prot · GS0947 · 2004-12-09 00:00:00 — Jag föreställer mig att man då kan stänga dörren om sig. Att de människor som finns på institutionsboende har sämre prognos eller är mer vårdberoende och har större vårdbehov gör att andelen som finns där också har större behov av uppsyn. Det måste vara en förändring av själva sättet att ta hand om de gamla som gör att de här siffrorna har uppstått. Det är väl ungefär som att jämföra päron och äpplen. Jag bara undrar. 55 () replik: Svaret på den frågan är nej. Det är så att i ett tjugotal kommuner ökar andelen personer som borde ha rätt till ett eget rum. Andelen personer på äldreboenden som inte kan få den rätten tillgodosedd utan blir tvungna att dela rum ökar. De borde ha ett eget rum. Det är det ena svaret på frågan. Det andra svaret är att det är sant att fler bor kvar hemma. Ofta kan det vara bra. Det kan vara bra att jag i högre grad kan bo kvar hemma. Men problemet, som jag också tog upp i mitt anförande, är att 4 0005 000 äldre som har begärt och fått bedömningen att de behöver en plats på äldreboende inte får det. Personer som är så hjälpbehövande att de skulle behöva bo på ett äldreboende och känna den tryggheten får inte någon plats på äldreboende. Det är ett mycket stort problem. Eftersom passade på att ta replik skulle jag vilja ställa en fråga i anslutning till ett tidigare replikskifte med . Du sade i ditt anförande att du stöder tankar om att man som anhörig mer ska kunna påverka stödet för anhörigvården. Är du beredd att rösta för reservation på detta område? 56 () replik: Jag tänker inte rösta för reservation. Det var ett intressant svar som jag fick. Jag kommer att gräva ytterligare i detta eftersom jag inte tycker att du egentligen svarar på min fråga. Hur man tas om hand i olika boendeformer har ju att göra med hälsotillståndet. Jag upplever att du egentligen inte svarade på min fråga. 57 () replik: Det här är jättefascinerande. Det börjar bli en repris av den debatt som ägde rum och som jag har läst om i efterhand. Då framhöll man från att det är självklart att en gammal människa som bor på ett äldreboende ska kunna stänga dörren om sig. Det var ungefär vad vi sade. säger jag samma sak: En gammal människa som bor på ett äldreboende ska kunna stänga dörren om sig. Beskedet i den förra debatten var att de kanske inte riktigt vill det. De är kanske vårdkrävande och behöver tillsyn. Men låt de äldre själva bestämma! Jag beskriver en verklighet, att den andel som vill bo i ett eget rum men förvägras det ökar i ett tjugotal kommuner. Detta är ibland problemet, och börjar mer och mer bli som en del av den lite sönderfallande maktallians som styr detta land. Man är så rädd för förändring och för att människor själva ska få bestämma. När jag säger det som jag skulle tro att nästan varenda svensk tycker är självklart, nämligen att man på ålderdomen ska kunna bestämma om att få stänga dörren om sig, då går miljöpartisterna inte upp och säger: Vi håller med. I stället säger man: Stämmer det där? Jag kan plocka fram de undersökningar som det gäller. Jag borde ha tagit med dem upp i talarstolen. De visar vad som just nu sker. Jag hoppas att framöver kommer att backa lite grann och säga att det är ett jätteproblem att människor inte kan stänga dörren om sig på äldreboendet och att människor inte själva kan välja att bo i ett eget rum. Vi ska gemensamt försöka ändra på det. Det är klart att jag gärna tar en valdebatt om eget rum i långvården en gång till. Tyvärr är det nu . Detta är en fråga som jag trodde att vi var överens om. 58 (): fick till stånd en särskild debatt om äldrefrågorna, en angelägen debatt med tanke på alla de larm om vanvård som vi snart sagt har matats med . Vårdens vardag, som ofta är av utomordentlig kvalitet, hör vi mindre om, vilket inte hindrar att larmen måste tas på största allvar. I debatten lyfte särskilt fram behovet av en värdighetsgaranti som en grund eller en minimilista som inte får underskridas men mycket gärna överskridas. Där ska finnas krav som att det ska finnas tillräckligt med personal för att hjälpa till med mat och dryck, att ingen ska behöva ligga och vänta innan en blöja byts och att ingen ska behöva dö ensam. Sammanlagt är det fråga om tolv punkter. har också lämnat in 23 interpellationer för att ur en mängd synvinklar debattera äldrefrågorna med ansvariga ministrar. Det är ju inte endast en äldreminister som har ansvaret för de här frågorna, och det handlar långt ifrån bara om vård. Det fordras en väldigt bred debatt, en nationell medvetenhet och en mobilisering för att det nu ska gå väl med äldrevården. har också utlyst ett särskilt äldreår för att belysa frågorna och få till stånd största möjliga uppmärksamhet på de här frågorna, men det räcker naturligtvis inte bara med ett särskilt äldreår. En nationell mobilisering måste ha en uthållighet framöver med tanke på hur befolkningssiffrorna ser ut, gärna som här har efterlyst en parlamentarisk kommitté där vi får till stånd kanske som var fallet med pensionsuppgörelsen en väldigt bred samling omkring vad vi minsann ska ha som ett gemensamt åtagande för att uppfylla rimliga anständighetskrav inom äldreomsorgen. Statsrådet gav inte ett klart ja till en värdighetsgaranti i äldredebatten . Statsrådet talade då om att värdighetsgarantin bör vara självklar och att vi bör ställa högre krav än de som den presenterade värdighetsgarantin innehåller. Ja visst, gärna det och högre krav om man så vill, men varför inte börja med att med hela sin auktoritet som statsråd säga: Jo, vi ska ha den här miniminivån. Den får ingen underskrida, helt enkelt. Där hoppas vi kristdemokrater naturligtvis på ett väldigt klart och rungande ja-besked från vår minister. Det är naturligtvis så att en värdighetsgaranti fungerar bara i den mån personalen bär den, lever med den och har kompetens för sina alltmer kvalificerade uppgifter. Det är ett praktfullt socialdemokratiskt misslyckande att efter ädelreformen har regeringen och dess stödpartier fortfarande inte vidtagit de nödvändiga åtgärderna för att kompetensförsörja äldreomsorgen. I ädelreformen tog kommunerna över många uppgifter från landstingen, med ett högt sjukvårdsinnehåll, men personalen i kommunerna var inte kompetensförberedd för den utmaningen, och det har inte blivit bättre på dessa tio socialdemokratiska regeringsår. Fler och fler är i kommunens vård i stället för på sjukhus, fler är hemma i den egna bostaden trots svåra sjukdomstillstånd och fler dör hemma i stället för på sjukhus. Detta kan vara helt i sin ordning om de här människorna vårdas av personal som har tillräcklig kompetens, men vad gäller kompetens saknar , eller 100 000, av personalstyrkan i de kommunala omsorgerna en träffande utbildning. Detta har kommit fram till. föreslår sammanlagt 4,2 miljarder mer än vänsterkartellen i statsbidrag till kommuner och landsting åren 20052007, men vi kostar också på oss ett välkomnande som vi tycker att Socialdemokraterna och vänsterkartellen ändå visar upp här. Efter av kristdemokratiska krav visar vänsterkartellen en vilja att ge mer pengar till kommunerna 2005. Statsrådet har angett att det ska komma en satsning på kompetensutveckling för personal i äldreomsorg på en dryg miljard. Denna kursändring från regeringen är som sagt välkommen, men måste vi vara väldigt ärliga i den här diskussionen och se att det fortfarande handlar om alldeles för små belopp för att det ska bli verkligen på bredden och på djupet ett kompetenslyft i omsorgerna. Kommuner, landsting och enskilda måste svara upp med en mycket stor egeninsats för att den här miljarden ska räcka till någonting som verkligen ger ett genomslag, gör skillnad. En miljard räcker inte långt. I rapporten nu! som tio ämbetsverk tagit fram på regeringens uppdrag angående hur vi ska klara personalrekrytering och personalutveckling i omsorgerna, begärdes 5 miljarder, vilket kan jämföras med den miljard som blev resultatet. Det är lätt att i en sådan här debatt ge bilden av de äldre som enbart en belastning. Vi har kränkande ordval om köttberg som ett övertydligt exempel på detta. I verkligheten är det ju så att många människor arbetar även efter 65, i somliga fall . med mängder av frivilliginsatser skulle inte fungera utan gänget av aktiva pensionärer och framför allt finns det en stor armé av äldre som gör frivilliginsatser i vård och omsorg, bemannar väntjänster eller passar en jourtelefon, och framför allt en jättearmé av anhörigvårdare. Utan dessa skulle den lönebetalda vården helt enkelt kollapsa. anser att varje kommun måste ha en tydlig och känd meny för anhörigstödet. Hur ska rådgivningen till den som vårdar se ut? Finns det en jourlinje som man kan ringa på när man har ett akut behov av hjälp? Vart ska man ringa? Det ska finnas en väl känd jourlinje. Hur är växelvården upplagd i min kommun? Detta ska göras tydligt och känt för den som sitter med det tunga ansvaret för anhörigvården. Alla blir vinnare på detta. Det är en vinst för kommunen ju mer och ju längre en anhörigvårdare orkar. Det är förstås en vinst för anhörigvårdaren om han eller hon orkar längre och känner att den man älskar kan man fortsätta att vårda och kämpa för och inte ge upp. Och det är förstås en vinst för den sjuke om vården fungerar väl. begär ett nationellt resurscentrum för anhörigstöd som kan tjäna som en kunskapsresurs för kommunernas arbete med anhörigstödet. Det finns inte med i detta betänkande, men det är ändå väldigt viktigt att komma ihåg för att följa detta arbete. Angående anhörigstödet hänvisar jag till reservation 16 som jag yrkar bifall till. Som flera har varit inne på är det mycket beklämmande att regeringen struntar i att verkställa det som har begärt. Det gäller framför allt i en sådan här fråga som definitivt inte är någon cykelställsfråga. När det gäller hur anhörigstödet ska utvecklas och skötas och vilket lagstöd det ska ha, då har vi inte regeringen med oss, utan den är bara likgiltig och nonchalant i fråga om det hela. Jag vore tacksam att få svar på fråga i den fortsatta debatten. 59 (): Det är endast vi här i kammaren debatterade äldrevården, då som en särskild debatt. Äldrepolitiken är ett viktigt område. Det känns därför rätt att fortsätta debatten om äldrevården också i budgetsammanhang. Välfärden i har byggts upp av kvinnor och män som är pensionärer. Den bygger på generella och individuella rättigheter och skyldigheter. Den har finansierats av skattemedel och syftar till att fördela resurserna rättvist. Åldrandet ska inte vara förenat med oro för hur den dagliga försörjningen och vardagen ska av. Den äldre ska inte behöva komma i en beroendeställning till sin partner eller sina barn. Det är därför viktigt att värna den generella äldreomsorgen utifrån behov. Vi kan dock konstatera att denna välfärd naggas i kanten då alltfler får sina behov tillgodosedda av anhöriga och andra närstående. anser att samhället ska ta det yttersta ansvaret för vård och omsorg, men då en anhörig vill och kan ge sin närmaste vård och omsorg ska hon, det är oftast kvinnor, få samhällets stöd och erkännande för sina insatser. Det är bra att regeringen avsätter ytterligare för fortsatt stöd till anhöriga. I övrigt föreslår regeringen inga insatser för att stödja anhöriga som vårdar sina närstående utan skriver att det inte bör genomföras några lagändringar för att stärka anhörigstödet, detta trots att socialutskottet i två av godkända tillkännagivanden har begärt en återrapport. Jag ska inte upprepa dessa tillkännagivanden eftersom de har nämnts tidigare här i talarstolen. De är alltså bekanta. anser att det är glädjande att utskottet nu tillstyrker motionen från Socialdemokraterna, och föreslår ytterligare ett tillkännagivande om att regeringen skyndsamt ska bereda och presentera förslag till insatser för att säkerställa och stärka stödet till anhöriga i enlighet med de tidigare nämnda tillkännagivandena. Jag hoppas också att statsrådet ska kommentera både de tidigare tillkännagivandena och det som kommer att göras . På regeringens hemsida kan vi läsa om kompetensstegen ett led i utvecklingen av kvaliteten i vård och omsorg för äldre. Vi i är nöjda med att lyfter fram personalens roll och betydelse inom äldreomsorgen. Det är viktigt att personalen ges möjlighet till kompetensutveckling och att det finns tillräckligt med vårdpersonal för att kunna uppfylla behoven. finns det tyvärr ofta brister. Det handlar inte enbart om att personalen inte har adekvat utbildning, utan ofta handlar det också om att det finns för lite personal för att kunna upprätthålla kvaliteten inom äldreomsorgen. Personaltätheten är på många ställen för låg. Det finns inte en chans att leva upp till socialtjänstlagens mening att de gamla ska ha rätt till en aktiv och meningsfull tillvaro. Personalen känner frustation och missnöje på grund av att de inte klarar av sitt arbete på ett bra sätt. Lagarna hjälper inte till om inte verksamheten klarar av att leva upp till lagens andemening. Det är bra att regeringen nu tar initiativ till en flerårig nationell satsning inom äldreomsorgen. Andelen utlandsfödda äldre ökar. Den klart största gruppen av utlandsfödda är vi som kommer från . Den gruppen skiljer sig från de andra stora grupperna på så sätt att sverigefinnarna tillhör gruppen nationella minoriteter. riksdag beslutade om en samlad minoritetspolitik till skydd för de nationella minoriteterna i . Redan i förarbetet till beslutet betonades vikten av att äldrevård ska ges också på modersmål. I betänkandet står det att finsktalande äldre i de kommuner där det finns tillräckligt många äldre som använder finska ska ges en lagfäst rätt att få hela eller en del av den äldreomsorg som erbjuds i kommuner av personal som behärskar finska och att innan lagförslag utformas bör en översyn göras av i vilka kommuner det finns tillräckligt många äldre som använder och som är i behov av äldreomsorg samt vilka resurser som finns i dessa kommuner när det gäller personal som behärskar dessa språk. Behovet av finskspråkig personal ökar ständigt. Därför behöver det vidtas åtgärder för att påskynda uppbyggnaden av finskspråkig äldreomsorg i hela landet. Detta är en fråga som inte bara kan hanteras lokalt, utan det krävs en nationell strategi. Jag anser att vi borde ta fram en nationell handlingsplan för äldreomsorg på finska. Åter till regeringens hemsida om kompetensstegen. Där kan man läsa: För äldre med omsorgsbehov behövs en flexibel och verksamhetsanpassad vård och omsorg där medicinsk kompetens kombineras med den sociala och kulturella kompetens som krävs för att bemöta människor utifrån deras unika livssituation och bakgrund. Den meningen väcker förhoppningar hos mig om att äldre med annat modersmål än svenska kan få sina behov tillfredsställda bättre än som sker . Inom äldreomsorgen finns det en stor resurs av språk- och kulturkompetens bland personal som invandrat till eller som tillhör någon av grupperna nationella minoriteter. De är tyvärr en outnyttjad resurs. Det handlar i första hand om en brist på medvetande och organisation. Det är också kvalitetshöjande att särskilt uppmärksamma människor genom att möta dem på deras modersmål. På så sätt kan vi skapa en relation, och en relation krävs för att kunna bedöma behov och vilka insatser som krävs. Jag yrkar bifall till vår reservation 19. 60 () replik: Jag vill tacka för engagemanget för i synnerhet de finskspråkiga grupperna och över huvud taget för olika minoritetsspråk som vi har i . Vi vet att kommuner som satsat på utbildning och fortbildning av invandrare med olika språk fått en mycket lojal och engagerad arbetsstyrka. Jag vill tacka också för att hon tycks dela upprördheten över att socialutskottet och så flagrant negligeras och nonchaleras av regeringen. Som vi sagt i tillkännagivande efter tillkännagivande från /02 och framåt har vi inte fått något besked eller någon uppmärksamhet från regeringen beträffande anhörigfrågorna, vilket vi skulle vilja ha. Även efterlyser vi samma saker, och tystnaden är skrikande. Vad kommer regeringen egentligen att göra? Frågan till blir vad , som en del i den vänsterkartell som inte orkar och inte förmår ta tag i denna fråga, kan göra och kommer att göra för att regeringen ska ta frågan på allvar. Delar syn att vi behöver ett lagstöd som en del i stödet till anhörigvårdarna? 61 () replik: När det gäller anhörigstöd står ett enigt utskott bakom tillkännagivandet. Därför förutsätter jag självklart att alla partier bevakar frågan och kommer att arbeta för att regeringen ska åtgärda den och komma tillbaka till med förslag. Jag ska inte föregripa statsrådet, som just nu inte är i kammaren ser jag, eftersom jag räknar med att hon kommer att kommentera frågan från talarstolen. Beträffande lagstöd som en del av stödet i anhörigvården vill jag säga att förutsätter att anhörigvård bygger på frivillighet. Som jag sade i mitt huvudanförande är det självklart att man, när man ställer upp för en anhörig, måste få möjligheter att kunna ge den vården och då måste också samhället hjälpa till med stöd och resurser. 62 () replik: Det stämmer att ett enigt utskott är upprört över hur regeringen behandlar utskottet och beslut i en så stor och viktig fråga som den om hur anhörigstödet ska utvecklas och hanteras. Jag tänkte att ni i Vänstern, som ju inte är främmande för ibland dramatiska aktioner, skulle kunna göra något och verkligen trycka på regeringen genom att säga att detta är en så oerhört central fråga att ni kommer att sätta hårt mot hårt, att ni har den och den kofoten som ni tänker använda om regeringen inte skärper sig och beaktar och respekterar vad beslutat. Jag hade hoppats få ett konkret besked på den punkten. När det gäller lagstödet är det just för att anhöriga inte ska hamna i olika tvångssituationer som vi behöver lägga ett lagtvång på kommunerna som innebär att de på olika sätt måste stötta den som vårdar en svårt sjuk nära anhörig. Förvisso upplever somliga anhöriga det som att de befinner sig i en tvångssituation. De känner sig utlämnade, vet inte vad de ska ta sig till i sin egen kommun, vet inte varifrån de kan få stöd. Det känns nästan som att en del kommuner räknar med att eftersom de anhöriga är så duktiga och sköter det hela själva slipper kommunen göra det. För att komma ifrån upplevelsen av tvång är det därför viktigt att kommunerna har ett lagtvång som gör att de inser att de måste stödja de anhöriga. Sedan skulle jag gärna vilja ha besked om hur ställer sig till att vi avsätter mer pengar för att vi ska kunna fortsätta det viktiga Anhörig 300-arbete som inletts. Vi vet att för att det ska ha framgång krävs stor uthållighet. Vi anvisar därför , men Vänstern är inte med där. Hur kan det komma sig? 63 () replik: Jag börjar med det sista som tog upp. står ju inte bakom budgetlösningar. De pengar som tar till det ändamålet tas från sådant som står för, nämligen stöd på arbetsmarknaden, sjukersättningar och annat som togs upp i den tidigare delen av debatten . Jag tror att detta också är mycket klart för . Helheten i vårt budgetförslag är bra, och vi är nöjda med den. Kommunerna får mera pengar. Visst gillar dramatiska aktioner, men i den här frågan vill vi satsa seriöst och ordentligt. Det behövs alltså inte några dramatiska aktioner. Jag vill rekommendera att han, när han träffar personer som är oroliga, tar upp med dem vad de kan göra för visst är oron befogad. Därför finns det äldreombud. Det är väldigt bra att diskutera med äldreombuden, som kan tala med både anhöriga och äldre och hjälpa dem i deras oro, och också sätta press på kommunerna. 64 (): Jag börjar med att instämma i tidigare anföranden och stöder de motioner som vi väckt och de reservationer som vi har i betänkandet. På Lövstagården bor det 49 äldre damer och herrar. De har alla var sitt enskilt rum med egna möbler och en liten köksvrå. I ett av rummen bor 83-åriga . Hon sitter i rullstol och är blind på vänster öga. På burspråkets fönsterkarm ståtar några vackra rosa orkidéer och i en skål på bordet framför ligger en hög med små chokladkex som hon vunnit på bingo. Här trivs jag bra. Det finns absolut ingenting att klaga på. Annat var det när jag bodde kvar hemma. Då kom inrusande med matkassarna, slängde dom på bordet och sedan försvann de. Här får jag mer kontakt med personalen, säger hon som hon bjuder laget runt på chokladkex. Detta är från en artikel i . Och visst kan man känna hur chokladen smakar, se blommorna och förstå hur gott tycker att livet är. God livskvalitet är något som borde vara en självklarhet, men hur ser det egentligen ut för äldre ? Som tidigare nämnde visar undersökningar att av svenskarna är oroliga för att bli gamla därför att de inte litar på att de kan få en bra omsorg när de själva inte längre klarar av att putsa fönstren, tvätta håret eller skala potatisen till middag. Kvinnorna, som lever lite längre och som vårdat maken, får själva inte hjälp. Alla människor, gamla som unga, har rätt till ett värdigt liv. Det måste vara självklart även för äldre att de ska känna delaktighet, valfrihet, självförverkligande, oberoende, värdighet och trygghet. För att människor ska känna sig trygga på ålderns höst är det viktigt att all äldrevård och omsorg har god kvalitet och att människor bemöts med respekt och värdighet. Det är nödvändigt att öppna för nytänkande om hur äldrevård och omsorg ska organiseras på bästa sätt för att detta ska bli möjligt. vill skapa förutsättningar för att de äldres vård och omsorg ska kunna drivas med utgångspunkt i enskildas behov och önskningar. Den stora utmaningen för äldrevård och omsorg är att på ett bra sätt klara det snabbt växande antalet äldre varav många har en annan kulturell bakgrund. Svårigheterna att rekrytera, kompetensutveckla och behålla personal äventyrar möjligheterna till en kvalitetssäker äldrevård och omsorg . Men det är inte bara kompetensutveckling som krävs. Det måste också finnas ekonomiskt utrymme för att kunna ge våra äldre en värdig vård. Maxtaxan har gett mer pengar i plånboken för dem som har bra pension men har förvärrat situationen inom äldreomsorgen. Införandet av maxtaxa har medfört att många kommuner tvingas minska kostnaderna för verksamheten samt att man försöker kompensera intäktsbortfallet genom att höja andra avgifter. Införandet av maxtaxan har fått den märkliga omfördelningseffekten att de sämst ställda pensionärerna får betala för de bättre lottades avgiftsreduktion som allas kvalitet försämras. anser att regeringen bör utvärdera konsekvenserna av den nu införda maxtaxereformen. Antalet platser på äldreboenden minskar snabbt, och antalet äldreomsorgstimmar har stagnerat trots att alltfler har behov av både hjälp och omsorg. För att få en bättre äldreomsorg som kan hjälpa fler måste vi också se hur mycket tid och kraft all byråkrati i vården och omsorgen tar. Äldreomsorgen har fått ökade resurser , mer än vad löner och priser har ökat. Men trots det försvann 5 000 äldreboenden bara . Om man slår ut hela verksamheten med alla tjänster som ingår blir det kvar på varje heltid. Det är inte konstigt att personalen går på knäna. Det är inte acceptabelt. Vi ser en mycket snabb nedläggning av äldreboende runtom i . Visst är det så att många äldre vill bo kvar hemma, och självklart ska de kunna välja det. Men det är många som känner sig otrygga därför att de vet att de inte får plats även om de behöver i ett boende som ger trygghet, omsorg och tillsyn dygnet runt. Nedläggningen av äldreboendena, som beror på att kommunerna inte kan ta ut skälig hyra på grund av maxtaxans inlåsningseffekt, minskar valfriheten för gamla människor. Det finns fler som vill känna trygghet och njuta av livet som men som inte får plats. Vi som sitter här i kammaren tror ofta att vi kan lösa problemen i äldreomsorgen genom nya regleringar. I kommunerna och ute i verksamheten betyder det fler byråkrater och fler blanketter. Det är inte fler regler, register, blanketter och byråkrater som de gamla behöver. Det är fler hemtjänsttimmar och fler äldreboenden.