prot · GR09126 · 2004-06-02 00:00:00 — Frågan är: Ska man vänta med detta till , eller har myndigheterna lösa pengar liggande? Statsrådet antydde ju att om kommittéerna medverkar kanske det kan bli pengar . Sedan kan man hålla med om att det är små pengar i förhållande till de skador som åstadkoms. Om det blir, säg, 50 fler missbrukare sätter dessa under sitt liv sprätt på vad detta kostar om. 10, 14 eller 17 miljoner är inte stora pengar i det perspektivet, men för myndigheterna att hosta upp de här miljonerna är inte så lätt. Om det näst sista stycket i interpellationssvaret ska ha någon mening måste det innebära att man i budgeten också kommer att prioritera de här frågorna. Det räcker inte med att ge myndigheterna något slags direktiv om att de ska lägga annat åt sidan. De har inga pengar för detta; det har ju framgått. Den andra frågan är om statsrådet instämmer i att den decentralisering vi har på skolans område inte får leda till att vi avstår från att se till att lärarna har tillräcklig kompetens. Här finns också ett förslag, nu gammalt, från om att förbättra lärarutbildningen. Detta är nämligen en svår sak för lärarna att hantera. Det handlar inte bara om att informera om och varna för alkoholens eller narkotikans risker, utan det handlar om att få en insikt om att hela klimatet i skolan kan vara förebyggande eller motsatsen. Det handlar om att kunna samarbeta med hemmen. Många lärare är rädda för föräldrarna och tycker att de bara är några som ska vakta på dem och hitta fel i vad de gör, men om vi inte kan samarbeta med hemmen kommer vi inte att lyckas att förebygga detta. Det handlar om att ingripa mot skolk. Det är inte fråga om något slags polisiär attityd eller så, utan skolk är första signalen om att här är en ung människa som håller på att få problem. Alla som skolkar får inte det, men många får det. Det är en klart ökad sannolikhet för problem om man skolkar. Sådana åtgärder måste också tränga igenom. Jag är anhängare av decentralisering på många områden, men när vi har den här allvarliga problembilden måste faktiskt staten ta sitt ansvar och ge väldigt tydliga signaler så att det blir likvärdigt i hela landet. Att lärarna får en utbildning så att de klarar att samarbeta med hemmen, så att de ser vikten av miljöförändringar är också en fråga. Man säger ibland att skolan bara ska förmedla kunskaper. Den ska inte få alltför många andra uppgifter. Men om det blir ett omfattande drickande, och ännu mer om det blir knarkande, kan inte skolan förmedla de kunskaper man ska förmedla. Därför är det här även ur det perspektivet väldigt angelägna åtgärder. Man har med förlov sagt haft förslag till förebyggande insatser , och då undrar jag: Varför har det legat så länge? Vad är det som gör att vi inte redan är i gång med det här viktiga och effektiviserande arbetet? 29 Statsrådet (): Det är klart att man alltid kan vara otålig och vilja göra saker snabbare. Jag känner också en frustration över att saker och ting kan ta . Vad vi från vår sida nu måste göra är emellertid att ta ett starkare statligt grepp om de förebyggande insatser som görs i skolan. Då använder vi den här rapporten som utgångspunkt. När det gäller resursfrågan har jag sagt att vi har fyra myndigheter som var för sig har ganska stora resurser till sitt förfogande. Det är klart att man också inom dem kan prioritera hur man ska använda pengarna. Men jag förstår ju att vi i slutändan också från regeringens sida så att säga hamnar i en budgetprioritering. Jag kan inte löpa händelserna i förväg, men när ställer frågan varför det inte har hänt någonting på kanske man kan säga att det har sin förklaring i just resursfrågan. Vi jobbar från vår sida på att försöka stärka den här delen så mycket vi kan. Jag vill dessutom bara fånga upp en fråga som inledde med, nämligen införselreglerna. De är naturligtvis en del av den problembild vi nu ser, kanske en av de viktigaste delarna, åtminstone vad gäller pressen nedåt på våra skatter. Men jag vill ändå fråga om han tror att förslag att halvera skatten på sprit skulle vara det effektivaste medlet för att minska den gränshandel som sker till följd av de nya införselreglerna. 30 (): Med anledning av den sista frågan vill jag säga att har många förslag. Ett av de viktigaste är ju att vi vill att regeringen ska ta upp frågan om en ändring i EU så att varje land kan bestämma införselreglerna igen. Detta har socialutskottet ställt sig bakom. Jag hoppas och tror att folkhälsoministern är för det. Däremot har inte finansministern kommit till skott . Man talar om att höja minimiskatten, och det är gott och väl. Däremot verkar man helt handlingsförlamad när det gäller införselreglerna. Man skyller bara på att och gjorde en dålig förhandling. Men sanningen på det området är ju att partierna faktiskt var överens om den uppgörelse som gjordes. Däremot var man inte överens om att man sedan skulle vika sig för Bolkestein 2001 när han krävde att vi skulle acceptera de införselregler som vi har . Jag tycker faktiskt att regeringen och skulle lägga det som jag kallar käbblet åt sidan och i stället enigt gå till EU och säga: Vi hotas av en folkhälsokatastrof om vi tvingas att anpassa våra skatter. Det kommer vi att göra. Det har varnat för i varje fall. Kan man lägga det åt sidan och arbeta enigt, få med sig , och kanske man kan få resultat. För det som vi har strider ju mot EU:s principer att konsumtion ska beskattas i konsumtionslandet och att varje land ska få ta hur höga alkoholskatter man vill. Det var mitt svar på den fråga som statsrådet ställde till mig. Sedan måste jag säga att jag hoppas att jag inte övertolkar statsrådet utan att det här är en signal till om mobilisering, för det är de som har pengar , så att de kan satsa pengar redan nu på att sätta i gång och implementera den här aktionsplanen. Vi ville avsätta större resurser på det här området i vår strama budget. Men även med de pengar som finns nu hoppas jag att de här kommittéerna hör den signal som statsrådet har sänt. 31 Statsrådet (): Återigen vill jag påpeka att jag inte kan löpa händelserna i förväg. Men när vi nu ger i uppdrag att bilda en arbetsgrupp med de berörda myndigheterna för att implementera planen är det klart att där också ingår att försöka lösa resursfrågan. Sedan är det deras sak att överväga hur det kan göras på bästa sätt. svarade inte riktigt på min fråga, och han har inte någon chans att göra det nu heller, tror jag. Jag frågade ju om lösningen skulle vara att halvera spritskatten på det sätt som har föreslagit. Det vet jag inte om jag fick något riktigt klart svar på. Jag tycker också att vi ska lägga käbblet bakom oss. Men vi ska kanske komma ihåg att det grundläggande problemet var att den borgerliga regeringen aldrig förhandlade alkoholfrågan i botten 1993 och 1994 när det gällde införselreglerna. Det finns inget avtal om att hade vetorätt i fråga om införselreglerna. När vi sedan tillträdde 1994 och fick frågan tillbaka i knät hade vi ju trott på det och hade sagt, att den här vetorätten fanns. Vi letade igenom alla lådor som fanns på och överallt för att försöka hitta det där avtalet, och det fanns inte. Det finns inget sådant avtal. Det fanns ingen vetorätt. Då sade kommissionen: Om ni inte fogar er i detta går vi till , och då kommer att fatta beslut om att praktiskt taget införa de nya införselreglerna. Då lät vi dessutom , som var ny chefsjustitieombudsman, göra en rättslig prövning av detta för att se om vi hade någon chans att vinna i . Det visade sig vara mycket stor sannolikhet för att vi inte hade det. Det var det läge vi ställdes inför. Och där står vi . Men vi driver självklart gärna både minimiskatten och införselreglerna generellt sett vidare i EU. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2003/04:507 om EU:s insatsstyrka 32 Försvarsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta med anledning av Försvarsmaktens förslag till svenskt deltagande i uppbyggnaden av EU:s snabbinsatsförmåga. Försvarsmakten redovisade förslag till hur ett svenskt deltagande i uppbyggnaden av kan organiseras. Försvarsmaktens förslag är att organisera en multinationell snabbinsatsstyrka under svensk ledning som kan vara operativ . Det svenska deltagandet skulle uppgå till ca 750 personer. föreslår Försvarsmakten att man börjar utveckla en nationell snabbinsatsstyrka om ca 1 500 personer. När en sådan nationell styrka kan vara operativ redovisas inte. Utöver dessa snabbinsatsstyrkor, som motsvarar det så kallade Battle Group-koncept som diskuteras i EU, föreslår Försvarsmakten att förstärkningsförband med snabbinsatsförmåga utvecklas. Dessa förband motsvarar i stort förband som är anmälda till internationella styrkeregister och uppgår till ca 300 personer. Förstärkningsförbanden är tänkta att kunna stödja en snabbinsatsstyrka när så efterfrågas. Försvarsmakten har i sin redovisning antagit ett beredskapsförfarande där styrkan under en tvåårscykel kan upprätthålla hög beredskap . Förstärkningsförbanden ska vid behov kunna sättas i hög beredskap. Enligt redovisningen kommer utvecklingen av svenska snabbinsatsstyrkor att medföra att Försvarsmaktens möjlighet till långvariga internationella insatser, liknande den som genomförs i Kosovo, minskar i volym till ca 850 personer. Däremot kommer insatser att kunna genomföras av personellt sett mindre förband, liknande de som genomförs i och . Försvarsmaktens förslag förutsätter att ett nytt förbandsutbildningssystem införs . Nationell validering och internationell certifiering kan ske . Försvarsmakten redovisar även de bedömda kostnaderna för den föreslagna utvecklingen, vilka uppgår till under den kommande försvarsbeslutsperioden och därefter lika mycket . Det förutsätter att Försvarsmaktens antaganden i övrigt, bland annat avseende personalförsörjning och förbandsutbildningssystem, uppfylls. Däremot har inte Försvarsmakten redovisat några förslag till hur detta ska finansieras. Som är medveten om avser regeringen överlämna en försvarsbeslutsproposition till . En av de principiellt viktiga frågorna i propositionen är frågan om ett svenskt deltagande inom ramen för EU:s snabbinsatsförmåga. Regeringen stöder utvecklingen av denna förmåga och att inriktningen är att ska bidra med styrkor. Det finns flera viktiga skäl till regeringens hållning. Behovet av att kunna sätta in trupp i ett tidigt skede har bland annat identifierats av FN. Insatsen i östra är ett bra exempel där EU på FN:s begäran kunde upprätta en snabbinsatsstyrka medan FN gavs tid att förstärka sin närvaro. Genom ett aktivt svenskt bidrag för att solidariskt stärka EU:s krishanteringsförmåga med snabbinsatsstyrkor bidrar vi till att skapa större möjligheter för FN att utöva sitt ansvar för internationell fred och säkerhet. Jag tror också att ett svenskt bidrag kan utgöra en drivkraft för den fortsatta reformeringen av den svenska Försvarsmakten, och det är en positiv signaleffekt för en organisation som genomgår en stor omstrukturering. Det är för tidigt att i detalj svara på hur ett svenskt bidrag kan komma att se ut eftersom Försvarsmaktens förslag bereds inom ramen för arbetet med den kommande försvarsbeslutspropositionen. Det är flera frågeställningar som i detta avseende behöver analyseras mer. Regeringen vill stärka möjligheter att bidra till internationella insatser, och utvecklingen av snabbinsatsförmågan är en del av detta. Det är däremot angeläget att se till att det också finns en förmåga till långsiktiga insatser. Därför bör möjligheterna att använda snabbinsatsstyrkan efter genomförd beredskapsperiod till andra internationella insatser utredas. Ett svenskt deltagande oavsett ambitionsnivå kommer att kräva en omprioritering av Försvarsmaktens verksamhet på ett eller annat sätt. Även detta avser jag återkomma till i höstens proposition. 33 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret. Jag konstaterar att genom ett sammanträffande presenterade majoriteten i Försvarsberedningen i går sina synpunkter inför det kommande försvarsbeslutet. Majoriteten gav ett mycket hurtigt intryck, vill jag lova. Jag kom personligen att tänka på reklamen som man kunde se på dekaler på bilar som sade att svåra saker löser vi på en gång men det omöjliga får ta lite . Det är sannerligen en utmaning som Försvarsmakten och regeringen står inför när man på en och samma gång vill fortsätta omställningen av försvaret, spara 3 miljarder, fortsätta att upprätthålla värnplikten och etablera ett svenskt bidrag till snabbinsatsförmågan inom EU allt under det att man upprätthåller alliansfriheten. Men det blir inte lika lätt när de sakerna ska konkretiseras. När vi diskuterar det svenska bidraget till snabbinsatsförmågan är det uppenbart att det finns problem. Försvarsministern själv relaterade till ÖB:s underlag av , som klart och tydligt säger att Försvarsmaktens förslag innebär att vi får prioritera ned förmågan till långsiktiga internationella insatser, i varje fall om man väljer Försvarsmaktens modell. Här finns en uppenbar risk, herr talman, för att travestera överbefälhavaren, för att ett insatt insatsförsvar ersätts av en förrådsställd snabbinsats. Den tydliga frågan jag riktar till statsrådet gäller vilken prioritering som regeringen gör när motsatsställningen blir uppenbar, när man måste välja mellan å ena sidan Kosovo och å andra sidan ha ett förband som finns i stående beredskap för snabba insatser. Försvarsministern säger också att det svenska bidraget kan bli en drivkraft för den fortsatta reformeringen av Försvarsmakten. Det är ett intressant påpekande. ÖB pekar i sitt underlag på egentligen samma sak. Han säger att när vi ska omstrukturera försvaret för att kunna klara av en sådan insats, handlar det om ökad frivillighet, om att grundutbilda direkt för internationella uppdrag, om att skriva kontrakt med soldater, som kontrakten löper kommer att fungera som en yrkesarmé. Välkomnar försvarsministern detta enbart såvitt avser etableringen av snabbinsatsförmågan eller är det något som har ett generellt egenvärde för regeringen, som alltså också kan komma att omfatta dessa förändringar för Försvarsmakten i sin helhet? Jag har uppfattat att försvarsministern har träffat sina kolleger i för att diskutera insatsen. Åtminstone om man ska tro massmedier har en röd tråd för svenskt vidkommande i de här sammanhangen varit att kämpa för små länders rätt att delta. Alternativet hålls vid liv, om jag ska tolka försvarsministerns svar på ett riktigt sätt. Jag frågar mig vad alla ansträngningarna att också små länder ska få vara med till varje pris egentligen betyder. Är det svenska bidraget till snabbinsatsförmågan kanske ytterst viktigare för regeringen än snabbinsatsförmågan i sig? 34 Försvarsminister (): Jag kan inte förstå hur och jag kan få så olika bilder av när Försvarsberedningens rapport presenterades. Det var ingen tillställning. Tvärtom gör denna beredning en rannsakning av erfarenheterna av det tidigare försvarsbeslutet och kommer fram till en kritisk prövning av förhållandena både när det gäller regeringens sätt att styra processen, förmåga att uttala en tydlig inriktning och Försvarsmaktens förutsättningar och möjligheter att leva upp till det beslutet. Man konstaterar att det lever kvar mycket av planering och resursslukande delar som fortfarande hör till det gamla invasionsförsvaret det som har beslutat att avskaffa, och det som regeringen skulle styra mot att det skulle bli genomfört och som Försvarsmakten inte har klarat av. En viktig lärdom inför det kommande försvarsbeslutet blir att vara tydlig med vad det är vi vill uppnå och också tala om vad vi är beredda att plocka bort. Det kommer att vara en viktig process. Jag tycker inte att det är hurtigt att man konstaterar att det dessutom finns inte bara det gamla traditionella förvarets uppgifter i samhället utan också ett diffust hot som riktas mot inte bara utan många andra länder. Det måste mötas, och det kan inte mötas med hjälp av att stärka försvaret utan där handlar det faktiskt om att stärka andra delar i samhället för att skapa en ökad robusthet. Jag har uppfattat att det som var positivt med Försvarsberedningen var att man var rätt överens om inriktningen. Man har dessutom en bred önskan om att se till att kan delta i internationella insatser och ge substantiella bidrag till det. Det är också regeringens önskan att vi kan klara av den uppgiften, även om vi konstaterar att vi också måste avväga mot de nya hot som uppenbarligen finns i vårt moderna samhälle och där vi behöver förstärka andra delar av det svenska samhället för att kunna svara upp mot det. Jag hade önskat att i stället för att ta ett steg tillbaka pekar på försvarsallianser och att det behövs mer pengar väldigt hårt går in för att hjälpa till så att det går att få igenom det vi vill ha, men också ser till att vi kan få ekonomiska resurser över från det stora invasionsförsvar vi har haft när säkerhetsläget var annorlunda i till att i stället ha förutsättningar att bygga upp en stabilitet mot de nya hoten. Jag tror att ju mer vi kan samlas och enas kring de väldigt tuffa målsättningarna, desto större förutsättningar har vi att få en modern försvarsmakt med ett modernt insatsförsvar, som också kan ställa upp i internationella insatser när FN ber oss. FN ber både om långsiktig hjälp och om snabbinsatsförmåga, och därför är en viktig del i regeringens prövning att se om det går att använda snabbinsatserna för de behövs i ett läge där man också kan göra andra insatser. 35 (): Försvarsministern gjorde ett imponerande svep över det försvarspolitiska fältet, och jag ska bara kort kommentera det inledningsvis. Hon pekar på de brister som har funnits i omställningsarbetet. Det har funnits sådana brister. Vad jag tycker att regeringen alltför lätt glömmer är att de bristerna i första hand är regeringens ansvar. När materielavvecklingen inte fungerar och kostar mer än vad som var förutsatt, och när personalavvecklingen tillåts kosta svindlande 44,4 miljarder, är det i första hand mot regeringen som kritiken måste riktas. Möjligheten att följa upp och kontrollera myndigheten måste förbättras. Här ligger initiativet i första hand på regeringen själv. Jag ställde tre, som jag själv tyckte, väldigt konkreta frågor. Statsrådet fortsätter att låtsas som om det är möjligt att göra alla internationella långsiktiga insatser som är med och åtminstone på lång sikt etablerar en snabbinsatsförmåga, som kanske är bland det största och svåraste som vi någonsin har gjort, i alla fall . Men hon undviker att svara på vad som är den viktiga prioriteringen, och det är problematiskt, eftersom det här arbetet och slutmålet för arbetet inte på något sätt är klart utan är under diskussion. Det är väl som försvarsministern ska ta en ny diskussion om detta med sina kolleger i EU. Då är det viktigt att man gör klart för sig vad egentligen vill och vad vi ska välja om vi måste välja. Jag ställde också frågan om frivillighet, om att direktutbilda mot internationella uppdrag, om det är någonting som man tar fram och bejakar bara i detta sammanhang eller om det också är någonting som kan tillämpas med fördel i det övriga försvaret. Det är tankar som har varit inne på därav mitt intresse för den här frågan. Det finns väldigt mycket att välja på i fråga om internationell krishantering. Förmodligen skulle kunna hitta uppgifter för tre, fyra eller fem gånger det antal soldater som gör internationell tjänst. Behoven är nästan omätliga, men dessvärre är utbudet inte oändligt. Jag måste återigen ställa en fråga. Under hela denna vår känns det som om har intagit hållningen att det är viktigt att alla länder inom EU ska vara med i den här förmågan och i de här förbanden. Den som intresserar sig för sådana här saker kan, när man tittar på själva modellen för uppbyggnaden av snabbinsatsförmågan, konstatera att den i första hand är dimensionerad för stora länder. Det var också stora länder i EU som tog initiativ till detta. Därför ställer jag frågan återigen: Varför är det så oerhört viktigt, och varför återgår både regeringen och dess samarbetspartier till att ska delta och delta fullt ut, när det finns så mycket annat som är angeläget och som kanske också är bättre lämpat för ett land som att delta i? är inte specialiserat på mycket tuffa peace enforcement-uppgifter, utan vi är specialiserade på det som är flaskhalsarna i internationell krishantering, logistik, sjukvård, minröjning och annat, som inte är lika flashigt men som förvisso är en viktig beståndsdel i den totala insatsen. 36 Försvarsminister (): Det var inte jag som började tala om den allmänna försvarspolitiken, utan det var som i sitt första inlägg började tala om Försvarsberedningen. Det föranledde min reflexion över dess resultat. Varför vill vi från regeringens sida se till att är med i snabbinsatsdiskussionerna? Jo, det vill vi därför att FN har bett att ha den förmågan. Det är en viktig sak för , som vill att FN ska vara starkt och framgångsrikt, att vi också har möjligheter att låta FN vara lyckosamt och kunna ställa upp när så behövs. Vi har dessutom från svensk sida visat oss vara duktiga på den typen av snabba insatser i svåra lägen. Den insats som vi gjorde tillsammans med fransmännen under EU:s mandat i Bunia har väckt stor internationell respekt. Det gör att i raden av förmågor som är bra på betraktas det nu internationellt som att är bra på att göra snabbinsatser i svåra och utsatta lägen. Det är, tycker jag, ett av de goda vitsord som Försvarsmakten får, och som de ska ha ett erkännande för, att de har en hög kvalitet på det som levereras. Då är detta en efterfrågan. Jag tycker att det är betydelsefullt att EU kan svara på FN:s uppfattning. Jag vill gärna också att ska kunna bidra till detta. Det är därför som jag konstaterar att om de stora länderna har gjort ett koncept där de ganska enkelt kan fylla upp det, har de gjort precis samma reflexion som vår egen försvarsmakt, att i ett svårt läge är det lättast om det bara är den egna truppen man behöver föra befäl över. Det är en poäng i det. Men mot det står att det i så fall är EU som gör en samlad insats på FN:s uppdrag. Då kan vi inte bara vara företrädda av några stora länder, utan då måste vi kunna utveckla konceptet så att den multinationella möjligheten dyker upp. Jag kan konstatera att det har slagit rot i den fortsatta planeringen. Det är från svensk sida som vi enträget har poängterat detta. Det finns dessutom ett stort intresse för det från många länder. Det har jag sagt i några sammanhang. Min holländske kollega, som kommer från ett land som är dubbelt så stort som , har sagt: Aldrig att vi kommer att ställa upp med en egen battle group. I de svåra och utsatta lägena är det EU som står för insatsen och inte ett enskilt land. Vi vill ha en markering av det genom att inte ställa upp med en egen nationell battle group utan EU-folk, utan vi vill göra det tillsammans med andra länder. Det är en annan aspekt som talar för att vi måste lära oss att öva och samordna så att ett sådant koncept kan bli effektivt och fungera i de svåra situationer som kan möta. Till det kommer att vi måste kunna titta på vilka stödinsatser och kompetenser som därutöver krävs. Har bra förmåga på de områdena kan det också vara ett verksamt bidrag. Battle group-konceptet ska läggas fast under detta år. Vi ska sent anmäla hur vi ser på det från svensk sida. Då kommer , i bästa fall, att ha behandlat försvarspropositionen, och det kommer att ges en väldigt tydlig signal från om vad det är vi egentligen vill att ska driva i EU. 37 (): Jag hoppas också att försvarsministern respekterar att vi som finns i opposition vill vara ute tidigt och kunna vara med och påverka så långt det över huvud taget är möjligt. Ja, det är riktigt att gjorde en av alla omvittnat fantastisk insats i Bunia . Det förband som använde sig av i det sammanhanget har förmågor som är alldeles speciella, och det är det främsta förbandet som vi förfogar över.