prot · GR09125 · 2004-06-01 00:00:00 — har frågat mig om vad jag avser att göra för att skapa en samlande yrkeshögskola och säkerställa utbildning inriktad på kvalificerat yrkeskunnande och särskilt till verkstadsindustrin. Jag vill först understryka att rekryteringen till olika former av eftergymnasiala yrkesutbildningar är en viktig angelägenhet om ska fortsätta att utvecklas som kunskapsnation. I budgetpropositionen för (prop. 2003/04:1) liksom i propositionen Kunskap och kvalitet elva steg för utvecklingen av gymnasieskolan (prop. 2003/04:140) har regeringen redovisat sin syn på den yrkesinriktade utbildningen på både gymnasial och eftergymnasial nivå. De yrkesförberedande utbildningarna i gymnasieskolan ska ge en god grund för ett modernt arbetsliv och för fortsatta studier. De kvalitetshöjande åtgärder som regeringen föreslår i gymnasiepropositionen ger en betydelsefull förstärkning av yrkeskunnandet hos unga människor. Den gymnasiala vuxenutbildningen har möjlighet att erbjuda ett brett utbud av grundläggande yrkesutbildning. Närmare 700 nationella kursplaner står till buds, och individuella kurser och lokala kurser kan tas fram med det lokala arbetslivet. Jag anser att det finns behov av olika former av yrkesinriktad utbildning på eftergymnasial nivå. Regeringen har vidtagit en rad olika insatser för att stödja utvecklingen på området. Införandet av den kvalificerade yrkesutbildningen (KY) i det reguljära utbildningssystemet och införandet av en yrkeshögskoleexamen inom högskolan är exempel på sådana insatser. Det har bidragit till ett större och stabilare utbud av yrkesutbildningar. pågår i samma syfte en utvecklingsprocess som innebär att vissa yrkesinriktade påbyggnadsutbildningar överförs från till statlig finansiering. Kommunerna kan bedriva lokala, yrkesinriktade kurser som påbyggnadsutbildningar. Det finns kompletterande utbildningar, kortare och längre kurser inom folkhögskolan liksom ett stort utbud av yrkesinriktade kurser som privata utbildningsanordnare tillhandahåller. beslutade regeringen om en försöksverksamhet med lärlingsutbildning för vuxna till vissa hantverksyrken, som väntas starta . Utbudet av möjligheter och alternativ är således omfattande. Men arbetslivet utvecklas snabbt, och de eftergymnasiala yrkesutbildningarna behöver ha olika specialiseringsgrad, olika upplägg och varierande längd. Genom mångfalden i utbudet har den enskilde de bästa förutsättningarna att finna en för henne eller honom lämplig utbildning. Jag tror att det är ett bra sätt att tillgodose såväl den enskildes intressen som arbetslivets behov. Jag vill att goda alternativ ska finnas såväl inom som utanför högskolans ramverk. När det gäller verkstadsindustrin är det knappast brist på utbildningar som är problemet. Inom till exempel den kvalificerade yrkesutbildningen har alltsedan försöksverksamhetens start ett flertal olika utbildningar erbjudits, vilka emellertid rönt ett begränsat intresse från tänkbara sökande. Alltför få ungdomar och vuxna söker sig till arbete inom industrin. Här måste arbetslivets företrädare i ännu högre grad än engagera sig i yrkesutbildningarna och tillsammans med utbildningsanordnarna aktivt skapa intresse för arbete i de branscher som vill och behöver rekrytera personal. Frågan om begreppet yrkeshögskola diskuterades redan inför beslut om att permanenta den kvalificerade yrkesutbildningen . Vi konstaterade då att uppläggning och inriktning skiljer sig från högskolans utbildningar på flera punkter. Det är inte heller aktuellt att införa KY eller övriga yrkesutbildningar under högskolans paraply eller regelverk. Högskolan har en redan etablerad struktur med andra huvuduppgifter. Den ska bedriva såväl utbildning som forskning och dess organisation är uppbyggd efter detta förhållande. De kortare yrkesutbildningar som bedrivs inom ramen för högskolan och leder till en yrkeshögskoleexamen är integrerade i det systemet. Det är både olämpligt och förvirrande att använda begreppet högskola för utbildningar och utbildningsformer som inte är avsedda att vara det. Det leder till felaktiga förväntningar och missförstånd. Yrkesutbildningarna utanför högskolan kan existera och utvecklas på egna meriter. Det visar bland annat den framgångsrika verksamhetsprofil som den kvalificerade yrkesutbildningen står för. Flexibiliteten är ett kännetecken och en styrka för den formen av yrkesutbildning. har med anledning av utbildningsutskottets betänkande 2003/04:UbU8 givit till känna att en översyn och en analys av den eftergymnasiala yrkesutbildningen behövs. I propositionen Kunskap och kvalitet elva steg för utvecklingen av gymnasieskolan (prop. 2003/04:140) gör regeringen bedömningen att behovet av eftergymnasiala yrkesutbildningar av olika längd och specialiseringsgrad bör följas upp som en följd av den snabba utvecklingen inom arbetslivet. Regeringen har för avsikt att förordna en arbetsgrupp med dessa uppgifter. Regeringen avser därför att på olika sätt återkomma till de frågeställningar som har aktualiserats. 85 (): Också det var ett väldigt fylligt svar, och det finns en hel flora av olika typer av utbildningar som har med yrken att göra. Det som jag möjligtvis hajade till över i ministerns svar var att de yrkesförberedande utbildningarna i gymnasieskolan ska ge en god grund för ett modernt arbetsliv. Jag upplever inte att de kan stå för sig själva. De är just yrkesförberedande och knappast yrkesutbildningar, utan det krävs någonting mera. I , mitt hemlän, är det uppenbara problem för industrin. Det går inte att täcka avgångarna inom industrin med yrkesutbildat folk. I princip kan man bara få kvalificerat yrkesfolk om det är arbetslösa som utbildas till dessa yrken, och det är väldigt svårt att få en kvalificerad yrkesutbildning direkt efter gymnasiet. Jag tycker att regeringens höga ambition till universitet och högre utbildning är jättebra på många olika sätt, men de som finns kvar har ofta inget alternativ. När jag träffade de regionala företrädarna i var de ytterst bekymrade. Det gäller naturligtvis flera ställen i landet, men det var där jag kunde fördjupa mig i problematiken inte minst inom verkstadsindustrin. Det är bra att många går till högre utbildning, men måste vi fånga upp dem som har gått på yrkesförberedande linjer eller andra linjer för att kunna gå ut i verksamheten. Det riktigt stora hindret är faktiskt inte att vi inte har modeller för hur en bra yrkesutbildning kan se ut, för vi har ju precis det, som ministern säger i sitt svar när han tar fram utbildningar på utbildningar. Jag tror att det största problemet är de hinder som en region har för att åstadkomma sådana utbildningar. Visst ska branscherna ta ett stort ansvar för sin utbildning. Men vi vill egentligen inte det. Vi vill ju att samhället ska ha ansvaret för det precis som för all övrig utbildning, för det är alltid samhället som tjänar på individens utbildning. Var finns det system som fångar upp de som inte ska gå vidare till universitet och högskola, så att de får den extra yrkeskunskapen efter de yrkesförberedande linjerna? Ett hinder som jag gärna vill nämna direkt är till exempel . Kan köpa in sig på en kvalificerad yrkesutbildning? Nej, där har vi stora problem. Och vi har andra problem i det här sammanhanget med det som vi i vardagligt tal brukar kalla för de olika portmonnäernas princip. Jag skulle vilja höra ministerns svar på det. 86 Utbildningsminister (): En av de frågor som jag kommer att prioritera allra högst är just utvecklingen av våra yrkesutbildningar, från gymnasial nivå ända upp till högskolenivå. Ett tecken på det är den proposition som vi lade fram om en modern gymnasieutbildning, där vi mycket starkt trycker på behovet av samverkan med arbetslivet i vanliga yrkesförberedande program men också i den nya lärlingsutbildning som vi nu föreslår. Vi föreslår att en stor del av utbildningen ska kunna förläggas direkt ute på arbetsplatserna och att kommunerna ska finansiera den. På så sätt får man tillbaka en väl utformad modern yrkesutbildning som motiverar ungdomarna att lära sig den teori som behövs för att klara ett modernt samhällsliv och ett modernt yrkesliv men får också en bra kontakt med arbetslivet rent konkret. Jag besöker regelbundet många orter och skolor i landet och var bland annat i . Jag fick där ett jättefint exempel på hur man har bestämt sig för att starkt prioritera samverkan mellan gymnasieskolan och arbetslivet, särskilt på de yrkesförberedande programmen. Man driver nu med kraft samverksansfrågorna och får med sig verkstadsindustrin. är ju industrins vagga i det här landet. Man hade mycket optimistiska framtidsförväntningar när det gäller att höja kvaliteten och öka attraktionskraften i gymnasieutbildningarna. På samma sätt besökte jag någon dag . Också där jobbade man mycket intensivt med ett nätverk av småföretag inom industri-, fordons- och byggprogrammen. Man inte bara samverkar utan förlägger viktiga delar av utbildningen de teoretiska blocken och de praktiska blocken rakt ut på företaget. Därmed får man en naturlig integration av industri och skola. Jag tror att det är helt rätt väg att gå. Där kan också ungdomarna få de impulser som de behöver för att vilja söka de teoretiska kunskaperna det som de kommer att behöva om de ska klara av att vara en god yrkeskvinna eller en god yrkesman. Sedan är de kvalificerade yrkesutbildningarna och påbyggnadsutbildningarna det steg som är naturligt för väldigt många som har gått på yrkesförberedande program i gymnasieskolan. När man efter kanske i yrkeslivet känner att man behöver mer av fördjupning för att kunna gå vidare i sitt yrke passar kvalificerad yrkesutbildning väldigt bra. En tredjedel kanske har teoretiska studier, ofta på högskolenivå, en tredjedel har arbetsplatsförlagd utbildning ute på något företag och sedan är det någon blandform för den ytterligare del som är kvar. Detta har varit mycket framgångsrikt. Verkstadsindustrin måste göra större insatser för att attrahera, men den kvalificerade yrkesutbildningen har varit succéartad i en rad olika branscher. Det har visat sig vara ett väldigt gott verktyg att finnas ute på arbetsplatserna förenat med bra teoretiska kunskaper. När det sedan gäller yrkeshögskoleexamen arbetar nu flera universitet och högskolor med att utforma kortare högskoleutbildningar som ger en yrkeshögskoleexamen. Det är en högskoleutbildning som är direkt inriktad på arbetslivet ofta i respektive regions intresse och kopplad till regionens industri, näringsliv och offentlig sektor som kan utvecklas mycket starkt . Då är det viktigt att understryka att det handlar om yrkeshögskola. Vi får bara använda högskolebegreppet för högskoleutbildning, inte för kvalificerad yrkesutbildning. Det är inte en högskoleutbildning. Där måste det rensas i rabatten så att det inte finns några tveksamheter. Här har vi tre former som jag tror kommer att vara de viktiga framöver: att stärka den gymnasiala yrkesutbildningen, att stärka den kvalificerade yrkesutbildningen med tillhörande påbyggnadsutbildningar och att fortsätta utveckla högskolans förmåga att ge starka yrkeshögskoleexamina. 87 (): Vi är inne på precis samma linje. Jag tycker att det var jätteintressant med den nya gymnasiepropositionen och förslagen där. Många har vi varit med och debatterat, och jag är glad för det som vi har fått med där från vårt håll. Men trots allt ser, åtminstone vad jag har förstått hitintills, fortfarande både utbildningsanordnarna och industrin gymasieutbildningen som yrkesförberedande. Där får vi ett glapp, och det är detta glapp som är vårt stora problem. Det är ett glapp när det gäller de yrkesförberedande linjerna på gymnasiet alldeles oavsett hur duktiga de studerande är när de går ut därifrån. Men sedan kan de inte komma någonstans om inte arbetslivet just där eller branschen kan ordna någonting. De kommer inte in på en kvalificerad yrkesutbildning förrän de har varit ute i arbetslivet ett tag. Det är här vi har ett glapp som är ett problem i det svenska systemet. Det är precis ett sådant system som jag vill hitta. Det är för många som tappar lusten att studera eller komma till skott och bli klara. Det är för få av branscherna som vågar satsa. Trots allt är det så att om man satsar på en utbildning är det inte säkert att man får behålla de människorna i sin egen bransch. Det är inte särskilt problematiskt när de sedan har KY att kunna komma in på en kvalificerad yrkesutbildning eller högre yrkesutbildning. Vi har ett glapp. Det är här jag tror att det är så viktigt att vi hittar en lösning på det glappet. Det glappet är stort och ett hinder också när det gäller ekonomin. Det var vad jag försökte säga förut om olika betalare. Ska man överbygga det glappet är det ofta som får gå in, och länsarbetsnämndens pengar kan inte förenas med statliga pengar när man gör utbildning, och kommunerna går inte in ensidigt. Det är här vi har en problembild som jag skulle önska att man kunde fixa på något sätt. Man måste titta över hur vi får de som går vidare att hitta en lösning på sin väg till att bli kvalificerad yrkesarbetare. Där skulle jag vilja höra hur ministern tänker. 88 Utbildningsminister (): Det är roligt att så kraftfullt ställer upp på 50-procentsmålet. När vi beskrev det för nu ett ganska stort antal år sedan möttes vi av stora frågetecken. är det någonting som hela samhället ställer upp på. Det är roligt att se hur ett mål som utformas politiskt till slut blir ett gemensamt mål för alla. beskrev hur vi är på väg att uppfylla det målet. Det innebär naturligtvis inte, och så är det inte heller , att de övriga inte ska erbjudas någonting. Det vi behöver göra framöver är att se till att vi utvecklar starka alternativa yrkesutbildningar som har ett högt teoretiskt innehåll. Det är vad framtidens yrken kommer att kräva. Kvalificerad yrkesutbildning, KY, är definitivt en sådan möjlighet. Den kräver inte annat än att man har uppnått målen i sin gymnasieutbildning. Det hindrar inte att man som ung går vidare till en kvalificerad yrkesutbildning. Men det är alldeles rätt som påpekar att det i en del branscher skulle behövas färdigutbildningssystem inom yrkeslivet. Det återstår mycket att lära när man kommer till en arbetsplats efter ett yrkesförberedande program. I vissa branscher är det så att man använder också KY för att fylla den luckan för att få riktigt kvalificerad arbetskraft. Det finns anledning att fortsätta att titta på detta. Vi arbetar nu med en översyn av de eftergymnasiala yrkesutbildningarna för att ta ytterligare ett steg. Redan nu kan vi se hur strukturen kommer att kunna utvecklas. Det handlar om allt bättre yrkesförberedande utbildningar inom gymnasieskola med en kraftsamling kring utveckling av dessa och en fin utveckling av de eftergymnasiala möjligheterna via KY och påbyggnadsutbildningarna, där det också krävs ett väldigt engagemang från näringslivet. Sedan finns högskolan som inte bara får arbeta med de långa teoretiska utbildningarna utan som också med regional koppling ska arbeta med kortare yrkeshögskoleutbildningar. De kan vara ett väldigt fint steg vidare för den som vill utvecklas i sitt yrke. Här har vi strukturen för en mycket framgångsrik politik . 89 (): Innebär det, herr utbildningsminister, att vi skulle kunna få se ett system också från statligt håll för att de som går de yrkesförberedande linjerna på gymnasiet ska kunna söka någonstans, få studiemedel och få det ordnat för sig på samma sätt som de som går vidare kan få studiemedel och få möjlighet till en teoretisk utbildning på universitet och högskola? Innebär det att vi äntligen ska komma fram och där får vi också ett gemensamt mål så att de som inte klarar att eller vill gå vidare på universitet och högskola ska kunna gå vidare till ett kvalificerad yrkesarbete och att det ska finnas system för dem? Är ministern beredd att aktivt arbeta för detta? Vi har många som skulle önska det. 90 Utbildningsminister (): Ja, absolut. Min stora poäng är att det fungerar så . Det är en ganska stor grupp ungdomar från våra yrkesförberedande program som går vidare till högskoleutbildning, till exempel. Men vi behöver skapa ett utbud av utbildningar som attraherar ännu fler i den här gruppen av ungdomar. Då är KY med dess starka koppling till arbetslivet och den nya yrkeshögskoleexamen verktygen. Man får studiemedel på precis samma villkor som alla andra. Det gäller bara att man har uppnått målen i sin gymnasieutbildning. Därför vill jag avslutningsvis uppmana : När vi nu arbetar med framtidens gymnasieskola, sudda då inte till det så att de som går yrkesförberedande program på gymnasiet inte får de kunskaper med sig som gör att de sedan kan gå vidare till de utbildningsformerna! Där svajar ibland . Jag tror inte att gör det. Men ibland hör jag frågetecken kring om de verkligen ska ha höga kunskapskrav på sig i gymnasiet. Har de inte det har man stängt dörren för deras möjligheter att gå vidare. Det får vi inte göra. Där finns en utsträckt hand i form av den gymnasieproposition som ligger på bord. Överläggningen var härmed avslutad. 17 § Svar på interpellation 2003/04:479 om statens styrning av kommunala bostadsbolag 91 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta när det gäller lagen (2002:102) om allmännyttiga bostadsföretag dels för att komma till rätta med de negativa effekterna för den ekonomiska driften av kommunala bostadsbolag som föranletts av bestämmelsen om tillståndsplikt, dels för att statens intresse att bevara ett stort kommunalt bostadsbestånd mer noggrant ska vägas mot kommuners intresse att minska den ekonomiska risk som följer med ägandet av bostäder, dels också för att stärka kommunernas möjligheter att sköta sina bostadsföretag på ett ekonomiskt rationellt och långsiktigt hållbart sätt. Inledningsvis vill jag säga att jag självfallet delar uppfattning att det är viktigt att kommunerna har goda möjligheter att sköta sina bostadsföretag på ett ekonomiskt rationellt och långsiktigt hållbart sätt, liksom att risken för kommunerna att äga bostadsföretag kan begränsas. Detta oavsett om verksamheten bedrivs inom ramen för den kommunala förvaltningens organisation eller i särskilda bolag och oavsett om det är förvaltning av bostäder eller annan verksamhet som bedrivs. Delvis hänger de här två sakerna samman: om företagen sköts på ett ekonomiskt rationellt och långsiktigt hållbart sätt minskar givetvis den ekonomiska risk som följer med ägandet. Däremot kan risken som följer av ägandet aldrig tas bort, eftersom en total frånvaro av risk definitivt inte främjar ett ansvarsfullt, ekonomiskt rationellt och långsiktigt hållbart ägande vare sig ägaren är privat eller . Med detta sagt så vill jag också lägga till det i och för sig självklara att den kommunala verksamheten bedrivs under andra förutsättningar än de som gäller för privata företag. Om kommunalt ägande av bostäder bara syftade till att ge bästa möjliga avkastning på kommunens kapital, då skulle motiven för verksamheten inte vara annorlunda än för vilken privat företagare som helst. Och finns det egentligen inga motiv för en kommun att äga och förvalta bostäder. Skälet till att kommuner äger och förvaltar bostäder är att detta är ett sätt att främja målet goda bostäder till rimliga kostnader åt alla. har varit ett viktigt instrument för att främja de bostadspolitiska målen. Genom att verksamheten inte syftar till enskilt vinstintresse finns i grunden en långsiktig självkostnadsprincip som styr de kommunala bostadsföretagen. Detta hindrar dock inte att företagen får gå med överskott det är snarare en förutsättning för att man ska kunna bedriva en långsiktigt stabil verksamhet, kunna underhålla och rusta upp äldre bostadsområden, investera i nyproduktion om så är nödvändigt, ställa om och dra ned på volymen om det är nödvändigt, anpassa beståndet till behoven hos olika grupper ungdomar, studenter, barnfamiljer, äldre. De kommunala bostadsföretagen ska bedrivas effektivt inom ramen för de förutsättningar som ges av det uppdrag företagen har. De kommunala bostadsföretagen har inte minst en viktig uppgift som garant för att hyressättningssystemet kan upprätthållas. Detta innebär dock inte att man aldrig ska ta hänsyn till kommunernas förutsättningar att bedriva bostadsförvaltning. I proposition 2001/02:58, , sägs också att de bakomliggande orsakerna till en försäljning måste vägas mot andra intressen. I den utvärdering av lagen (2002:102) om allmännyttiga bostadsföretag som har gjort konstateras att länsstyrelserna har gjort mycket skilda bedömningar, liksom att man i många fall också har tagit hänsyn till kommunernas eller företagens behov av att sälja en del av sitt bestånd. Vid en sådan vägning mellan olika intressen ska dock särskilt behovet av ett fungerande hyressättningssystem beaktas. Till syvende och sist syftar ju bruksvärdessystemet till att hålla tillbaka hyreshöjningar till följd av att det föreligger en bristsituation och därmed ge hyresgästerna ett reellt besittningsskydd. Jag kan inte göra någon bedömning av vilka ändringar av lagstiftningen som kan bli nödvändiga, inte minst som nu är föremål för beredning inom . 92 (): Tack till för svaret på interpellationen, även om jag måste erkänna att jag inte blev mycket klokare av det. Det beror inte på att jag är ny i min roll som ordförande i bostadsutskottet, utan på att svaret är mycket flummigt. Det ger mig också intrycket att syfta till att vara just otydligt. Jag förstår att det är svårt för att vara konkret i frågan om Allbolagen. I grunden handlar det om en ideologisk inställning som tyvärr leder till att det kommunala självstyret enbart blir en kuliss. Jag ska återge något av några socialdemokratiska kolleger till som uttryckte sig så här i en artikel i för sedan: har utvecklats till ett slags överkommunfullmäktige som tagit över en stor del av andra folkvalda församlingars uppgifter. Utvecklingen det har medfört att det kommunala självstyret begränsas mer och mer. Det är uppenbart att staten alltmer ser kommunerna som utförare av statliga beställningar. Staten bestämmer vad som ska levereras. Kommunerna förmås att göra jobbet med morötter i form av statliga bidrag och med direkt hot om att ställas inför skranket, bland annat genom ökad statlig insyn. är det uppenbart att alla utom bostadsministern inser att Allbolagen sätter spärrar för kommunerna att sälja kommunala bostäder. Detta är uppenbarligen i strid mot det kommunala självstyret. Att inte kunna avyttra lägenheter eller bostadsbolag innebär för kommunerna att de tvingas leva med en större risk. Om man skulle kunna sälja ett antal lägenheter för att skaffa sig ett annat bostadsbestånd som svarar bättre mot de boendes behov och därmed också leva upp till bostadspolitikens mål så skulle bostadspolitiken för kommunen bli mycket enklare. På mina frågor svarar lite kryptiskt genom att vända frågan till ett påstående om att om de kommunala bolagen sköts på ett ekonomiskt långsiktigt hållbart sätt så minskar risken med ägandet. Det är lite mästrande undervisning, tycker jag, magister ! Han skriver vidare att han delar min uppfattning om att det är viktigt att kommunerna kan sköta sina bostadsbolag som de tycker är bäst. Men då måste bostadsministern visa hur han tänker fixa de här goda möjligheterna. Är det med fler regleringar? Är det genom att staten i ännu högre grad ska sätta den kommunala självstyrelsen ur spel? Eller är det genom att inrätta fler krisakuter och statliga bolag som ska förväntas hjälpa kommunerna? Nej, det som behövs är att Allbolagen avvecklas helt. Då får landets kommuner tillbaka självstyrelsen på det här området. Då skapas möjligheter för kommunerna att avyttra vissa delar av sitt gamla bostadsbestånd och att satsa på att bygga nya moderna lägenheter. Då kan bostadsbyggandet öka, och då kan vi prata om ett rättvist och bra boende för alla. Jag skulle vilja ställa en följdfråga till . Anser att det är bättre att man river kommunala bostadsfastigheter än att man säljer dem? Det är inte bara tillåtet utan också tilldelat resurser och stöd att riva.