prot · GS0947 · 2004-12-09 00:00:00 — Med maxtaxor och nya lagar gör och hennes företrädare det allt svårare för kommunerna att utforma en äldreomsorg efter lokala förutsättningar. Min fråga är: Vad det så man ville ha det? tror på människor och vet att möten mellan människor och familjebanden är livskvalitet. Vi kan inte besluta om barns besök hos sina gamla föräldrar, men vi kan göra något annat. Vi kan ge ett bra stöd till anhörigvården. Vi kan uppmärksamma den fantastiska resurs som utgörs av alla de tusentals personer som är aktiva i Väntjänsten, där yngre och friskare pensionärer hjälper dem som är äldre. Eller som i hemma i , där frivilliga och organisationer jobbar tillsammans för att erbjuda olika aktiviteter som höjer livskvaliteten. Vi kan minska den byråkrati som står i vägen för de lokala och nära lösningarna. Men det allra viktigaste är kanske att vi är medmänniskor. Det är faktiskt så att anhöriga och bekanta själva står för den största delen av äldreomsorg. Äldre är inte en grupp som enbart är i behov av vård och omsorg, utan i högsta grad människor som har mycket att tillföra till samhällets utveckling. Personalen runtom på alla äldreboenden och alla som jobbar på är fantastiska som ger så mycket som de bara orkar. De är kittet som gör att verksamheten håller samman och går runt trots bristande ekonomi, nya regler och tuffa arbetsförhållanden. För att ge dem en ärlig chans att få en hållbar arbetssituation måste regleringar och blanketter bort. Men, herr talman, för att långsiktigt garantera en bra välfärd måste det också till en hållbar tillväxt, och för det krävs en ny regering. 65 (): Inköp av tvål, vad har det med äldreomsorg att göra? var det vad de hetaste debatterna i handlade om. Det blev också en symbolfråga för i vilken riktning äldreomsorgen skulle utvecklas. Jag ska återkomma till det . Först vill jag ta ett annat exempel om utvecklingen i vårt samhälle. när jag var och besökte en släkting på ett äldreboende var det kalas för en annan boende. Jag fick genast berättat för mig att det var ett mycket speciellt kalas. Kvinnan fyllde nämligen . Det lite roliga var att kvinnan själv inte tyckte att det var något speciellt. Hon sade: Vadå? är det så många som fyller . Sedan sade hon på ännu värre skånska än vad jag tror att ni tycker att min är: va di unika, di som fyllde hundra. Det är de inte . Hon tyckte inte att hon var särskilt unik. Det är kanske precis så det är. En av det svenska välfärdssamhällets största framgångar är att fler människor blir allt äldre. Det skapar också många utmaningar och möjligheter. var det tolv svenskar som var äldre än . I mitten på seklet var det 43 personer. var det 1 000 invånare som var . Det är klart att kvinnan hade en poäng. Hon var inte så unik som tidigare, även om jag tyckte att hon var unik i åldershänseende. Den förändrade åldersstrukturen i vårt samhälle kräver så klart att vi förändrar och anpassar samhället. Det gäller till exempel vård och omsorg, som vi diskuterar här . Däremot är det viktigt att komma ihåg att den totala demografiska utvecklingen är inte fullt så dramatisk, i varje fall , som man ibland kan tro i debatten. Antalet personer kommer att ligga på ungefär dagens nivå. Antalet 90-åringar kommer dock att öka med drygt en fjärdedel. Däremot börjar det om ungefär bli större förändringar. Det är när 40-talistkullarna år och däröver. Därmed ökar också behovet av vård. Det kräver naturligtvis att vi inom alla politikområden fattar kloka och långsiktiga beslut som ger balans mellan generationer, inte motsättningar mellan dem. Likaväl som vi måste ta till vara äldres kompetens i arbetslivet, likaväl måste vi få marknaden att inse att alla inte är en grupp som vi buntar ihop och som har samma behov. Dessutom kommer många av dem att vara intressanta för marknaden när det gäller varor och tjänster, eftersom de kommer att vara kapitalstarka. Likaväl är det angeläget att satsa på barn och ungdomar så att nästa generation kan växa upp. Därför är det viktigt för oss socialdemokrater att vi fullföljer kontraktet mellan generationerna. Det är viktigt för oss socialdemokrater att äldreomsorgen är solidariskt finansierad och till för alla efter behov. Det är viktigt för oss socialdemokrater att äldreomsorgen inte är en vara eller en tjänst på marknaden som endast utfaller utifrån inbetalda . Politik som berör äldre kan vara det mesta. Men här och kommer jag dock att koncentrera mig på det som hör till socialutskottets budgetområde. Det är som många har berört. Det finns många och ständigt nya utmaningar. Men det finns också skäl att peka på de framsteg som har gjorts inom sjukvården och äldreomsorgen för att erinra sig om att det faktiskt sker förbättringar. Bättre och nyare mediciner och behandlingsmetoder kommer allt oftare äldre till del. Hög ålder är mer sällan en risk då nya metoder tillämpas. Allt högre upp i åldrarna åtgärdas sjukdomstillstånd, något som vi knappast ens kunde drömma om. Som exempel kan nämnas bypassoperationer och tidigt insatt behandling av stroke. Det är också mina första riktiga egna möten med äldreomsorgen skedde. Det var på en av dåtidens långvårdsavdelningar. har jag på olika sätt följt och präglat äldreomsorgen antingen som anhörig eller också i professionen, som ansvarig kommunpolitiker och i och inom utredningar. Det har naturligtvis gett en mängd olika intryck. Det område som jag bedömer har förändrats i stor utsträckning är boendesituationen, som det också har resonerats mycket om . I det avseendet blev ädelreformen ett riktigt startskott i landet, och jag brukar kalla 90-talet för boendets årtionde. Med tanke på det som tidigare tog upp tycker jag att det finns skäl att kommentera hur det faktiskt såg ut för inte så hemskt länge sedan. Många kommuner fick från överta gamla långvårdsavdelningar där det så kallade boendet för den enskilde var en säng och ett sängbord i ett fyrabäddsrum. En avdelning hemmavid hade en toalett till 17 pensionärer. Man fick hoppa över rullstolen för att kunna hjälpa till med olika bestyr, och då fick man ändå ha toalettdörren öppen eftersom den inte gick att stänga. På både sängkläderna och nattskjortan stod det tillhör . I min egen kommun renoverade vi och byggde många nya äldreboenden, och jag klippte band på löpande band. Det betydde att de äldre i särskilda boendeformer fick ett eget rum, egen toalett eller egen lägenhet. Man kunde möblera med egna möbler och ha egna kläder och egna sängkläder självklarheter i ett eget hem, som vi precis hörde om. , tror jag att kvinnan hette. Alltfler villor och lägenheter har också anpassats med hjälp av bostadsanpassningsbidrag. Hemtjänst och hemsjukvård har integrerats för att smälta samman sociala och medicinska kompetenser. var det inte bara lokalerna och bostäderna som ändrades, utan attityderna till och kulturen inom äldreomsorgen sattes också på prov och förändrades successivt. Det gick inte på räls , och det gör det fortfarande inte. kommer vi till historien om tvålinköpen. Att kunna köpa sin egen tvål och dofta som man vill är en självklarhet när man är frisk. Vi gör det i förbifarten när vi är och handlar. Ändå fördes det en jättedebatt om detta i min hemkommun . tyckte att det var onödigt att varje person skulle inhandla sina egna hygienartiklar. Man tyckte att det var bättre att kommunen köpte in storpack till alla äldreboenden. Detta säger jag inte för att provocera , utan för att belysa att det inte hjälper ett dugg hur fina äldreboenden vi bygger om vi inte jobbar med innehållet eller om vi tycker att det är okej att alla doftar likadant på ett äldreboende bara för att de är gamla och befinner sig i någon form av kollektivboende. var förbehållsbelopp inte nationellt reglerat. Vi hade det dock i min kommun. Jag ville höja beloppet just för att man skulle ha råd att köpa sina egna hygienartiklar med mera och få mer kvar av sin pension. dränkte lokaltidningarna med insändare. Det fanns personal som tyckte att det var onödigt att man skulle få köpa sitt eget schampo, sin egen tvål och var det nu var för något. Jag hade också en äldre partikollega som tyckte att det var sorgligt att man inte ens en gång skulle få tvål ! De flesta av oss tyckte att det var sorgligt att man skulle behöva ha samma tvål som alla andra och att man inte skulle kunna få köpa den för sina egna pengar en självklar rättighet. Tvålen blev en symbol för så mycket annat. Det handlade om att ändra strukturer och bryta hierarkier. Det handlade om en maktförskjutning och det handlade om att förskjuta bestämmandet från politiker, personal och anhöriga till de gamla till den enskilde individen i äldreboendet. Vi har inte gjort det jobbet färdigt . Är vi färdigrenoverade vad gäller lokaler och innehåll? Nej, absolut inte. Det blir vi heller aldrig eftersom verksamheten förändras, och måste göra det, tillsammans och i takt med dem som bor där och som berörs. Även om 90-talet var boendets årtionde på många håll finns det i landet äldreboenden som behöver stängas eller byggas om. Det är också en orsak till att det över tiden inträffar att det ibland är fler boenden som efterfrågas än vad vi kan tillgodose. Man lägger ned för att i avvaktan bygga nya. Kommunerna har också haft sviktande ekonomi , vilket delvis förklarar detta. Vi måste bli bättre på kvaliteten i vården. Vad tycker man på ålderns höst är viktigt som sverigefinne? Vad tycker man är viktigt i äldreboendet i ? Vad tycker man är kvalitet på Öster i ? Det är vi inte tillräckligt bra på att beskriva . Jag är inte heller säker på att en nationell värdighetsgaranti löser det. Däremot måste vi ge verktyg till landets personal att arbeta med detta lokalt så att man i kommunerna kan sätta upp parametrar för vad som är viktigt just där vi bor, där vi agerar och där vi lever. Äldreomsorgen måste på ett ännu tydligare sätt ta hänsyn till individens behov. Det handlar om trygghet, frihet och självbestämmanderätt många av de honnörsord som gällde för ädel och som är aktuella. står de också i den plan för äldrepolitiken som vi har fattat beslut om i . Även om äldreomsorgen är ett kommunalt ansvar måste också staten medverka till utveckling och genomförande av målen. Vi har tidigare hört hur flera myndigheter har getts i uppdrag att arbeta med de frågorna. Det har också varit känt för kommunerna, och det är därför angeläget att vi tillför dem medel så att de kan medverka i och möjliggöra en del av de önskemål som vi har. Man har tidigare nämnt 6 respektive 7 miljarder här 2005 och 2006. Det riktas också en särskild insats till äldreomsorgen om kompetenspengarna för kvalitetshöjande åtgärder. Det är också viktigt att vi här vågar använda nya kompetenser. Det är inte så att kvaliteten ökar bara för att vi anställer fler sjuksköterskor eller fler läkare. Det är minst lika viktigt att vi är beredda att använda nya kompetenser, till exempel beteendevetare. Det som håller på att hända, och som jag vill varna för, är att medicinen tar över. Det vardagliga, till exempel möjligheten att använda favoritkoppen och ha kexen på bordet, glöms bort. Det är så lätt att bara fokusera på de sjuka. Det är lätt att se att det behövs en sjuksköterska eller en läkare eftersom det är så konkret. Det sunda förnuftet försvinner däremot emellanåt. Jag vill också uppmärksamma behovet av ökad kunskap när det gäller demensfrågorna. Det har också tagits upp här tidigare, och jag delar de uppfattningar som har nämnts. Det finns en potential som vi utnyttjar i alldeles för liten utsträckning, nämligen tillgänglig teknik. Den måste vi använda i högre grad, liksom vi måste använda hjälpmedel i större utsträckning inom äldreomsorgen. Kunskapen på det området är inte tillräcklig. Jag har också lämnat en del förslag i den utredning som jag tidigare ansvarade för. Vi har nollvision som mål i trafiken. Naturligtvis ska vi då också ha nolltolerans mot missförhållanden inom äldreomsorgen. Därför är det angeläget och glädjande att vi har stärkt tillsynsverksamheten och att vi gör det ytterligare i och med att vi har fler äldreskyddsombud vid landets länsstyrelser. Jag tycker inte som att vi ska ta bort maxtaxan. Den är ett sätt att skydda dem med höga inkomster mot höga avgifter, men den är också ett sätt att behålla den generella välfärden eller finansieringen. Det som kostar pengar från statens sida och för kommunerna är inte att betala maxtaxan, utan att garantera att alla låginkomsttagare har ett förbehållsbelopp. Det är det som är kostsamt. Men det är det som är det viktigaste. Jag yrkar bifall till det tillkännagivande som vi har hört om från landets anhörigvårdare. Naturligtvis är vi eniga i den delen. Men vi måste formulera oss på ett sådant sätt framöver att det inte blir ett tvång för anhöriga att vårda även om vi tydligare lagreglerar på vilket sätt de ska kunna få stöd. Då blir det en backlash som slår precis tvärtom och får motsatt effekt en möjlighet för kommunen att dra sig tillbaka. Jag yrkar bifall till utskottet förslag i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 66 () replik: Inledningsvis fick man en känsla av att som majoritetsföreträdare inte har mycket mer att tala om än . är ju något större än , även om vi har all respekt för dess betydelse i världen. Jag försöker ändå ta fasta på tal om frihet och självbestämmande för den äldre. Betyder det att nu bejakar att äldre ska få avgöra innehållet själva i , eller ska det vara ett fortsatt detaljkringrännande av den äldres möjligheter att välja? Nej, du får ingen städning! Nej, du får ingen fönstertvätt! Nej, du får inte det och inte det, utan du får ta det som kommunen bjuder på! Ska man fortsätta säga så? Betyder det här talet att är beredd att göra en stor förändring på område? i debatten har vi hört om färre och färre vårdplatser i psykiatrin. Det var minus . Vi vet också att det finns färre och färre vårdplatser inom kroppssjukvården. Vi vet att det blir färre och färre vårdplatser i särskilt boende. har särskilt uppmärksammat detta. Vi har även exempel på nedläggningar av gruppboenden för demenshandikappade. Som jag sade i mitt inledningsanförande kan detta i långa stycken vara i sin ordning om kan kompensera bortfallet av vårdplatser på olika sätt. Men det är mycket oroande att vi har den här utvecklingen när det gäller de demenshandikappade. och har ett centralt krav här. Vi vill få en väldigt stor enighet om och vi hoppas att vänsterkartellen också är med på det att sätta ned foten för att det inte ska läggas ned fler demensboenden. Vi kommer tvärtom att behöva fler sådana framåt. Hur blir det? Kan ge besked om det ? 67 () replik: Jag kommer från , och det skäms jag inte för. Precis som ofta tar exempel från sin tid som kommunpolitiker, är det väl upp till oss att också få göra det även om vi tillhör majoritetspartiet. Jag tror också att jag nämnde både och och lite annat i mitt anförande. Poängen var inte att belysa . Poängen var att belysa att det faktiskt händer saker inom ädelreformen. Det tror jag också att hörde, om han hade velat göra det ordentligt. När det gäller innehållet i är det naturligtvis så att de som blir beviljade äldreomsorg, hemtjänst, äldreboende eller vad det nu är för insats ska ha ett stort inflytande. Men vi måste komma ihåg att grunderna för att erhålla någon form insats är att det i utgångsläget finns ett behov. Om det inte är så att individen ska göra ett rakt uttagande ur statskassan eller kommunkassan, kräver det att någon har bedömt det. Den ordningen som vi har är att det är professionen som gör det i samråd med den som ansöker om olika typer av insatser. Om det är så att vi behöver förändra former för det, så låt oss ta ett resonemang om det. Jag ser inte en situation där vi över huvud taget inte har en biståndsbedömning av något slag och där man själv bedömer vilket behov man har. Det gör jag inte. När det gäller de olika boendeformerna nämnde jag förut att en del läggs ned som man omstrukturerar. Med risk för att bli påhoppad händer det till exempel i min egen kommun. Man måste stänga för att göra det mer modernt. bygger man ett annat som ibland inte blir färdigt . I takt med att vi har större krav på att personer med demensdiagnoser inte ska bo tillsammans med personer som är mentalt klara ökar belastningen på kommunerna. Det är en omställningsperiod. Det är bara att inse att i vissa situationer har kommunerna inte klarat med anledning av att de har en kärv ekonomisk situation. 68 () replik: Jag erkänner villigt och glatt att nämnde fler kommuner än , dock ingen kommun i . säger att hon bejakar ett stort inflytande vad gäller de äldres möjligheter till hemtjänst. Det jag talar om är att det är efter bedömning, det vill säga när någon har bedömts behöva hemtjänst, som flera kommuner har börjat bedriva ett framgångsrikt arbete. Den äldre får ett väldigt stort självbestämmande inom den ramen och kan säga: Nej, jag vill inte att du gör det och det, utan jag vill att du i stället sitter ned och tar en kopp kaffe nu och så struntar vi i städningen. Många kommuner vill fortsätta på den vägen. Frågan är om är beredd att släppa fram mer frihet på detta område, som hon var inne på i sitt anförande. Jag tycker inte att jag fick ett riktigt klart svar beträffande demensboendet. Här har till exempel i , utifrån sitt inspektionsansvar, varnat för att kommuner egentligen inte får lägga ned enskilda demensboenden. Sedan vet vi att det kan förekomma reparationer och sådant. Men vi får faktiskt inte minska antalet i längre. Det kräver och det kräver . Jag hoppas att även Socialdemokraterna är beredda att ställa in sig i det ledet. har rätt i att det inte är en så dramatisk demografisk utveckling som vi har att se fram emot . Det är också rätt som säger att äldre blir äldre än . Vi får fler och fler hundraåringar. Därmed får vi en mycket tuff utmaning. kommer vi också att få betydligt fler demenshandikappade. Därför måste vi sätta ned foten enligt vår mening och säga att man inte får lägga ned fler demensboenden. 69 () replik: När det gäller är det så att biståndsbedömningen görs av kommunen. Jag anser inte heller att det är vi i som ska hantera den frågan. Vi ska besluta om den övergripande lagstiftningen. Om man sedan bedömer att man kan byta ut kaffe mot städning eller tvärtom, må det vara upp till den kommunen att göra det. Någon nämnde tidigare att det är svårt att köpa sig fri från ensamhet. Samma sak gäller på ålderdomen. Jag har en mycket äldre släkting som sade: Det värsta med att bli gammal är att alla mina vänner dör. Det är svårt att göra någonting åt det. Det kräver att samhället kan stötta med olika insatser i den mån man vill ha nya vänner . Sedan tycker jag att det är rätt fascinerande att vi står här och pratar om att vi inte ska lägga ned fler demensboenden och att vi behöver satsa mer. Jag kan konstatera att inte lägger en spänn mer i de olika budgeterna för att öka tillskottet till kommunerna eller äldreomsorgsbudgeten för att detta ska bli möjligt. Jag kan också konstatera att om på något sätt skulle komma till makten skulle han regera tillsammans med partier som tvärtom vill dra in pengar. Det skulle inte ge bättre förutsättningar för det vill. Det kanske är så att måste fundera en gång till om han ska få igenom sina förslag. 70 () replik: Det var en mycket intressant historia från . Det var lite kul att höra hur resonemangen går. Jag tror också att det är viktigt att vi ser att det är i kommunen som vi ska diskutera detta. Det är tur att vi inte står här i och beslutar om vilken tvål som äldreomsorgen i hela ska ha. Och det är lite grann det som min kritik går ut på. Även om vi här i inte beslutar om tvålen så beslutar vi om exakt nivå, var det ska ligga. Man har ingen möjlighet att lägga upp arbetet med sin äldreomsorg utifrån lokala förutsättningar. Man är låst i regleringar. Det har fått konsekvenser. Jag sade att försvann närmare 5 000 platser i äldreboenden. Du säger att det är omoderna boenden som läggs ned och det kommer kanske nya, fast . Låt oss se det i ett lite längre tidsperspektiv. minskade antalet platser från 119 000 till 111 000. Under det här året accelererade minskningen av antalet platser ytterligare. Om jag uppfattar dig rätt bedömer du det som en slump. Det har ingen som helst betydelse att de ekonomiska förutsättningar via regleringar som maxtaxan gör att kommuner inte erbjuder den här möjligheten till dem som söker och vill ha det här särskilda boendet. De får avslag. Vi ska inte tvinga in några, men vi ska ha valfriheten och möjligheten att erbjuda platser. Sedan var du också inne på att pensionärer med låga pensioner skulle ligga risigt till om fick bestämma. Vi garanterar en miniminivå på förbehållsbeloppet. Sedan tror vi på våra kommunala företrädare. Vi tror att de kan göra en bra verksamhet utifrån lokala förutsättningar. 71 () replik: Jag menar att friheten för kommunerna att organisera sin äldreomsorg är väldigt stor . Det påstår jag jag själv ansvarade för äldreomsorgen. Man kan välja om man vill bedriva hemtjänst eller om man vill bygga äldreboenden. Jag sade att till viss del är det ibland en slump hur många äldreboenden som råkar finns just för dagen därför att man har lagt ned ett innan ett nytt är färdigställt. Jag sade också att i en del kommuner har det varit och är fortfarande en ekonomisk kärv situation som gör att man inte har kunnat utveckla äldreomsorgen på det sätt man har velat. Det har inte handlat bara om att förbättra husen utan också om att arbeta med innehållet. Jag säger ibland att vi hade ett väldigt stort förändringstryck i äldreomsorgen . Sedan kom en lågkonjunktur. Man hade jobbat väldigt mycket med sina förändringar. Man blev trött och orkade inte fortsätta med innehållet. Därför är det angeläget och positivt att statsrådet har aviserat medel för kompetensutveckling. Jag tror att det blir en nystart för kommunerna att ta tag i sitt innehåll. Jag är övertygad om att det inte alls är så att införandet av maxtaxan skulle betyda att vi inte får till stånd nya äldreboendeplatser. Maxtaxan är snarare ett sätt att skydda individen oberoende av om man bor i ett äldreboende eller i ett reguljärt boende mot för höga hemtjänstavgifter. Tar vi bort den igen menar jag att vi får en debatt om att en del personer betalar både hög skatt och höga avgifter. Då vill man möjligen överge den generella finansieringen av äldreomsorgen. 72 () replik: Det finns naturligtvis politiska skillnader mellan dem som har genomfört och står bakom en reform och dem som inte gör det, om man tycker att det fungerar bra eller inte. Jag blir lite bekymrad om man inte ser utvecklingen över huvud taget och ser att det finns ekonomiska drivkrafter i reformen som lägger en press på kommuner att få sin ekonomi att gå ihop. Det här utrymmet är helt stängt. Det finns inget mer att göra. Det finns inget utrymme. Jag har tillit till mina lokala företrädare, till skillnad från Socialdemokraterna. Det blir stor frustration och otydlighet i hela det demokratiska systemet när inte beslut och ansvar ligger på samma ställe. Om man inte är nöjd med sin äldreomsorg, inte är nöjd med vilken mat mamma får hem eller det bistånd eller den hjälp hon får, var ska man då utkräva ansvar? Var ska man protestera? Är det hos kommunen, Socialdemokraterna i regeringen eller ? Självklart blir det hos kommunen, men kommunen är kringgärdad av en mängd regler som man har bestämt om här. Det blir en stor otydlighet i var besluten tas och var man utkräver ansvaret. Det är en av de stora saker som den borgerliga regeringen har att ta itu med. Det är ett stort bekymmer. 73 () replik: Just för att underlätta för kommunerna är vårt förslag att man ska tillskjuta mer pengar till kommunerna. De ska, som jag sade tidigare, kunna få bättre ordning på sin ekonomi och ha möjlighet att satsa på personalen och på förändringar. Jag ser inte det alternativ som uppenbarligen gör, nämligen att ta bort gränsen för hur mycket man ska betala i avgift. Vi kommer att behöva diskutera nivåerna, på både förbehållsbelopp och maxtaxan utifrån att priser och inkomstförhållanden förändras.