prot · GR09126 · 2004-06-02 00:00:00 — Det är ingen tillfällighet, utan har att göra med våra könsrollsmönster. Män vill ofta försöka lösa konflikter med våld, både genom våld mot andra män och genom våld mot kvinnor. Detta ligger nog till en del i vår könsroll, och den måste vi försöka jobba med. Det tar jag också upp i mitt svar. När man väl sagt detta hamnar man en bit från den individuella ingång som har. Då behöver man säga att det kan finnas andra, kollektiva, förklaringsansatser som man i stället måste använda sig av. På samma sätt förhåller det sig med alkoholen. Även om man inte kan säga att alkoholen är huvudorsaken till allt våld i samhället det skulle jag aldrig få för mig att tro är det dock så att alkohol förkortar vägen mellan aggressiva tankar och ett aggressivt beteende. Detta är självklart, eftersom vårt omdöme grumlas. Det gäller när ett krogslagsmål uppstår mellan två killar, men det gäller också i familjesituationer. Alkoholen förkortar vägen mellan en aggressiv tanke och ett aggressivt beteende. Därför finns det ett mycket tätt samband mellan en totalt sett ökad alkoholkonsumtion och en ökad våldsnivå i samhället. Jag vågar påstå att det nog inte finns något kriminologiskt samband som är lika starkt som just detta. Det är därför som vi använder oss av totalkonsumtionsmodellen. Den har ett mycket starkt förklaringsvärde när det gäller våldsnivån i ett samhälle. Jag menar nog att det citat som tog från Amnesty egentligen inte visar någonting annat. Vad Amnesty säger är bara att alkohol inte är huvudproblemet. Man säger inte: Om man minskar alkoholnivån i ett samhälle så kommer det inte att ha betydelse för våldet. Det skulle ju vara att dra den slutsatsen alldeles för långt. Jag tror att man måste ha tre tankar i huvudet . Det första gäller enkla bild av att allt våld bara är individbaserat. Då förklarar man ju inte någonting. Egentligen säger man ingenting. Den andra saken är att vi ska se att mäns våld mot kvinnor har att göra med våra könsmönster, och den tredje saken vi ska tänka på är att alkohol grumlar vårt omdöme, förkortar vägen mellan tanke och handling. 19 (): Nej, jag vill nog rekommendera statsrådet en genomläsning av Amnestys rapport. Den är mycket läsvärd på många punkter. Min uppfattning är att man, om man använder totalkonsumtionsmodellen som orienteringskarta för den här diskussionen, väldigt snabbt lär gå vilse i vad jag skulle vilja kalla för den alkoholpolitiska djungeln. Det är vad regeringen har gjort, och det är också vad regeringen tycks göra. Det är inte alls självklart att den totala konsumerade mängden alkohol i vårt samhälle är den bästa infallsvinkeln. Betydligt viktigare är ju vem som dricker den och under vilka omständigheter den dricks. Jag menar att man hamnar fel med uttalade åsikt om att det bara är den totala mängden vi ska inrikta oss på. Jag menar att det handlar om att ha ett individbaserat anslag i diskussionen. De fortbildningsinsatser som statsrådet pratar om bör ju riktas mot att bekämpa det alkoholrelaterade våldet på rätt sätt. Om vi är överens om att Amnesty har rätt i sin bedömning i rapporten om att av de män som utövat våld mot sin nuvarande maka eller sambo har konsumerat alkohol har vi också en riskgrupp att arbeta med. Då vet vi hyfsat väl vilken riskgrupp som står i fokus, men där kommer totalkonsumtionsmodellen väldigt mycket till korta. Ännu viktigare är Amnestys klara slutsats att de män som slår kvinnor både kontrollerar och planerar våldet mot kvinnor, sina våldshandlingar. Med andra ord är alkoholen bara ett verktyg, en katalysator, för dem. Vill man dricka för att slå sin fru, sin maka, sin sambo finner man alkohol so oder so. I hela den här bilden av tydliga problem måste statsrådet medge att regeringens politik har ett väldigt allmänt anslag. När man tillsätter för att utreda rättsväsendets bedömning av våldtagna kvinnor kan man också fundera över vilken roll alkoholrelaterat våld kommer att spela i hans utredning, om han kommer att ta intryck av de här uppgifterna, som kommer fram i Amnestys rapport, eller inte. Det bästa sättet, tror jag, att minska andelen misshandlade kvinnor i borde vara att satsa på att bekämpa mytbildningen kring kvinnomisshandel. En av de mest bestående myterna är att mannen som slår är en alkoholist. Är inte det ett påstående som statsrådet egentligen borde kunna instämma i, givet det som jag nu har framfört med utgångspunkt från Amnestys rapport? 20 (): Anledningen till att jag lägger mig i den här diskussionen är att jag tycker att den ärade interpellanten helt har missförstått både svensk alkoholpolitik och den så kallade totalkonsumtionsmodellen. Det går ju inte ut på att påstå att all alkoholkonsumtion är lika farlig eller att man bara ska ägna sig åt att begränsa den totala konsumtionen. Det som har varit ledmotivet både för den forskning som har bedrivits här och för svensk alkoholpolitik är ju bådeoch. Man bör alltså både ha åtgärder som riktar sig mot all alkoholkonsumtion, framför allt gäller det naturligtvis beskattningen men även andra begränsningar av tillgängligheten, och särskilt uppmärksamma de riskabla dryckesmönster som finns i vissa grupper och rikta särskilda åtgärder mot dem. Men ska man ha ett förebyggande perspektiv och ska man använda åtgärder som är effektiva kan man ju inte bortse från den forskning som visar att om alkoholkonsumtionen i ett samhälle ökar så ökar också skadorna, både de medicinska och de sociala skadorna. diskuteras här vad som händer om man minskar alkoholkonsumtionen. Tyvärr är det inte det som är aktuellt, utan vad som är aktuellt är att alkoholkonsumtionen har ökat med . Och våldet ökar. Det ser vi, och det kommer vi tyvärr att få se ännu mer. Då går det inte att bara säga att vi ska rikta in oss på riskgrupper. De metoder som vi känner till för att påverka människors beteende med individuell information och andra åtgärder är tyvärr mindre effektiva än de metoder som vi nu har mycket svårare att använda, framför allt beskattningen. Det är tyvärr så. Jag tycker med förlov sagt att vi till ganska stor del står tomhänta. Det gäller tyvärr både statsrådet och interpellanten. Det är klart att man inte ska hänge sig åt några myter, och det är klart att det finns män som misshandlar sina partner utan att alkoholen har någon roll, men den värsta myten är väl att tro att alkoholkonsumtionen kan fortsätta att öka utan att våldet ökar. Det är tyvärr inte så även om alkoholindustrin önsketänker och många av oss som individer önsketänker och tror att det inte finns något samband. Men det sambandet är kristallklart, och det strider ju inte mot att det finns andra män som misshandlar av andra skäl och utan att alkoholen spelar in. Jag håller faktiskt med statsrådet om att man måste kunna ha både en och två och tre tankar i huvudet . Framför allt ska vi försöka värja oss mot att den alkoholpolitik som har stöd både i erfarenhet och i forskning nu ska monteras ned, vilket den ärade interpellanten arbetar för som en av de ledande personerna. 21 Statsrådet (): Det är egentligen två diskussioner. Den ena handlar om att våldet bara är en individuell företeelse, så att säga. Säger man det har man egentligen inte sagt någonting. Då har man ingen analys. Då har man framför allt ingen ingång för hur man i så fall ska kunna förebygga våld. Den bristen på analys delar inte jag. Jag menar att man måste våga se de mönster som finns i samhället, och då handlar det egentligen om två delar. Den ena gäller mäns våld mot kvinnor generellt sett. Vad beror det på? Jag säger i mitt svar att det nog i grund och botten handlar om våra könsrollsmönster. Det är alltså i grunden en feministisk analys som bygger på att kvinnan generellt sett har en underordnad ställning och att vi som män ofta försöker lösa konflikter med våld. Där talar också siffrorna sitt väldigt tydliga språk. En oerhört stor och övervägande del av allt våld som begås i vårt land begås nämligen av män mot andra män men också mot kvinnor. Då kan man ju ställa frågan: Vad beror det på om det inte har med mäns förhållande till kvinnor och kvinnornas generellt underordnade ställning och könsrollsmönster att göra? vill ju inte gå med på en sådan analys över huvud taget i sitt inledande inlägg. Har man den här analysen i botten förstår man att man måste bygga strategier för att bryta de här könsrollsmönstren. Den andra delen gäller att man måste inse att också alkohol och våld hör väldigt nära samman. Det finns, återigen, nästan inget kriminologiskt samband som är lika starkt. Det är klart att det finns folk som inte dricker som misshandlar det är väl ingen som har sagt någonting annat. Men ser man på den totala bilden när det gäller hur mycket vi dricker i ett samhälle och hur mycket våld som finns i ett samhälle ser man att det faktiskt i allt väsentligt finns ett väldigt starkt samband. Det hindrar oss naturligtvis inte från att också diskutera vilken typ av konsumtion som är bekymmersam. En annan del handlar om att om totalkonsumtionen ökar i ett samhälle så ökar också andelen människor som riskerar att hamna i ett missbruk. Det finns alltså också ett väldigt klart samband mellan totalkonsumtion och problemdrickande. Jag tycker kanske att vi till viss del har talat förbi varandra i den här interpellationsdebatten. Jag tror nämligen att också ser att alkohol förkortar vägen mellan aggressiva tankar och ett aggressivt beteende. Vi vet ju alla erfarenhetsmässigt att det fungerar på det sättet och att alkohol i många fall kan utlösa våldet. Vad ska vi då göra åt det? Vi måste jobba med att se till att den grundläggande orsaken till mäns våld mot kvinnor försvinner, nämligen kvinnornas underordnade ställning generellt sett i samhället. Sedan måste vi också jobba med att försöka få ned alkoholkonsumtionen och problemdrickandet i vårt samhälle. Där har vi, som pekar på, en väldigt stor uppförsbacke. Vi lägger fram en alkoholproposition till där vi fokuserar på att kunna förebygga bättre, att kunna bekämpa de brott som kommer i den ökade alkoholkonsumtionens spår och att också fokusera ännu mer på det internationella arbetet. Jag hoppas också att vi ska kunna få en rejäl satsning på missbrukarvården på plats. Det gäller de fyra delar som jag brukar prata om när det gäller alkoholpolitiken: förebygga, bekämpa brott, internationellt samarbete och missbrukarvård. 22 (): Jag är kanske inte så förvånad över att chefsarkitekten för totalkonsumtionsmodellen och den före detta verkställande direktören för Systembolaget instämmer i bedömningar. I värld är ju den bästa åtgärd som jag kan vidta att ta ett glas vin mindre på den middag som jag är bortbjuden till. På det viset får vi ned totalkonsumtionen. Men jag undrar faktiskt hur många färre kvinnor som kommer att bli misshandlade genom den åtgärden. Jag är inte på något vis pessimist det vill jag säga till statsrådet. Jag tror starkt på att det går att förändra attityderna mot misshandlade kvinnor i rättsväsendet och attityderna i samhället i stort, och det är både riktigt och viktigt att så sker. Män som slår kvinnor ska straffas, och kvinnor som blir fysiskt och psykiskt misshandlade ska få samhällets fulla stöd. Om detta tror och hoppas jag att vi kan vara överens. Men till skillnad från regeringen tror jag och att ett individuellt bemötande och en individuell approach till de här frågorna är helt avgörande. Det gör att strategier som baseras på generella slutsatser blir kontraproduktiva. Om regeringen nu fortsätter att tillämpa metoder som i alla sammanhang utgår från att de här är de bästa, framför allt enligt totalkonsumtionsmodellen, så löper man risken att hamna fel. Jag har ingalunda förnekat att det uppenbarligen, om man tittar på Amnestys rapport, är så att i av de fall där man får in polisanmälningar förekommer det alkohol i samband med kvinnomisshandel. Om detta är vi helt överens. Men jag kan inte utifrån detta dra någon annan slutsats än att vi då har en riskgrupp som vi måste arbeta mot. Men statsrådet fortsätter med en allmän modell som tar sin utgångspunkt i att vi ska diskutera mäns allmänna relationer till kvinnor. Då menar jag att man är ute på hal is. Så får man inte lov att göra i en fråga som är så angelägen som att minska smärtan och faktiskt också sorgen hos alla misshandlade kvinnor i vårt land. Det hoppas jag att vi kan vara överens om. 23 (): Tyvärr har den ärade interpellanten inte bara missförstått totalkonsumtionsmodellen, utan också min roll i sammanhanget. Detta är en välkänd iakttagelse som forskare har gjort . Om man ska tala om någon chefsarkitekt så är det den finländske forskaren , som på uppdrag 1975 lade fram ett handlingsprogram som utgick från iakttagelsen att när den totala konsumtionen av alkohol ökar så ökar också skadorna. Detta har sedan bekräftats i en stor rapport som omfattar hela EU minus plus och i en forskarsammanställning som har gett ut. Min roll är alltså betydligt mera blygsam. Dessutom är det inte så att det viktigaste resultatet av alkoholpolitiken är att tar ett glas vin mindre , utan det är insikten att när den totala konsumtionen ökar så ökar också riskdrickandet. Det blir fler personer som kommer över från ett ofarligt bruk till ett riskabelt bruk, därför att alkoholkonsumtion är en social aktivitet som man ägnar sig åt tillsammans med andra. Och blir det en högre dryckesnivå i samhället så blir det tyvärr också mera skador. Då är det så att det som är kontraproduktivt är att hänge sig åt myten att vi kan dricka mer i samhället utan att skadorna ökar. Det är alkoholindustrins myt, och det har fram till nu i varje fall varit myt. Hade vi följt den moderata rekommendationen om alkoholpolitiken så hade skadorna varit ännu större än vad de är. Ökar drickandet så ökar våldet. Tyvärr är detta svårt att komma förbi med några allmänna missuppfattningar om vem som så att säga har hittat på detta. Detta är en iakttagelse som forskare har gjort och som vi bör rätta oss efter. 24 Statsrådet (): Jag vet inte om det finns så mycket mer att säga, annat än att jag tycker att debatten blottlägger ideologiska skillnader på två punkter. Den ena är om våld bara är en individuell fråga. Tror man det så drar man väl den slutsatsen att om vi bara låser in dem som brukar våldet så löser vi allting. Jag tycker kanske att vi nog ska låsa in dem, men vi måste göra mer också. Vi måste nämligen titta på vad som är grunden till våldet. Då pekar jag på, just när det gäller mäns våld mot kvinnor, att det finns en förklaring till varför män står för den absoluta merparten av våld i vårt samhälle, både mot andra män och mot kvinnor. Det kanske har att göra med våra könsroller och våra mönster, hur vi har blivit fostrade och över huvud taget hur vi beter oss. Det är klart att vi måste försöka bryta de könsmönstren. Det är en viktig del för politiken. Den andra delen gäller om man tror eller inte tror på att det finns ett samband mellan ökad alkoholkonsumtion och ett ökat våld. ställer frågor kring detta. Jag menar att det sambandet är väldigt starkt. Det är naturligtvis inte så enkelt som att säga att det kvittar vem som dricker och i vilka sammanhang så är det naturligtvis inte men om man ser det på en aggregerad samhällsnivå så ser man att en ökad totalkonsumtion leder till en ökad våldsnivå totalt sett i samhället. Det är den ståndpunkt som svensk ansvarstagande alkoholpolitik står på. står utanför den allians för en ansvarstagande alkoholpolitik som ju finns här i med ett stöd på . Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2003/04:547 om skolans drogförebyggande arbete 25 Statsrådet (): har frågat om jag har för avsikt att genomföra de förslag som och Myndigheten för skolutveckling i samråd med har presenterat i en rapport om skolans förebyggande arbete på alkohol- och narkotikaområdet som överlämnades till regeringen . Rapporten heter Insatser i skolan som stärker hälsofrämjande skolutveckling och förebygger alkoholskador och narkotikamissbruk och är ett svar på ett regeringsuppdrag som gavs inom ramen för den nationella handlingsplanen mot narkotika. Bakgrunden till uppdraget var en stark oro över den ökade alkoholkonsumtionen och tendenser till ett ökat experimenterande med narkotika bland ungdomar. Jag instämmer helt i att rapporten på ett mycket förtjänstfullt sätt beskriver vad skolan kan göra för att främja ungdomars hälsa och förebygga alkohol- och narkotikamissbruk och andra riskbeteenden. Skolans arbete med att skapa goda miljöer för lärande och utveckling och för att stärka ungdomars fysiska och psykiska välbefinnande och utveckling spelar också en avgörande roll i det förebyggande arbetet mot alkohol och narkotika. Skoltrivsel är en avgörande skyddsfaktor mot olika former av missbruk, men även mot utvecklingen av våld, kriminalitet och psykisk ohälsa. Jag instämmer också i den analys som görs i rapporten av inom vilka områden det framför allt är viktigt att arbeta. Det gäller insatser för att stärka samarbetet mellan skolan och föräldrar och mellan skolan och fritidsverksamheten, insatser för att utveckla det pedagogiska arbetet i skolan med exempelvis livskunskapsundervisning och för att motverka skolk, att stärka elevhälsans arbete och att skolan har en tydlig policy i frågor som rör alkohol och narkotika. fattade regeringen beslut om propositionen Alkoholpolitiska frågor. I propositionen betonar regeringen vikten av att och Myndigheten för skolutveckling arbetar vidare med att genomföra de insatser i skolan som beskrivits i den implementeringsplan som ingår i rapporten. Propositionen överlämnas till . Det är regeringens uppfattning att de insatser som föreslås i den implementeringsplan som ingår i rapporten ska genomföras . Det är emellertid myndigheternas ansvar att i samarbete med och själva prioritera i vilken ordning insatserna ska genomföras. Jag kommer att ge i uppdrag att tillsammans med berörda myndigheter tillsätta en arbetsgrupp för att leda arbetet med att genomföra förslagen i rapporten. 26 (): Vi dricker mer, och skadorna ökar. Särskilt oroande är naturligtvis att ungas alkoholkonsumtion ökar så mycket. Huvudorsaken till detta är, om man ska vara realistisk, våra nya införselbestämmelser. har accepterat praktiskt taget obegränsad införsel av alkohol från andra EU-länder. Det betyder ju att huvuduppgiften bör vara att försöka återinföra möjligheten att begränsa införseln så att vi kan använda skatteinstrumentet. I avvaktan på resultat där måste vi dock naturligtvis också se på andra åtgärder som vi kan vidta, även om de är mindre effektiva. Framför allt måste ett förebyggande perspektiv anläggas. Därför är det bra att vi nu har fått ett bra underlag från myndigheterna. Jag behöver inte upprepa innehållet; statsrådet sammanfattade det mycket bra. Det viktiga är att bara information inte räcker, utan ska man vara effektiv i det förebyggande arbetet behövs det förändringar av miljön omkring de unga. Jag tycker att svaret i princip är positivt, och jag ber att få tacka så mycket för svaret. Det finns ett litet men, och det är naturligtvis att det behövs pengar. Ett annat men är att detta underlag har förelegat . lade fram ett förslag om förebyggande arbete när det gäller alkohol. Då undrar man naturligtvis: Varför har inget skett ännu? Varför har vi behövt vänta på den här propositionen som lämnas , vilket är ett lyckligt sammanträffande? Jag undrar också över innebörden i uppdraget till myndigheterna. Såvitt jag vet har ingen av de här myndigheterna några lösa pengar liggande för att kunna sätta i gång med åtgärder . Vi vet ju att den så kallade implementeringsplanen, alltså hur man ska föra ut detta i verkligheten, kostar pengar. Det finns tre olika alternativ till satsning, och naturligtvis borde man välja det mest omfattande alternativet eftersom skadorna och det riskabla drickandet ökar så pass drastiskt. Då måste man ställa frågan: Är det meningen att och ska skjuta till pengar, eller är det meningen att man ska vänta till ? Kommer det pengar i budgeten till detta? Jag förstår att statsrådet inte kan tala om exakt vad som kommer att stå i budgeten, men frågan är om de här skrivningarna innebär att det nu blir pengar till att genomföra detta eller om det bara är fromma förhoppningar. Det som står här är ju ändå en signal om att man ska arbeta för att få ett annat, mer effektivt förebyggande arbete ute i skolorna. 27 Statsrådet (): Jag delar oro för utvecklingen. Det är en väldigt snabb alkoholkonsumtionsökning och också, sett , en väldigt snabb ökning när det gäller ungas drickande. Om man jämför 1989 med 2001 ser man att vi 2001 tog om hand så många pojkar och fyra gånger så många flickor för alkoholförgiftning. Det speglar en utveckling när det gäller tonåringars drickande som naturligtvis är väldigt problematisk. Å andra sidan ska det kanske sägas att vi de senaste två tre åren faktiskt sett en dämpning, åtminstone om man ska tro CAN:s siffror, av alkoholkonsumtionen för de unga. Jag brukar i och för sig vara försiktig med att dra några långtgående slutsatser av sådant kommer det väl siffror som skuttar uppåt igen, och då får man äta upp vad man sade men jag tycker ändå att man ska notera detta. Kanske kan det jag hoppas det i alla fall knytas till de förebyggande insatser vi gjort inom ramen för den alkoholpolitiska handlingsplanen men också . Vi ser nämligen samma dämpning också när det gäller andelen ungdomar som provar narkotika. När man frågar ungdomar i högstadiet om de har provat narkotika ser man faktiskt en minskning . Jag tycker kanske att man ska bära det också med sig. Jag tycker att vårt arbete i skolorna måste bli betydligt bättre. Jag är själv uppväxt med en ganska ambitiös ANT-undervisning i skolan och vet att man på det viset kan sätta höga trösklar för ungdomar när det gäller alkoholfrågorna men också när det gäller att inte prova narkotika. Jag tror att det är en väldigt viktig väg att gå att använda skolan mer offensivt. Jag tror dessvärre att vi tappade en del av detta . Det har med mycket att göra dels naturligtvis en allmänekonomisk kris som satte andra frågor i fokus, dels kanske också att det blev lite för mycket upp till varje kommun och framför allt varje skola vad man skulle göra. Därför ska vi nog se detta arbete också som ett sätt för staten att återigen ta initiativ i det förebyggande arbetet på skolnivå. Det får inte vara så att man på de skolor där det finns en rektor som tycker att detta är intressant, bra och viktigt gör ett bra jobb medan man på andra skolor inte gör det. Så får det inte vara. Man har faktiskt som tonåring rätt till ett förebyggande arbete överallt, vilken skola man än går i. Det gäller de kommunala skolorna, och det gäller självklart också friskolorna. Vad vi nu gör med den här rapporten är att jag ger i uppdrag att tillsammans med berörda myndigheter arbeta vidare med den för att kunna implementera förslagen i rapporten. Resursfrågan får vi självklart återkomma till. Det är i slutändan en prioriteringssak. Vi tycker från regeringens sida att detta har väldigt hög prioritet. Här handlar det faktiskt om fyra myndigheter , , och Myndigheten för skolutveckling och de summor vi talar om är egentligen ganska blygsamma. Man borde alltså kunna hitta medel för att implementera detta på egen hand. Dock blir det naturligtvis i slutändan också en budgetfråga för oss. 28 (): Det är klart att man gärna ska ta fasta på att det kan finnas även positiva inslag och att det finns andra länder som har det värre, men det är ju ingen riktig tröst för oss. Tyvärr är läget djupt oroande. Jag kan bara hänvisa till artikelserie . Även med avdrag för att det alltid blir lite extra trycksvärta i sådana här sammanhang är det ändå ett djupt oroande läge. Det går inte heller att vänta med att effektivisera. Vi är överens om att skolans arbete måste effektiviseras, att dogmer om decentralisering inte kan få stå i vägen för ett effektivare arbete och att information inte räcker utan att det behövs också andra åtgärder. Då blir jag lite oroad när statsrådet hänvisar till budgetarbetet.