som är likadant i hela . 224 () replik: Jag vill återvända till de elöverkänsligas situation. Det är flera hundratusen människor vi pratar om. De är i en mycket besvärlig situation. Jag har kontakt med flera, och det har säkert också. Det handlar om att de inte kan gå till sitt arbete. De får lämna sina bostäder och flytta ut i skogen. De letar förtvivlat efter ett område där de skulle kunna bo. Precis som jag sade i mitt anförande vore det kanske en enkel sak för oss här att säga: Okej, vi ställer upp med bostadsanpassningsbidrag för att visa att vi vill försöka göra någonting. Jag tror inte att det hjälper för alla dessa människor att läsa det som vi ska läsa. Sedan vill jag ta upp tillgängligheten igen. Det hörde jag inte så mycket om. Det var kanske läsning där också. Men nog skulle vi kunna komma till handling när det gäller tillgänglighetsfrågorna, som vi har diskuterat . Det borde vara slut med utredande så att vi kunde ta beslut om att alla människor ska ha tillgång till alla lokaler. 225 () replik: Jag glömde svara på den frågan. Det är faktiskt så att vi har beslutat i , i enighet tror jag, att alla offentliga miljöer ska vara tillgängliga och att en uppföljning ska göras 2005. Det har vi bestämt i . Det är ett rättvisekrav. Jag tycker också att affärer ska vara tillgängliga. Men många affärsägare anpassar inte lokalerna. Vi har haft affärsidkare som har sagt att de inte har råd att ha kvar affären om de måste göra stora ombyggnader. Då handlar det för alla oss som är politiker om att tala om värdet. Vi måste prata om tillgänglighet. Alltfler blir äldre. Då ingår det faktiskt i arbetet för , som är så bra, att man ska titta på hur äldre kommer in i affärer. Det handlar om att se människan i ett samspel. Det som är bra för äldre är bra för barn. Det som är bra för barn är bra för äldre. Det är klart att vi ska ha tillgänglighet för alla och att vi ska komma in och ut. Det är grundläggande behov som vi har. Föredrogs bostadsutskottets betänkande 2003/04:BoU6 Byggfrågor. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 18 § Lokalt utvecklingsarbete i storstäderna m.m. 226 Förste vice talman (): Låt mig börja med att yrka bifall till reservation 3. Vi från står självfallet bakom samtliga våra reservationer, men vi nöjer oss med att yrka bifall till reservation nr 3. Den skrivelse som behandlas i betänkandet rör lokalt utvecklingsarbete i storstäderna med särskild relation till de segregerade områdena. Det har pågått ett särskilt arbete . Det har gjorts försök till utvärderingar av hur detta arbete har gått. De utvärderingar som har gjorts har konstaterat att det är svårt att ännu se några säkra resultat av hur utvecklingsarbetet har gått i och med att det kräver relativt mycket tid. Det finns utvecklingstendenser och utvecklingstrender i områdena. Det man måste göra är att isolera dessa från den gängse utvecklingen på grund av konjunkturen och särskilja den från politiska åtgärder. Därvidlag är det svårt att se vad som är vad. Jag tror att vi allmänt här i kammaren har anledning att se att integrationspolitiken i inte har lyckats särskilt väl. Den har närmast misslyckats. Man ska vara väl medveten om att vi alla har haft goda intentioner. Vi har haft en vilja att göra det goda men kanske inte lyckats utan i stället blivit relativt grymma. Vi ska också vara väl medvetna om att vi alla är mer eller mindre delaktiga i det som har skett. Vi har alla anledning till ett mått av självrannsakan: att se över den politik som har förts, se vad som kan göras bättre, försöka se vad som har lyckats och vad som har misslyckats. Vi måste konstatera att det finns en brist på integration i det svenska samhället. Det är brist på delaktighet för många av de invandrade grupperna. Det har skapats problem i synnerhet i en del av storstadsområdena. Det är problemområden där relativt hög kriminalitet, hög arbetslöshet, bidragsberoende och dessutom ganska stort utanförskap har varit kännetecken. Det finns inga enkla lösningar för att vända utvecklingen i den här typen av problemområden. Det gäller att ha ett stort mått av ödmjukhet inför de insatser som behövs. Utifrån mina iakttagelser i olika områden i både och utlandet har jag kommit fram till att det gäller att stärka de enskilda människornas stolthet över sitt ursprung, stolthet över sitt område. Det gäller att stärka delaktigheten i utvecklingen i respektive område, att se till att man får en självkänsla och stolthet. Den får inte vara byggd på passivitet. Det måste vara en stegvis utveckling mot egen försörjning. Välstånd skapas genom arbete och företagande. Men för företagande och arbete fordras just självkänsla och aktivitet. Det är det vi saknar i många av de här områdena. Den storstadssatsning som har skett har säkert haft sina förtjänster i vissa delar. Men vi efterlyser ett nytt system för flyktingmottagning för att nå bättre resultat . Vi har den uppfattningen att det är ett statligt ansvar att stå för flyktingmottagningen. Det går inte att rulla över det ansvaret på kommunerna. Om man gör det skapar det en känsla av mer eller mindre oönskade personer i olika kommunala sammanhang. Det är ingen bra utgångspunkt, vare sig för att känna sig välkommen till ett land eller för att komma in i samhället i dess helhet. Egenansvaret för den som kommer till ett nytt land är viktigt. Det gäller att försöka få till stånd egen aktivitet, människors stolthet över att kunna skapa någonting själva, att kunna välja och forma sin framtid. Det får inte bli en passivisering och ett överbeskyddande, som jag tror att vi i viss utsträckning utsatt en del av de nya svenskarna för. Det är därför vi vill göra en förändring av flyktingmottagningen. Vi vill betona de enskilda människornas möjlighet att påverka. Statens ansvar ligger på det ekonomiska området. Det är också statens ansvar att ge information och stöd utan att för den skull ta ifrån människorna deras självkänsla, deras självbestämmande, och därmed passivisera dem. Vi tror inte på avtal och kommunplaceringar. Vi tror att människor måste kunna få bosätta sig där de själva vill. De måste ha ett eget ansvar i den delen. Vi tror också att introduktionen för nya människor som kommer till landet ska vara på heltid. Man ska ha möjlighet att välja den typ av svenskundervisning som man vill ha. Man ska själv ta ansvar för att söka upp den typ av undervisning som man tror är den som passar en bäst. Vi tror att resultaten därmed blir bättre. Framför allt är det en egenaktivitet. Det ger självkänsla att välja och skapa en del av sin framtid. Vi har uppfattningen att introduktionen i måste vara ett heltidsjobb. Det gäller både att lära sig svenska och att kunna få praktik och introduktion i samhället. Denna introduktion i form av praktik och yrkesutbildning gör att man har lättare att komma in i språket. Framför allt tillvaratar den yrkeskunskaper. Det ger självkänsla och ånyo förmåga att själv kunna prestera, att stå på egna ben och därmed skapa ett positivt självförtroende. Vi i är för dåliga på att validera nya medborgares och invandrares utbildningar från främmande länder. Vi är lite stelbenta i att kunna validera dem men även i att erbjuda kompletteringsundervisning för att de ska kunna utnyttja sina yrkeskunskaper på svensk arbetsmarknad på ett väsentligt mycket bättre sätt än vad som sker . Vi har anledning att se över vårt kunnande när det gäller tortyroffer. Vi vet att vi är ganska dåliga på den vård som ges . Vi behöver bygga upp kunskapsområdet för att bättre kunna anpassa människor och hjälpa dem in i samhället. Vi har också uppfattningen att det ska finnas möjlighet till tvåspråkiga skolor dels därför att vi är internationalister, dels för att det kan hjälpa människor att lättare klara skolutbildningen. Det skapar en valfrihet, en självkänsla och en stolthet över sitt ursprung och ger en förmåga att kunna stå på egna ben. För oss är storstadssatsningen helt beroende av människors egen förmåga för att kunna lyckas. Det handlar inte bara om pengar. Det handlar om attityder till människor och människors möjlighet att kunna hjälpa sig själva. 227 (): I den senaste budgetpropositionen skriver regeringen så här under redovisningen av integrationspolitiken: Mycket pekar på att utvecklingen går åt rätt håll. En ljusning på arbetsmarknaden kan skönjas för utrikes födda. En effektivare lagstiftning mot diskriminering har trätt i kraft, och så vidare. Mycket pekar på att utvecklingen går åt rätt håll. Det är vackra ord. Man skulle kunna kalla det för fromma förhoppningar. Verkligheten återges på ett mycket tydligt sätt bland annat i för som presenterades här i . Det var ett mycket intressant seminarium och en intressant diskussion med anledning av den rapporten. Där säger man att det sammantaget är lång väg till regeringens mål att sysselsättningsgraden för utrikes födda ska närma sig . Den här debatten ska inte handla om arbetsmarknad. I integrationssammanhanget och i storstadsfrågorna är trots allt tillgången till arbete den grundläggande integrationsfrågan. Det går att rada upp en skrämmande statistik som belyser en förtvivlad situation för många människor. Jag ska inte trötta kammaren med det i denna sena timma. Frågan är ändå: Vad beror det på att så många nya svenskar finner en så trång port in i det svenska samhället och framför allt in på arbetsmarknaden? Det kan inte generellt förklaras med skillnader i utbildning. Om vi tänker oss att sysselsättningsgraden skulle vara densamma hos inrikes och utrikes födda med kort utbildning skulle ytterligare 12 000 utrikes födda komma in på arbetsmarknaden allt enligt . När det gäller akademikerna är det av de utrikes födda som har ett arbete som motsvarar deras utbildningsnivå. När det gäller svenskfödda akademiker är det . Vi vet att det bakom varje sådan siffra och all statistik döljer sig en människa som har fråntagits sin värdighet. Bakom varje siffra finns en person som vill och kan försörja sig bara den får förutsättningarna och möjligheterna. Men många har dessvärre förlorat hoppet. Det är resultatet av en misslyckad integrationspolitik. Ett annat område där segregationen är tydlig, närmast övertydlig, är boendet. Även om fokus ofta riktas mot de tre storstadsområdena är bostadssegregationen en påtaglig verklighet i snart sagt alla typer av samhällen i . Även det konstaterandet grundar jag på färska rapport om åtgärderna mot detta kan vara värda en särskild debatt. Låt mig bara peka på några saker som vi också tagit upp i våra motioner och i vår reservation i betänkandet. Vi som beslutsfattare kan medverka till en större mångfald genom att medvetet lokalisera myndigheter, institutioner och samhällsorgan till invandrartäta områden. Blandad bebyggelse med olika upplåtelseformer är en annan viktig faktor. En mix av boende, arbetsplatser och service bidrar till mångfald i bostadsområdena. Alla människor oavsett var de är födda vill bo i ett tryggt och attraktivt bostadsområde inte minst för sina barns skull. Därför måste man också tänka brottsförebyggande när man planerar bostadsområden och bygga in den tryggheten. grundläggande utgångspunkt är att vi måste gå från ett omhändertagandeperspektiv till att ge människor förutsättningar att kunna ta ansvar för sitt eget liv. Vi vill ge människor möjlighet till egenmakt. Samhället ska medverka till att underlätta och skapa förutsättningar men inte ta kontroll över människors liv. Samhället ska sträva efter att erbjuda medborgare jämlika levnadsvillkor och lika stora möjligheter att utvecklas och förverkliga sina livsprojekt. Livsprojekten ska inte möta hinder så länge de inte kränker andra människors rättigheter och strider mot våra gemensamma rättsnormer. Känslan av delaktighet i samhället minskar hos många människor och inte minst hos nya svenskar. Det finns flera indikationer på det. Det generella valdeltagandet sjunker och misstron mot politiker växer. En polarisering och en vi-och-de-känsla breder ut sig i samhället där politiken känns långt borta. Vad det innebär att vara medborgare måste därför tydliggöras. Demokratins och samhällets grundläggande värden är intimt förknippade med de ideal som medborgarskapet representerar. Vi har därför i detta betänkande i våra reservationer betonat just medborgarskapsfrågan. I det svenska välfärdsbygget har kanske medborgarskapets skyldigheter ibland hamnat i skymundan. Samhället utgörs av enskilda medborgare, men vi måste inse beroendet av varandra. Det är ett beroende som innebär att det finns regler för hur vi ska förhålla oss till varandra. Medborgarskap måste handla om ansvar och skyldigheter. För att betona medborgarskapets innebörd föreslår vi kristdemokrater att alla nya medborgare ska få en medborgarbok där innebörden beskrivs och samhällets grundvärderingar sätts på pränt. Vi anser att det är viktigt att förmedla de grundläggande värden som vi inte kan klara oss utan. Utan ömsesidig respekt, tillit och gemenskap kan inget samhälle existera. En medborgarbok där de värdena betonas kan vara ett viktigt bidrag till det medvetandegörandet. Överlämnandet av medborgarboken bör kunna ske i samband med en ceremoni i hemkommunen där man välkomnar och uppmärksammar de nya svenskarna och de svenskar som har blivit myndiga. Genom att boken både betonar rättigheter och skyldigheter kan man höja statusen och markera det ansvar som medborgarskapet innebär. som jag har relaterat till här beskriver också hur ungdomar med utländsk bakgrund ser på det svenska samhället. Det är dystert att konstatera att så många unga saknar tillit till det offentliga samhället och misstror sin egen förmåga att påverka det samhälle som de känner sig stå utanför. Det råder ett slags känsla hos dessa ungdomar av att det finns en svensk måttstock och mer eller mindre officiella normer för tillträde till samhället. Det gäller inte minst arbetslivet. De här ungdomarna känner att de snabbt blir utsorterade för att de inte stämmer överens med det normalt svenska. Kanske är just det här budskapet i ett av de mest allvarliga när vi tänker i vårt samhälle. Jag står självfallet bakom de reservationer som vi kristdemokrater har själva och tillsammans med andra partier, men jag yrkar här bifall till reservation 12. 228 (): Jag börjar mitt anförande med att yrka bifall till reservation nr 4. Jag står givetvis bakom de andra där jag finns med med mitt namn men yrkar för att vinna tid bifall bara till denna. Betänkandet bygger på en skrivelse, Lokalt utvecklingsarbete i storstäderna, och ett antal motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Innehållet i skrivelsen försöker visa på framgångar inom integrationspolitiken. Men med tanke på de stora ekonomiska satsningar som gjorts i storstäderna för att komma till rätta med integrationsproblemen får man konstatera att resultatet inte är mycket att berömma sig av. Vi ska i stället göra rätt prioriteringar från början och visa vilka förväntningar och krav man har på sig som invånare i vårt land. Vi måste visa vilka möjligheter som finns i och att dessa möjligheter gäller alla, oavsett var man är född. Alla som kan har förväntningar på sig att vara med i samhällsbygget och att göra sitt bästa för att ta ansvar för sig själv och sin livssituation och att skaffa sig egen försörjning genom arbete som kan bestå av anställning eller att driva eget företag. Dagens integrationspolitik fungerar inte. Den omhändertagandementalitet som präglar svensk migrationspolitik gör att alldeles för många personer som har sökt sig till vårt land långsamt fråntas initiativförmåga och kreativitet, som fanns från början hos dessa personer. De hade kraft och förmåga att ta sig ifrån länder där de drabbats av olika kränkande behandlingar och de har drivits av en vilja att förändra sina liv. vill decentralisera mottagandet av dem som söker sig hit till vårt land. Vi tror att om dessa personer i stället för att förvaras på någon flyktingförläggning gavs möjlighet att bosätta sig ute i landet skulle de på ett naturligt sätt ges möjlighet att inlemmas och acklimatiseras in i det svenska samhället. Koncentrationen av alldeles för många invandrare i olika bostadsområden leder alltför ofta till segregation och utanförskap och allt vad det för med sig i form av olika problem. vill ha ökat sysselsättningsfokus i hela migrations- och integrationspolitiken. Så snart som det bara är möjligt i samband med att man börjar svenskundervisningen föreslår vi att man ska erhålla arbetsplatspraktik. Det är viktigt att man gör individuella bedömningar om personens arbetsförmåga. Men vi är övertygade om att de flesta människor mår bättre av att aktivt delta i arbetsplatspraktik parallellt med att man deltar i svenskundervisning. Många personer som har fått asyl här har en gedigen utbildning ifrån sitt hemland. Men alldeles för ofta har de inte fått en chans att arbeta på det område där de har sin utbildning. Det är angeläget att vi tar till vara den resurs som våra invandrare är. Deras utbildningar måste valideras och i vissa fall även kompletteras mycket snabbare än vad som sker . Även om det finns många dåliga och skrämmande exempel från våra grannländer inom migrations- och integrationspolitiken så finns det exempel från både och där man arbetar med modeller med tydligt sysselsättningsfokus. Där kommer fler invandrare in på arbetsmarknaden än i . Att invandrare inte i samma utsträckning som svenskar har etablerat sig på arbetsmarknaden tyder på att personer med invandrarbakgrund diskrimineras. Statistiken talar sitt tydliga språk. Människor med invandrarbakgrund får inte jobb i samma utsträckning som människor med svensk bakgrund. Detta är oacceptabelt. Diskriminering vid rekryteringar måste åtgärdas. Inte minst krävs en omfattande attityd- och opinionsförändring hos oss med svensk bakgrund. Vi anser att åtgärder mot diskriminering gällande rekrytering av personal med invandrarbakgrund bör prioriteras i mycket högre omfattning än vad som görs . Vi får aldrig acceptera att människor diskrimineras på detta sätt. 229 (): I det svenska samhället pågår en omfattande och dokumenterad diskriminering. Det visar inte minst den årliga rapporten från som kom . Det är inte bara individer som förvägras sin rätt till likabehandling; diskrimineringen skapar också kostnader för samhället i stort. För är frågan om diskriminering i första hand en människorättsfråga. Men vi ser också att frågan har ekonomiska aspekter. I medierna och i debatter har vi hört många uttalanden om vad invandrare kostar samhället. Vi tycker nu att det är dags att vända på frågeställningen och fråga sig vad det kostar samhället att människor med annan etnisk bakgrund än den svenska diskrimineras på arbetsmarknaden. Vad innebär det för samhällsekonomin att en invandrad person som är läkarutbildad kör taxi, att en ingenjör är lokalvårdare eller att en tandläkare väljer att flytta till ett annat land på grund av att hans eller hennes kompetens inte tas till vara på den svenska arbetsmarknaden? , generaldirektör på , har som svar på en fråga från bedömt att om diskrimineringen av utlandsfödda på arbetsmarknaden upphörde så skulle BNP öka med . Det är en svindlande summa. Antalet personer som står till arbetsmarknadens förfogande skulle öka med 164 000 detta utifrån om man hade fått komma in i arbetslivet på samma villkor som svenskfödda. På skulle det bli ännu högre vinster. Det är inte i första hand uteblivna bidrag som sparar pengar åt stat och kommun när invandrare kommer i arbete, utan det är skattebaserna som ökar när fler jobbar. Målet med storstadssatsningen har varit att bryta den framväxande etniska och socioekonomiska segregationen. I utvärdering av satsningen konstateras: Redskapen som storstadssatsningen har skapat inriktar sig främst på att stödja individer och kompensera för de sämre villkor som ett boende i dessa områden innebär. Insatserna kan hjälpa enskilda individer, men de kan endast indirekt påverka de mekanismer selektiv omflyttning och stor inflyttning av nyanlända invandrare, diskriminering och rasism som vidmakthåller den etniska och socioekonomiska segregationen. Därför är målet för storstadssatsningen att bryta segregationen orealistiskt med tanke på de instrument och resurser som står till förfogande. Man kan ju undra om staten har satsat flera miljarder på missriktade projekt. I alla fall är vi i övertygade om att orsakerna till segregationen ligger mycket närmare än i de så kallade utsatta områdena. Vi ser invigningen av Antirasistiskt centrum som ett led i att komma åt diskriminering mer konkret. Centrumet är en sammanslutning av frivilligorganisationer som ska arbeta med alla grunder av diskriminering och hålla ögonen på riksdag, regering och alla andra i samhället som inte uppmärksammar likabehandlingen tillräckligt. Utredningar pågår just nu som har i uppgift att titta på diskriminering av olika slag. Men vi i menar att det tar alltför att komma fram till något som vi egentligen redan vet att kostnaderna för diskriminering för den enskilde och för samhället är mycket stora. I finns Commission for Racial Equality. Den har fokus på diskriminering både på individnivå och på den strukturella nivån. Ett sätt att komma åt diskriminering också här i är att inrätta en samlad myndighet som arbetar strategiskt och samhällsanalytiskt mot diskriminering av alla former. Det skulle vara ett organ som är tydligt kopplat till ombudsmännen mot diskriminering och som går i spetsen för de nödvändiga förslagen om styrning och uppföljning av antidiskrimineringspolitiken. Jag tror inte att regeringen ännu har insett att diskriminering är ett lika stort hot mot tillväxten som ohälsa. menar att det är en nyckelfråga i integrationspolitiken att motverka diskriminering och rasism. Vi kräver att hårdare krav ställs på samtliga statliga myndigheter vad gäller arbetet mot diskrimineringen. Vi anser därför att fokus i integrationspolitiken i högre grad måste läggas på lika rättigheter, möjligheter och skyldigheter. Med dessa frågor i centrum får politiken ett kraftfullt och tydligt innehåll. Frågan är lika aktuell när det gäller alla andra grunder för diskriminering som kön, ålder, funktionshinder och sexuell läggning.