prot · GR09111 · 2004-05-07 00:00:00 — 1 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelser: Interpellation 2003/04:454 Till Interpellation 2003/04:454 av () om regler vid nedläggning av företag eller företagsenhet Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresa. Interpellation 2003/04:458 Till Interpellation 2003/04:458 av () om AMS och utländska akademiker kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är tjänsteresa. Interpellation 2003/04:459 Till Interpellation 2003/04:459 av () om digitala TV-sändningar Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är arbetsbelastning och resor. Interpellation 2003/04:460 Till Interpellation 2003/04:460 av om idrott och alkohol Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är utlandsresa. Interpellation 2003/04:467 Till Interpellation 2003/04:467 av om utbildningsministerns policy visavi landets studenttidningar Interpellationen kommer att besvaras . Skälet till dröjsmålet är bland annat tjänsteresor och tidigare inbokade engagemang. 2 § Svar på interpellation 2003/04:446 om vårdens framtid i 1 Socialminister (): har frågat mig vad jag avser att göra så att den långsiktiga finansieringen av vården och omsorgen i säkras och ges realistiska förutsättningar att kunna bedrivas på ett värdigt sätt. Vårt sjukvårdssystem är uppbyggt enligt principen att det är sjukvårdshuvudmännen som, utifrån de grundläggande bestämmelserna i hälso- och sjukvårdslagen, ansvarar för att medborgarna erbjuds hälso- och sjukvård och för organiseringen av vården. Detta decentraliserade ansvar har en lång historisk tradition och är väl förankrat genom landstingens och kommunernas lagfästa rätt till självstyre. Grundtanken i detta system är att det är sjukvårdshuvudmännen som är bäst lämpade att göra de prioriteringar av resurserna som behövs för en bra vård. Huvuddelen av landstingens och kommunernas verksamhet finansieras genom landstingsskatten respektive kommunalskatten, skatter som landstingen och kommunerna själva beslutar om och reglerar efter behov. Därtill kommer intäkter från patientavgifter och bidrag från staten. Denna form av decentraliserad politisk och ekonomisk ansvarsfördelning är enligt mitt förmenande den bäst lämpade modellen för svenska förhållanden. Landstingen och kommunerna har genom den lagstadgade rätten till självbestämmande de instrument som de behöver för att kunna sköta sin ekonomi. Hälso- och sjukvårdens andel av BNP har ökat och uppskattas nu till av BNP. Denna andel kommer att öka ytterligare . Det är viktigt att de skattemedel och patientavgifter som finansierar vården används på ett så effektivt sätt som möjligt. Regeringen har därför gjort satsningar för att främja kvalitets- och produktivitetsutveckling inom hälso- och sjukvården. Regeringen har bland annat vidtagit åtgärder i syfte att stimulera sjukvårdshuvudmännen till utveckling av nya och effektivare arbetsformer. Utvecklingsavtal har slutits med och för att stärka primärvården, och en överenskommelse om åtgärder för ökad tillgänglighet inom hälso- och sjukvården har träffats mellan staten och . Vården har i samband med detta fått ett resurstillskott på . De positiva effekterna av dessa satsningar märks . Köerna till många behandlingar har kortats, och nya modeller för organisering och verksamhetsstyrning prövas och införs av hälso- och sjukvårdshuvudmännen. I den senaste uppföljning som gjort av den nationella handlingsplanen konstateras att satsningarna har resulterat i förbättrad samverkan mellan landsting och kommuner, att läkarstödet i den kommunala vården och omsorgen har ökat, att satsningarna på sjukvårdsrådgivning och mottagningar för särskilda patientgrupper har lett till ökad tillgänglighet samt att personalens kompetens används på ett bättre och effektivare sätt. 2 (): Jag får önska god morgon denna ljuvliga vårdag, när det så att säga går bra för . Inte oväntat utgör svaret en redogörelse för ministerns grundsyn på samhällsorganisationen inom vårdsektorn och på dess finansiering. Ministern redovisar också ett resurstillskott på 12 miljarder till vårdsektorn. är väl de nämnda miljarderna inte någon nettosumma eftersom det har gjorts indragningar av pengar genom andra beslut. Själva nettot är enligt och betydligt mindre. Syftet med denna interpellation är dock inte att träta om statistik utan i stället att se . Om man först ser på innevarande år finner man att problemen för kommuner och landsting är alarmerande. Det fattas , trots att kommuner gjort de största kommunala skattehöjningarna . Man flaggar också för ytterligare skattehöjningar . kommer och att presentera en rapport om detta. I ett TT-meddelande från i går uttalar på : Det är helt nödvändigt med en bred diskussion om kommunernas åtaganden, för med den nivå på skatteuttag som kommuner och landsting har så blir det svårt att klara av de åtaganden som sektorn har. Flera kommuner har redan varslat om uppsägning av anställda, ofta av vårdpersonal. har mycket tydligt pekat på de stora utmaningar som väntar och som kommer att göra det mycket svårt att upprätthålla en god nivå på vården och omsorgen . Utredningen lägger faktiskt fram några genomförbara förslag. Det är därför beklämmande att regeringen tycks stå handfallen inför utmaningarna. I den avlämnade vårpropositionen nämns endast ytligt, och inga som helst förslag till åtgärder presenteras. Det duger inte. Jag är både förvånad och besviken över socialministerns och regeringens oförmåga eller möjligtvis ovilja att gripa sig an de här framtidsfrågorna. Det räcker inte att drömma om gamla tider och hoppas på att nästa högkonjunktur hinner fram före nästa riksdagsval. Denna kortsiktighet kommer enbart att förvärra kommande kris. Till detta kommer också detaljstyrning på flera områden från regering och riksdag, något som låser upp förtroendevalda i kommuner och landsting på ett helt oacceptabelt sätt, medan konkreta förslag lyser med sin frånvaro. Jag tror inte att jag för ministern behöver redogöra för problembilden med den demografiska utvecklingen, behovet av vårdpersonal och framför allt finansieringen. Regeringen med socialministern i spetsen borde för länge sedan ha initierat en omfattande dialog om vårdens framtida finansiering och om vad som ska ingå i det offentliga åtagandet. Det är också viktigt med klara gränsdragningar mellan olika beslutande nivåer. Det är inte godtagbart att fatta beslut om skyldigheter för underliggande nivåer som inte är fullt ut finansierade. Som utvecklingen har blivit ställs kommunpolitiker och landstingspolitiker av medborgare till ansvar för sådant som de själva inte råder över. Min fråga till socialministern är därför: Kommer socialministern att initiera en verklig samhällsdialog om vårdens och omsorgens framtid? 3 Socialminister (): I regeringens vårproposition förs ett utförligt resonemang om de utmaningar vi står inför. Man kan egentligen sammanfatta dem i ett enda ord: sysselsättning, eller kanske i tre ord: arbete åt alla. Om man gör en seriös analys av den demografiska utvecklingen, kommer man snabbt fram till att om vi ser till att de människor som är arbetslösa plus de människor som är sjukskrivna och vill komma tillbaka i arbete återvänder till jobben, klarar vi också att finansiera en framtida välfärd. Då klarar vi att möta de utmaningar som demografin ställer oss inför. Vi borde alltså diskutera vilka åtgärder som krävs för att öka sysselsättningen. När man lyssnar på tänker man att han eller hans parti väl då har en massa bra idéer, men den motion som har presenterats av ger sannerligen inget hopp. Där föreslås skattesänkningar om 42 miljarder . Den offentliga sektorn ska alltså minska sina resurser med 42 miljarder, och vem ska betala? De sjuka och de arbetslösa. Det skapas inte något bättre samhälle, , med den typen av politik. Allra allvarligast är väl att inte redovisar finansieringen fullt ut. Ett underskott om i de offentliga finanserna kommer att leda till ytterligare press på arbetslösheten. Det förvärrar situationen. Vad vi kan och bör göra för att klara framtiden är att hålla ordning på ekonomin, undvika ofinansierade skattesänkningar och framför allt sluta att försämra villkoren för dem som redan är sjuka. 4 (): Det verkar som om socialministern gör en väldigt selektiv beskrivning av verkligheten. Enligt budgetpropositionen kommer den direkta kostnaden för ohälsa att uppgå till och den ska öka med 10 miljarder. Om hade kommit tillbaka till jobbet hade vi finansierat vården. Det har regeringen ansvar för. Det har inte jag ansvar för. Det har inte ansvar för. Vi bollar med sådana ofattbara siffror. De belastar ju socialbudgetar i form av socialbidrag och annat på ett sätt som är helt oacceptabelt. Människor som inte kommer in på arbetsmarknaden mår ju dåligt. Då blir de ännu mer kostsamma. De kommer kanske aldrig att komma tillbaka. Socialdemokraterna föreslår att man ska dra in 2,6 miljarder från kommuner och landsting under innevarande år för att skicka dem till AMS som sedan ska använda dem i sysselsättning för dem som redan är sparkade. Det går inte, socialministern. Jag vill inte gå in i någon diskussion om budgettekniska saker. Det leder för långt. Jag delar socialministerns uppfattning att en förutsättning för att finansiera vården är att vi har folk i sysselsättning, annars kan vi hälsa hem. Det är jag helt övertygad om. Då borde regeringen ha en näringspolitik som är aktiv. Det tycker jag inte att man har. satt jag i socialutskottet. Då ville vi att privata läkare skulle få teckna vårdavtal upp till . Det har tagit socialministern att komma på att det var ganska klokt. I går kom ett meddelande om detta. Varför hålla på med sådant i stället för att lösa det långsiktigt? Som socialministern säger löser det sig inte med någon enstaka åtgärd. Enligt krävs många åtgärder på många områden. Framför allt är ohälsokostnaderna för stora. Människor måste i arbete. Människor måste på sin arbetsplats ha en sådan miljö att de inte blir utbrända. Ingen tar sedan deras plats. De rationaliseras bort eftersom kostnadsläget är för högt. Vi kristdemokrater menar att om man sänker lite på skattetrycket och får i gång fler i arbete kommer det att innebära betydligt större skatteintäkter för kommuner och landsting. Den kommunala skattehöjningen drabbar dem med de lägsta inkomsterna. Den drabbar inte höginkomsttagarna. Det är sådana saker regeringen borde se övergripande på och få i gång en diskussion kring. Jag har pratat med många kommunpolitiker och landstingspolitiker. De är mycket oroliga. De ser inte hur de långsiktigt ska klara av åtagandena eftersom de får kostnader som är beslutade på riksnivå och som de själva inte har möjlighet att manövrera. Ni drog ju in Socsamförsöken och Finsamförsöken. Varför gjorde ni det? Låt kommunerna få sköta sig själva om de kan organisera sig. Då skulle det kunna bli mindre dåligt. Då och det är intressant blir det ett kommunalt självstyre. Då kan man utkräva av de kommunala politikerna det ansvar de har tagit. Man kan inte skylla på dem för att de har höga LSS-kostnader eller att maxtaxan är så dyr för dem inom barnomsorgen att de får lägga ned den. Det kan man inte. Den stora frågan är ju att vi måste hålla folk friska. Jag vet att socialministern och jag har samma uppfattning när det gäller folkhälsan, nämligen att förebyggande insatser visserligen är svåra att utvärdera men att de ger mycket gott resultat i slutet. Det måste vi satsa på. På TV talade man om att 100 tjänster i kommun ska avvecklas. Det var bland annat socialsekreterare som sysslar med missbrukarvården. Kommer det att generera några pengar? Det kommer att generera kostnader till tusen, kanske i rättsväsendet, kanske på något annat ställe. Det är detta jag vill lyfta fram. Jag och mitt parti är öppna för en diskussion om detta. Vi tillsatte ju till och med en vårdkommission , tror jag, där vi gick igenom vårdens framtid. Där påpekade vi de här sakerna. Det kan finnas olika tekniska lösningar utifrån vissa bedömningar. Det är en annan sak. Jag saknar de långsiktiga målen. Det räcker inte att redovisa vad en utredning sagt. Debatten borde starta i denna kammare. Den är precis lika viktig som debatten om EU och EU:s framtid. 5 Socialminister (): och jag har samma hållning när det gäller hur viktiga vårdfrågorna är. Jag försöker påpeka att vi klarar vården och omsorgen under förutsättning att vi har en sund ekonomisk utveckling som leder till ökad sysselsättning. Det faktum att vi blir äldre är inte något problem för det svenska samhället. Det är något att glädjas över. Vi tycker att det är fantastiska framsteg som samhället har gjort när vi lever och är friska längre. Utmaningen och problemet för oss är att vi inte har full sysselsättning. Vi har 300 000 människor arbetslösa, och vi har 200 000 människor som är långtidssjukskrivna. Det måste vi pressa ned. Får vi människor i arbete har vi en sund ekonomi. För att få människor i arbete måste vi hantera den offentliga ekonomin med förnuft. Det är därför jag påpekar för att den motion som är lämnad till vårpropositionen från ger anledning till frågor kring hur tänker sig den offentliga ekonomin. Det är ett underskott i den offentliga ekonomin med ungefär 9 miljarder , vilket skapar stora problem. Det är en skattesänkning som inte är finansierad. Funderar man på vilka grupper som ska få skattesänkningar är det aktieutdelningar som ska sänkas, det är förmögenhetsskatten som ska minskas. Det är skattesänkningar i huvudsak för höginkomsttagarna. Jag tycker att det är viktigt att diskutera hur den offentliga verksamheten får ökade resurser. I den vårproposition som vi från regeringen presenterade anger vi att vi , , för till mer än från staten. Vi för till det från statskassan. Det som har uppmärksammats i debatten är regleringen av det tidigare pensionsbeslutet. Man är överens mellan kommunvärlden och staten om att det ska regleras. sker regleringen med 2,6 miljarder. Kommunerna kunde ju säga att det vore bra om vi kunde slippa det. Det är ingen nyhet för någon att kommunerna som en följd av pensionsreformen fick ökade intäkter. Dessa intäkter var egentligen inte motiverade för kommunernas del. De ska regleras. Diskussionerna har alltså handlat om hur man ville reglera det. Det ska sättas i förhållande till att vi för till 4 miljarder utöver det som varit överenskommet, och över tvåårsperioden sammantaget . Det är till för att stärka vården och omsorgen. De pengarna får vi inte råd med om vi skulle följa skattesänkningsförslag där det krävs ytterligare för att finansiera den skattesänkning för höginkomsttagare som man föreslår. 6 (): Vi skulle ju kunna ha en skattedebatt här. Om socialministern hade varit påläst hade han vetat att våra förslag gäller ett förvärvsavdrag för låg- och mellaninkomsttagare . Om ni kallar det för höginkomsttagare eller kapitalister får det stå för er. Jag tycker att det är de grupperna som behöver hjälp. När det gäller underfinansiering har socialministerns regering en underfinansiering som enligt konjunkturinstituten riskerar att hamna på . Jag tycker att ni ska diskutera med lite mer rim och reson. Problemet är ju stopplag och annat som inte är konstruktivt för att få fram vården. Vi behöver inte diskutera sysselsättningen. Den är vi helt överens om. Utan sysselsättning kan ingen regering i världen finansiera någon vård. Det vet vi. Vi är också helt överens om det offentliga vårdtagandet. Det offentliga vårdtagandet måste vara i paritet med sin finansiering. Det är det jag är ute efter. Där finns inga långsiktiga strategier. Det är ju snarare så att man ser problem. Man ger allmosor från regering och riksdag. De är ju bara en mindre del av kommunernas intäkter. Kommunernas intäkter och kostnader är ju reglerade på lokal nivå genom förutsättningar för arbete, sysselsättning och intäkter. finns det ingen vård att fördela pengar från. Det är ett stort paket att diskutera, men en regering har ett ansvar att klargöra hur man långsiktigt strategiskt ska klara de utmaningar som finns. Det finns det alldeles för lite av från regeringen. Det är alldeles för mycket ad hoc. Det är väl ändå konstigt att man drar in från kommunerna ena året för att berömma sig för att använda pengarna när krisen bara blir ett halvårs kris för varje kommun. Det tycker jag inte är långsiktigt. Det är dessutom inhumant för de kommuner som brottas med problem. Vi vet ju att det finns underskott totalt sett i den offentliga sektorn som är problem för kommunerna. Man drar ned och man höjer skatter. ska man höja skatten igen. Då är ju hela överenskommelsen inom skattereformen med helt eroderad. Maxskatten är ju snart långt om det här fortsätter. Det kommer inte att gynna . Det kommer inte att gynna arbetet. Jag vill tacka socialministern för att han orkade upp i denna tidiga morgonstund och diskutera dessa i och för sig viktiga frågor. Det hade varit bra om fler hade varit med i debatten. Jag tror att detta kommer att debatteras här. 7 Socialminister (): Kommunernas ekonomi slutade med ett överskott på 1,5 miljarder. redovisar kommunekonomerna på att man tror att det blir ett underskott på flera miljarder. Det är svårt att riktigt räkna hur den kommunala utvecklingen ser ut. För exakt sade samma ekonomer att 2003 skulle sluta med ett underskott på mellan 5 och 7 miljarder. Det slutade med ett överskott på 1,5 miljarder. Man ska ta ekonomiska beräkningar med en viss nypa salt och själv försöka bedöma hur verkligheten ser ut. Jag menar att den offentliga sektorn behöver ett resurstillskott av två skäl, dels för att stärka sjukvården, dels för att stärka äldreomsorgen. Vi måste garantera att kommunerna har denna möjlighet. Men det måste i huvudsak bygga på att kommunerna tar sitt eget ansvar. Kommunerna har en egen beskattningsrätt, och kommunerna har en egen ekonomisk förvaltning att sköta. De ska använda resurserna effektivt och se till att ekonomin sköts. Och vi kan från statens sida bidra. Men det är i det svenska systemet inte statens sak, och bör inte vara statens sak, att garantera hela verksamheten. Den kommunala självstyrelsen, det decentraliserade ansvaret, som innebär att medborgarna själva kan fatta beslut om sjukvård och äldreomsorg, är någonting att slå vakt om. Då är det viktigt att säga att vi kan bidra till någon del. Och det gör vi. Men i huvudsak är det kommunerna själva som ska sköta sin ekonomi. Överläggningen var härmed avslutad. 3 § Svar på interpellation 2003/04:445 om den psykiatriska vården 8 Socialminister (): har frågat mig om jag avser att vidta några konkreta åtgärder under innevarande år för att ge den psykiatriska vården bättre förutsättningar samt om jag avser att vidta några åtgärder med anledning av iakttagelser och kritik i Arvikafallet. Regeringen har konstaterat att det finns brister inom den psykiatriska vården. Regeringen tillkallade därför en nationell psykiatrisamordnare med uppgift att bland annat se över frågor som rör arbetsformer, resurser, personal och kompetens inom vård, social omsorg och rehabilitering av psykiskt sjuka och psykiskt funktionshindrade. Samordnaren ska utifrån denna genomgång identifiera och analysera problem samt föreslå åtgärder som kan ge positiva effekter på vården av personer med psykiska sjukdomar eller funktionshinder. Arbetet genomförs i bred dialog med landsting, kommuner, , , berörda myndigheter, statliga kommittéer och brukarorganisationer. Samordnaren ska tillsammans med kommuner, landsting och berörda statliga myndigheter också formulera strategier för kvalitetsutveckling i syfte att samordna och stärka utvecklingsarbetet. Detta innebär att psykiatrisamordnaren för en nära dialog med huvudmännen i ett gemensamt åtgärds- och förbättringsarbete som bör kunna resultera i förbättringar även på kort sikt. Jag kan inte specifikt kommentera omständigheterna kring den fruktansvärda tragedin i . På ett generellt plan vill jag dock markera att vården och omsorgen om personer med psykisk sjukdom eller funktionshinder måste ges ökad uppmärksamhet och prioritet. Med syfte att stärka landstingens och kommunernas arbete med att åtgärda förekommande brister samt skapa förutsättningar för verksamhetsutveckling inom den psykiatriska vården kommer fortsatta diskussioner att föras med och om hur det vårproposition aviserade resurstillskottet ska fördelas. Regeringen kommer att återkomma med förslag om hur resurserna ska fördelas i samband med budgetpropositionen . Avslutningsvis vill jag klargöra att jag följer det utvecklingsarbete som psykiatrisamordnaren nu genomför i samverkan med huvudmännen med stort intresse. Jag förutsätter att psykiatrisamordnaren inom ramen för sitt arbete tar del av de rapporter och dylikt som publiceras och utifrån dem tar ställning till om åtgärder är påkallade. Psykiatrisamordnaren kommer med utgångspunkt i den problemanalys som genomförs också att lämna de förslag till författningsändringar och förtydliganden i gällande regelverk som anses påkallade. 9 (): Jag vill börja med att tacka socialministern för svaret. Det innehåller i sak en redovisning av vad som pågår. Det är många vackra ord, men enbart ord räcker inte. Jag tänkte att vi skulle vara överens åtminstone om verklighetsbeskrivningen. Jag har ett antal gånger lyft fram den här frågan. 2003 ställde jag en skriftlig fråga om vilka åtgärder som skulle vidtas för att råda bot på de stora brister som finns inom psykiatrin. Då blev svaret den gången att arbetet med den nationella handlingsplanen för sjukvården fortsätter och att några ytterligare åtgärder inte är aktuella. Men sedan inträffade flera uppmärksammade våldsdåd, och det blev en omfattande debatt ute i samhället. Det gjorde att regeringen tillkallade som psykiatrisamordnare. Jag hälsade det förslaget med glädje och trodde att det skulle bli bra. Men sedan har det väl egentligen inte hänt så väldigt mycket. Om jag har förstått saken rätt åkte till regeringen inför vårbudgeten, och han sade åtminstone att han skulle begära pengar. Jag tror att det var någon miljard. Jag hade hoppats att i årets budget få se att det fanns några pengar som skulle kunna använda till sina projekt eller till sina idéer. Men de saknades. Om jag har hört rätt har sagt att regeringen nog ville men att samarbetspartierna opponerade sig. Jag vill fråga om detta är sanningen. Det som regeringen i stället gör är att under innevarande år föreslå att kommuner och landsting ska få 2,6 miljarder mindre. Det har och diskuterat. Jag säger ingenting i sak eftersom det är riktigt att samtliga har varit överens om att detta ska fördelas även pensionspengarna. Men att det ska ske under innevarande år och de facto får effekter för kommuner och landsting blir uppseendeväckande dråpslag för kommuner och landsting. Man kan ju inte planera sitt arbete om man under innevarande år får mindre, och ganska många miljoner. I mitt eget landsting i län är det . Det är ganska mycket pengar. I en interpellationsdebatt med mig efterlyste socialministern eftertanke och att vi behöver fundera på var resurserna ska tas. Då tycker jag naturligtvis att det behövs eftertanke och funderingar. Men läget är ju akut. Det finns ju människor som är i stort behov av att få psykiatrisk vård. Vi hinner inte vänta år . Dessa människor är i ett akut läge. Och det är därför som jag har sagt att vi behöver ha både långsiktiga och kortsiktiga lösningar. Jag tycker att det är förskräckligt att det inte händer någonting. Det går , och det är lätt för oss som är friska att säga att det kommer, att det blir bättre och att regeringen satsar. Ändå är det precis tvärtom. Jag hoppas att det ska komma något förslag som de som är akut sjuka och i behov av vård ska kunna bli tröstade med. 10 Socialminister (): Det är fullt möjligt för att ta reda på hur det ligger till. Som riksdagsledamot kan exempelvis vända sig till och ta reda på vilket arbete som just nu utförs. Det hålls en rad möten, konferenser och så vidare med alla ansvariga inom psykiatrin ledda av regeringens psykiatrisamordnare.