prot · GS0948 · 2004-12-10 00:00:00 — Jag noterar, herr talman, att de 30 miljoner som regeringen har anvisat inte uppenbart har haft som syfte att förändra, utan snarare att metodutveckla och lyfta fram positiva exempel. Frågan är om det är det bästa sättet att använda våra gemensamma resurser, om de verkligen når de hemlösa. Då kan statsrådet inte svara, därför att det ska bli föremål för utredning och utvärdering och först kan vi få ett besked om de här pengarna har varit effektiva. Jag tycker att det är ett beklagligt besked. Man borde rimligen ha haft en löpande uppföljning, så att man kan se om det verkligen får resultat just därför att de hemlösa inte minskar, just därför att de hemlösa fortfarande hävdar att de hamnar mellan stolarna, just därför att de hemlösa får en svårare situation, får tyngre missbruksproblem och det blir många yngre som kommer med. Det sprids dessutom. Det är inte längre bara ett storstadsproblem, utan de hemlösa finns över hela landet. Uppenbarligen krävs det mer än vad som hitintills har gjorts. , ordförande i den kommitté som såg över hemlösheten, sade tidigare att Socialdemokraterna måhända inte ville se därför att man var för rädd för att våga titta utifrån på det välfärdsbygge som man själv är arkitekten bakom. Frågan är om det är det som är problemet. Sedan kan jag inte komma ifrån, herr talman, att när man pratar om bostäder är det först och främst ett tak över huvudet som är viktigt. Det är det första steget om man är hemlös. , som är ordförande för hemlösa, säger så här: Man kommer när man vill komma. Det är den sista självkänslan som många har kvar och som man håller hårt på: att bestämma själv när och om man kommer. Då krävs det att det finns enkla lösningar, som en tak-över-huvudet-garanti. Det skulle vara det första steget innan de nya bostäderna kommer. När statsrådet talar om vad som har gjorts i den här regionen när det gäller bostadsmarknaden kan jag bara beklaga att de billiga bostäder som finns inom socialdemokratins hägn eller nära socialdemokratin, fackföreningsrörelsen och andra, de billiga hyresrätter som skulle vara till gagn för och var avsedda att nå dessa människor, har använts för helt andra personer. Det har vi sett åtskilliga exempel på. Jag tycker att det vore klädsamt om statsrådet städade framför egen dörr. 70 (): Jag tror inte att jag fick svar på någon av mina frågor, om förankringen hos samarbetspartierna och det finska exemplet. Men jag förstår att det är svårt att hinna med allt. Jag fortsätter ändå med mina frågor. I den utredning som nämnde har jag läst att det bland förslagen finns ett förslag om att man inom ramen för ska kunna ge de bidrag som behövs för att hemlösa ska kunna få en bostad. Jag blir rätt ofta kontaktad av hemlösa som berättar att det är så att fastighetsägare, även kommunala fastighetsbolag, ställer i mitt tycke orimliga krav. De kan till exempel kräva att man ska redovisa en årsinkomst på eller till och med mer än så för att få teckna ett hyresavtal. Då undrar jag om statsrådet tycker att det är rimligt att tillåta att kommunala fastighetsbolag, eller fastighetsägare över huvud taget, gör så. Framför allt undrar jag om det är förenligt med den bild som vi får i svaret, där jag tycker att statsrådet lägger lite för stor del av ansvaret för att det ser ut på det sättet på kommunerna och . Jag satt här och lyssnade på statsrådet , som pratade om bostadsfrågor. Där talade man om möjligheterna att införa en ny bostadsanvisningslag. Då tänkte jag bara höra om statsrådet ser någon möjlighet att inom det arbetet man skulle samtala med samarbetspartierna lägga in några åtgärder som kan vara verksamma på det här området. nämnde också en del byggprojekt runtom i landet där man tänkte ha en del nationella fördelar för dem som är betalningssvaga. Är det något som också kan påverka arbetet inom det område som vi pratar om nu? 71 Statsrådet (): hade rätt i att jag i mitt förra inlägg inte hann med att säga någonting om det han tagit upp. Därför ska jag göra det i detta inlägg. Det är ingen förskjutning som har skett från vårdinsatser till bostadspolitik, om du har varit inne på det. Vad jag försöker göra är att skapa ett helhetsperspektiv, där jag säger att vi måste göra flera olika saker. Vi måste bygga bostäder. Vi måste satsa på psykiatrin. Vi måste satsa på missbrukarvården. Vi måste också ha stödboende i olika former och lokalt i kommunerna. Det är den helhetsbilden som jag gärna vill bidra med. När vi ska fördela de pengar som kommer är det självklart att vi måste göra det i samarbete med och . Där har jag ingen som helst annan uppfattning, men jag har en idé om vad en del av pengarna ska gå till. De ska bidra till att skapa en ordning så att vi regelbundet kan se hur många som är hemlösa i vårt land. De sista siffrorna som vi har är . Då var det 10 000 hemlösa, varav 1 2001 300 var uteliggare. Jag tycker att det är väldigt otillfredsställande att det inte görs några regelbundna beräkningar. Därför skisserar vi nu på ett uppdrag till . Vi vill att man ska göra en ny stor kartläggning om hemlöshetsproblemen och att man ska skapa en struktur för regelbundna utvärderingar helst , så att vi vet om insatserna slår rätt eller om de slår fel. Det är en sak som jag skulle vilja att vi använder en del av dessa slantar till. I övrigt tycker jag att ingången i diskussionerna ska vara: Låt oss se vad man har använt pengarna till och om de verkligen har gjort någon nytta och kommit de hemlösa till del. Låt oss också se på de lyckade projekt som har genomförts och vad man kan dra för slutsatser av dem. Sedan lägger vi helt enkelt resurserna i huvudsak på flera sådana projekt. Även om vi kan göra en del för de löser de inte hela hemlöshetsproblematiken, . Jag kan ändå inte låta bli att notera en sak. Vi säger: Bygg bostäder, satsa på hyresrätter, satsa på missbrukarvården, bygg ut psykiatrin, avskaffa egetboendebidraget som låser in folk i hemlöshet och så vidare. Men då står fullständigt tomhänt. Jag har inte hört något konkret förslag från under den här interpellationsdebatten. Det kanske man ändå kan begära av en opposition som gör sig beredd att ta över regeringsmakten. Det är klart att det är viktigt och grundläggande med tak över huvudet. Men, , det behövs också väggar, möbler och mat på bordet för den som är hemlös. Det behövs kanske en missbrukarvårdsinsats, en psykiatrisk insats, hjälp att få arbete, hjälp att få socialt stöd och det behövs kort sagt ett väldigt brett politiskt åtagande och ett helhetsgrepp för att man ska kunna lösa hemlöshetsproblematiken. Då duger det inte att bara ha något slags tak-över-huvudet-ambition. Den ambitionen är alldeles för låg, och den återspeglar inte en generell välfärdsstat, i alla fall inte på det sätt som jag vill se en sådan. 72 (): Jag kan bara konstatera att är nöjd med att det har tagit att bereda ett förslag från kommittén som har arbetat med hemlöshet om utvidgad skyldighet att underrätta socialnämnden om uppsägning av en bostad. Det är uppenbarligen det enda förslag från den stora kommittén som bereds inom . Med detta är statsrådet nöjd. Jag förstår dem som är mycket kritiska, inte minst de som jobbade i den stora utredningen som inte ledde till mera. Dessa 10 miljoner är tydligen en fråga för intern dialog mellan regeringspartiet och de partier som stöder regeringen. Men det stora intresset för statsrådet är att få reda på hur många de hemlösa är. Det är statistiken som står i fokus, herr talman. Med statistik bygger man varken tak, väggar eller ordnar mat på bordet, annat än åt dem som producerar statistiken. Det kan vara nog så viktigt, men det intressanta är ju att det finns många människor som saknar tak över huvudet, som tvingas att bo på gatan medan vi andra ska fira jul. De är inte nöjda med det som statsrådet presenterar. De känner det som att de ramlar mellan stolarna och att ingen ser dem. Man är nöjd med att jobba från ovan. Bygg bostäder, säger statsrådet. Jag säger: Visst låt oss göra det, men låt oss då skapa förutsättningar för detta. Det har vi visat exempel på i andra sammanhang när bostäder har diskuterats. Tak över huvudet är det första som är viktigt. Hjälp till arbete javisst, men då handlar det om att skapa vilja till företagande, och där har ju statsrådet snarare försvårat med det nya sjuklöneförslaget som han har tvingat fram och som ska gälla från . 73 Statsrådet (): Jag vill avrunda med att tacka för debatten som jag tycker har varit ganska klargörande. Vi för en politik som återigen ökar bostadsbyggandet. byggs 30 000 lägenheter bland annat till följd av de låga räntorna och de riktade investeringsbidrag som vi har infört. Vi gör stora insatser för psykiatrin och missbrukarvården. Vi slår vakt om hyresrätterna på de orter där borgerligheten i alla lägen vill ombilda dem till bostadsrätter. Vi slår vakt om de medborgare som inte har marknaden i ryggen. Vi har också en vidare ambition, inte bara tak över huvudet. Det är klart att man ska ha tak över huvudet, men det behövs också mera. Det behövs kanske ett socialt stöd, psykiatri, vårdinsatser mot missbruk och andra saker. När man sänder ut en signal om att det bara rör sig om tak över huvudet gör man sig i själva verket till förespråkare för en selektiv och väldigt snål och smal välfärdspolitik. Den ambitionsnivån ligger långt under det som jag anser vara rimligt. Jag tycker att det är ovärdigt i en välfärdsstat att människor tvingas bo under broar och i portuppgångar. Därför bör vi se till att de insatser som vi gör när det gäller bostadsbyggande, missbrukarvård och psykiatri verkligen kommer de mest utsatta till del. Där tror jag att regeringen och dess samverkanspartier har mest att bidra med. Det finns även viktiga insatser som de kommunala bostadsbolagen bör göra framöver. Vi ska också föra vidare diskussioner om en bostadsanvisningslag. Det ska spännande hur den landar. Än en gång: Tack för diskussionen som jag tycker har varit väldigt klargörande. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2004/05:223 om kristna konvertiter från 74 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att säkerställa att iranska konvertiter får en rättvis asylprövning. Jag vill börja med att slå fast att enligt utlänningslagen har alla asylsökande som är i behov av skydd i rätt att få stanna här. Alla asylansökningar bedöms individuellt och på sina egna meriter av och . I bedömningen undersöker myndigheterna om den som söker asyl riskerar förföljelse eller andra trakasserier vid ett återvändande till hemlandet. Till grund för sina beslut har både och tillgång till en omfattande rapportering om förhållandena i de asylsökandes hemländer. Myndigheterna har dessutom goda möjligheter att genom flera kanaler söka detaljerad kunskap om särskilda frågor till exempel när det gäller kristna konvertiter. Det enskilda ärende som hänvisar till rörde en homosexuell man från som beviljades uppehållstillstånd efter att ärendet överlämnats till regeringen för ett så kallat vägledande beslut. I beslutet konstaterade regeringen bland annat att enbart den omständigheten att en iransk asylsökande åberopar homosexualitet inte kan grunda rätt att stanna i , men bedömde på grund av specifika omständigheter i det enskilda ärendet att mannen ändå var i behov av skydd. Ärendet handlade alltså inte om konvertiter, och regeringen prövade därför inte den frågan. Avgörandet kan ändå ha betydelse på så sätt att regeringen fann att situationen i skiljer sig från vad som stadgas i den islamiska rätten, så till vida att det stadgas dödsstraff för både homosexuella och konvertiter men att konvertiter erfarenhetsmässigt inte blivit utsatta för rättsliga ingripanden enligt shariarätten när de återvänt till . Det är viktigt att fortlöpande följa utvecklingen i och att alltid göra en bedömning i det enskilda ärendet. Jag vill betona att regeringen inte har någon möjlighet att pröva enskilda ärenden eller att förändra praxis om inte utlänningsmyndigheterna överlämnar ärenden till regeringen i enlighet med utlänningslagen. Regeringen får vidare inte begära att ett ärende ska överlämnas. Mot bakgrund av detta har jag ingen möjlighet att påverka besluten rörande konvertiter på något annat sätt än som skett genom det regeringsbeslut som jag redogjort för och där regeringen understrukit vikten av att stor försiktighet iakttas vid prövningen av iranska asylsökandes skäl. Enligt min uppfattning är det av yttersta vikt att en individuell prövning görs i varje enskilt ärende, och jag är övertygad om att så sker. 75 (): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi belyser den här frågan. Jag är också medveten om att det inte är statsrådet och regeringen som prövar enskilda ärenden eller ens förändrar praxis. Men bakgrunden till att jag ställt interpellationen till det ansvariga statsrådet är faktiskt de många förtvivlade frågor jag fått från människor, både iranier och svenskar, som engagerar sig i deras ärenden. Som ansvariga politiker måste vi låta oss konfronteras med människors berättigade undran och undvika det som många upplever så frustrerande, nämligen att hänvisa till någon annan instans. Jag kan inte utifrån mitt förtroendeuppdrag säga till en människa som känner berättigad fruktan för sitt liv att det här inte är mitt bord. Det är bakgrunden till att jag tycker att det är viktigt att vi tar oss till att belysa de här frågorna och den här problematiken. Jag har förstått att det är väldigt många människor som starkt ifrågasätter att en person från som konverterat från islam till kristendomen, och som åberopar det i en asylansökan, får en rättvis asylprövning. Utan att examinera några enskilda ärenden vet jag att det här är en väldigt bred uppfattning. Jag skulle kunna ge en rad konkreta exempel, men det tillåter inte debattiden. Men låt mig få belysa frågan övergripande. Enligt de islamiska sharialagarna som gäller i är det belagt med dödsstraff att konvertera från islam till en annan religion. Att en avrättning faktiskt också verkställts visar att lagen inte bara är en lag på papperet utan en förfärande verklighet. , om jag har förstått det rätt, beviljades därför kristna konvertiter från ganska regelmässigt asyl i . De argument som används för den påtagliga förändring som har inträtt efter det är att bytet av religion är en privatsak och att man inte riskerar någon påföljd så länge detta är en privatsak. Det tycker jag, fru talman, är en ganska häpnadsväckande hållning när man hotas av dödsstraff. I åtminstone ett fall har straffet också verkställts. Statsrådet säger i sitt svar: I bedömningen undersöker myndigheterna om den som söker asyl riskerar förföljelse eller andra trakasserier vid ett återvändande till hemlandet. Låt oss ställa det mot hur det ser ut i det iranska samhället. I det samhället präglas i princip allt arbetslivet, det sociala livet och till och med familjelivet av religionen, och naturligtvis då den islamiska religionen. Det är ett land där sharialagar gäller och också tillämpas. Den som inte deltar i bönesamlingen noteras och riskerar att anmälas för det till myndigheterna. Islamiska kontrollanter har rätt att stoppa människor på gatan och förhöra dem om deras religion. När man ska söka sig till skolor, universitet, armén, andra organ eller arbeten i samhället, om man till exempel ska anställas vid ett statligt verk, måste man deklarera sin religionstillhörighet. Kristna människor i går i ständig rädsla för upptäckt. Mot den här bakgrunden, fru talman, tycker jag att det är närmast barockt om svensk praxis utgår från att religionen är en privatsak. Tycker att det är ett rimligt förhållningssätt i svensk asylpraxis att se religionen som en privatsak i ett land som tillämpar sharialagar? Jag begär inte att här ska vara praxisbildare eller liknande, men jag vill ändå få en reflexion över detta förhållande. 76 Statsrådet (): Jag tycker också att det är väldigt viktigt att belysa de här frågorna. Jag förstår att får ett antal frågor och berättelser från enskilda individer, för det får jag också väldigt ofta. Det här handlar om människor från som är kristna och som har konverterat till kristendomen och vilket skydd kan ge den gruppen människor. Om jag uppfattade frågan rätt handlade den om vilket skydd som ges till människor som förföljs på grund av sin religion. Återigen måste jag svara att enligt vår lagstiftning är det så att människor som förföljs på grund av sin religion inte bara får stanna i utan har en individuell rättighet att stanna i . Förföljelse på grund av vilken tro man har och vilken religion man tillhör är flyktinggrundande enligt . Det speglas också i den svenska lagstiftningen. Som är mycket väl medveten om har den svenska lagstiftningen utvecklats på det sättet att vi har lagt till ett antal andra skyddsgrunder som också kan komma till användning när det gäller människor som förföljs på grund av sin religion. Man kan få skydd om man riskerar dödsstraff. Man kan få skydd om man riskerar tortyr. Man kan få skydd om man riskerar omänsklig behandling. Lagstiftningen är, som jag ser det, väldigt heltäckande, och det är något som riksdag och regering har lagt fast tillsammans. Det är också denna lagstiftning som är grund för den prövning som myndigheterna gör. Myndigheterna har att pröva varje fall individuellt, alltså utifrån situationen i varje land. Det är utifrån den enskilda individens situation i förhållande till landet som man gör prövningen, alltså inte om skyddsbehovet generellt utan skyddsbehovet i det enskilda fallet. Det är precis den prövning man gör när människor som kommer från åberopar att de konverterat till kristendomen. frågar om religion är en privatsak. Hur man utövar sin religion är ju väldigt olika för olika människor, och så är det över hela världen. Vissa människor är aktiva utövare av sin religion. För andra människor är den religiösa tron en privatsak. Så ser det ut i , och så ser det ut i alla andra länder. Det är klart att det har en viss betydelse när man sedan ska bedöma huruvida en person är förföljd eller inte. har helt rätt i att om det är fråga om ett väldigt aktivt utövande riskerar man naturligtvis trakasserier och förföljelser av olika slag. Men om det inte är så utan att man faktiskt upplever den tro man har som en privatsak, vilket som sagt väldigt många människor i världen gör, ser situationen naturligtvis annorlunda ut. Det är precis det här som myndigheterna måste pröva från fall till fall. 77 (): I vårt öppna och demokratiska samhälle är det förvisso en privatsak hur vi förhåller oss till de existentiella frågorna, till religionen. Men i ett samhälle som präglas av sharialagar är inte religionen en privatsak. Det är inte så att man kan nöja sig med att säga: Okej, du kan vara kristet troende, men du kan vara det i din egen kammare och inte skylta med det, så blir du lämnad ifred. Så enkelt är det inte. Det är ju så att det räcker med att inte delta i de islamiska sammanhangen, i bönesamlingar och så vidare, för att bli stämplad. Det räcker inte att bara gömma sig i kammaren. Det kontrolleras huruvida man deltar i islamiska aktiviteter. För en är detta ändå ganska viktigt. Om man nu behåller sin tro för sig själv är man ändå inte beredd att delta i en annan religionsutövning. Så allvarligt är det faktiskt. Sedan kan vi gå till det vägledande regeringsbeslut som vi diskuterade. Det gällde en homosexuell man, det är helt riktigt. Men i regeringens vägledande observera: vägledande beslut står det faktiskt ord för ord så här, jag ska läsa innantill: Den i praktiken rådande situationen i skiljer sig dock från det intryck dess gällande islamiska rätt skapar. Detta gäller till exempel förhållningssättet mot konvertiter som erfarenhetsmässigt inte blivit utsatta för rättsliga ingripanden enligt shariarätten när de återvänt till . Detta regeringsbeslut är ju uppenbarligen tungt vägande när avgör asylansökningar från iranska konvertiter. Tjänstemän på nämnden hänvisar till det här beslutet när man får frågor om . Jag har ett brev med mig som visar just att man pekar på beslutet . Det är ytterst vägledande för de fattade besluten . Jag håller odelat med statsrådet om att alla ansökningar ska bedömas individuellt, på egna meriter, både av och av . I den bedömningen ska myndigheterna undersöka om den som söker asyl riskerar förföljelser eller andra trakasserier. Jag menar inte att en viss grupptillhörighet, religiös tro, sexuell läggning eller annan omständighet automatiskt ska ge uppehållstillstånd i . måste man ändå i denna individuella bedömning väga in de faktorer som jag nu tycker borde väga tyngre än vad de gör i nuvarande praxis. Jag menar att det är helt avgörande för en rättvis asylprövning på vilka underlag man gör denna prövning. Det är uppenbart att man i hög grad prövar iranska konvertiter på det underlag som regeringsbeslutet utgör. Inget i de vittnesbörd som jag har tagit del av styrker det som statsrådet säger i svaret, att konvertiter erfarenhetsmässigt inte har blivit utsatta för rättsliga ingripanden enligt shariarätten. Här talas, som jag nämnde tidigare, om en ständig kontroll från det islamiska samhället, återkommande trakasserier mot den som avviker och en kontroll av huruvida man deltar i den islamiska religionsutövningen. Jag är inte förvånad över att så många människor känner det som vi i utlänningslagen uttrycker som välgrundad fruktan. Det är en ytterst välgrundad fruktan för den egna säkerheten och faktiskt också bokstavligen för det egna livet. Den länderinformation som man nu bygger besluten på får ju inte ensidigt grunda sig på officiella bilder som myndigheterna vill sätta fram. Då finns det säkert ingen anledning till oro. Men verkligheten i ger anledning till oro. Därför skulle jag ändå vilja upprepa min fråga, utan att gå in på praxisbildande ställningstaganden, om det inte ändå finns anledning att titta närmare på just den här situationen, den som gäller . 78 Statsrådet (): Det beslut som fattades 1998 var ett vägledande beslut. är det ju så att myndigheterna måste följa utvecklingen från dag till dag när det gäller asylbedömningar. Situationen kan ju förändras i ett land från till en annan. Även om det finns ett vägledande beslut någonstans måste det ställas i relation till hur situationen ser ut i landet. Jag skrev av lite grann av vad UD säger om i rapporteringen om de mänskliga rättigheterna. Det bekräftar ju i väldigt stor utsträckning den bild som också ger. Det är väldigt många människor som lever i som har det väldigt svårt . Så här står det om : I det iranska samhället kan varje handling i vardagen bli politiskt laddad, till exempel att lyssna på västerländsk musik, att hålla sin partner i hand offentligt, att ha långt hår, att vara sminkad, att bära slips, att låta slöjan glida ned på axlarna och blotta håret. Det står vidare att väldigt många iranier lider av de roller och masker som de tvingas bära för att leva med de strikt islamiska påbuden. Det är helt riktigt som säger. Det här gäller naturligtvis också människor som är kristna. vet vi också att det har skett framsteg i . ser inte likadant ut som det gjorde . Vi vet att det finns opposition. Vi vet att det finns ett engagemang för mänskliga rättigheter i . Vi ser det också när det gäller kvinnor. Även om kvinnor har en mycket svår situation i ser vi att det sker små steg. Det kvinnliga deltagandet i politiska församlingar har till exempel ökat. Vad som är viktigt här, menar jag, och det som myndigheterna måste göra, är att se hur situationen ser ut. Men återigen när det gäller människor som är kristna är frågan: Hur utövas religionen? Hur ser det ut? Är det så att man faktiskt riskerar förföljelse? För den här bilden av hur människor lever i säger ju att alla människor har det väldigt svårt. Men det betyder inte att alla människor i har skäl för asyl. Här handlar det om att göra bedömningar i varje enskilt ärende: Hur ser det ut för just den här individen? Den typen av individuella bedömningar måste göras i alla fall, även när det gäller konvertiter.