prot · GR09129 · 2004-06-16 00:00:00 — Jag skulle kunna hålla ett anförande som höll på om jag tog upp frågor om hur situationen är för det enskilda vägnätet i vårt land och underhållet och hur det även fortsättningsvis kommer att erodera. Jag skulle kunna tala om situationen på järnvägen. Vi kan ena dagen se hur man river upp sidospår och konstaterar att man måste bygga nya spår i stället för dem som man har rivit upp. Detta på grund av att det inte finns någon framförhållning. Jag skulle kunna tala om behovet av att pröva PPP-projekt i för att dra lärdom av de erfarenheter detta kan ge och för att vi ska få fram viktiga infrastrukturprojekt . Jag skulle kunna tala om varför det är så viktigt att vi får gehör för vår reservation 13 om Europaklassning av . Det är värt en lång diskussion, men tid finns inte. Tiden finns inte, men en sak är klar: Moderata samlingspartiet arbetar och kommer även fortsättningsvis att arbeta aktivt med och följa dessa frågor. Jag sade tidigare i mitt anförande att vi har mycket att lära av historien, och ytterligare en sak som vi lärt oss är att vänsterpolitiken inte gagnar en utveckling av landets infrastruktur. Därmed kan vi göra någonting åt detta historien är nyttig ibland; det står klart. Vi kan dra lärdom av detta inför valet , då inte bara vi här i kammaren utan hela svenska folket kommer att få en möjlighet att få en regering som sätter värde på en fungerande infrastruktur för vårt land. Jag vill avslutningsvis deklarera att vi moderater givetvis står bakom alla våra reservationer, men jag yrkar bifall i vanlig ordning endast till vår första reservation i betänkandet, reservation nr 1. 91 (): Vi startar med yrkanden så att vi inte glömmer det. Naturligtvis är det likadant här: Vi står bakom alla egna reservationer och dem vi har tillsammans med andra partier, men jag yrkar bifall bara till reservation nr 13 som handlar om Europavägsklassningen och ber att få återkomma till den i mitt anförande. Jag tror att jag redan förra gången vi hade denna diskussion använde mig av ett uttryck som jag en gång fick på en kongress av en trafikledare i . Han sade att välfärd är att färdas väl. Jag tror att det är viktigt att säga det till oss som sysslar med trafikpolitik och med infrastrukturen i landet, kanske inte först och främst till regeringen och ministern: När vi talar om infrastrukturen handlar det om att färdas väl, också på välfärdens sida här. Så började han alltså sitt inlägg. Men vad menade han när han tog upp detta? Jo, det var en information till oss politiker om vägarnas betydelse för transportnäringen i . kan man kanske säga samma sak om både järnvägsnät och fungerande flyg- och båttrafik, men det handlar inte om det . Och även om det inte heller är med sticker jag också in, fru talman, för att få en helhet i vad vi ska tala om, att IT-utbyggnaden ingår i infrastrukturens helhet för hela landet. För oss som vill vara med och bygga infrastruktur inte bara i storstäderna utan så att hela ska kunna växa, leva och bebos är också IT-utbyggnaden som ligger i vägdiket en viktig sak, inte minst för företagsklimatet och livsbetingelserna i hela . En väl fungerande infrastruktur vad gäller väg och järnväg är dagens debattämne. Detta är förutsättningen för liberalernas devis Hela ska brukas. Det är ett grundfundament i vårt partiprogram som heter Bo där du vill. Det tog tyvärr , ja, alltför , för den sittande regeringsmajoriteten socialdemokrater, miljöpartister och vänsterpartister att komma till skott, komma överens och presentera en infrastrukturproposition. Jag drar mig till minnes som jag suttit här i . Även om jag inte satt i utskottet förra perioden fick jag vara med vid diskussioner liknande den . Det är sex förlorade år, enligt min åsikt. När den sedan äntligen kom /04 var den enligt syn för feg för utveckling, speciellt i inledningsskedet, och innehöll satsningar av politisk karaktär i 15-miljardersklassen jag menar naturligtvis Norrbotniabanan. Den räddar regeringsmakten men motverkar företagsklimatet och möjligheten till snabba infraåtgärder i de hetaste tillväxtområdena för att rädda investeringar till exempel i träindustrin, denna viktiga industri som med sina kringverksamheter till stor del handlar om transporter och som tillför landet 120 miljarder . Här handlar det i första hand om tre transportslag: lastbil, tåg och båt. Vi tar vägnätet igen. vägnät är i bedrövligt skick i många betydande vägområden. Jag tar ett litet exempel. Från via till , och är tjälen vårens och vinterns spöke, innebärande avställda lastbilar och avstängda vägar . Dessa vägar går där landets bästa virke borde transporteras till industrin en fara och en skandal i ett land så beroende av sin träindustri. måste tjälsäkringen intensifieras snabbt! Träindustrins problem ligger faktiskt mycket nära även storstaden. Jag gjorde själv ett besök i . Att köra bil från till är förenat med livsfara på de vägar där man möter dessa timmerbilar på väg till den stora industrin i , och det är inte utanför vi nu talar om. Och så kommer vi då åter in på just problematiken med även storstäderna. Kanske även vi som bor i svensk gles- och landsbygd måste vara ärliga och påstå att här finns de största problemen. Även om vi har fått lyssna till en många timmar lång debatt om hur man kan lösa ett problem på ett sätt som ju inte var tilltalande måste vi väl ändå konstatera att kringlederna kring storstäderna inte har byggts ut som de borde återigen alltså en viktig investering som är försenad. Jag återkommer också till Europavägarna i som går mot de nordiska huvudstäderna den nordiska triangeln, som sade, där både vägar och järnvägar ingår. Här har vi E 6 och E 18 där många avsnitt är i ett bedrövligt skick för att stå under beteckningen . Europavägar som korsar landet, som E 20 och E 22 mot , har behov av stora ut- och ombyggnader . kommer jag till den väg jag avsåg i samband med bifallsyrkandet till reservation 13. Jag kommer ihåg att statsrådet eller vi kanske ska kalla henne kommunikationsminister eller infrastrukturminister och jag hade en debatt där vi diskuterade . Jag hoppas att vi åter kan ta den debatten . Vi hittade då gemensamt på ett nytt namn på vägen, och jag vill fortsätta att hävda att den är . Jag tycker att det är en skamfläck för regeringen att denna i , från till , inte är som den är i hela övriga , samt att den ser ut som den gör från till . En och annan kilometer är kanske godtagbar, men det är inte mycket. Vi måste ta en diskussion i det här huset, i , om att 45:an måste bli , att 45:an måste tas på allvar, att 45:an måste rustas upp 45:an som sträcker sig över hela landet och som korsar alla andra Europavägar. Så till järnvägen. Järnvägstrafikens betydelse för varutransporter och punktliga persontransporter kräver också snabbare åtgärder än vad regeringen nu presenterar. anser att getingmidjan och cityspåret i samt stora satsningar i och övriga , både när det gäller vägar och järnvägar, måste starta omgående. Vi tänker på Västlänken i . Jo, här kommer skillnaden. Vi som vågar tro på alternativa finansieringar. I stället för att bara se svårigheter med alternativa finansieringar skulle vi snabbt kunna underlätta undermålig infrastruktur genom att våga se möjligheterna i de alternativa finansieringarna. Infrastrukturpropositionen för 20042015 visar också på ett fortsatt regerande av en majoritet som i onödan kommer att försena tillväxt och därmed undergräva landets ekonomi, skapa ett dåligt företagsklimat och en fortsatt för stor arbetslöshet. står bakom många av de planerade infrastruktursatsningarna, dock ej, än en gång, Norrbotniabanan. Vi vill att dessa pengar ska användas till att bygga ut vägar och järnvägar via alternativa finansieringar. Lyssna på vad jag säger! De pengarna kan användas till att betala alternativa finansieringar för både vägar och järnvägar runtom i landet och därmed skapa bättre trafikmiljöer i både storstadsområden och övriga . Med en annan majoritet i vore detta möjligt. Det anser vi i . Vi vill alltid höja välfärden i för folket genom att vi har liberal tro på den enskilda individens företagsamhet. Då måste samhällsbygget av infrastrukturen, speciellt vad gäller väg och järnväg, vara i gott skick. Det är den huvuduppgift vi har när vi sitter i våra bänkar och på våra stolar i riksdag eller regering. Vi ska se till att det runtom i finns en väl fungerande infrastruktur. Välfärd är att färdas väl var inledningen på mitt anförande. Så vill vi också från sida sluta vår kritiska syn för infrastrukturen i om ledningen utgörs av en regering i socialdemokratisk regim stödd av och . 92 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 10. behöver av flera skäl en god infrastruktur. Vi bor i ett avlångt land som är glest befolkat, och vi är beroende av att våra företag kan exportera till södra på ett effektivt sätt. Därför är det viktigt att staten satsar på vägar och järnvägar men även underlättar för sjöfarten och flyget. ställer sig därför bakom en ökning av den totala ramen för investeringar i vägar och järnvägar 20042015. Vi tycker ändå att en oproportionerligt stor del av ramen kommer att användas till stora järnvägsprojekt med tveksamma lönsamhetskalkyler, som åtgärderna i väginfrastrukturen är otillräckliga. Vi anser att Norrbotniabanan, som inte ville ha med i denna plan, inte bör ingå i planeringen . Vi är bekymrade för de stora kostnadsökningar som andra järnvägsprojekt driver fram: , . Vi är för de här båda projekten, men ekonomistyrningen måste regeringen ta ett ansvar för. Ett annat projekt som har blivit dyrare och dyrare innan det ens har börjat byggas är i . Vi har länge krävt alternativ till detta projekt, men regeringen, Vänstern och har inte lyssnat på oss. Vi vill alltså behålla anslagen till järnvägsinvesteringar i enlighet med tidigare riksdagsbeslut, och vi vill att ökningen av den totala ramen i stället fördelas på åtgärder i väginfrastrukturen. Väginvesteringarna bör alltså öka med till totalt 47 miljarder, och ramen för drift och underhåll av vägnätet ska höjas med 1,3 miljarder till 88,3 miljarder. Väginvesteringarna är den del av transportpolitiken som lidit mest av de senaste årens rödgröna regeringssamarbete. Ambitionsnivån behöver därför höjas på både kort och lång sikt. Trafiksäkerhetsarbetet förutsätter på vissa sträckor en utbyggnad till motorvägsstandard. Regeringen uppvisar en alltför stor tilltro till andra, mindre åtgärder i trafikmiljön. Likaså måste trafikproblemen i storstäderna till stor del byggas bort genom nyinvesteringar på vägsidan. Låt mig göra en personlig reflexion när det gäller . De som bor i är mycket väl medvetna om vad ordet kö innebär. Men människor som inte är så ofta i tänker inte på det utan tycker att stockholmarna är bortskämda med den goda kollektivtrafiken och bra vägar. Jag skulle åka från innerstan söderut . Jag försökte ge mig i väg för att slippa den värsta rusningstrafiken. Men det var . Det tog innan jag passerat . Det är alltså . Det var först efter som det var helt fritt från köer. Det här är någonting som pågår . I både och råder stor osäkerhet om framtiden för särskilt två projekt som skulle underlätta för den förbipasserande trafiken och minska den miljövidriga köbildningen. Det är alltså Förbifart , och i handlar det om en ny Älv-förbindelse. Det behövs ökade resurser till och länens planering för att de här investeringarna ska bli verklighet inom en överskådlig framtid. Med hänsyn till samhällsekonomin, miljön och trafiksäkerheten anser att utbyggnaden av den nordiska transporttriangeln, alltså transportstråken mellan huvudstadsregionerna, ska ges en högre prioritet. På vägsidan ska en utbyggd transporttriangel innebära motorvägsstandard. Det ska vara målet. Såsom ett prioriterat infrastrukturprojekt bör också denna transporttriangel utvidgas till en nordisk rektangel som tar hänsyn till den snabbt ökande efterfrågan på transporter mot de nya EU-medlemmarna runt . blev , , och , med totalt 46 miljoner medborgare, medlemmar i unionen. En del i den ambitionshöjning som föreslår för vägutbyggnaden bör därför vara att infrastrukturen i sydöstra , i synnerhet E 22, förbättras med sikte på att skapa bättre transportförutsättningar gentemot övriga . Detta saknar vi i planeringen. inland får inte heller glömmas bort. är en viktig led för att människor ska kunna bo kvar, pendla till jobbet, driva företag och för att turister ska kunna hitta ut. äntligen påbörjas bygget från mot . Men återstår att förbättra. Ett starkt krav från inlandskommunerna är att få en på kartan. Det är inte detsamma som motorväg men en ambition att höja standarden gradvis. Vi kräver att regeringen ansöker om namnbyte till för . Vi stöder alltså reservation 13 i det avseendet. Jag ska säga några ord om planeringsprocessen. har varit inne på det här och har visat på en uppföljning av gamla planer. Det går lätt att planera, men att genomföra är värre. Det går lätt att satsa på papperet, men det är svårare att betala. Innevarande vägplan släpar efter. Objekt flyttas längre bort i tiden. har kritiserat de regionala planerna. Där tycker vi att regeringen har ett ansvar för att man inte tydligt har konkretiserat målet om en positiv regional utveckling så att det går att stämma av och göra hållbara och trovärdiga planer i regionerna. Därför vill vi att regeringen ska komma tillbaka till med förslag till åtgärder om detta. Det beskriver vi i reservation 6. Det finns mycket att förbättra i planeringsprocessen. Den måste bli mer trovärdig för medborgarna. Det går lätt att kritisera, fru talman, men hur skulle vi kristdemokrater göra om vi fick bestämma? Vi skulle använda privat kapital och dra nytta av näringslivets kunskaper betydligt bättre. känns det som att begreppet PPP är lite uttjatat i talarstolen. Vi är fyra partier som ständigt påminner majoriteten om den möjlighet som finns, men vi får inget gehör. PPP betyder partnerskap mellan det offentliga och det privata, det vill säga oftast näringslivet. Det innebär ett delat ansvar för de risker som finns i stora infrastrukturprojekt. Det innebär bättre hushållning med pengarna, och det innebär att projekten byggs snabbare. Det här finns i andra länder, till exempel i . I är Socialdemokraterna positiva till det här, men i undrar jag. Det var inte länge sedan jag läste en artikel av som finns i vårt utskott för Socialdemokraterna där han propagerade för PPP-lösningar. Likaväl står det inget om dem i regeringens förslag. Det är mycket märkligt, och jag hoppas att vi kan få en förklaring . Argumentet mot PPP är oftast att de binder upp oss med beslut. Pengarna blir låsta. Ja, det blir de, men vi får ut någonting meddetsamma för pengarna. Resultatet kommer ganska snabbt. binder regeringen upp med stora lån för vissa byggprojekt. Men resultaten dröjer, och oftast blir de dyrare. Vi står bakom reservation 12 tillsammans med , . Jag vill slutligen säga några ord om sjöfarten. Även sjöfarten bör få del av infrastrukturpengarna. Det behövs knutpunkter för att transportslagen ska samverka bättre. Det behövs förbättringar i farleder, och så vidare. Vi vill avsätta för detta ändamål för att komma i gång med ett nytt sätt att tänka även för sjöfarten. 93 (): Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Det behövs olika medel för att uppnå de transportpolitiska målen. Jag vill passa på att upprepa dem därför att jag tycker att det är viktigt att fokusera på det som behövs för att nå målen. Det handlar om ett tillgängligt transportsystem, en hög transportkvalitet, en säker trafik, målvisionen, en god miljö, en positiv regional utveckling och om jämställdhet. Det är de mål som de olika åtgärder vi beslutar om sammantaget ska syfta till att nå. Målen kan nås bland annat genom infrastrukturinvesteringar. Det är det som är huvudämnet för den här debatten. Men för att nå målen räcker det inte med investeringar. Vi måste också ha ett effektivt och rättvist prissystem för att få den fördelning mellan transportslagen som bäst gynnar uppfyllande av målen. Vi behöver också ha lagar och normer som ser till att vi når de mål vi vill ha. Ett fel som ofta begås i trafikpolitiken är att man fokuserar helt på investeringar och inte ser andra möjligheter. Så var det tidigare när det gäller nollvisionen. Debatten i tidningarna handlade framför allt om att bygga fler säkra vägar, och då skulle antalet döda i trafiken minska. har vi lyckligtvis tagit till oss av de erfarenheter, den kunskap och forskning som finns, och vi har tillsammans med regeringen och lagt fram en proposition med ett mycket allsidigare grepp på hur vi ska nå nollvisionen. Vi fokuserar på beteendet att följa de normer och regler som finns, ändra vissa regler och se till att övervakningen blir mer effektiv. Detta kombinerat med vajerräcken och andra åtgärder i infrastrukturen ger förutsättningar att nå målen. Jag vänder mig till . Vi är överens om vissa saker och inte överens om annat. Jag tänkte börja med en sak som vi är överens om om du har möjlighet att lyssna på vad jag har att säga till dig. Du tog upp att man kan få ångra att spår rivs upp. Det vet jag har skett i din hemkommun, och det är tyvärr aktuellt i andra delar av landet. Vi hade i går en debatt om . Det finns förslag på att, för att förbilliga byggandet av i , eventuellt riva upp . Om det blir genomfört skulle man få ångra det minst lika mycket som de spår som har rivits upp i . Vi kommer att göra allt för att förhindra det, och vi har goda förhoppningar om att regeringen inte begår de misstagen. Men undrar varför det är så dålig uppfyllnad av de tidigare planerna. Jag kan inte göra anspråk på att ge hela svaret på den frågan, men en anledning kan vara att man har drivit upp förväntningarna på att utbyggnaden av infrastrukturen, särskilt på vägsidan, ska lösa många problem. Det finns förstås en uppvaktning från anläggningsindustrin. Det är legitimt och inte förvånande att de, särskilt via sin tidigare intresseorganisation , såg till att de hade planer framme så att kommun- och regionpolitiker, företrädesvis män, kunde använda dessa planer för att på något sätt få fram lösningar på problemen när det gäller sysselsättning, tillväxt och allehanda ting. Det har drivit fram förväntningarna, och det har drivit upp en vilja att tillgodose önskemålen som har varit större än det statsfinansiella utrymmet. När man har haft ansvaret att väga olika kostnader mot varandra och har sett att folk förväntar sig också rimliga bidrag till kommuner och landsting så att det går att få en värdig sjukvård för alla, att det inte är för hög barntäthet i dagisgrupper, att det finns tillräckligt många lärare i skolan, då har man insett att man också måste se till att infrastrukturinvesteringarna tar hänsyn till övriga politiska mål. är det rimligt att ha en mer realistisk syn på hur man ska nå de olika målen. Jag hävdar att vi har resonerat oss fram till det i det avseendet. Det är intressant med det anslag som de borgerliga partierna har i sina motioner, nämligen att de inte har mer pengar eller inte är beredda till några skatteökningar för att genomföra de vägutbyggnader som de har förespråkat i sammanhanget. Jag ska inte gå igenom hur vi uppfyller målen, särskilt på miljösidan. kommer att beröra dem . Men om vi tittar på målet om en positiv regional utveckling är vi särskilt nöjda med att den ram som har fått nu ger goda förutsättningar att bygga Mälartunneln, som är oavvisligt den mest angelägna investeringen av alla som finns i förslaget. Vi är också mycket nöjda med att NorgeVänern-länken kan komma till stånd och att satsningarna på MölnlyckeRävlanda börjar, om än inte blir färdiga, den här planeringsperioden. Vi är också nöjda med att godssatsningarna kring och blir av. Det är bra att man har sett till att inte lämna östra därhän utan att Stångådalsbanan/Tjustbanan och EmmabodaKarlskrona får den upprustning som behövs för att man ska kunna hålla trafiken i gång och modernisera den. Det här är sådant som har stor betydelse för de människor som verkar och bor i de olika delarna av landet. De förväntar sig, med rätta, att vi kan svara upp mot deras behov och använda resurserna på ett klokt sätt. Det är en av förklaringarna till att det har tagit . Man har haft en intensiv remissperiod i trafikverken. Man har varit ute och diskuterat med berörda aktörer. Detta, snarare än delade meningar mellan samarbetspartierna, är förklaringen till att det här har dröjt. De problemen har inte varit stora, har inte varit oöverstigliga och har inte lett till någon tidsfördröjning. Det är förankringsprocessen och ansvaret för att det handlar om väldigt stora pengar som har gjort att det tagit . När det gäller fördelningen mellan vägar och järnvägar i propositionen är jag också mycket nöjd med att man har en väldigt hög ambitionsnivå på järnvägssidan. Det fördelar sig två till ett. Den principen har vi tagit väldigt allvarligt på, därför att det här är en proposition som handlar om framtiden. Den debatt vi hade tidigare handlade väldigt mycket om att man ville bygga vidare på gårdagens infrastruktursystem, men den här propositionen tar sikte på framtidens transportsystem, på det som är långsiktigt hållbart. Man ska vara klar över att de flesta av de järnvägar vi använder här i etablerades . En järnväg varar . Det är också meningen att vi ska lägga grunden för ett långsiktigt hållbart transportsystem. Ett problem i sammanhanget är att avgöra vilka investeringar som är samhällsekonomiskt lönsamma. Där finns det problem med de modeller man nu använder för att ta fram de så kallade nettonuvärdekvoterna. En allvarlig brist med de modellerna är att man förutsätter att prisrelationen mellan vägtrafik och järnvägstrafik i princip kommer att vara . Vi hade en utfrågning i trafikutskottet, och jag fick tillfälle att fråga olika planerare, ekonomer och andra om det var en särskilt sannolik förutsättning att man hade en oförändrad prisrelation. Det är det inte. Det är ingen som tror det. Vi kan bara notera de senaste oljeprishöjningarna. Det finns ingen anledning att tro att det inte kommer att bli mer av den varan när oljan minskar i omfattning. De här modellerna måste man ta med en nypa salt, därför att de tar inte hänsyn till detta. De tar inte heller hänsyn till det som vi alldeles har fått på vårt bord, det vill säga betänkande. Man inför kilometerskatter i många andra europeiska länder, och det kommer vi sannolikt att göra här i landet också. Har man det i beräkningen förändras förutsättningarna ganska radikalt för vilka vägar som är lönsamma och vilka järnvägar som är lönsamma. Jag säger inte att alla förslag till järnvägsinvesteringar på det viset är lönsamma, men relationen ändras ganska drastiskt. Man säger i betänkandet att vi i det avseendet sannolikt kommer att göra detsamma som och , som man planerar i och som är fallet i . Det finns ett slags förslag till lösning som berörde. Om man i sina budgetförslag inte har pengar så att det räcker , vad gör man då om man vill bygga mer vägar än vad man har råd till, i vissa fall kanske också järnvägar? Jo, då säger man PPP. Jag kan inte göra anspråk på att tala för alla, men för del har vi ett antal principiella invändningar mot att låna av framtidens generationer. Det här är ett sätt att tala om att vi vill överföra pengar från andra utgiftsområden till vägar. Då är det rimligare att tala om detta . Politik är en fråga om att prioritera. Vill man bygga vägar i stället för att utveckla skolan och vården? Det kan man tycka, men då är det rimligare att man vågar säga det i stället för att säga att vi nu tar lån, som ska amorteras och med ränta belasta utgiftsområdet, som i sin tur innebär att man tar pengar från andra resurser. PPP är ett sätt att smita ifrån ansvaret. PPP är en lösning för de mindre modiga politikerna, skulle jag vilja hävda. PPP bakbinder kommande beslutsfattande även i ett annat avseende.