prot · GS0912 · 2004-10-12 00:00:00 — Jag skulle vilja fråga om hon aldrig har funderat på att i stället ställa sig på patienternas sida, inte som producent som står där och ska försvara sig utan i stället vara patienternas ombud, den som beställer sjukvård, den som sätter kvalitetskraven, den som kontrollerar att kvaliteten efterlevs och som ser till att det finns en mångfald. har till exempel visat att där det finns flera entreprenörer har löneutvecklingen för sjuksköterskor och andra sjukvårdsanställda blivit sådan att man faktiskt kan rekrytera nya människor. Vi står inför en demografisk utveckling i vårt land som innebär att vi ska anställa massvis med nya människor inom vården och med de utslagningsmekanismer som den offentliga sjukvården har . Det är där huvuddelen av antalet utbrända och sjukskrivna människor produceras. Så det behövs också alternativ. Då är frågan: Borde det inte vara rimligt att också inbjuda, liksom och gör, privata investerare i detta, men att beställer och kontrollerar kvaliteten och ställer sig på patientens sida i stället? Är det bättre att de går med förlust än med vinst? Om vi tittar på som säljer tjänster till för ungefär 1 miljard så hade man en vinst på . Är det en rimlig ränta på de pengar som man har investerat? Det är en väldigt låg ränta. Skulle ha kunnat låna dessa pengar till samma ränta? Svaret är nej. Det hade man absolut inte kunnat. Man har fått en hög kvalitet på vården, man har fått nöjda patienter och nöjda anställda och så vidare. Den här demografiska utvecklingen kommer att kräva nya investeringar i vård framöver. Det är vi alldeles övertygade om. Har de svenska landstingen dessa pengar att investera? Skulle vi inte behöva inbjuda andra att hjälpa till att finansiera, beställa och köpa vårdtjänster av? Ni stänger den dörren på detta sätt. Med den här stopplagen blir det till exempel omöjligt för svenska pensionsfonder, till exempel de svenska AP-fonderna, att investera i sådana sjukhus. De har nämligen ett avkastningskrav. Jag har själv suttit i den arbetsgrupp, för övrigt under ledning, som har utformat både organisation och placeringsregler för de svenska AP-fonderna. Jag vill fråga : Vore det rimligt att AP-fondspengar kunde investeras i nya sjukhus, som kommer att behövas framöver? Nej, det kommer inte att gå med den stopplag som ni nu lägger fram förslag om. Jag tycker att det är ganska kortsynt med tanke på de stora behov som vi ser framför oss. Vi har talat om . Vi har också i nu en diskussion om hur stor andel av bruttonationalprodukten som går till vård. Här berömmer sig och tidigare även av att vi är så effektiva och att vi ligger på . Tänk om det är så att vi borde komma tillbaka till en högre nivå och att vi skulle kunna investera och tillmötesgå de vård- och omsorgsbehov som finns. Då är det väldigt oklokt att på detta sätt smälla igen dörren framför alla dem, inte minst pensionsfonder, som skulle kunna skjuta till kapital för att bygga upp en sådan vård . 19 (): Jag tycker att det blir allt tydligare under debattens gång hur fel ute regeringen och den övriga vänstermajoriteten är i sin iver att försvåra och sätta käppar i hjulet för entreprenörskapet inom vården. En ökad mångfald inom hälso- och sjukvården är en viktig förnyelsekraft med stor potential att bidra till högre kvalitet, större effektivitet, bättre arbetsvillkor för personalen och en ökad anpassning till patienternas och medborgarnas behov. Jag tycker också att vi ser exempel på det. och i har nämnts i debatten. Jag ställde en fråga till om hon inte har någon som helst respekt för den kommunala självstyrelsen. I det skriftliga svaret var det mycket vagt svarat. Och i det muntliga svaret var det noll svar. Därför vill jag upprepa den frågan. Har inte någon respekt för den kommunala självstyrelsen? Jag menar att vi ska ta den kommunala självstyrelsen på allvar. Hur vården ska organiseras är ett landstingsansvar. Landstingen står inför stora ekonomiska påfrestningar, och ny centralstyrning underlättar knappast möjligheterna att klara dessa. Det ger dessutom en omöjlig sits för de förtroendevalda som blir bestulna på verktygen men får behålla ansvaret inför väljarna. Det kommunala självstyret har ett stort värde. Från demokratisk synpunkt är det värdefullt att beslut fattas nära medborgarna. Närhet skapar en större känsla av delaktighet och ansvar än central- och expertstyre. I när vi arbetar för närvård och ett stärkt förebyggande arbete är förankringen i den lokala och regionala miljön särskilt viktig. Jag hoppas att vi i nästa omgång här får ett tydligt svar från regeringen och om varför ni och hon vet så mycket bättre än landstingsansvariga politiker om hur verksamheten ska organiseras. Jag och vill verkligen bejaka mångfalden. Vi vill uppmuntra och ser positivt på entreprenörskapet även inom vårdsektorn. Utöver att vi vill stoppa stopplagen ser vi en rad andra åtgärder inom vårdsektorn, såsom åtgärder för att göra det lättare att skaffa F-skattsedel. Vidare handlar det om en uppdelad upphandling och utmaningsrätt, om en översyn av lagen om offentlig upphandling med mera. Men mycket viktigt är också, menar jag, att attityden, den politiska viljan, finns att bejaka entreprenörskapet. Vi från de fyra borgerliga partierna har påbörjat ett arbete för en opinionsbildning. Vi talar om Aktion stoppa stopplagen. Vi vill göra tydligt att den väg som ni nu håller på att föra in på är djupt olycklig. Detta är ett av flera motiv för att vi behöver en annan färg på den regering som kommer att träda till efter valet . 20 (): andra inlägg var något bättre än det första, färdigskrivna måhända var också det andra färdigskrivet. är det bra med privata alternativ, anser . Det är bra! säger: Jag vill se en förnyelse av vården. Det är bra! Jag har funderat på följande. kommer till departementet, sätter sig ned och läser igenom remissvaren på den stopplag som hennes företrädare har föreslagit eftersom, gissar jag, anser det kanske knappast ens . skriver att det här förslaget är en obefogad rädsla för att lämna det gamla och invanda. Det är inte mycket till förnyelse av vården. Av andra remissvar kan vi se att man anser att det är en gammaldags syn på verksamheten i vården, från . Det är inte mycket till förnyelse av vården. Tyvärr är det så att den debatt vi har är en röd tråd av en debatt som förts mellan liberala krafter i och socialdemokratin. Det handlade om att socialdemokratin inte ville att människor skulle få lyssna på närradion. Det handlade sedan om att man var mot reklamradion. Sedan var man mot elevers rätt att välja skola. Sedan ville man ha förbud mot parabolantenner därför att det var farligt att få in utländsk TV. Sedan ville socialdemokratin vara mot kooperativ inom vården. senast, efter att ha fått backa på punkt efter punkt, tar man den sista bastionen tänker man sig: Det är i alla fall fel med sjukvård på entreprenad, i synnerhet om det finns ett vinstintresse. Men svarar inte. För att gå till verkligheten undrar jag: Vad är problemet? Normalt ägnar sig regering och riksdag åt att fundera: Okej, vi har ett problem i samhället. Det ska vi lösa. Vi har en idé om vad som ska göras bättre. Vi har tre ställen som skulle träffas av den stopplag som sågas av samtliga remissinstanser: i , och . Kan nämna några patienter som har farit illa av hur de här sjukhusen drivs vilket skulle vara bakgrunden till att lyfta upp den här frågan och försöka göra den till en huvudfråga i debatten? Sedan kan man alltid, som gjorde, gå upp och säga att det kan bli värre , att det kan bli eländigt och så vidare. Men patienterna är nöjda i . Patienterna är nöjda i . De patienter som går till är nöjda. Personalen är nöjd. Dessutom är vården effektiv. Vad är alltså problemet? Jag tittade på utspel i när du skulle bli ny minister. Då var en av dina viktigaste uppgifter att förbättra arbetssituationen för anställda inom vården, att locka personal framför allt till äldreomsorgen ifall jag förstått den mediala debatten rätt. Det är mycket bra. skriver om stopplagen: Detta hindrar utvecklingen av en bättre arbetsmarknad inom vårdområdet. Det första som du när du kommer till och debatterar i och för sig har vi från oppositionen sett till att du är här är något som säger kommer att försämra för personalen i vården, vilket är ganska horribelt i ett läge där vi alla vet att vi, för att klara äldrevården och sjukvården , måste få kompetent personal. säger att det här försämrar möjligheterna att få bättre personal i sjukvården och äldrevården. Vidare handlar det om en jämställdhetsfråga. Ge kvinnor samma möjligheter som män att välja mellan olika arbetsgivare! ny minister i världens mest jämställda regering, som den brukar kallas ligger kvar på linje att se till att det blir svårare att ha fler alternativ att välja mellan för arbetstagare. Det är, herr talman, tråkigt att vi ägnar debatt i åt en teoretisk tiger, som har försökt måla upp med den här stopplagen detta i stället för att diskutera hur patienter ska få vård , hur gamla människor ska få mat så att de inte blir undernärda, hur vi ska se till att psykiatrin fungerar när det sparas i landsting efter landsting trots att detta är ett av regeringens mest prioriterade områden och hur vi ska klara personalförsörjningen . , ge mig innan du lämnar denna kammare ett exempel från som motiverar den här lagen! 21 (): Jag fick inget svar på frågan om ministern har tagit intryck av yttrande där man faktiskt klart och tydligt skriver att konkurrens pressar priserna och ger konsumenten mer valfrihet och bättre kvalitet. Vad mer kan man önska sig, ministern? Dessutom borde vinstbegreppet inte vara främmande för ministern, både som ny och som gammal minister. Regeringen har faktiskt höga avkastnings- och vinstkrav på sina egna statliga bolag, inte på minst på , där det handlar om höga försäljningssiffror och ett massivt nyförvärv ute i . Här hemma hetsar nu vänsterflygeln upp sig och försöker vinna debatter med en politisk retorik om att det är fult med vinst i vården och om att det är fult med överskott i sjukvården. Men tycker man tydligen att det är okej att staten tjänar mångmiljardbelopp på att folk super. Man säljer sprit medvetet. Skulle det vara bättre att få vinst av alkohol, ministern? Det där argumentet håller inte. Det är dubbelmoral. Man värnar monopolet så det skriker om det. Det hade varit mycket bättre om ministern här hade sagt: Vi vill göra det så svårt som möjligt för privata vårdgivare att bedriva vård i . De får baskemej inte vara så duktiga och effektiva, ge så hög kvalitet och kunna operera så många att de faktiskt får ett överskott. Tänker ni förbjuda att ha överskott? Med konkurrens pressas priserna och kvaliteten förbättras, säger . , säger också: Vad sjukvårdspolitiker har diskuterat är organisationsformerna. De diskuterar aldrig innehållet. Låt oss göra det! I den bild som målar upp har politikerna abdikerat. Ja, det är precis vad det handlar om. Politikerna är organisationskramare i stället för att vara patientföreträdare. Till har vården bestämts av politiker i alltså vad som ska drivas på . Då är det politikerna som har beställt fel vård. Men politikerna har också bestämt att denna vård ska bedrivas till en viss kvalitet och till lägre kostnad. Är det fel på det politiska beslutet där? Vad är det som är fel med detta? Vad har politikerna gjort som är fel i när de tecknade vårdavtal med , ? Min följdfråga till ministern blir: Anser ministern fortfarande att i sitt utlåtande har fel när man skriver att konkurrens stimulerar en bättre användning av samhällets resurser, att kvaliteten höjs och att utbudet av tjänster breddas? Vad är det som är fel med slutsats? 22 (): Det känns som om vi står och diskuterar helt olika sjukvård emellanåt. Jag tycker att det låter ganska naivt när man från pratar om närvaro och den lokala förankringen. Det är faktiskt inte nageltrång i primärvården som vi pratar om eller ens en gång den kvalificerade primärvården. Jag tycker att det är ganska angeläget att vi tar reda på vilken sjukvård vi faktiskt står och pratar om. Vi pratar om investeringar i personal, utrustning och forskning allt som finns på högspecialiserade sjukhus. Det finns på ett fåtal ställen i landet. måste vi också gå utanför landet för att få den verksamheten till våra medborgare. Då frågar : Vad är det vi vet bättre än landstingspolitikerna? Ja, det kanske inte är just vi som vet bättre. Det handlar om en möjlighet att utanför det egna göra en samlad bedömning av hela behov och inte bara inom det egna . Den möjligheten har man inte i vårt till ytan ganska stora land, som har ett relativt litet befolkningsunderlag. Då måste det ske ett samarbete mellan landstingen, kanske också på det sättet att det inte är upp till att självt avgöra om man ska få sälja det sjukhus som kanske betjänar hela landets medborgare. Det är en oerhört stor skillnad på en vårdcentral och ett mindre sjukhus, även om det också kan betjäna en större del av befolkningen. Patienterna i , vid och i är nöjda ja, men vi kan inte unna oss lyxen att bara prata om de patienter som betjänas av , och , utan vi måste faktiskt ta ställning till alla patienter i hela . Hade Husmark lyssnat så hade hon hört att jag också inledningsvis sade att innehållet var överordnat driftsformen just därför att driftsformen och organisationen kan hota möjligheten att förmedla innehållet till alla patienter i landet. Det är det som är en uppenbar risk om man riskerar att sälja ut en del. Jag vill återigen ställa frågan till statsrådet: Vad gör statsrådet för bedömning om det är så att ett av våra nyckelsjukhus väljer att inte träffa avtal med flera olika landsting och på det sättet då inte kan bedriva sjukvård? Det må få konsekvenser för det kommunala självstyret, men det innebär också att medborgare inte kan få vård i . 23 Statsrådet (): Jag ska försöka svara på flera frågor i det här inlägget. frågar mig vad det är för skillnad på utförsäljning av sjukhus och den lagstiftning som gäller för fristående skolor. Ja, det är en väsentlig skillnad. Den lagstiftning som vi nu diskuterar handlar inte om möjligheten att starta ett privat sjukhus. Det är man fullt fri att göra under de premisser man själv finner lämpliga. Här handlar det om vad som ska gälla om man säljer befintliga, offentligt finansierade och offentligt drivna sjukhus . Detta är mycket ovanligt när det gäller skolor. med flera har varit inne på jämförelser med och . Där är situationen den att man inte har någon decentralisering i vården, så man behöver inte någon lagstiftning på det sättet eftersom regeringen ju träffar avtal med varje vårdgivare. Där har man bjudit in privata entreprenörer att vara med och bygga upp nya center inom öppenvården. Det är alltså inte så att man i håller på och säljer ut befintliga sjukhus eller att man skulle sakna reglering för att göra detta. Men jag tror inte att någon tycker att det vore bättre att det vore jag som träffade avtalen med eventuella privata entreprenörer. Jag tycker inte heller att det vore någon bra idé. frågar om man inte ska stå på patienternas sida, och det är ju självklart. Det är just precis det jag försöker göra. Det handlar om att stå på patienternas sida , men också . Jag har som statsråd ansvar för att vi har en lagstiftning och en reglering som håller för framtiden och att vi inte föröder möjligheter för framtiden. Då är det, precis som påpekar så här: Vad händer om ett viktigt sjukhus går i konkurs, väljer att flytta verksamheten någon annanstans, väljer att satsa på verksamhet man driver någon annanstans i ett annat land eller väljer att inte längre ha ett avtal med ? Det är ju en frihet som en privat entreprenör självklart har. har ju på sig då man har ju ett avtal så länge det löper men därefter måste man i så fall skaffa sig den kapaciteten inom sjukhusvården på ganska , och det är inte alldeles lätt att göra det. Därför menar jag att det är väsentligt att det finns en skillnad mellan hur vi lagstiftar kring sjukhusvården, som kräver mycket större investeringar både i pengar och i kompetens och tar , och vad som gäller för primärvården, där landstingen på ett lättare sätt kan förnya ett avtal och om det inte fungerar välja en annan entreprenör eller på ett annat sätt kanske driva verksamheten själv. menar tydligen att man inte behöver någon lagstiftning alls på det här området, och det kommer igen hos flera debattörer. Jag tycker att det är lite sorgligt, och jag är faktiskt lite förvånad över detta. Menar ni i den samlade borgerligheten att vi över huvud taget inte behöver någon lagstiftning på det här området? Är det så att det är upp till varje landsting att till exempel sälja ett universitetssjukhus? Är det upp till varje landsting att till exempel sälja det enda landstingsdrivna sjukhus man har, med de konsekvenser det eventuellt kan få för medborgarna i det och möjligheterna att erbjuda dem kvalificerad sjukhusvård eller för att vi som land ska kunna svara för en god utbildning och forskning inom det medicinska området? Jag tycker att det är en väsentlig skillnad här: Är ni intresserade av att diskutera hur en lämplig reglering i så fall ska se ut, eller är det så att ni över huvud taget inte vill se någon reglering? vill jag vända mig till , som tidigare pratade om behovet av och stödde tanken på en gemensam finansiering inom sjukvården. Om vi är överens om den frågan, det vill säga att vi ska ha en gemensam finansiering av sjukvården, kanske också en fördelning efter behov, varför är det då så fel att lagstifta mot gräddfiler? 24 (): beslöt den här kammaren att ge möjligheter för landstingen att exportera hälso- och sjukvårdstjänster. Den här kammaren angav då att det skulle ske på affärsmässiga grunder. Det gör exempelvis , Care. Man har ett tydligt uppdrag och ett tydligt vinstkrav. är det 3,3 miljoner. Det är inte stora pengar, men det är ett tydligt vinstkrav. har uppenbarligen frihet att ange vinstnivåer för det bolaget och också uppenbarligen frihet att använda de pengarna, inte nödvändigtvis till vård. Det kan mycket väl vara kollektivtrafik, kultursatsningar eller andra områden som man tycker är rimliga. Avser ministern att reglera och hindra detta? Det är uppenbarligen inte okej att sälja ett sjukhus. Men om man har sålt ett sjukhus, enligt ministerns perspektiv, är det då möjligt att få förnya ett avtal, eller är det ministerns avsikt att stoppa ett nytt avtal med ? Det gäller ju fram . Ja eller nej? Återigen: Vad är problemet? Är problemet en trygg vård för patienten? Åstadkommer man någon lösning på detta med den här lagstiftningen? Åtgärdar stopplagen det som patienterna upplever som bekymmer, det vill säga att man lägger ned sjukhus? Patienterna uppfattar väl snarare det som det svåra än att man säljer sjukhus. Vilka patienter har förhindrats att på få den vård de behöver? Varför är det inte rimligt att landstingen även , som , får träffa avtal utifrån sina egna bedömningar av de egna behoven? 25 (): Jag får något av en déjà vu-upplevelse av den här diskussionen: Tänk om man säljer ett sjukhus och går i konkurs, och då vill ingen sälja, och så vidare. Ungefär så gick diskussionen när vi diskuterade avregleringen av järnvägen i början och mitten av 90-talet: Det går ju inte att ha flera operatörer på samma spår det är en omöjlighet, det borde ni begripa! Det är ju inte tal om, herr talman, att sälja byggnaderna. Man tecknar ju ett avtal om att köpa vård med en entreprenör . Sedan går det avtalet ut. Vill då entreprenören inte sälja till ja, varför skulle man inte vilja det förresten? Vad skulle det vara för affärsidé, det vill säga att inte vilja sälja till den enda som har pengar till att leverera sjukvård? Det är ganska märkligt. Jag tycker att ni döljer er bakom någon typ av dimridåer som går ut på att det här är omöjligt och att det handlar om kontroll över själva byggnaderna och apparaturen. För övrigt investerade i ny utrustning på , något som inte var att tänka på vid något annat landstingsägt sjukhus i . Där fanns det privata kapitalet. Man har gjort stora investeringar. När vi ändå talar om gräddfiler tycker jag att det vore på sin plats att svarade på frågan som flera ställt: Ska få sälja överkapacitet på sina sjukhus, exempelvis vid Care, men inte de privata? Är det så det är tänkt? Antingen har vi en överkapacitet eller också har vi det inte. Min bedömning är att det som ni sysslar med är en ransonering av sjukvård i . Titta på prioriteringslistorna exempelvis i det socialdemokratiskt styrda där det sägs: Den här diagnosen kan vi inte göra . Ni kommer längre ned på listan. Det är brist på pengar, inte på resurser, inte på själva produktionskapaciteten. Är det inte så, , att gräddfilen bara är en ideologisk överbyggnad för att motivera er motvilja mot privata entreprenörer inom sjukvården? 26 (): Jag ställde frågan: Har inte någon respekt för den kommunala självstyrelsen? Jag fick en motfråga: Ska vi inte ha någon lagstiftning? Självklart ska vi ha det. Vi har lagstiftning. Vi har en kommunallag, vi har en hälso- och sjukvårdslag och vi har en aktiebolagslag. Från vår sida har vi dessutom stort förtroende för att de folkvalda landstingspolitikerna runtom i länet har en stor portion sunt förnuft och därtill är ansvariga inför dem som valt dem. Huruvida med sitt enda sjukhus ska lägga ut sin verksamhet och sitt sjukhus på entreprenad eller inte har de all kompetens att själva bedöma. Det är min uppfattning, och den skiljer sig tydligen från regeringens och . Jag påstår att det stopplagsförslag som vi sett strider mot den kommunala självstyrelsen och riktar ett stort misstroende mot landstingens förtroendevalda. Det är mycket allvarligt. Dessutom motverkar det själva idén med entreprenörskapet, och det motverkar också indirekt det som vi är överens om att bejaka, nämligen mångfalden inom den öppna vården. Indirekt finns även där en motsättning. Till , som raljerar över nageltrång, vill jag för det första säga att det inte är roligt att ha nageltrång. När jag, för det andra, pratar om närvårdskoncept handlar det till exempel om vad , och andra talar för, nämligen att det i samverkan mellan sjukhusvården och primärvården kan hända mycket positivt. Jag vet att är sjuksköterska, men inte trodde jag att hon kommit så långt från golvet att hon helt tappat insikten om närvårdskonceptets samverkan sjukhusvårdprimärvård. , herr talman, vill jag säga: Kasta stopplagsförslaget i papperskorgen! 27 (): Ministern ställde ett par frågor till mig och . Den första var om vi ville ha gräddfil i vården. Nej, vi skulle vilja ha en vårddebatt i som handlar om att man för en sjukvårdspolitik som, med en fungerande vårdgaranti, gör att folk får vård . Det handlar om en sjukvårdspolitik som skulle innebära att slapp gå till Sophiahemmet med sin onda rygg och i stället fick vård , liksom att alla andra svenskar också skulle kunna få vård . När det gäller frågan om vi inte vill ha en lagstiftning kan jag hänvisa till det som sade. Vi vill ha en hälso- och sjukvårdslag, vi vill ha en kommunallag och vi vill ha all möjlig lagstiftning för att se till att folk får en värdig och bra vård och en vård . Däremot svarade fortfarande inte på min fråga. Jag ställde en mycket enkel fråga. Det finns tre sjukhus som skulle ha drabbats av den här lagen, ifall den hade införts innan de startade sin verksamhet i privat regi, och det är , och . Jag är, precis som , ny inom det socialpolitiska området. I stället fick jag ett svar av som innebar att patienterna är nöjda, men ändå är det fel. Jag kanske är obegåvad, men patientperspektivet är mitt perspektiv, och sade heller inget annat. Det var inte så att folk hindrats från att vända sig till , eller . Nej, folk var nöjda, patienterna var nöjda, men på något sätt var det hela ändå fel. Det kan vara fråga om okunskap, men jag tror att det är ideologiska skygglappar som skymmer sikten i den här frågan. Jag tror att den dag stopplagen röstas igenom vilket jag hoppas inte sker kommer att vara ganska glad att man inte längre får fotografera i bänkarna såsom man fick göra på tid.