prot · GS0914 · 2004-10-14 00:00:00 — Men framför allt beror det på att man demonterade anstaltsplatserna. 1998 avskaffades 500 platser. Man har inte återställt det. pratar man om ett superfängelse. , det nya stjärnskottet som generaldirektör, sade att hans främsta uppgift var att få ned rymningarna. Hur ska det gå till? Vad har han för tankar? Var finns pengarna? Hur satsar han resurserna? Hur stoppar han rymningarna? En forskningsgrupp för samhälls- och informationsstudier har ställt frågan vad svenskarna tycker. Är det bara politikerna som står och gnäller? Vad tycker svenskarna om den svenska kriminalvården? är mer eller mindre negativa till den svenska kriminalvården. Kriminalvården ligger nästan sist bland de offentliga myndigheterna. Ett superfängelse kan möjligen lindra bristen på platser ett litet tag, men det kommer inte att hindra rymningarna. Ju hårdare tag, ju hårdare bunkrar, desto mer hopplöst för människorna och desto brutalare utbrytningsförsök. Kom ihåg slutligen i det här sammanhanget att alla som sitter på anstalt en gång ska komma ut! Syftet med kriminalvården måste ju vara att ge de intagna en möjlighet att återvända till ett socialt liv. Vad finns det för medicin mot det tillstånd som regeringen och har skapat? Vi måste förändra påverkandeprogrammen, behandlingsprogrammen, individuella handlingsplaner, motivationsanstalter, utbildning av personal. Det bästa och säkraste sättet att få en säker kriminalvård är att ge innehåll under verkställigheten för dem som är intagna. Då skapar man ett hopp och en möjlighet att fungera . Den bästa och mest effektiva effekten på säkerheten är att ha ett innehåll i kriminalvården. Jag vill gärna se justitieministern komma med några snabba säkra förslag på hur man ska höja säkerheten. Om han inte har några egna förslag hänvisar jag till motioner. 6 (): När man debatterar säkerheten på anstalter finns det en stor risk att man hamnar fel om man inte väljer att analysera varför situationen ser ut som den gör, varför vi har fått de spektakulära rymningarna, varför människor är beredda att rymma trots att de flesta av dem vet att de kommer att tas fast förr eller senare nu har det visat sig att det oftast är förr än . Varför gör en människa det här och riskerar att få så långa fängelsestraff? Om man inte har den analysen tror jag inte heller att man kommer att vidta rätt åtgärder. Det som har skapat den situation som finns är kanske inte bristen på säkerhet. Det är snarare att vi har fått ett sämre klimat på våra anstalter där vi har fått folk som sitter på längre och längre straff. Man hamnar fel om man inte analyserar situationen och ser att vi har fått fler livstidsdömda och att det har ökat dramatiskt . En annan utveckling är att det har blivit mycket svårare att komma tillbaka till samhället. Om vi tittar på statistiken som visar antalet före detta fångar som får jobb och bostad ser vi att vi har en dramatisk minskning där. De är utan möjlighet att komma tillbaka till samhället. Vi har också folk som sitter med längre och längre straff. Det skapar en hopplöshet som breder ut sig, där människor upplever att de inte har något att förlora. De har inget att komma tillbaka till, och samhället är inte motiverat att få tillbaka dem. Då får man en situation med människor som är desperata och beredda att göra vad som helst för att komma ut i frihet. Om man inte har den analysen är det ganska lätt att vidta åtgärder och säga att vi ska ha lite fler bågar, lite fler poliser utanför, fler hundar, säkrare lås och bygga bunkrar. Men då kommer man fortfarande inte att lösa grundproblematiken. Så det är den viktigaste debatten att föra. När man nu diskuterar de här händelserna är det självklart att man måste vidta åtgärder för att försöka förhindra rymningarna. Men det viktigaste är att diskutera hur vi ska kunna få ett bra innehåll i kriminalvården. Hur ska vi kunna skapa ett samhälle som är berett att ta tillbaka människor som har begått ett misstag och avtjänat sitt straff? De åtgärder som man nu behöver vidta rent konkret är byggandet av den nya anstalten som de flesta kallar superbunker och gärna gör sig lustiga över. Men om man inte ser den platsbrist som finns ser man inte behoven. De flesta ser att det finns en brist på platser, och alla tycker att det behöver finnas fler. Då behövs det också en ny anstalt. Det viktigaste med den nya anstalten hör faktiskt ihop med frågan om hopplöshet och möjlighet att komma tillbaka. Den grupp som vi betraktar som svårast att handskas med inne på våra anstalter sätter vi i Kumlabunkern, på isoleringen på eller på . Vi har människor som har suttit i isoleringen av sitt straff. Det är människor som sedan ska komma tillbaka och ut. När man sitter på isoleringen och i bunkern på Kumla får man ingen vård och ingen behandling. Det är ingen human verksamhet. Därför ser jag det som oerhört viktigt av säkerhetsskäl och för att förhindra sådana här saker att vi bygger en ny anstalt med ett bra innehåll, där vi måste ha andra personalkategorier och där vi faktiskt kan jobba med just de svåraste fallen för att de ska ha en möjlighet att komma tillbaka. Det är också viktigt att man fortsätter det arbete som man har påbörjat inom kriminalvården för att förbättra behandlingsprogrammen. En av orsakerna till att behandlingstiden har minskat inne på anstalterna är att man har tagit väck så många hemmasnickrade behandlingsprogram som inte gav något resultat över huvud taget. Man ska nu i stället införa mer vetenskapligt belagda behandlingsprogram som faktiskt fungerar. Det är också vår skyldighet att se till att inte bara ge behandlingstid utan behandlingen måste även vara effektiv och verksam. Den viktigaste frågan gäller dock personalen. Det handlar om att personalen får utbildning, att de får handledning och att deras lönenivå ses över. Vi måste inse att personalen ska arbeta med och försöka uppnå positiva resultat för just de personer som vi alla pratar om och inte vill få ut i samhället eftersom vi anser att de är farliga. Därför måste vi också inse att personalen är den viktigaste säkerhetsskapande åtgärden, och där anser att det behövs stora förändringar. Vi behöver nog diskutera en högskoleutbildning eller specialutbildning för just kriminalvårdare. Vi måste även titta på lönenivån framöver samt se till att personalen får den handledning som de så väl behöver. 7 (): För ungefär sedan hade vi i en aktuell debatt med anledning av fritagningen från Kumlaanstalten. Då inriktade justitieministern sitt anförande på hur nöjd han var över att det inte förekommit en enda rymning från säkerhetsavdelningar, alltså inte förrän den från Kumlaanstalten . Det tog och så var det dags igen. Med hjälp av två insmugglade pistoler rymde fyra intagna från isoleringen på . Som om det inte var nog med dessa rymningar från landets två säkraste avdelningar blev tre intagna med långa straff fritagna från Norrtäljeanstalten. Och efter ytterligare var det åter dags. En livstidsdömd och en annan intagen rymde från Mariefredsanstalten genom att ta gisslan. säger justitieminister i talarstol att han lyckats med sin kriminalvårdspolitik och att han tagit sitt ansvar, detta trots att vi varit med om rymningar och fritagningar av mer brutalt slag än i . Jag är förvånad och besviken över att justitieministern tar så lätt på kriminalvårdens säkerhet. I samma debatt ondgjorde sig justitieministern över att jag och mina borgerliga kolleger kom med förslag till ytterligare säkerhetsåtgärder, och han påpekade lite föraktfullt att det är som har de bästa experterna. Det tycktes han dock ha glömt bort när han i panik började ropa efter en nybyggd superbunker. som justitieministern presenterade förslaget till ett nytt superfängelse kom med sin lokalförsörjningsplan för platsutbyggnad. I denna finns åtskilliga förslag till ombyggnader och nybyggnader av anstalter, men inte ett ord sägs om behovet av ett nytt superfängelse. Hur var det , , är det som har de bästa experterna eller har de plötsligt flyttat till ? Från sida vill vi ha säkra fängelser där rymningar är omöjliga, eller åtminstone mycket svåra, att genomföra. Vi föreslår att fängelserna Kumla, och byggs om så att de får samma säkerhet som enda superfängelse skulle få. Det blir billigare och dessutom får vi tre lika säkra fängelser i stället för ett. Det som behövs för att säkra ett fängelse är bland annat teknisk utrustning såsom metalldetektorer vid inpasseringskontroll och störningssändare för mobiltelefoner, men också fler narkotikahundar och mer personal. har jag besökt fängelset i och Kirsebergsanstalten i . Personalen på anstalterna ger likadana svar på vad som behövs för ökad säkerhet. Teknik och bevakning kan öka säkerheten, men mest effektivt är att det finns tillräckligt med utbildad personal som kan finnas bland de intagna. Rymningar och fritagningar stoppas effektivast genom att personalen pratar med de intagna, och genom att vara närvarande upptäcker vårdarna signaler när något är på gång. Nästa viktiga åtgärd för att förhindra rymningar och öka säkerheten är att de intagna motiveras att sköta sig. Det behövs mycket mer belöningar och bestraffningar inom kriminalvården. Den som är intagen på anstalt har ju ett val, nämligen hur man använder sin tid. Huvudregeln är att alla fängelsedömda friges villkorligt efter att de avtjänat två tredjedelar av strafftiden. Hur de sköter sig i fängelset spelar ingen större roll. Visserligen kan de få extra om de brutit mot fängelsets regler, men det är uppenbarligen ingenting som avskräcker. Om de å andra sidan visar prov på ett exemplariskt beteende och gör allt för att återanpassa sig till ett laglydigt liv leder inte heller detta till någon förändring av straffet eller till belöning . Med andra ord lönar det sig inte att bättra sig. Skötsamhet och vilja att förändra sig, från ett kriminellt till ett lagligt liv, betyder nästan ingenting i svensk kriminalvård. menar att hur man väljer att spendera sin tid på anstalt ska ha direkt effekt . Att personligt engagemang och personliga ansträngningar belönas är oerhört viktigt för den intagnes motivation i strävan mot det laglydiga livet. På motsvarande sätt ska de som inte sköter sig på anstalten, och de som anses särskilt benägna att återfalla i brott, sitta av hela strafftiden och inte som fallet är villkorligt friges efter två tredjedelar av tiden. De som fortsätter att begå brott inne på anstalten, försöker eller lyckas rymma, hotar eller misshandlar andra fångar eller personal ska sitta av hela straffet. De ska inte få fördelen att villkorligt friges efter två tredjedelar av tiden. behöver en ny regering för en ny kriminalvårdspolitik, en politik där säkerheten har mycket hög prioritet och de intagnas ansträngningar till förbättring belönas men också där misskötsamhet bestraffas. 8 (): Jag anser att kriminalvården är en del av det stora samhälle som har att ta hand om alla sina invånare. De interner vi har på anstalterna är en del av vårt ansvar. Det är hela samhällets ansvar att se till att dessa människor kan komma tillbaka till samhället som fungerande samhällsmedborgare. När jag lyssnar på debatten hör jag ofta tonlägen där det handlar om strängare straff, hårdare påföljder, man måste skydda samhället och låsa in de farliga. Jag ställer mig frågan: Vad är det som skapat dessa människor? Vad är det som gjort att de hamnat på den vägen? Jag medger att det finns människor med sådana störningar att de behöver speciell vård och inte i alla lägen kan umgås med resten av samhället, men de tillhör undantagen. får jag uppfattningen att man sätter ett mått på en lyckad fångvård genom antalet fångar i fängelser och anstalter. Jag ser det precis tvärtom. Ju färre fångar vi har, desto bättre samhälle. I har vi gått från 60 till 80 fångar per 100 000 invånare. har 40 och 600 fångar per 100 000 invånare. har mycket stränga straff, men jag tror inte särskilt mycket på straffens avskräckande verkan. Det är mest de laglydiga människorna som avskräcks av hårda straff. Jag delar inte uppfattningen att man ska ha hårdare straff och längre strafftider. Jag skulle vilja se det på samma sätt som den tidigare justitieministern , som menade att vi ska tömma fängelserna. Om vi kommer dithän har vi lyckats betydligt mycket bättre. Som situationen ser ut behöver vi onekligen fler platser. Vi har fler interner än vi har utrymme för. Vi behöver alltså fler platser och mer utrymme för att kunna ge dem en meningsfull vård. Min målsättning är att människor ska kunna återbördas till fullgoda samhällsmedborgare. Jag är inte riktigt säker på att vi behöver ha en ny högsäkerhetsanstalt. Man skulle kanske börja bygga i den andra änden i stället och ha fler anstalter som koncentrerar sig på att den enda bojan som internen har är den egna viljan att avtjäna sitt straff och komma tillbaka till samhället. Jag vet att det låter ganska utopiskt, men jag tycker att vi ska kunna ta ut svängarna och försöka sätta målen långt bort. Behovet av flera platser behöver inte betyda ett byggande av nya stora säkerhetsbunkrar. Däremot behöver vi ha ett bättre liv inne på anstalterna. Vi behöver ha en bättre rehabilitering. Många fångar har vittnat om att situationen inne på anstalterna har blivit hårdare och svårare efter sommarens rymningar. Det är en olycklig väg att gå. Vårt misslyckande inom kriminalvården syns i återfallsprocenten. Hade vi kunnat ge dessa interner en bra rehabilitering hade den kunnat minskas. Jag ser det som en av de stora målsättningarna att minska återfallsprocenten från för de flergångsdömda till betydligt lägre tal. För att kunna klara det behövs en satsning på vården, personalen och verksamheterna inom anstalterna. Vi behöver också höja den allmänna utbildningen för väktare från dagens . Den måste bli betydligt mer omfattande. Var vi ska hamna där kan jag inte svara på, utan det vill jag låta sakkunskapen ta hand om. Att sitta instängd, inspärrad och att, som nämnde, sitta i en isoleringscell utan möjligheter till mänsklig kontakt skapar inte bra samhällsmedborgare. Därför är det viktigt att sysselsättningen på anstalterna blir betydligt mycket bättre. Jag skulle gärna vilja se att människor fick ta ett större ansvar för den produktion som finns inne på anstalter och att de blev delaktiga. Dessutom borde de få möjlighet att sträva mot ett normalt yrkesliv inom anstalten. Jag skulle vilja se att människor som döms arbetar upp sig så att de har en normal lön, visserligen begränsad, på fängelset och möjligheter att ta ansvar för sin ekonomiska situation. Under sista tiden skulle de få full lön men få betala för kost och uppehälle. Jag tycker att det skulle kunna vara en väg att gå. Det betyder att de som är positiva och vill arbeta får detta som en form av belöning. Säkerheten måste givetvis finnas. De beslut som är fattade och som håller på att genomföras kommer onekligen att leda till förbättrad säkerhet. Jag vill nämna en sak till. Det finns en del andra brister inom kriminalvården. Det finns en brist på kommunikationssidan, och där täcker vi upp det. Men det finns en annan brist också, och den gäller internernas egna ekonomiska tillgångar. kan det faktiskt vara frestande att använda en stor summa pengar för att köpa sig fördelar inom fängelset. Jag tycker inte att interner ska ha den möjligheten. Därför bör vi se över internernas ekonomiska tillgångar. 9 Justitieminister (): Jag tycker att det sägs väldigt många intressanta saker här . Som jag sade tidigare är det uppenbart att det har blivit en bra och nyanserad debatt. Vi kan också konstatera att det finns en ganska stor samsyn. Till vill jag säga: Du får gärna citera mig, men om du citerar mig tycker jag att du ska citera mig rätt och inte lägga ord i min mun som jag inte har sagt. Däremot tycker jag att du sade sedan var väldigt intressant. Det är ju just detta som vi försöker bygga vår politik på. Det finns uppenbarligen en stor samsyn över blockgränserna om detta att man ska kunna påverka sin situation. Om man beter sig på ett sätt som står i strid mot en återanpassning till samhället, som till exempel planerar nya brott, rymmer och så vidare, ska det självfallet bestraffas. Det är utmärkt att den sista tredjedelen av den tid som man avtjänar sitt straff ska kunna användas till detta. pratas det om fler platser. Jag tycker att det är viktigt att komma ihåg att detta inte är någonting som har påbörjats . Detta var någonting som påbörjades . Sedan är det så som säger att polis och åklagare har blivit mer effektiva och utreder fler brott, men framför allt har praxisen höjts väldigt mycket. Det har gjort att det har blivit väldigt svårt. byggs det ordentligt med platser. 2 000 platser ska vara färdiga . Det innebär inte att det inte byggs platser under den tiden. kommer det att bli över 700 platser. Det är riktigt att det förekommer viss dubbelbeläggning på vissa håll. På vissa håll måste man se över den akuta situationen. Men det kommer att fortsätta att byggas i genomsnitt 400 platser . Det behövs naturligtvis ökade resurser till platsutbyggnad, för satsningar på personalen och för att kunna fortsätta den narkotikasatsning som har slagit så väl ut. Det är också därför som vi kan se i budgetpropositionen att ramen höjs med . Dessa pengar behövs. Dessutom måste kriminalvården, liksom alla andra myndigheter, försöka effektivisera sig. Vi har kunnat konstatera att man har gjort effektiviseringar som har blivit väldigt bra för verksamheten inom andra myndigheter inom rättsväsendet. Där har man också kunnat använda pengar till annat. Vi har sett hur polisen har gått från ungefär 125 olika enheter i till 21. Vi ser nu hur åklagarmyndigheten går från sex myndigheter till en. finns det 36 olika myndigheter i kriminalvården. Det är klart att det finns väldigt mycket att tjäna på att låta det bli en myndigheten, och det arbetet pågår. Man måste alltså bedöma kriminalvården på precis samma sätt som alla andra myndigheter. Man måste kunna arbeta effektivt, ställa krav på en ökad effektivisering som man måste kunna tillskjuta nya medel. Men man tillskjuter inte nya medel till en gammal modell som behöver effektiviseras, utan detta går hand i hand. Det är inget speciellt för kriminalvården, utan det gäller för alla andra myndigheter också. Med detta, tillsammans med det arbete som pågår, har vi som har möjlighet att arbeta med de här frågorna en unik chans att påverka kriminalvården mot den individualisering vi talade om tidigare, mot en höjd säkerhet och också mot en mer human behandling genom att man i ökad utsträckning kan påverka sin egen tillvaro och lättare kan återanpassas till samhället. 10 (): Jag har träffat många före detta kriminella som med rätt insatser, bra behandlingsprogram och hårt arbete faktiskt har kunnat ta sig ur sin kriminalitet och börjat ett nytt liv. Flera saker har då varit avgörande. Det har varit lugn och ro på anstalten och det har i stort sett varit narkotikafritt. Det handlar om rena säkerhetsfrågor med andra ord. Det har varit arbete i stället för sysslolöshet. Man har haft behandlingsprogram som har tagit sikte på både social träning och frihet från droger. Fokus har satts i stället för att planera rymningar i brist på framtidstro. Personalen på anstalterna har haft kunskap, kompetens och kontinuitet. Eftervården, som talade så bra om, har varit värd namnet. Den har faktiskt planerats . Den har faktiskt fungerat i stället för att, som det så ofta kan vara, den intagne släpps med en tågbiljett, ett par tusenlappar och en plastpåse i näven och ingenstans att ta vägen. Det gäller att fokusera på de stora utmaningarna. Jag medverkade vid föreningen i . Det är en förening som jobbar med personer som till exempel har konstaterad ADHD eller DAMP. Många av de här personerna har haft mycket stora problem med kriminalitet och vill ta sig ur detta. vill de komma in på anstalterna och hjälpa de personer som har de här problemen. Det är en förening som förtjänar allt stöd. Om man inte från regeringens sida satsar på de resurserna kommer problemen garanterat att fortsätta. Det handlar också om personalens utbildningsmöjligheter. Jag måste etsa fast att vi stod här och pratade om vikten av en fungerande kriminalvård och att det då är mjukvaran som är det absolut viktigaste. Under hela det här halvåret satt departementets företrädare och tittade på när utbildningen till personalen skars ned. Vi pratar om utbildning som handlar om hur man ska möta farliga personer och hur man ska hjälpa svårt skadade personer. Lärdomen av debatten blev för departementet och samarbetspartierna , att titta på när man skar ned på utbildningen. Det blir inte riktigt trovärdigt att prata om kompetens och kunskap när man beter sig på ett sådan sätt efter en sådan debatt då alla larmklockor borde ha ringt. Vad är det för kunskap och kompetens man ska ha? Det är lite trist att konstatera att vi i har en bristfällig eller nästan ingen forskning alls på detta område: Hur fungerar rehabilitering i ? Tänk om det var på samma sätt inom medicinen så att vi när vi skulle opereras kunde möta en läkare utan forskningsbaserad kunskap med bara lite hemsnickrade kunskaper från som han försökte anpassa till svenska förhållanden. Det skulle vi aldrig acceptera. Men vi tycker att det är helt okej att människor som jobbar i kriminalvården och människor som är intagna i kriminalvården befinner sig i en situation där man inte har någon svensk forskning om vad som fungerar i . , där man mest hämtar inspiration, är inte och tvärtom. Det finns en uppsjö av kriminologer här i landet som pratar om brottslighetens orsaker. talar de om att kriminaliteten inte har ökat och att den grova brottsligheten inte har ökat. Det är väldigt konstiga besked till dem som jobbar i den här verksamheten. Några av dessa personer skulle faktiskt kunna styras över till att jobba med verklig rehabiliteringsforskning och se vad som fungerar i kriminalvården i stället för att säga att kriminaliteten inte ökar. Se i stället till att den som finns minskar. Det tycker jag vore utmärkt, med regeringen som ansvarare. Vi pratar om hela samhällets framtid och om människor som ska komma ut. Vi pratar inte om 7 000 anställda och 5 000 intagna. Vi pratar om en samhällsfråga som påverkar oss alla medborgare, brottsoffer och deras familjer. Jag hoppas att regeringen nu tar frågan på något större allvar vad gäller kunskap och personal och att basala säkerhetsfrågor sätts i centrum. Det finns ingen motsats mellan att behandla och att se till att de människor som ska vara inlåsta faktiskt är inlåsta. 11 (m): Jag tycker nästan att debatten spårar ur. Vi har fått veta att många inte trivs i fängelse. Nej, det kanske inte heller är meningen. Ingen tar upp att skälet till att det sitter fler långtidsdömda i fängelse är att de har begått mycket grova brott. De människor som har drabbats av dessa kriminella är nog evinnerligt tacksamma om de vet att de åtminstone sitter inne den stund domstolen har bestämt. Det är faktiskt vår skyldighet att se till att det fungerar. Det är också en myt som sprids och som alltid dyker upp i de här debatterna att alla som sitter i fängelse är offer för olyckliga omständigheter. Det är tragiska livsöden. Man får naturligtvis aldrig ge upp. Men många av de allvarligast kriminella är målmedvetna intelligenta personer som lever efter sina egna regler. De skrattar åt oss. De skrattar åt kriminalvården. De struntar fullständigt i behandling och vård. Det är som om det vore dagisbarn vi pratar om. De sitter på fängelserna och fortsätter att bedriva brottslighet. Vi får i tidningarna läsa sådana pinsamheter som: Vårdarna var betjänter. Det var det jag frågade: Vad är vi beredda att göra för att motverka korruption och sådant? Jag har hört många som säger att vi ska utbilda personalen bättre. Ska vi se till att de får bättre löner, kanske, så att det inte är lika effektivt att muta dem med pengar från brottslighet? Är regeringen beredd att säga ja till bättre personalkontroll? Jag vet att har velat ha bättre befogenheter att kontrollera personal.