prot · GR09130 · 2004-06-17 00:00:00 — Man ser de formellt jämlika väljarna och medborgarna, var och en med en röst, vare sig mer eller mindre. Man ser inte de faktiskt existerande människorna, kvinnor och män, som lever i ett klassamhälle, i ett patriarkat, i ett ojämlikt samhälle, där de och stundligen begränsas i sina möjligheter att utöva sin demokratiska makt. Det är ett samhälle där vi inte är politiskt jämlika i faktiska och praktiska termer. På en punkt har dock regeringen uttryckt en viss insikt. Jag skulle vilja citera det. Man säger att demokratipolitiken bör inkludera en feministisk analys av demokratins villkor och funktionssätt, vilket innebär att existensen av ett genussystem där kvinnor som grupp är underordnade män som grupp är en utgångspunkt. Det är utmärkt. Det är jättebra att det kommer in och att det förhoppningsvis kommer in på ett mer integrerat sätt i hela demokratipolitiken än vad som har varit fallet. Men man kan också fråga sig: Var finns motsvarande teoretiska och ideologiska insikt när det gäller klassamhället? Det finns inte alls i den här skrivelsen. Man kan tycka att det är något underligt med tanke på att regeringen bärs upp av det enda parti i som i sitt namn anger att det är ett klassbaserat parti, nämligen det socialdemokratiska arbetarepartiet. Jag tänkte ägna de återstående minuterna åt en av de reservationer som står bakom. Det är två sådana. Vi har en egen reservation och en reservation tillsammans med . Det är den senare jag tänkte säga något om. Det handlar om frågan om folkomröstning om den eventuellt kommande så kallade . Valresultatet i valet till måste väl ändå ses som en ganska så kraftfull signal om att man inte kan smita undan frågan om folkomröstning på det sätt som ja-sidan har försökt göra. Man letar, lite desperat måste jag säga, efter argumenten för att undvika denna folkomröstning. Man säger till exempel: Den nya EU-konstitutionen är ju jättebra. Det hörde jag i TV som något slags argument. Det är fullständigt irrelevant. Det kanske den är, tycker en del. Andra tycker att den är dålig. Men det får vi väl då diskutera inför en sådan folkomröstning. Det är hursomhelst inget argument för att inte ha en folkomröstning. Om den nu är så bra, tror ni då inte att ni kan övertyga en majoritet om att den är bra? Det är ett konstigt argument. Det andra argumentet är lite annorlunda. Det säger: Den nya EU-konstitutionen betyder ingen förändring av betydelse över huvud taget. Varför då dessa stora ord? Varför detta konvent? Varför detta understrykande av hur viktigt det är att vi antar den nya konstitutionen så att EU ska kunna fungera nu efter utvidgningen? Om vi inte tar detta blir det total katastrof. Vi har hört federalister och EU-anhängare av lite olika schatteringar understryka hur oerhört viktig den här konstitutionen är och vilket viktigt steg det är framåt. Vår utrikesminister säger: Nej, det betyder ingenting. Vi har olika uppfattningar om det. Jag menar att den föreslagna så kallade konstitutionen såsom den förmodligen kommer att utformas innebär principiella och viktiga steg i riktning mot ytterligare överstatlighet i riktning mot en EU-stat. Man säger att alternativen i en sådan folkomröstning är oklara. Alternativen kommer om ska fatta beslut att vara hur tydliga som helst: Framförhandlat nytt fördrag. Ja eller nej till ratificering. Precis samma enkla frågeställning har folket att ta ställning till i en folkomröstning. Man säger att frågan som sådan är för komplicerad. Jämför då med en valrörelse till vanliga riksdagsval! Hur komplicerad är inte den totaliteten av frågor? Men där tillåter vi faktiskt folket att självt bestämma vilka representanter det ska ha, trots att det är en så komplicerad fråga. Min talartid är ute här. Jag ska avrunda för att inte fresta på talmannens tålamod alltför mycket. Jag skulle kunna fortsätta och dra argument mot folkomröstning. Vart och ett av dem faller. Det finns bara ett argument kvar: Man är rädd för att det blir nej i en sådan folkomröstning. Jag tror att man har rätt i det i och för sig. Men säg då det till svenska folket: Vi vill inte att ni ska få bestämma i den här frågan därför att vi tror att ni kommer att rösta fel. Ni kommer att rösta nej. Därför ska vi driva igenom detta i den svenska . Gå ut och säg det till svenska folket! Det vore hederligt. 51 SKÅNBERG (kd) replik: Först vill jag göra en rättelse. Jag följde en tidigare numrering av betänkandet vilket har förskjutit alla siffrorna. Det var alltså inte reservation 24 jag yrkade bifall till utan reservation 23 om demokrati och IT. Sedan skulle jag vilja, eftersom detta är ett utmärkt tillfälle att ta upp den mer allmänna synen på demokrati, fråga hur han egentligen ser på det lämpliga i att som denna, när vi talar om demokratin, stryka under klasskampen och könskampen och polarisera. I mitt anförande visade jag att den demokratisyn som vi kristdemokrater vill lyfta fram handlar om samförståndet, om att se till helheten. demokratisyn bygger väl ytterst på Hegels dialektik där man polariserar en tes mot en antites. exploaterade de förtryckta klassernas orättvisor för att göra en revolution i samhället. Är det inte så, , tvärtom mot vad du sade, att vi måste söka samsyn och samarbete i stället för polarisering? 52 () replik: Först ska jag också förtydliga mina yrkanden. Jag är inte riktigt säker på att jag var så tydlig som jag borde ha varit. Jag yrkade alltså bifall till reservation 30. Jag står självfallet bakom även reservation 4 men yrkar av tidsskäl inte bifall till den. Så var det klart. Skånberg är inte marxist. Jag har all respekt för det. Jag är nog något slags marxist jag tror att man skulle komma fram till det om man rannsakade vad jag tycker och tänker om olika saker. är kanske inte den teoretiker jag främst baserar mig på, men låt oss bortse från det. Klasskampen och könskampen, om man vill använda det uttrycket, är inte riktigt parallella begrepp men är ändå besläktade med varandra. I vilken mån dessa företeelser finns eller inte hänger inte på vad jag säger i talarstolen, vad några partier skriver i sina program, vilken agitation man ägnar sig åt i samhället och så vidare. Om dessa företeelser och dessa motsättningar finns eller inte beror ju på den materiella verkligheten. De försvinner inte för att vi pratar vackert om samförstånd. Det där är ett klassiskt borgerligt missförstånd: Klasskampen uppkommer därför att det finns elaka partier som pratar om klasskamp, och om vi pratade mer om samförstånd skulle detta försvinna. Jag påstår att det inte är så. I den mån det finns en klasskamp, och jag tror att det faktiskt gör det, finns den i objektiv mening i det verkliga samhället, inte beroende på vad vi säger och inte säger i sådana här diskussioner. Att söka samförstånd är alldeles utmärkt, visst! är faktiskt ett exempel på det. Men demokrati är också att uttrycka och vara en röst för olika intressen, ibland motsatta intressen. Om vi försöker tänka bort det gör vi demokratin en otjänst. 53 SKÅNBERG (kd) replik: Jag tycker att det är konstruktivt att höra utveckla den marxistiska synen på klasserna, könen och deras inbördes kamp och därmed ge möjlighet för mig att bli tydlig och säga att detta kan inte en kristdemokrat ställa upp på. Naturligtvis finns det orättvisor, både mellan privilegierade grupper som vi kan kalla för klasser och mellan könen. Vi har till exempel löneskillnader mellan män och kvinnor som är orättfärdiga. Kvinnor går också in på arbetsmarknaden med en strukturell nackdel som var och en ser och som vi kristdemokrater naturligtvis vill motarbeta. Men det gör inte mig till feminist. Det gör inte att jag vill ställa upp i en könskamp, kön mot kön. Tvärtom vill jag arm i arm, eller gärna hand i hand, med kvinnor, till exempel mina egna döttrar eller min fru, motarbeta och undanröja de orättvisor som finns och historiskt har funnits. Det är alltså mer fråga om vilka glasögon man tar på sig och vilket förhållningssätt man har gentemot de orättvisor man ser och som är historiskt givna. Antingen löser vi detta tillsammans, i samförstånd och med hänsynstagande som gör att man inte ställer grupper mot varandra, eller så väljer man att exploatera en motsättning och polarisera. Jag skulle vilja säga att parti nu och historiskt har haft sin livsluft just i att polarisera och i att skapa och underblåsa konflikter. 54 () replik: Jag håller också för sannolikt att Skånberg inte är feminist dock inte av det skäl som han tror. Det finns ju en vulgärbild av feminism som något slags manshat. Om man ser lite grann bortanför den vulgärbilden ser man att feminism inte handlar om detta. Det handlar ungefär om det som Skånberg själv pratar om, alltså insikten att det finns strukturella det är viktigt skillnader och orättvisor mellan kvinnor som grupp och män som grupp. Dessutom får man väl ställa det kravet på en feminist att han eller hon också vill göra någonting åt detta. Vi kan väl fortsätta diskussionen någon annan gång om Skånbergs ideologiska hemhörighet när det gäller könsaspekterna. Men återigen finns det en skillnad här. Skånberg argumenterar att jag och mitt parti alltid har exploaterat den här typen av orättvisor, polariserat och så vidare. Det är naturligt att se det så utifrån en borgerligt idealistisk-filosofisk utgångspunkt. Från en materialistisk utgångspunkt blir förhållandet det omvända just därför att det finns faktiska motsättningar i samhället, både könsmässigt och klassmässigt och även etniskt i vissa sammanhang. Just därför att dessa motsättningar finns tar de sig politiska uttryck och utkämpas delvis i politiska former. Det är också en stor vinst att vi kan utkämpa dessa konflikter i politiska, demokratiska och fredliga former. Däri ligger en av demokratins stora förtjänster som gör det extra viktigt för Vänstern och arbetarrörelsen att försvara demokratin också i dess formella politiska liberala, om man så vill former. 55 (): Att fördjupa och värna den svenska folkstyrelsen är väl något som vi alla i den här kammaren och i många andra kammare är mycket engagerade för och intresserade av. Det handlar om den deltagande demokratin, som lade fast var målet för vårt arbete. Det handlar inte om den forna tidens torg i antikens där de fria männen var de enda som deltog, utan det handlar om medborgarna, alla medborgare, och om samtal en samtalande och deltagande demokrati, inte en tigande demokrati. Den breda enighet som vi hade 2002 kring detta var naturligtvis välkommen. Men det är viktigt att våga fundera längre än så, fundera kring hur strukturerna ser ut och hur vi kan förtydliga och göra förutsättningarna för den deltagande, samtalande demokratin bättre. KU uttalade då att regeringen borde fördjupa analysen. Så har regeringen också gjort, därav skrivelsen som ligger på vårt bord. Det handlar om ökat valdeltagande. Där visar analyserna och forskningen att de konstitutionella ramarna har betydelse för nivån på valdeltagandet. Vi har en bild av vad som har hänt i de senaste valen. Vi såg vad som hände i folkomröstningen och i det avslutade Europaparlamentsvalet. Vi såg ett engagemang hos många väljare i Europaparlamentsvalet för att utnyttja personvalets möjligheter, att kryssa, att vara med och verkligen styra och på så sätt delta och avgöra vilka kandidater som skulle finnas med. Men vi såg också att förskräckande många valde att inte delta i valet. Då kan man återigen fundera över vad som ligger bakom detta. Regeringen har i sin skrivelse i många stycken pekat på informationsinsatser och andra åtgärder som hanteras från ovan till medborgarna. Men har vi bjudit in medborgarna i ett verkligt samtal om vad som är meningen med till exempel den europeiska unionen? Vår bedömning är att den valrörelse som har avslutats kanske var första gången det samtalet verkligen började föras på gator och torg. Det fanns ett stort intresse. Även om många här vittnar om att det var svalt och att det var svårt fanns det också ett stort intresse, en stor nyfikenhet och en stor öppenhet för att få delta i ett sådant samtal. Det är ett samtal som inte minst vi i den här kammaren inte säkerställt medborgarnas möjligheter att delta i därför att vi har stängt dörren. EU har varit utrikespolitik. EU har varit regeringarnas fögderi. EU har varit bilder på kommissionärer, bilder på regeringschefer som samlas för att bestämma. I ett sådant mönster, i en sådan konstitutionell ram är naturligtvis deltagandet inte det mest tydliga. Det är snarare tillbaka till antikens gamla torg som den konstitutionella ramen speglat. Jag tror att det är viktigt att vi vågar analysera och fundera kring de frågorna. Det är angeläget för legitimitetens skull att det finns ett valdeltagande, ett förtroende och ett samtal som grund för det förtroendet, en respekt mellan väljare och valda. Det handlar då inte om att få ett ja eller ett nej i olika sammanhang. Det är inte där det avgörande sker utan i det respektfulla samtalet. Det handlar naturligtvis också om att vi förtroendevalda finns på olika ställen. Vi var överens om fler förtroendevalda, att det var viktigt och angeläget, därför att det då finns fler deltagare i de politiska beslutsfora som vi har i vårt land. Av den skrivelse som ligger på regeringens bord nu kan man bara få ut att om utvecklingen fortsätter så här torde vi när vi når målsnöret 2010 ha minskat antalet förtroendevalda med 10 000 i stället för att öka med den siffran. Utvecklingen pekar i fel riktning. Då måste man också fundera: Finns det ett reellt utrymme att påverka för de förtroendevalda, eller upplever alltfler att de faktiskt är någon form av statliga tjänstemän och då hellre väljer att ta anställning som sådana än att ha ett förtroendeuppdrag med åtföljande ansvar för någonting som man inte kan påverka? Utvecklas en möjlighet att tycka för många, men makt för allt färre till följd av den pågående utvecklingen inom de fält som vi gemensamt sagt ska skötas? Det är frågor som är angelägna att analysera. I reservation 3 under punkt 4 pekar vi tillsammans med på behovet av en fördjupad analys av politiska utanförskap. Håller samhällskontraktet på att lösas upp? Vad behöver vi i sådant fall göra för att stärka det? Vi behöver också en ökad och starkare forskning kring valdeltagandet. Det pekar vi på i reservation 8. Det finns som sagt var en viktig del som vi måste våga se. Det är det civila samhällets behov av ökad kraft. Vi har sugit ur livsluften, kraften och engagemanget ur det civila samhället, mellan medborgare som lika värda tar ansvar för det gemensamma, som lika värda får möjligheten att växa, som ser att den egna nyttan måste kombineras med den gemensamma nyttan i det lokala samhället. Vi vill underlätta för det civila samhället och pekar på frågor kring detta i reservation 25. Det civila samhället ska då kompletteras med det gemensamma, med marknaden. I det gemensamt styrda rummet, det offentliga rummet, behöver vi tydliga strukturer. Vi har talat om ett smalare men vassare EU, och frågan är om vi inte behöver ha ett smalare men vassare också i det folkstyrda rummet, på flera nivåer. Här behövs en maktdelning, inte bara en flernivådemokrati till ordet utan en tydlig maktdelning till innehållet mellan flera nivåer för att skapa just tydlighet för medborgarna att delta, påverka och utkräva ansvar en flernivådemokrati, inte en flernivåstyrning. I det här sammanhanget ser vi möjligheterna att komma vidare i den översyn av regeringsformen som är nödvändig och som är på gång. Här finns frågor att ta upp som vi pekar på i särskilda yttranden om personval, skilda valdagar etcetera, som vi inte följt upp här. Avslutningsvis, fru talman, vill jag också uttala vikten av att verkligen hävda respekten för varandra och de gemensamma reglerna, att vara tydliga och inte acceptera odemokratiska metoder, men hävda de mänskliga rättigheterna, något som vi framhåller i reservationerna 15 och 16. Men för sparande av tid kommer jag inte att yrka bifall i några delar. 56 () replik: Först helt kort något om de möjliga orsakerna till det låga valdeltagandet. Det är flera som har varit inne på den saken och fört fram teorin att det skulle bero på okunnighet. Jag tror faktiskt inte att det är på det sättet. Jag skulle misstänka att en undersökning kommer att visa att de som gick och röstade och de som inte gjorde det är ungefär lika kunniga eller lika okunniga om EU. Det kan vara så illa att just därför att folk vet vad EU-systemet innebär har de stannat hemma. Jag tycker att de har dragit fel slutsats, men så kan det faktiskt vara. Till frågan om deltagande, samtal och sådana saker. kommer vi kanske att få ta ställning till och börja diskutera en ny med fortsatt maktöverföring till EU:s institutioner, mer av överstatlighet etcetera. Vi, alltså ledamöterna i , förväntas lämna vidare en del av den makt som vi har fått till låns av våra väljare 2002. En del av den makten förväntas vi nu lämna vidare till EU:s institutioner. Vore det då inte rimligt att vi först frågade dem av vilka vi har fått denna makt om vi får tillåtelse att lämna den vidare på detta sätt? Är det inte rimligt, trots allt, att ha en folkomröstning om den kommande EU-konstitutionen? Eller tänker vidhålla sitt nej och gå ut till folket och säga: Det blir ingen folkomröstning för vi är rädda att ni kommer att rösta fel, att ni kommer att rösta nej. 57 () replik: Tack, , för frågorna. Jag hoppas att du inte har kunnat höra från min mun att medborgarna har varit okunniga i valet. Det är inte den tolkning som jag har gjort, och det är inte den tolkning som jag har förfäktat tidigare. Det vore mig främmande. Däremot säger jag att en bild som jag ser är att vi inte har bjudit in till samtal. EU-frågorna har varit förbehållna regeringar och statschefer. De har handlat om utrikespolitik. Och det är samma brister som vi ser när vi utvärderar arbete. Många i den här kammaren, som jag absolut inte skulle kalla för okunniga heller, anser att man inte får möjlighet att delta på det sätt som man skulle önska. Det är naturligtvis viktigt att kunna föra ett samtal under hela resan och att skapa strukturer som gör detta möjligt. När det så gäller frågan om folkomröstning vill jag säga att jag absolut inte är rädd för folkomröstningar. Vi brukar snarare hävda behovet av folkomröstningar. Men det är viktigt att vårda och värna folkomröstningarna som institution och använda rådfrågandet, för det är ju ett rådfrågande som det skulle handla om, på ett sätt som gör att vi i den här kammaren också kan ta fullt ansvar för de råd som väljarna ger. Jag hörde tidigare prata om en bra eller dålig konstitution. Det är möjligt att vill fråga medborgarna i en folkomröstning om det är en bra eller dålig konstitution. Det är knappast en bra grund för samtal. Vi säger ja till ökad överstatlighet på de områden vi anser att EU behövs för att klara de uppgifter som vi inte kan sköta själva, till exempel den gränsöverskridande brottsligheten. Vi talade om den i den senaste valrörelsen. Där behövs det ökad överstatlighet. Då måste kammaren ge EU muskler. Om detta handlade hela vår valrörelse: smalare men vassare. 58 () replik: Det är mycket möjligt att det är en delförklaring till det låga valdeltagandet att människor inte känner sig delaktiga i EU-systemet. Det är mycket troligt att det är så. Jag tror dock inte att det problemet löses genom mer av samtal eller bättre arbete hos partierna. Det problemet ligger institutionellt i EU sådant det nu är uppbyggt. Så illa tror jag att det är. Jag går över till frågan om folkomröstning. Jag blir inte riktigt klar över varför inte vill ha en folkomröstning om ett nytt fördrag. säger att vi måste vårda folkomröstninginstitutet, och vi som riksdagsledamöter måste kunna ta fullt ansvar för det råd som väljarna ger oss. Jag är helt ense om det. Det är ett argument som kan användas mot folkomröstningar i en mängd olika frågor där helhetsperspektivet riskerar att gå förlorat. Jag tillhör inte dem som tror att demokratin blir automatiskt bättre med fler folkomröstningar. Men i den här frågan? Det är en enkel fråga i den meningen att den är digital, ett eller noll, ja eller nej: Är framförhandlat fördrag bättre eller inte? Ja eller nej. Vi kommer att få rösta ja eller nej. Den frågan kan naturligtvis också ställas till svenska folket. Varför då inte göra det? 59 () replik: Det finns många enkla frågor. Har slutat slå sin fru? Det är också en enkel fråga som kan besvaras med ja eller nej. Det är en klassiker man brukar nämna för hur komplext det kan vara. Jag har viljan att folkomrösta, men jag har inte hört någon argumentation som tydligt har visat att det går att ställa en enkel fråga och få ett enkelt svar som går att hantera. Från vår sida kan vi aldrig utesluta att vi när vi ser det slutliga fördraget kan se att det finns saker i detta som skulle kunna motivera att vi känner oss i behov av medborgarnas råd. Men vi har hitintills inte sett detta. Vi kan inte heller så långt vi har kunnat överblicka det nu se att den frågan finns. Vi vill ha ett smalare men vassare EU. Vi säger ja till ökad överstatlighet på ett antal områden därför att vi tror att EU behövs för att vi ska klara de gemensamma uppgifterna, det vill säga bygga en hållbar värld lokalt och globalt. EU är ett redskap. Men då måste vi våga använda redskapet. Det har vi drivit i vår valrörelse, det vill säga smalare men vassare EU. vill vi gå vidare, det vill säga smalare men vassare också på andra nivåer i vårt gemensamma rum. 60 (): Jag kommer att ta upp fem saker. Först inleder jag med ett citat som jag hoppas att ni ska njuta av. Genom en decentralisering av makten vill vi stärka människors möjlighet till delaktighet. Vi vill ha ett samhälle där makten utgår från folket och där fler kan bli direkt delaktiga i de beslut som fattas. När människor ges mer inflytande och ansvar över sina liv och samhället föds lusten att engagera sig. Grunden för en deltagande demokrati är människors engagemang och en fungerande rättsstat. För att skapa engagemang och delaktighet krävs att samhället uppmuntrar kritiskt tänkande och ifrågasättande. Människors förmåga att tänka annorlunda och bryta idéer mot varandra i ett fritt och jämlikt samspel är centralt i en deltagande demokrati. Så här skriver vi miljöpartister i vårt antagna grundvärderingskapitel i vårt nya och visionära partiprogram som blir färdigt . Den deltagande demokratin är således den första och den främsta av de grundläggande idéer som bär upp vårt parti. När vi läser regeringens demokratiskrivelse är det lätt för oss att känna oss besvikna och konstatera att avståndet mellan regeringspartiet och den gröna demokratisynen är avsevärt. Medan regeringen avgränsar demokratin till det representativa styrelsesättet ser vi gröna det direkta deltagandet som folkstyrets kännetecken. Medan regeringen bygger vidare på de byråkratiska konstruktionerna som ska överbrygga klyftorna i demokratin tror vi på engagemanget och ansvarstagandet. Med sorg måste vi konstatera att vårt medborgarinitiativ avstyrks. Den andra saken är en något undanskymd fråga i betänkande, men den förtjänar att lyftas fram i ljuset. Det är det som diskuteras i reservation 23 om IT och demokrati. Informationstekniken, Internet och det samspel som människans nya hjälpmedel skapar ger stora möjligheter att utveckla, eller kanske uppgradera, demokratin. I , där har kommunalrådsposten, har man provat digitala rådslag i frågor om till exempel den kommunala skattesatsen och den lokala översiktsplanen. Det här är en viktig nyckel, och att hämta in medborgarnas åsikter går lätt med hjälp av IT. Den globala , som utgör ett alltmer kraftfullt och allvarligt alternativ till globaliseringens avigsidor, möjliggörs ofta i sitt arbete genom att verka digitalt med hjälp av informationsteknik. behöver en samlad utredning som ser över hur reglerna kan ändras och program skapas för att uppmuntra ett ökat IT-användande i demokratins tjänst. Det är innebörden av reservation 23, som jag yrkar bifall till. Min tredje punkt handlar om frågan om rösträtten, som tas upp i betänkandet.