prot · GS0917 · 2004-10-20 00:00:00 — Då skulle jag vilja veta vad anser om det uttalande som finns i lagutskottets yttrande, att det i vissa fall inte skulle vara lämpligt att informera om adoptionen. Jag har verkligen försökt att tänka i vilka fall det skulle vara olämpligt att informera om att barnet är adopterat, men jag kan inte komma på något sådant fall. Kan komma på några exempel? 294 () replik: När jag lyssnar på jag lyssnade också på hennes huvudanförande påminner det mig om som drar i väg till strid mot väderkvarnar. Det här är ett sätt att söka olikheter i våra uppfattningar som inte finns. Vi har helt klart samma åsikt. Precis som vi båda står bakom propositionen har vi samma syn när det gäller barnets rätt att söka sitt ursprung. Skillnaden är att vill vinna en poäng eller tror att det går något snabbare att få fram ett regeringsförslag genom att vi här gör ett tillkännagivande och har brevväxling över vattnet med , utöver det lagstiftningsarbete som pågår. Jag har ingen anledning att kommentera det ytterligare. yttrande står för dem. Vad gäller frågan huruvida man ska göra undantag från den mycket viktiga ståndpunkten att den adopterade ska ha rätt att känna till sitt ursprung vill jag gärna se lagförslaget och se vad som i så fall ska vara skälet, så ska jag ta ställning till ett sådant förslag då. 295 () replik: Som jag läser betänkandet och propositionen har regeringen inte utlovat en lagändring, utan man säger att man bereder den. Jag vill få exakt vetskap om det. Blir det en lagändring? Då menar jag en lagändring som innebär att barn får rätt till kunskap om sitt ursprung. 296 () replik: Om vill veta vad regeringen gör är det nog bäst att ställa en fråga eller en interpellation till ministern. Jag kan bara läsa det som står i lagutskottets yttrande, att det nu föreligger ett långt framskridet lagstiftningsarbete helt i linje med motionsönskemålen. Jag utgår från att detta betyder att lagutskottet i sin vishet har inhämtat sådana uppgifter. För mig är lagstiftningsarbete att man håller på att skriva en lag, och jag har den förhoppningen. 297 () replik: Också jag blev lite bekymrad över agerande. Hon sade att man söker olika uppfattningar när de inte finns. Det gäller reservation 6. I den ruta som finns under den punkten står det faktiskt att man avstyrker en motion om att frivilligorganisationerna ska kunna ha hand om en sådan föräldrautbildning. Det står ganska tydligt på s. 19. Det är klart att jag och många andra reagerar som vet att frivilligorganisationerna har en oerhört bra utbildning, engagerade människor som oftast också har en gedigen kunskap och kanske till och med egna adopterade barn. För mig känns det rent ut sagt pinsamt i detta samhälle som behöver frivilligorganisationerna och krafterna där än mer än någonsin att man från majoriteten avstyrker ett motionsyrkande om att frivilligorganisationerna bör kunna ansvara för föräldrautbildning. I och med att socialnämnden ska ansvara för den måste vi kunna lita till att socialnämnden verkligen ser till att föräldrarna har den kunskap som behövs för att ta emot barnet. Eller ska vi underkänna socialnämnderna, som också består av folkvalda politiker? När en myndighet har ett ansvar för ett ärende, ska vi då gå in, gå ett steg längre och lägga på ytterligare en ytterrock och säga att detta ska vara obligatoriskt? Då har vi så att säga förstått att de inte begriper vad de har för ett viktigt uppdrag att se till att adoptionsfamiljen har de allra bästa förutsättningarna. 298 () replik: börjar med att vi egentligen var överens. Sedan lät det som om hon blev argare och argare. Om vi utgår från att vi är överens och tycker att det är bra om det är olika organisationer som anordnar utbildningen är väl det bra. Men jag tolkar det som att ni har skrivit i er reservation att ni inte vill ha utbildningen. Vi har ingenting emot att det är frivilligorganisationer som anordnar utbildningen, men vi tycker inte att det ska vara organisationer som har egna intressen i adoptionsverksamheten. Det är vad som klarläggs i propositionen och betänkandet. Låt mig sedan, herr talman, när jag nu har tid kommentera något sade i sitt huvudanförande: Har man adopterat ett barn är det ens eget. Jag förstår innebörden, men för mig är det viktigt att säga att vi måste vända på det. Man kan inte äga ett barn. Däremot kan man naturligtvis vara dess vårdare, fostrare och anhörige. 299 () replik: Jag menar naturligtvis att det då är ens eget barn precis som vilket biologiskt barn som helst. Sedan äger vi varken vuxna eller barn; det är naturligtvis riktigt. Men vi har ju allihop sagt att vi vill ha utbildning. Vi tycker det är viktigt med utbildning. Där är vi överens. Det är inte så, som nu sade, att vi inte vill ha utbildning. Det är där jag tycker att vi inte ska strida om någonting som vi är överens om. Vad vi i själ och hjärta är överens om är att man egentligen vill ha monopolet som ger utbildningen. Vi tycker att det finns många frivilligorganisationer som gör detta oerhört bra och där vi också vet att det finns engagemang. Jag vill gärna säga till att jag tror att det här samhället framöver behöver mer av engagemang från frivilligorganisationer, folkrörelser och ideella organisationer för att vi ska klara framtidens uppgifter. Låt oss därför inte skjuta ut dem och misstänkliggöra dem, utan låt oss välkomna deras kunskap! Den är jätteviktig! 300 () replik: Jag är inte någon bra rallyförare. Jag har lite svårt att hänga med i de här svängarna, om ni tycker på det ena eller det andra sättet. tolkar jag det nästan som att i likhet med mig är förespråkare för en utbildning jättebra! Då är vi överens i voteringen också. När det gäller vem som ska anordna den är det precis som vi säger: Det kan vara en frivilligorganisation. I vårt fall tycker vi inte att det ska vara just kommunen som ska anmodas att göra detta. Man ska ha samma material. Vi tycker dock inte att en organisation som har egna intressen i adoptionsprocessen ska vara den som anordnar utbildningen. Det är grunden för vårt ställningstagande. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 15 § Höjd åldersgräns för läkares och sjukgymnasters rätt till offentlig ersättning m.m. Föredrogs socialutskottets betänkande 2004/05:SoU4 Höjd åldersgräns för läkares och sjukgymnasters rätt till offentlig ersättning m.m. (prop. 2003/04:146). 301 (): I detta ärende behandlar utskottet socialutskottets betänkande SoU4 Höjd åldersgräns för läkares och sjukgymnasters rätt till offentlig ersättning m.m. I betänkandet behandlas proposition 2003/04: 146 Höjd åldersgräns för läkares och sjukgymnasters rätt till offentlig ersättning m.m. samt 16 motionsyrkanden som väckts med anledning av propositionen. Vidare behandlas fyra motionsyrkanden från den allmänna motionstiden . Utskottet ställer sig bakom regeringens förslag att åldersgränsen ska höjas från 67 till när det gäller rätten till offentlig ersättning till läkare och sjukgymnaster enligt lagen om läkarvårdsersättning samt lagen om ersättning för sjukgymnastik. Utskottet delar vidare regeringens bedömning att någon möjlighet inte ska införas för läkare och sjukgymnaster att överlåta rätten till offentlig finansiering i samband med en överlåtelse av en mottagning, så kallad ersättningsetablering. Lagändringarna föreslås träda i kraft . I betänkandet finns sex reservationer. Med denna inledning överlämnar jag ärendet till debattörerna. 302 (): beslutade i enlighet med ett betänkande att tillkännage för regeringen att åldersgränserna för rätt till offentlig finansiering borde avskaffas för läkare, sjukgymnaster, tandläkare och tandhygienister samt att regeringen borde återkomma med ett sådant förslag. I stället för att hörsamma beslut plöjde regeringen dock ned frågan i en utredning som även skulle ta ställning till privatläkarnas rätt till ersättningsetablering. Ensamutredaren avlämnade sitt betänkande, där hon föreslog att åldersgränsen skulle behållas men höjas till . Ersättningsetablering skulle däremot inte medges, utan rätten till sådan skulle som tidigare avgöras av landstingens goda vilja med hänsyn till deras planeringsansvar. I betänkandet hade experterna listat 16 tunga argument som talar för rätten till ersättningsetablering och ställt dessa mot det enda som talar emot. Detta hade dock ingen som helst effekt på regeringens förslag, som vi nu behandlar här i kammaren. Den ordning som gäller ska således bestå. Jag kan konstatera att det är ytterst få ersättningsetableringar som beviljas. I , som har det största antalet privata mottagningar i landet, medges så gott som inga. Detta är mycket oroande eftersom vi vet att medelåldern privatläkarkåren är . Om inget görs kommer de att försvinna. Är det meningen? Vad tycker egentligen patienterna om detta? Nej, en positiv attityd till ersättningsetableringar är nödvändig för att inte minska antalet läkare och sjukgymnaster och än mer minska valfrihet och tillgänglighet. Att höja åldersgränsen är dock en förbättring jämfört med dagens situation. Vi moderater menar dock att den åldersdiskriminering som präglar dagens lagstiftning kvarstår. Vi motsätter oss åldersgränser och anser att äldres kompetens och kunskap ska tas till vara på alla områden i samhället. Erfarenhet från personer inom professionen måste tas till vara i stället för att vi diskvalificerar dem genom åldersdiskriminering. Mot bakgrund av att vi kan förvänta oss en brist på såväl läkare som sjukgymnaster ter det sig även utifrån denna utgångspunkt mycket oklokt att sätta definitiva åldersgränser. Vi vill därför avslå regeringens förslag. När det gäller rätten att verka efter är det totalstopp, trots att man vet att gränsen kommer att höjas till . Det betyder att flera läkare ramlar mellan stolarna, det vill säga fyller under innevarande höst och åker ur systemen, trots att landstingen har möjlighet att ge sitt medgivande till fortsatt verksamhet. Ett exempel på detta är en psykiater i som fyller . Han åker ur systemet. Han fyller således år för . Är detta rimligt? Har vi verkligen tillräckligt med psykiatrer i ? Nej, självklart inte. Det är därför vi tillsammans med våra borgerliga kolleger har lagt fram förslag om att rätten till offentlig finansiering bör gälla retroaktivt från den dag beslutar detta och att regeringen skyndsamt bör återkomma till med förslag på övergångsbestämmelser. Jag är förvånad över att regeringen trots tidigare beslut i och trots ett tydligt behov av fler läkare och sjukgymnaster på grund av brister i tillgänglighet i både vård och rehabilitering lägger fram detta förslag som försvårar det som borde vara naturligt: att skapa förutsättningar för en bättre vård. , herr talman: Jag och står naturligtvis bakom samtliga reservationer från oss, men av tidsskäl yrkar jag bifall enbart till reservation 1. 303 (): står självklart bakom samtliga våra reservationer, men av tidsskäl nöjer vi oss med att yrka bifall till reservation 6. Jag brukar då och då fundera på en partikamrat till mig som heter . är nutidens kanske mest kände svensk. Miljontals svenskar har suttit framför TV-apparaterna och sett spela en avgörande roll på den internationella scenen. Jag tror också att rätt många svenskar har känt en stolthet över hans insats. Vad ganska få tänker på när de ser i TV-apparaten är att är . Hade det varit upp till den eller till det svenska systemet hade setts som förbrukad och passé. Vi har en väldig ålderism i det här landet som innebär att har du passerat ett visst datum, företrädesvis , ska du inte längre göra speciellt mycket nyttiga insatser utan ägna dig åt annat. Det vi diskuterar, det vill säga att höja åldersgränserna från 67 till för läkare och sjukgymnaster och därmed ge möjligheten att få offentlig ersättning är ett steg i rätt riktning. Det är fortfarande en situation där det blir en 70-årsgräns som blir ganska fix. Vi tycker från sida att detta är en allvarlig brist. Vi skulle vilja ha en möjlighet att söka tillstånd från om att verka efter 70-årsdagen, för att ge den möjligheten på allvar. Vi litar inte riktigt, vilket utskottsmajoriteten gör, på att de enskilda sjukvårdshuvudmännen kommer att lösa den frågan. Resultatet kommer med majoritetens förslag att bli att den dag du har fyllt ska du inte längre bota patienter eller bedriva den typen av nyttig verksamhet. Sedan är det väldigt märkligt att man i utskottsmajoritetens skrivning har en absurd del där man säger att vi inte ska ge lagstiftningen retroaktiv effekt. har redan pekat på det. Om man råkar fylla år fel, ska man då lägga ned verksamheten och sedan öppna igen ? Jag försökte läsa utskottsmajoritetens förslag och funderade på om man hade någon klok motivering till det här. Men det enda man säger är i princip att man inte tror att vi behöver en retroaktiv tillämpning, punkt och slut. Det svävar i luften varför utskottsmajoriteten inte vill ge retroaktiv effekt. talade tidigare om att man har brevväxling över vattnet mellan och regeringen. Det var kanske för lite. Den här gången har breven bara gått i en riktning. Sedan har utskottsmajoriteten lydigt följt sin minister genom att försöka verkställa vad propositionen säger, oavsett om det är klokt eller inte. Sedan gäller det frågan om ersättningsetablering. Majoriteten vill inte att man ska kunna överlåta sin rätt att få ersättning från det offentliga när man bedriver en privat praktik av något slag. Här framgår en mycket tydlig skillnad mellan de tre partier som styr och oppositionen. Jag tänkte läsa upp ett par citat ur betänkandet. På s. 10 kan man läsa att problemet är att läkare inom olika specialiteter respektive sjukgymnaster med olika inriktning som finns inte är resultat av en aktiv och medveten planering från landstingens sida. Lite längre ned kan man se meningen: Att införa en möjlighet till ersättningsetableringar kan innebära att landstingen även fortsättningsvis måste betala ut ersättning till verksamhet som de inte anser att de har behov av. Den tydliga skillnaden ligger i att vi har en utskottsmajoritet som har ett tydligt budskap: Landstingspolitikerna vet bäst. Patienterna vet sämre. Det är det som står. Jag vill ha en vård och ett där folk kan välja mellan olika alternativ, där det inte är så att det ska vara resultatet av en tydlig planering från sida exakt vilken läkare , eller vill gå till. Tvärtom, vi ska ha ett där fria alternativ växer. Och den här skillnaden märks så oerhört tydligt på punkt efter punkt när man lyssnar på den sjukvårdspolitiska debatten i . Genom att ge möjligheten att överlåta rätten till ersättning i samband med att man överlåter en praktik skulle vi öppna för en ökad tillgänglighet inom vården, en större valfrihet. Vi skulle ha en bättre konkurrensneutralitet, och vi skulle stoppa en utveckling som innebär att alternativen successivt svälts ut. För det är det som händer . När man inte kan överlåta rätten till offentlig ersättning kommer ingen annan i stället. Och det kanske är det som är syftet. Regeringen gillar egentligen inte de här alternativen. Nej, vi har ett regeringstrött gäng, bestående av Socialdemokraterna, , som vill stoppa man har utlovat en stopplag vad det lider man vill reglera och man vill förhindra förnyelse. Den bristande retroaktiviteten kommer, som jag har varit inne på, att leda till att man får slå igen sin mottagning och förhoppningsvis, om man orkar, öppna därför att man var född på fel sida om nyårsdagen. Förbudet mot att överlåta kommer successivt att minska patientens valfrihet, och det kommer att öka landstingspolitikernas makt. Den här frågan, herr talman, återkommer gång på gång i vårddebatten. Det ska bli ett nöje, herr talman, att ta den debatten inför valet . Jag tror att de flesta svenskar hellre ser makt till patienten än makt till landstingspolitiker. 304 (): Den här frågan har jag varit med och debatterat i den här kammaren . Jag hade tänkt säga , men jag ska inte överdriva. Jag är glad åt att vår blåslampa har gjort nytta på regeringen så att man har lagt fram ett förslag som är bättre än det som fanns. Tack så mycket för det! Men det har gått åt mycket kraft. Jag tycker, herr talman, att det här i mycket är en ideologisk fråga som handlar om vår syn på människor som är . var ett bra exempel som tog. Men hur ser vi på detta? Vet vi att från 65 till blir man plötsligt olämplig för någonting. Då behövs man inte, även om man tillhör en yrkesgrupp där man behövs jättemycket. Det gör att många äldre , mina vänner, känner sig diskriminerade. Sedan får vi stifta hur många lagar vi vill mot diskriminering om vi inte följer upp det på olika områden. Jag pratar med många äldre personer, faktiskt , ibland . Dessutom har en äldrekampanj . Och många säger: Kan ni inte se till att inte vi äldre blir diskriminerade. Det här tycker jag är ett sätt att visa att man inte diskrimineras fastän man har fyllt . Det vet ni lika väl som jag att det finns människor som är som är olämpliga för sitt yrke av olika skäl, och det finns människor som är som är mycket lämpliga. Därför kan aldrig enbart en ålder vara avgörande för om man är lämplig eller olämplig. Men, och det är ett viktigt men, det är naturligtvis den enskilde själv som avgör det. Det var ju det som låg bakom pensionsuppgörelsen, om jag förstår det rätt, om flexibel pensionsålder. Det var just tanken att vi skulle få om vi ville, dock aldrig tvingas till det. Vi vet ju att vi har ett stort behov av personer inom de fyra verksamhetsområden som de här frågorna gäller, men också inom andra områden i samhället. Då är det väl viktigt att talar om det en gång för alla, och har man i alla fall gått till . Det tackar vi för. Men personligen tycker jag att vi inte behöver ha någon övre åldersgräns. Jag måste ställa ett par frågor . Det handlar om övergångsregler eller om lagen ska vara retroaktiv. Jag ska ställa en rak fråga, eftersom påstod att vissa får slå igen några månader för att komma igen . Har regeringen funderat på om man kan få öppna igen om man inte har varit verksam , eller gäller det här bara de som är i tjänst ? För mig är det en gåta att om man är född en eller på fel sida om det här datumet så är man plötsligt ute ur systemet. Det verkar för mig helt obegripligt. Jag fick ett brev från en kvinna i som jag inte känner. Hon visste att vi skulle ta upp den här frågan . Hon tyckte antagligen att det var bra, men det skrev hon inte. Det står så här: Det är min och samtliga berördas bestämda uppfattning att beslutet borde vinna laga kraft med omedelbar verkan med tanke på de läkare och sjukgymnaster som råkar vara födda för tidigt i det fall beslutet vinner laga kraft först . Om så inte blir fallet förutsätter jag att en övergångsregel tillämpas. Därför tror jag att det är viktigt att använder sin möjlighet här att tala om hur det ska vara, hur det ska se ut och hur det ska tolkas. Jag vill också säga något ord om ersättningsetableringar. Säkert kan vi alla vi är inte så många här just nu ge exempel på att vi vet att alternativa verksamheter finns hemma i våra län. Vi vet också att på många ställen är de en del av helheten i vården. Vi vet också att det är viktigt att den som innehar en privat klinik fortsätter att kontinuerligt investera i den. Är man inte säker på att man kan överlåta sin mottagning eller klinik till någon då minskar ambitionen; man vågar inte riktigt fortsätta att investera. Om ersättningsetableringarna plötsligt inte finns är det något som fattas. Därför är det en självklarhet det är också en fråga de borgerliga partierna i oppositionen har drivit med ersättningsetableringar. Jag vill gärna höra några ord om detta också från . Jag vet att det finns s-styrda landsting. är ett sådant. Där finns mycket primärvård i alternativa driftsformer. När man nu sitter vid rodret tycker man att det fungerar riktigt bra. Man har inte en tanke på att gå tillbaka till monopolet. Därför måste vi, precis som patienterna, se en välfungerande funktion. Patienterna bryr sig oftast inte om var lönen kommer från utan patienterna vill att det ska fungera. De vill bli bemötta med respekt. Naturligtvis står jag bakom alla de reservationer har lagt fram, men för tids vinnande yrkar jag bifall bara till reservation nr 5. 305 (): Betänkandet som vi nu debatterar innehåller ett förslag som enligt mening är bra och gagnar både patienter och skattebetalare, nämligen förslaget att det inte ska finnas någon möjlighet för läkare och sjukgymnaster till en så kallad ersättningsetablering. Det är ett klokt ställningstagande. Därmed är det också sagt att inte delar de borgerliga partiernas oro om att privatpraktiker skulle förlora sina drivkrafter att investera i modern utrustning även när tidpunkten för pensionering närmar sig. Däremot är det allmänt känt att en möjlighet att överlåta rätten till offentlig finansiering i samband med en överlåtelse av en mottagning skulle riskera att permanenta den på vissa håll mycket snäva fördelningen av läkarmottagningar, som knappast motsvarar behoven i stadsdelen eller på orten. Vi kan exemplifiera detta med två ställen i , och . I bor drygt 12 000 invånare. Där finns knappt sju läkare, samtliga offentliganställda. På bor cirka fem gånger så många människor. Däremot finns det 35 gånger så många läkare, nämligen 238, varav 214 är privatpraktiserande. Det här kanske förklarar att står bakom den delen av betänkandet som avstyrker möjligheten till ersättningsetableringar. Däremot yrkar vi avslag på betänkandet i den delen som handlar om en höjning av åldersgränsen från 67 till när det gäller rätten till offentlig ersättning till läkare och sjukgymnaster. Förslaget motiveras med att det därmed ökar möjligheten att klara personalförsörjningen och att dagens åldersgräns på 67 inte kan anses vara självskriven tack vare bättre hälsa. Vi menar att den höjda åldersgränsen inte nämnvärt påverkar personalförsörjningen. De största behoven av vårdpersonal ligger inte inom läkar- och sjukgymnastkåren hos privatpraktiker. Därmed är det inte sagt att dessa yrkesutövares insats på något sätt ska ringaktas eller förnekas. Men motivet för den höjda åldersgränsen är i det här fallet inte adekvat. Dessutom finns det möjlighet för landstingen att sluta avtal med sjukgymnaster och läkare oavsett vilken ålder de har. ser i stället att den stora utmaningen för hälso- och sjukvården är att kunna rekrytera och behålla vårdpersonal inom den offentliga sektorn. Minska ohälsan hos dessa grupper och ge möjlighet för fler att orka arbeta tills de uppnått , vilket inte är fallet för många . anser att förslaget om höjd åldersgräns för sjukgymnaster och läkares rätt till offentlig ersättning bör avslås. Jag yrkar bifall till reservation nr 2. 306 (): Regeringens förslag om att höja åldersgränsen för läkares och sjukgymnasters rätt till offentlig ersättning är ytterligare ett steg i rätt riktning. Nästa proposition kommer säkert att fullt ut följa den linje som tillsammans med och föreslår, det vill säga att helt avskaffa åldersgränsen. anser generellt att äldres kompetens och vilja att bidra på samhällets olika plan bättre bör tillvaratas. Viljan och förmågan att arbeta längre ökar. En ökad delaktighet av äldre i arbetslivet bidrar till minskad ålderssegregation och ökad livskvalitet för dem som frivilligt väljer att arbeta efter uppnådd pensionsålder. råder det brist på läkare och sjukgymnaster. Pensionsavgångarna för läkare blir omfattande . Om personer inom dessa professioner väljer att arbeta kan det åtminstone mildra bristsituationer. Jag och anser att personers lämplighet, oavsett ålder, ska prövas individuellt inom ramen för tillsynsansvar. Vi ska ta till vara äldres kompetens och kunskaper på området. Regeringens skrivning, nämligen att kvalitetsaspekten gör att man inte vill avskaffa åldersgränsen är faktiskt en åldersdiskriminerande skrivning. Jag yrkar bifall till reservation nr 1. Tillsammans med moderater, folkpartister och kristdemokrater ställer vi oss i bakom som framgår av reservation nr 5 att rätten till offentlig finansiering bör gälla retroaktivt från det vi fattat beslutet i .