prot · GR09114 · 2004-05-12 00:00:00 — Men det jag tror är det väsentligaste i det som säger är att det finns så mycket myter och så mycket bråte i vägen för den här debatten, som ska vara så upplyftande och upplysande att alla inser att vi naturligtvis måste bli Natomedlemmar. Jag tror, att , som du säger, är något så enkelt som folks oro för att gå in i en militär allians där man inte vet hur det kommer att sluta, vilka äventyrligheter man kan bli tvungen att dras in i. Man vill inte ledas av en amerikansk administration som blir alltmer aggressiv. Jag ser inte detta som myter och bråte, utan jag ser det som folks uppriktiga oro. Glöm inte att har varit neutralt och militärt alliansfritt! Det har varit en politik som gynnat våra intressen på ett bra sätt. Det är inte lätt att ändra på detta. Det är inte säkert att det är fråga om en myt eller om bråte, utan det kan faktiskt vara så att folk har rätt. 198 () replik: Det beror på vad man ser som sin uppgift som politiker. Uppgiften är, som jag ser det, att vara både lärare och lyssnare. I och för sig är det kanske svårt för med sin nära kunskap om , där detta också är ett mycket grundläggande förhållningssätt, att avvisa det. Jag tror inte att på allvar skulle säga att han som politiker ska gå omkring och uppfatta sin roll såsom varande en megafon för enklare stämningar som kan finnas hos folk eller, för den delen, djupare stämningar. Man måste väl ändå drivas av vad man tror är rätt och fel och av vad man tror är bra och dåligt. Sedan har vi det här med handlingsfrihet. Fram hade vi en politik där misslyckades med neutralitetspolitiken. Om blev angripet fanns det ju en beredskap för att ta emot hjälp från andra länder. Men sedan avskaffades detta, och därmed minskades militära handlingsfrihet. Om jag förstår rätt vill han återinföra ett sådant synsätt, vilket finns kortfattat beskrivet i vår reservation, nämligen att försvar ska vara upplagt så att det finns en möjlighet att ta emot bistånd för den händelse att den politik vi driver misslyckas. 199 () replik: Självklart är det på det sättet att om plan A inte fungerar måste det finnas en plan B. Vad vi i främsta ledet här talar om när det gäller handlingsfrihet är att utrikes- och säkerhetspolitik inte ska vara bunden av andra. Det är faktiskt på det sättet att vi har tagit initiativ i till exempel kärnvapennedrustningsfrågor där en del länder blivit så pressade av att de har sagt: Nej, vi utgår från den här gruppen, för vi är så måna om att bli Natomedlemmar att vi inte längre vill driva frågorna om hur man kan nå fram till en kärnvapennedrustning. Detta har vi sett under en mycket . Men jag menar att det vore att bluffa, att blunda för det enorma tryck som finns. Jag tror att svenska folket faktiskt vill ha handlingsfrihet, ha en ganska självständig röst i utrikespolitiken och arbeta på det sättet. Det är inte säkert att folks oro är grundad. Du ändrade dig och talade om djupare och så vidare. Människor är inte dumma. De ser att det finns en transatlantisk klyfta. Det är en stor debatt mellan , och : Vad leder detta till? Hur ser terroristhotet ut ? Är Nato rätt organisation för att hantera detta? Nato självt diskuterar: Hur blir vi mer relevanta för framtiden? Kommer det att bli fler utvidgningar av Nato? Vad är vår relation gentemot EU? Hur ska detta byggas upp? Alla dessa diskussioner förstår människor, och de följer detta. Människor känner en oro för att vi binder in oss i artikel 5 med ömsesidiga försvarsgarantier som vi tidigare inte har haft. Människor känner att vi har haft en lyckad politik som hållit oss utanför krig. Det har varit lyckosamt. Varför skulle vi då ändra? Inte heller jag vill diskutera bevisbördan fram och tillbaka på det sätt som du säger, men jag har en förståelse för människors känsla: Varför ändra när det varit så bra ? Jag hyser stor respekt för den uppfattningen och måste säga att jag tror att det är ganska vettigt för att stå utanför. Militär alliansfrihet gynnar oss, och det gynnar vår handlingsfrihet. 200 (): Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag i betänkande UU17 och avslag på samtliga motioner. I betänkandet om samarbete inom och Partnerskap för fred har genom de reservationer som inlämnats av och, i synnerhet, en ton angetts: Vilken nytta har av sitt medlemskap i de nämnda organisationerna? Partnerskap för fred är mer än någonsin att beteckna som ett Natos rum för observatörer, men aktiva observatörer som deltar i viktiga övningar och som utvecklar förmågan att samverka med Nato. Det här observatörsrummet är fyllt av stater som skiljer sig en hel del från hur ser ut. förmåga att samarbeta med Nato, det huvudsakliga målet för PFP, är omvittnat mycket stor både vad gäller de tekniska aspekterna och vad gäller de beslutsmässiga aspekterna. För oss kristdemokrater ligger den politiska linjen fortfarande fast. Vi anser inte att tiden är mogen att frångå den militära alliansfriheten. Vi vill fortsätta att noga följa Natos utveckling. Vi uppskattar Natos framsteg i omvandlingen från en rent militär allians till en bredare säkerhetspolitisk roll där man eftersträvar och försvarar de värden som det demokratiska samhället vilar på. Detta är för oss en viktig förändringsprocess för en säkerhetspolitisk organisation som är med sin tid. Den militära alliansfriheten ger enligt ett inflytandeunderskott. Men kompenseras detta underskott enligt vår mening av mycket goda relationer med Nato och dess medlemsstater. En viktig aspekt är hur nära den europeiska unionens kapacitetsuppbyggnad kommer att kopplas, länkas, till Nato. Det behöver vi följa. anser att det är helt nödvändigt att den svenska säkerhetspolitiken inte låses fast utan att den präglas av största möjliga öppenhet inför framtida lösningar. Ett Natomedlemskap får stora politiska, ekonomiska och militära konsekvenser för ett fritt land som . inställning kan således sammanfattas genom följande: militära alliansfrihet bör inte förändras . Den svenska säkerhetspolitiska och därmed den militära samverkansorganisationen i måste följas mycket noga med avseende på roll och relationer. 201 SERMIN ÖZÜRKÜT (v): Jag skulle vilja börja med att säga att jag står bakom yttrande om alliansfriheten. Vi har ett särskilt yttrande i stället för en reservation av två skäl. För det första konstaterar regeringen att det finns en bred politisk uppslutning och en stark folklig förankring kring vårt val att vara militärt alliansfria i . Därmed ser regeringen ingen anledning att ompröva detta val. För det andra konstaterar regeringen att konsekvenser för svensk del är föremål för överväganden av en parlamentariskt sammansatt utredning, det vill säga Försvarsberedningen, som kommer att framlägga ett betänkande senare under innevarande år. I väntan på utredningens resultat vill vi nämna att vi ifrågasätter två linjer i utrikespolitik. Den ena gäller de borgerliga partiernas ställningstagande i frågan. De borgerliga partierna har länge målmedvetet arbetat för att ska närma sig och de stora europeiska ländernas utrikespolitik. Detta har lett till underdånighet gentemot ambitioner att styra världen. Den andra är regeringens anpassning till Natos krav om interoperabiliteten, det vill säga en anpassning för att kunna ingå i samma försvarsfunktion. En förklaring till detta är medlemskap i . Detta är också den utveckling som varnade för inför omröstningen om ett svenskt medlemskap i . Det är uppenbart att påstådda bristande trovärdighet i utrikespolitiska frågor består av att vi motsätter oss de stora förändringarna i Natovänlig riktning. Vi ser att risken är väldigt stor för ett fullvärdigt svenskt medlemskap i på grund av omfattande säkerhetspolitiska och militära kopplingar mellan EU och Nato. Mycket av det försvarssamarbete som sker i kretsar kring Nato genom PFF, det vill säga Partnerskap för fred. Vi anser att kontakter, öppenhet och andra förtroendeskapande åtgärder mellan länder är viktigt, men vi vill att dessa sker i Organisationen för fred och säkerhet i , det vill säga i regi och under dess ledning. Nato är en rest av det . när har fallit kvarstår och dess allierade som den helt dominerande militära stormakten, en stormakt som visat sin vilja att med militära medel gå in i olika konflikter. Vi är medvetna om att de ekonomiska problem som FN brottas med omöjliggör handlingskraftiga och effektiva ingripanden i olika konflikter. Den främsta orsaken är den bristande betalningsviljan från olika länder, främst från . Vi vill i stället för att smyga in i Nato utveckla och stärka FN:s roll för fred, säkerhet och nedrustning. Vår uppfattning är att det är FN som är den legitima instansen för att agera på den internationella arenan i freds- och säkerhetspolitiska frågor. 202 (): Jag vill instämma med i att yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande i sin helhet och fortsätta med att också yrka avslag på samtliga reservationer, eftersom ingen har gjort det tidigare. Grunderna för säkerhetspolitik har formats av den europeiska unionens gradvisa tillväxt och fördjupning och därtill av och slutliga upplösning. Det är en hoppfull och förbättrad utgångsposition att bygga framtidens säkerhetspolitik på. Det styr inte mot att bygga upp starkare militärallianser för att förstärka invasionsförsvaret. Det styr i stället emot att bygga mer av samarbete för en betydligt bredare krishanteringsförmåga för att möta nya och annorlunda hot. Hoten har ju tyvärr inte försvunnit och är borta, men de har ändrats, och det är mot den bakgrunden som den framtida säkerhetspolitiken måste formas. Samarbetet inom det och Partnerskap för fred är delvis ett resultat av de här förändringarna och ett för viktigt samarbete. Det syftar till att främja en alleuropeisk säkerhetsordning. deltar i det samarbetet utifrån vår alliansfria position för att främja samarbetet och för att utveckla och lära oss mer av samarbetet, just för att kunna främja freden, och det ska vi fortsätta att göra. Någon förändring i det samarbetet ser inte är aktuell. Här har diskuterats den säkerhetspolitiska doktrinen och den militära alliansfriheten. Det finns en bred politisk uppslutning och framför allt en stark folklig förankring bakom val av att vara militärt alliansfritt. Den nya utformning av den säkerhetspolitiska doktrinen som medverkade vid framtagningen av är en anpassning till de förändringar som skett och äger alltjämt giltighet. Doktrinen ska eller kan därför inte tas som intäkt för att förändra positionsbestämningar av vår säkerhetspolitik, vare sig i ena eller andra riktningen. De avslag på motionsyrkanden i båda dessa riktningar som utrikesutskottet gör står bakom. Det har varit en god svensk tradition att skapa breda majoriteter inom säkerhetspolitiken. Det är en klok linje som det finns anledning att värna också framåt oavsett regeringskonstellation. Det förändrade säkerhetspolitiska läget som utskottet beskriver efter det talar tydligt för att nuvarande samlade politik är effektiv. Den påtvingade uppdelningen av som upphört, demokratisering även om mycket där kvarstår ännu samarbetet med de euroatlantiska strukturerna och de baltiska staternas inträde i EU som kommer att stärka den transatlantiska länken stärker vårt lands säkerhet. Om vi inte tidigare ansökt om ett svenskt medlemskap i finns det nu än mindre anledning att göra det. Det är en glädjande utveckling på det säkerhetspolitiska området som också skett inom EU. Det har helt klart skett en förskjutning från Nato till EU inom säkerhets- och försvarspolitiken. EU håller på att ta sig en allt viktigare roll i utrikespolitiken. Det är en linje som stöder och hävdar ska fortsätta. EU kunde bli än tydligare och offensivare i det sammanhanget till exempel borde vetorätten i utrikespolitiken avskaffas. Det skulle göra EU än mer offensivt. EU måste också samla sina intressen ytterligare och bli effektivare. Den förskjutning som skett och en fortsättning på den vägen gör att EU blir mer och mer intressant i ett bredare säkerhetspolitiskt perspektiv. I förhållande till Natos mer snäva fokuserade försvars- och vapeninriktning blir EU med sin betydligt bredare arsenal ett mycket mer effektivt och intressant alternativ i krishanteringssituationer. I sådana situationer krävs inte enbart vapen utan bistånd, inte bara ekonomiskt utan också demokratiskt bistånd. Det behövs kanske insatser för att stötta det civila samhället, åtgärder för att värna rättssäkerhet, polissamarbete och annat utöver rena vapeninsatser. Ett medlemskap i sett ur svenskt perspektiv skulle i nuvarande läge vara ett steg tillbaka i stället för att främja den framväxt av krishantering som är på väg framåt i . Att stödja ett sådant samarbete inom EU:s ram är en betydligt viktigare uppgift för oss i . De nya hoten som den internationella utvecklingen visat prov på, som är både mer komplexa och mer svårförutsägbara hot, till exempel terrorismen, är annorlunda och kan inte mötas med samma metoder som ett invasionsförsvar innebär. Det är vi alla överens om. De är oftast riktade mot det demokratiska samhället och måste mötas med en bredare arsenal av åtgärder. De kan inte mötas med en militär förmåga som endast är och tränad för invasionsförsvar. Även här är det EU:s bredare arsenal som är effektivast. Jag ser det således fullt naturligt att fullfölja politik som har bedrivits av en rad svenska regeringar . Förutsättningarna att göra det har aldrig varit bättre än , nämligen att ha som mål att inte irritera militärt, men verka för att någon annan stormakt ska ta aktiv del i säkerhet och markera sin militära och politiska närvaro mellan och . Vi har mycket att vinna på att vara fortsatt militärt alliansfria och på att fortsätta samarbetet inom och Partnerskap för fred. Det är lätt att yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet och avslag på reservationerna. 203 () replik: ser väldigt förväntansfull ut. Man kan börja med 1812. Den miljön är ju en annan än den vi har haft . Det var maktbalans, om man nu ska vara lite petig. Men vi är inte i en sådan maktbalanssituation längre efter . Hela beskrivningen av situation tycker jag är oriktig. Den grundläggande strukturen är en annan. Men jag skulle vilja ställa frågor till . har EU och Nato samarbetat. EU har utvecklat sitt försvarspolitiska samarbete. Man har en planeringscell med 2030 officerare. Det finns länder inom EU som vill driva EU:s samarbete på det militära området betydligt längre, som i själva verket vill utveckla det så att det blir en EU-armé, ett EU-försvar, så att EU tar hand om försvaret av den europeiska kontinenten. Man ska inte behöva vända sig till . Man ska inte sitta i knä. Man ska inte vara beroende av . Är detta en utveckling som bejakar, skulle välkomna och skulle understödja? Jag talar nu inte om roll utan jag talar om utvecklingen i . Det vore intressant att höra reflektera lite över de ambitioner som finns. 204 () replik: Det är helt riktigt att läget har förändrats . Men det verkar som om och har sovit under den utvecklingen. Min fråga blir, om nu EU har tagit för sig mer för att kunna operera på ett krishanteringsfält som är betydligt bredare och effektivare än Nato, ska vi börja om då och tappa först och för att göra Nato bredare i stället för att fortsätta på den europeiska krishanteringslinje som är betydligt effektivare? Vi kan väl vara överens om att det är annan typ av säkerhetspolitik och krishantering vi behöver i än det var tidigare när de här blocken fanns och när invasionsförsvaret var det viktigaste. För att svara på fråga för del vill jag säga att jag och inte ser en utveckling mot att göra EU till ett nytt Nato. Det behöver vi inte. Vi ska fortsätta att samarbeta inom EU:s ram för att bli bättre på krishantering och möta de nya hoten. Det behöver vi inte bygga upp en egen armé inom EU för att göra. 205 () replik: Det var intressant med det klargörandet. Jag tolkar det som att inte har något intresse av framväxten av ett EU-försvar på det sätt som länder som , , och kanske något eller några till har som vision. Den visionen delas inte av . Är det riktigt? Då kommer naturligtvis inte heller frågan upp om ska vara med i ett sådant försvar. Men om det nu är så att ni avvisar den här utvecklingen uppstår frågan: Hur ska ni förhindra att den utvecklingen sker? Vilka forum tänker föreslå för att man ska vara effektiv i sitt motstånd mot en sådan utveckling? 206 () replik: I varje fall behöver vi inte bli medlemmar i för att hävda den uppfattningen. Vi är tillräckligt deltagande medlemmar i unionen för att kunna driva den frågan åt det håll vi vill. Och vi vill att framför allt utrikespolitiken ska bli effektivare och starkare i EU genom att man bland annat tar bort vetorätten. Vi vill fortsätta att bygga ut krishanteringsarbetet och bli betydligt effektivare. Men det kan vi göra utan att bygga upp en EU-armé. Vi kan använda de egna medlemmarnas försvar om vi behöver militära insatser. Det är ingen skillnad mellan Nato och EU i det fallet. 207 (): Det är alltid lika nöjsamt att lyssna till kamraterna i utrikesutskottet. inledde den här debatten med att säga någonting väldigt bra. Vi är inte alliansfria, men vi är inte heller med i en militär allians. Jag tycker att det är en bra och träffande beskrivning av det läge som råder just . Men i det betänkande vi behandlar just nu finns en formulering om en alleuropeisk fredsordning. Det är en sorts eufemism. Jag vet inte riktigt hur den ska tolkas. Det finns en gråzon som vi allihop simmar runt i, skulle man kunna säga. Det står också i betänkandet att vi ska stärka den transatlantiska länken. Det här är en formel som återkommer rätt ofta. Den anger en tydlig lojalitetsinriktning. Den transatlantiska länken pekar västerut. Tänk om det fanns en transmedelhavslänk! Den skulle jag vilja bygga upp. Det finns i betänkandet en oro för dubblering och konkurrerande strukturer. Vi vet att arbetet i de två forumen går ut på att skapa bättre kompatibilitet och, för att citera , göra fräckare övningar. Han sade också att de två samarbetsformerna Partnerskap för fred och EAPR har varit väntrum för Natomedlemskap. Ja, herr talman, vi lever inte bara i ett obestämbart tillstånd, en gråzon, ungefär som uttryckte det, utan även i av dubbla budskap och av åtminstone tredubbla standarder. Å ena sida lärde vi oss i den föregående debatten om vapenexport att vi måste behålla vårt nationella oberoende genom att ha en stor vapenexport. Å andra sidan odlar vi öppningar och en betydande samordning med Nato, inte bara i de två former vi debatterar här utan även i övningar och i den överlappning som sker inom ramen för EU:s kapacitetsuppbyggnader och strukturer. Vi lever med åtminstone tre standarder, tre hemvist, säkerhetsmässigt som gör mig rätt snurrig. Vi ska ha, och har, en egen svensk kapacitet. Vi har en betydande, påtaglig och konkret kapacitetsuppbyggnad i , och vi har den nu debatterade samordningen med Nato. Vi i tror helt enkelt inte att säkerhet växer i skuggan av vapen. Vi tror på helt andra satsningar för global säkerhet kultur, handel, fri rörlighet, i princip allt som människor kan tänkas göra och som är präglat av tillit. Det är inte fråga om att leverera respektive konsumera säkerhet. Det är ingen pryl. Det är en relation som handlar om tillit. Det är allt annat utom militära kapacitetsuppbyggnader som skapar äkta säkerhet. Det här är ett större koncept. Det är mycket svajigare och mindre påtagligt än att ta ställning för eller mot Nato. Vi har inte reserverat oss. Vi stöder i princip förslaget i betänkandet och utskottsmajoriteten. Men vi har höjt ett litet varnande pekfinger i form av ett särskilt yttrande. Vi tänker inte kräva någon sorts avslut på dessa samarbetsformer, men vi vill inte heller komma i en situation där vi ställs inför ett fullbordat faktum. Först ska vi se till att ta striden om EU:s kapacitetsuppbyggnad. lär frågan om samarbetsformerna i Nato komma i ett skarpt läge. 208 () replik: Jag vill inte förlänga debatten, men det var två citat använde från mitt anförande. Det ena var att jag vill ha fräckare övningar. Låt mig få fört till protokollet att jag citerade ryska dumaledamöter. När jag pratade med dem om varför de inte ville delta i övningarna med Partnerskap för fred tyckte de att det är lite löjligt att slänga ned en docka och ta upp en docka ur . De efterfrågade fräckare övningar. Det var inte jag som gjorde det. Dessutom citerade hon att detta skulle vara ett väntrum till Nato. Återigen vill jag säga att det jag sade i mitt anförande var att för många av de länder som har deltagit i och Partnerskap för fred har det varit ett väntrum till Nato, medan däremot har haft andra ingångsvärden i vårt samarbete i det projektet. 209 () replik: Jag ska bemöta detta. Jag var faktiskt medveten om bägge distinktionerna, men icke desto mindre visar båda citaten folks reaktioner på vilken bild de har av Nato, vad Nato ska ge, vad de har för förväntningar. Det är därför som det blir en gråzon. Det blir en otydlighet. Vilken riktning går vi i? Vad är det som håller på att hända? Är det ett väntrum, eller är det inte ett väntrum? Jag menar att tyngdpunkten i vår retorik, i vårt säkerhetspolitiska engagemang utåt, inte ska öppna för sådana tvetydigheter. Vi ska tills vidare ha en svensk försvarskapacitet som är inriktad på att göra insatser tillsammans med andra i kris och i oroshärdar. Vi ska inte se till att ha en överlappning mellan Nato och EU, och vi ska förhålla oss oerhört avvaktande till Nato. 210 () replik: Jag är tvungen att förlänga debatten till! säger att vi inte vet i vilken riktning vi går, och hon undrar hur vi ska ha det. Det kanske vore intressant för lyssnarna till debatten att betänka hur har agerat när det gäller vårt samarbete med . var för att vi skulle bli medlemmar i . hade jag en debatt i kammaren med , som då ville att vi skulle gå ur . räcker upp ett litet varningens finger. Jag tror att ska fundera lite grann på i vilken riktning partiet går i säkerhetspolitiken. 211 () replik: Där fick du till det! Så går det när man inte har möjlighet att sätta agendan själv. Den osäkerheten speglar många av våra medmedborgare i . Därför har vi nöjt oss med ett särskilt yttrande. Vi kräver inte ett utträde. Vi tycker att det är trevligt och bra med samarbete. Men i grunden tror vi inte på militära samarbeten. Det är ingen konstig eller svårförklarad hållning. 212 () replik: Det gäller samma tema: Det är trevligt med samarbete. Det är Mumindalssynen på position geopolitiskt. Det blir dubbla budskap. kritiserade andra alldeles för tvetydigheter. Men ni är själva fulla av tvetydigheter. Om ni nu ogillar samarbetet ska ni väl reservera er till förmån för att ska avsluta sitt samarbete, precis som ni aktivt eller passivt arbetar mot svenskt medlemskap i unionen? Varför gör ni inte det? Det är dubbla budskap. 213 () replik: Vi är för . Tänk om hela världen vore Mumindalen! Där är vårt ideal. Tänk om vi kunde arbeta för en sådan mysig, lättsam och lätt humoristisk värld där det inte finns en massa puffror och ospecificerade hot. Vägen dit är inte så enkel. Naturligtvis finns det en tuff verklighet att ta itu med här och . Anledningen till att vi vill och bejakar, om än med viss tvekan, dessa samarbeten är naturligtvis påverkansskäl. Det fattas beslut. Det finns information. Det är av samma skäl som vi finns med i EU-samarbetet, fastän vi har en viss skepticism. Även finns i beslutande församlingar där man inte till omfattar mål och metoder. Man är med för att påverka. Det är precis det skälet som och brukar anföra för ett fullvärdigt medlemskap. finns de två samarbetsformerna. De är tillräckligt drägliga för att vi ska kunna stå kvar. Men vi tycker i grunden att det är viktigare, intressantare, bättre, att utveckla en politik och relationer med omvärlden som har helt andra förtecken än militär kapacitetsuppbyggnad och eventuell så kallad solidaritet, det vill säga försvarsgarantier. 214 () replik: I det anförande som hade kunde man byta ut partnerskapsrådet mot EU. Då blir resultatet: Visst ska man vara med för att påverka.