prot · GR09125 · 2004-06-01 00:00:00 — Om utbildningen får de medel som antyds i interpellationssvaret, vet de att de kommer att kunna slutföra utbildningen, men de är lika osäkra som sina kamrater inom trädgårdsutbildningen om huruvida de kommer att kunna fortsätta och komplettera med de ytterligare 80 poäng som krävs för en examen på området. Enligt planerna ska ytterligare 20 elever börja en grundkurs. Inte heller efter att budgeten har fastställts kommer de att ha fullständig säkerhet om utbildningen kommer att kunna kompletteras ända fram till en examen. Det jag efterlyste i min interpellation var ett resonemang kring hur man ska garantera den här typen av nya utbildningar en mer långsiktig planeringshorisont än just budgetår. I det här fallet var det till och med extraanslag under del av ett budgetår som garanterade utbildningen under det här året. Jag hoppas att utbildningsministern lyfter upp den frågeställningen till en diskussion också i budgetsammanhanget , så att det inte bara blir en fråga om att finansiera de åtaganden som krävs för att fullfölja de påbörjade utbildningarna, utan att de som söker till utbildningen vet att de kan fullfölja utbildningen till en fullständig högskoleexamen inom området. 73 Utbildningsminister (): Det var roligt att höra engagemang för denna utbildning. Jag hoppas att det inte bara har att göra med valkretsen, utan också att du har med dig ditt parti i fråga om att göra en särskild satsning på denna utbildning. Det här är en utbildning som är i snabb förändring. Den har varit utanför högskolesystemet som KY, kvalificerad yrkesutbildning, och som påbyggnadsutbildning och har ambitionen att bli en universitets- och högskoleutbildning. Det är klart att för utbildningar som vill förändras och gå vidare upp i stegen, i hierarkin av utbildningar, blir det en osäkerhetsperiod. Det är naturligtvis inte en väg som är öppen för alla. Det handlar om kvalitet. Där har man varit skicklig och duktig. Det handlar om det mottagande universitets vilja att använda sina resurser för att ta emot en sådan utbildning. Det är en ganska besvärlig process för utbildningar som vill gå den här vägen som i vissa fall slutar väldigt bra och i andra fall slutar med att man får stanna på halva vägen för att man inte uppfyller kraven. Vi har ju ökat resurserna till högskolesektorn mycket kraftigt . Som det beskrevs i är det realt av skattemedel som har gått ut till våra universitet och högskolor. Grundförutsättningen måste vara att varje högskola får avgöra inom sina resurser vad man vill använda det till. Vi har från regeringens sida valt att särskilt stötta den här utvecklingen för att ge en hjälpande hand. Men det är klart att vi också måste se ett intresse från självt att ta emot denna utbildning. Det är en väldigt viktig signal för oss i det fortsatta arbetet om man är beredd att göra detta. 74 (): Självklart har den här frågan aktualiserats för att jag känner till förhållandena i lite bättre än dem på andra håll. Men jag vet att samma resonemang förs när det gäller andra utlokaliserade, om man använder det uttrycket, högskoleutbildningar, utbildningar som ligger utanför campus eller utanför de traditionella universiteten. Det gäller till exempel , som har precis samma situation och som inte ligger i min valkrets. Det är en principiell problematik jag tar upp. Hur etablerar man en verksamhet utanför de traditionella universiteten? I synnerhet om det inte finns resurser utan det krävs att självt prioriterar bort andra verksamheter ligger det nära till hands att man prioriterar bort verksamheter som ligger utanför själva , som i det här fallet Dacapo. Vi har ju ett annat synsätt när det gäller hur högskoleutbildning ska budgetstyras. Vi menar att sökandetrycket från studenterna ska avgöra också hur fördelningen av resurser mellan de olika utbildningsinstitutionerna styrs. Den uppfattningen tycker jag inte på något sätt står i strid med tanken att nya utbildningar ska kunna få ett etableringsstöd i början för att verkligen väcka en trygghet hos de studenter som söker sig till utbildningen. I det här fallet känner jag i varje fall till ett par elever som har tvekat och därför väntat med att söka till just utbildningen i eftersom man inte vet att man också kan fullfölja utbildningen mot en fullständig examen. Det är mot den bakgrunden som jag också aktualiserar frågan. Det handlar om att åtminstone ha en garanti för att en fullständig högskoleutbildning kan genomföras och inte bara begränsa finansieringen till en finansiering av varje enskild kurs. Av de 21 elever som började kursen i trädgårdsteknik och design har såvitt jag har förstått nästan samtliga ambitionen att fortsätta, att läsa 80 poäng ytterligare för att få en högskoleexamen. De frågar : Kommer vi att få möjlighet att göra detta? Vi vet ingenting. Förmodligen kommer vi inte att veta någonting heller. Det är mot den bakgrunden som jag just aktualiserar frågan: Hur kan man på ett stabilare sätt ge den här typen av nya utbildningar en bättre planeringshorisont än budgetår när man erbjuder studenter att komma och få sin utbildning? 75 Utbildningsminister (): , jag har stor respekt för att du talar för sin valkrets. Det är din uppgift. Min poäng är att är med i ett parti som stadigt har bekämpat de initiativ som vi har tagit när det gäller att lokalisera högre utbildning ute i landet. Det är det som gör det lite svårt. Sedan möter jag mängder av moderata företrädare som representerar sin valkrets som ställer upp på sitt partis politik att inte satsa utanför universitetsorterna så länge det inte rör min egen valkrets. Då vill man ha satsningen. Respekt för det, men svårigheter för med sitt eget parti. Det ska bli spännande att se om i sitt budgetalternativ har lagt till några extra pengar till hantverksutbildningen Dacapo i . Studentpeng, föreslår . Jag vill varna väldigt mycket för detta. Det är just det som skulle hindra initiativ av typen att satsa på . Det är ju så att de traditionella lärosätena har försteget av att ha ett högt söktryck. skulle de ha haft en utbyggnad på tiotusentals fler studenter i till exempel och . Det hade drabbat de nya högskolorna mycket hårt. De behöver lite tid på sig för att skaffa sig det renommé som krävs för att klara sig på en marknad vilket är vad studentpengen skulle ge. Jag skulle vilja rekommendera att föra in det tvivlet i sin partigrupp: Inför inte ett marknadssystem för högre utbildning. Det kommer effektivt att sätta stopp för alla typer av initiativ när det gäller att sprida högre utbildning till orter som inte har tradition av detta. Det skulle också drabba hårt. I övrigt bereder vi ärendet, precis som jag har beskrivit. 76 (): Jag hörde i den tidigare interpellationsdebatten en diskussion om vilken retorikutbildning de olika deltagaran har gått. Jag tänker inte använda någon del av min retorikutbildning i den här diskussionen. Jag vill faktiskt föra en saklig debatt i den här frågan. Först har vi den här medvetna vantolkningen av vårt förslag till finansiering av högre utbildning. Det där har jag hört från utbildningsministern. Det är inget annat än en ren vantolkning. Vad vi säger när vi har invändningar mot en del av era förslag i budgeten är att vi motsätter oss den typen av styrning av medel, alltså anslagsfinansiering av budget. Vi tror på en annan modell, som innebär att elevernas sökande i större utsträckning styr resurserna, också till den högre utbildningen. Jag tycker att det resonemanget också är tillämpligt på en sådan här ny utbildning, som har ett stort sökandetryck. Det vet vi att man har där. Man måste säga nej till ett stort antal studenter som har sökt till de här utbildningarna eftersom man har satt nivån till ungefär 20 studenter per kurs. En friare finansiering som mer baseras på det sökandetryck som finns är inte alls ett hot mot sådana här utbildningar. Jag vet att det finns ett väldigt stort behov av detta. Jag känner till . Jag känner till Dacapo. Jag vet att de med mer resurser skulle kunna ta emot betydligt fler studenter än de har . Utan att bli alltför retorisk skulle jag ändå vilja säga att det är mot den bakgrunden jag frågar: Hur kan statsmakterna, hur man och statsrådet resonera i anslutning till etablering av nya utbildningsinstitutioner, nya utbildningsvägar? Kan man resonera i termer av att man skulle ha etableringsstöd eller är det helt en prioritering för den enskilda utbildningsinrättningen, i det här fallet ? Jag tycker att det vore en bra idé att ge en mer långsiktig planeringshorisont, ett par , för att de som söker ändå ska vara garanterade att kunna slutföra sin utbildning. 77 Utbildningsminister (): Ja, men oavsett retorik kan man inte smyga ifrån sitt partis politik. Det är det försöker göra. Han säger sig visserligen ställa upp på förslag om studentpeng och inga initiativ uppifrån. Sedan argumenterar han för att förutom det gäller i min valkrets initiativ uppifrån och särskilt stöd. Det går inte ihop. Det förslag som har när det gäller resursfördelning är inte det system som du beskriver. Det är ett förslag där studenterna och pengen följs åt. Det skulle under de senaste fem sex åren ha inneburit att regering och riksdag inte hade kunnat säga: Låt oss bygga ut högre utbildning på den orten som inte har det tidigare. Låt oss ta initiativ till att starta en högskola på någon annan ort utanför universitetsorterna. Det innebär att där sökandetrycket är som högst, dit fördelas resurserna. , och hade vuxit med ytterligare tiotusentals studenter, studenter som hade haft mycket stora svårigheter att hitta någonstans att bo. Det hade blivit ett faktum. Rader av nya högskoleorter hade däremot inte etablerats och inte fått några resurser. Det kan man i efterhand tycka är väldigt jobbigt. Man kanske tycker att det är jobbigt att få det påpekat för sig. Men det är ju den moderata politiken, och det får man ställa upp för även om man är moderat i . Regeringen har tagit initiativ för att stödja utvecklingen, också i , genom att särskilt tillföra en extra slant för utvecklingen. Men vi måste ju också se att det finns ett intresse hos . Det är ju ett universitet som har fått kraftigt utökade resurser och som själv måste prioritera inom de resurserna för vilken högre utbildning man vill producera och åstadkomma. Det är någonting som jag förväntar mig av , och vi bereder frågan om vi kan stödja dem ytterligare. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2003/04:472 om olika avtal i skolans värld 78 Utbildningsminister (): har frågat mig om jag avser att se över reglerna för olika yrkeskategorier i syfte att ge skolledningar i den vanliga samma möjligheter att hantera personalfrågor som friskolorna har. Skolans uppdrag är omfattande och viktigt. Utbildningen ska ge eleverna kunskaper och färdigheter men även främja deras utveckling till ansvarskännande människor. Förskolan ska vara rolig, trygg och lärorik för alla barn som deltar. Fritidshemmet kompletterar utbildningen i förskoleklassen, eller grundsärskolan. Läroplanen för det obligatoriska skolväsendet (Lpo 94) har anpassats till att omfatta det obligatoriska skolväsendet, förskoleklassen och fritidshemmet. Förskolan har en egen läroplan (Lpfö 98), vilket innebär att förskolan ingår i och utgör det första steget i samhällets samlade utbildningssystem för barn och ungdom. För att nå bästa möjliga resultat i verksamheterna, och för att eleverna ska nå de mål som angetts i skollag och läroplaner, måste alla som arbetar i skolan samverka. Det är den samlade och unika kompetensen hos de olika personalkategorier som arbetar i verksamheterna som ger det bästa slutliga resultatet. Det finns anledning att i detta sammanhang erinra om lärarutbildningen. Den nya lärarutbildningen är en sammanhållen utbildning med bland annat ett allmänt utbildningsområde som innehåller för läraryrket centrala kunskapsområden. Utbildningen varierar i längd men är av samma omfattning för lärare i förskola, förskoleklass, tidiga år samt fritidshem och modersmål. Lärarutbildningen kommer sannolikt att bidra till ett ökat samarbete mellan olika lärargrupper i det dagliga arbetet. Det sägs ibland att det är kortare beslutsvägar i fristående skolor, att beslut och initiativ till förändringar av till exempel den pedagogiska verksamheten kan gå snabbare där än i kommunala skolor. Vi hör också att olika anställningsvillkor för olika yrkeskategorier i skolan ibland försvårar samarbete och gemensam planering. Ändå har många skolor löst frågan om möjligheterna för de olika personalgrupperna att samarbeta och planera tillsammans på ett bra sätt. Parterna på arbetsmarknaden har ansvar för löne- och anställningsvillkoren. På det kommunala området finns olika slag av anställningar, till exempel semesteranställningar och anställningar med ferier och förtroendearbetstid för lärare, vilket är ett resultat av de avtal som parterna har beslutat om. Parterna har också ansvar för att utveckla och anpassa sina avtal så att de fungerar väl i den praktiska verkligheten. Det är naturligtvis önskvärt att förutsättningarna för samarbete och utveckling av de här aktuella verksamheterna beaktas i kommande avtal på det kommunala området för den personal som arbetar i verksamheterna. Att besluta om detta är ett lokalt ansvar och inget som ett statsråd kan eller ska påverka. Det är min bestämda övertygelse att samarbete och initiativ till förändringar går att genomföra i verksamhet likaväl som i fristående verksamhet. Rektorerna har utan tvekan ett stort ansvar att skapa olika organisatoriska lösningar och pröva nya arbetsformer för att nödvändigt samarbete ska komma till stånd. Det är viktigt att det finns tydliga bestämmelser kring rektors och lärares ansvar och uppgifter. Rapporter från och från revision har visat att skolsystemets organisation och beslutsvägar ofta präglas av oklarhet. När det gäller rektors roll och ansvar finns för fristående skolor inte motsvarande regelsystem som för offentliga skolor. har föreslagit gemensam lagstiftning för offentliga och fristående skolor på detta område. Frågor om ansvarsfördelning mellan rektor, nämnd och styrelse, samt om rektors förutsättningar att leda och samordna det pedagogiska arbetet bereds också i den pågående översynen av skollagen. Även lärares roll i skola, förskola och fritidshem samt regelsystemet kring utbildning och anställning av lärare omfattas av den pågående översynen av skollagen. 79 (): Det var en lång beskrivning av allt som görs, och det är jätteintressant. Underlaget till den här interpellationen utgörs av flera rektorers situation när de sitter och försöker planera så att de goda idéer som vi är överens om, nämligen samverkan mellan olika personalgrupper, ska kunna genomföras i den konkreta verksamheten ute på skolorna. Då har de upptäckt, eller åtminstone uppfattat sin situation så, att om skolan hade varit en friskola skulle man ha kunnat lösa detta på ett helt annat, bättre och enklare sätt än vad som går . Och jag har själv aldrig kunnat sätta fingret på detta. Då säger ministern att det inte är ett statsråds uppgift att gå in och organisera skolverksamhet. Det håller jag fullständigt med om. Men läroplanen är statsrådets huvudansvar. Och läroplanen är ändå skriven så att dessa olika personalgrupper ska kunna mötas, samverka och så vidare. Men den kanske inte tillräckligt har gett respekt för de olika kulturer som dessa personalgrupper kommer från. Jag tror att det någonstans finns kulturella skillnader som försvårar att de goda idéerna faktiskt blir verklighet. Frågor om utbildning och skola är mitt stora intresse. Och jag har förmånen, och tar mig förmånen, att åka runt och kika lite grann och tala med skolfolk. Då kan jag också se att det i många fall är knöliga hinder som gör att man inte lyckas få igenom det goda som vi vill och som vi lite grann tycker är en självklarhet när vi debatterar och diskuterar frågorna på det här sättet. Jag var, och är, väldigt intresserad av den del där ministern säger: Ändå har många skolor löst frågan om möjligheterna för de olika personalgrupperna att samarbeta och planera tillsammans på ett bra sätt. Det är sannolikt så att det finns exempel. Men finns det exempelsamlingar? Finns dessa metoder att tillgå för dem som leder verksamheter, hur man på goda sätt har lyckats överbrygga de kulturella skillnader och de skillnader som vi inte ska blunda för, nämligen de olika arbetsvillkoren, men som inte är vårt område att besluta om? Jag tänker på frågan om fler vuxna. Jag tänker då på de mindre barnen, jag tänker på grupperna där förskolläraren, fritidspedagogen, läraren och andra är involverade i samma verksamhet med samma ansvar för just de elever som de har, och så blir det olika villkor, och tyvärr skapas det rätt ofta konflikter. Jag har ett ärligt intresse av att detta måste lösas på något sätt. Jag har då vissa funderingar. Finns det exempelsamlingar? Vad kan man göra åt det? Finns det möjlighet att gå vägen via en läroplan där det blir tydligare framställt som det gemensamma ansvaret? Det kanske helt enkelt behövs lite mer av pedagogisk forskning inom dessa områden för att vi ska komma vidare. 80 Utbildningsminister (): Det är mycket kloka och viktiga frågor som ställer om skolans utveckling. Det är ungefär som när själv beskriver det vi är ännu inte säkra på alla svar. Det är en mycket spännande utveckling som pågår med en starkare integration mellan förskola och skola, där inte minst förskoleklasserna har inneburit en brygga mellan de olika utbildningsformerna. Vi ser nu en ny lärarutbildning växa fram, där vi får mycket mindre av gränser mellan förskollärarens utbildning och utbildningen för läraren för de små barnen i . kommer vi att ha en lärargrupp som kommer att kunna gå mellan de olika utbildningsformerna under sitt yrkesliv. Det tror jag kommer att vara väldigt bra för utvecklingen av den personalen, att kunna vara i förskolan, i förskoleklasser och i tidiga år. Detta är en process som innebär att vi sakta men säkert börjar få mer förståelse för varandra, stor respekt för varandras yrkesroller, men också den här integrationen mellan de olika kunskaperna som man har. Fritidshemmens integration in i skolan har på motsvarande sätt betytt en injektion till skolans arbete. Det handlar om en skolklass som möter olika vuxna, precis som säger läraren, fritidspedagogen men också förskolläraren som arbetar med olika typer av utveckling som barnen behöver, estetiskt, praktiskt och teoretiskt, all den typ av utveckling som ett barn behöver där de olika lärargrupperna har olika kompetenser och stöttar varandra. Det är inte alls konfliktfritt, precis som säger. blir det starka spänningar. Det handlar om många olika traditioner och starka egna yrkesroller. Men vi ser alltfler exempel på hur väl det fungerar. Det är riktigt, som säger, att det behöver spridas mer och komma fler till känna att det går att arbeta mycket framgångsrikt på det integrerade sättet. Till det kommer hela utvecklingen på arbetsmarknaden. Det arbetsgivarna säkert just i detta nu funderar på är hur man ska agera som arbetsgivare i ett läge där så olika verksamheter integreras och man förväntar sig att personalen ska arbeta ihop med väldigt olika villkor och traditioner. Det kommer säkert att innebära också spänningar på det här området avtalsmässigt. Men jag förväntar mig att man där också kommer framåt. Förskollärarnas situation är en sådan fråga. Om vi ska attrahera unga begåvade människor att välja förskollärarbanan i den nya lärarutbildningen måste de uppleva att de också får villkor på arbetsmarknaden som gör det attraktivt, förutom att det är ett väldigt innehållsrikt arbete. Det här är mycket spännande och intressant, och jag delar beskrivning av de områden där vi måste komma vidare. Avtalen är inte för oss, men däremot är naturligtvis forskning och utveckling, fortsatt utveckling av lärarutbildningarna, att fundera kring läroplanen och integrationen och hur de framhålls i läroplaner och kursplaner sådana viktiga områden. Jag tycker att vi har kommit en bra bit på väg, men det återstår väldigt mycket att göra. 81 (): Det blir ingen egentlig debatt, men det må vara konstruktiva idéer. Friskolorna har bidragit med en hel del initiativ för att se andra möjligheter. I vilket fall som helst bryter de mot traditionella kulturer. Finns det skillnader som det finns anledning för den kommunala skolan att få del av gentemot friskolorna? En grupp skolledare tog för lite sedan kontakt med mig och sade: Om vi bara kunde bygga kommunala friskolor i kommunen skulle problemen lösa sig. Det var deras svar till mig. De hade själva kommit på att om de som skolledare fick leva under en friskolehatt skulle problemen lösa sig. Finns de problemen, eller är det hinder som man upplever sig ha? En annan del av det hela, som ministern säger i sitt svar, är att det finns en rad hinder och svårigheter i folks tankar utan att de för den skull behöver finnas rent förordningsmässigt. Är det så i det här fallet? Det är den andra fråga som jag har till ministern här . Finns det anledning att se över detta, utöver det som kommer att föreslå när det gäller samma reglementen? 82 Utbildningsminister (): Jag brukar inte ha problem med att lyfta fram friskolor som goda och initiativrika krafter i skolväsendet. Jag tycker att det är en naturlig åsikt också för mig. Men när det gäller just integrationen mellan förskolan, förskoleklass, fritidshem och skola skulle jag vilja framhålla de kommunala verksamheterna som föregångare . De har på många sätt kommit ännu längre. Sedan kan det vara så att man har avtal i en del fristående skolor som det skulle vara svårt för en arbetsgivare i den kommunala skolan att genomdriva. Det kan vara så att man har andra arbetstidsavtal och annan förläggning av arbetet än vad man har i den kommunala skolorna. Men det är en sak för arbetsgivarna. Jag är inte alldeles säker på att det alla gånger har varit till fördel för lärarna och deras arbetssituation. Men när det gäller själva verksamhetens integrering tror jag att de kommunala skolorna har både vaknat till liv och till vissa delar gått om de fristående skolorna i utvecklingsfart. Men de behöver naturligtvis stöttas vidare. När det gäller lärare och lärares behörighet vet vi att det finns en stor skillnad mellan kommunala skolor och fristående skolor. Fristående skolor har en mycket lägre grad behöriga lärare. Det är en ganska dramatisk skillnad. Det kan vara hälften av andelen behöriga lärare gentemot en skola. Det är ett bekymmer. Vi behöver öka andelen behöriga lärare i fristående skolor. kommer det ut väldigt många ur lärarutbildningarna. Det är viktigt att fristående skolor då är beredda att anställa behöriga lärare framför obehöriga, även om man kan uppleva att man hamnar i svårigheter i sin organisation på grund av att man kanske har byggt upp en del av integrationen på att det inte finns behöriga lärare. Jag tror att vi kan driva på nationellt genom sprida goda exempel och genom att forska mera inom det här området. Jag tror att en integration, inte minst när det gäller de små barnen, mellan de här olika verksamheterna och där personalen samverkar är väldigt bra för barnens utveckling. 83 (): Tack, ministern, för det svaret. Jag tror att det finns all anledning att fundera vidare på hur våra goda idéer blir verklighet för barnen och dem som ska möta dem. Då är det synd om det finns begränsningar i systemet för en skolledare som gör att man inte till fullo kan få i gång de rörelser som behövs bland personalen, på samma sätt som vi naturligtvis inte vill ha en lösning där personalen inte ska ha sina möjligheter att påverka verksamheten som skolledningen driver åt fel håll. Men allt det här finns det säkert anledning, som ministern säger, att gå vidare med i forskning och utveckling och sprida goda exempel. Vi får väl vänta tills kommer med en liten trevlig rapport om det. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2003/04:491 om yrkeshögskola och kvalificerat yrkeskunnande 84 Utbildningsminister ():