prot · GR09120 · 2004-05-24 00:00:00 — Vi hade för bara någon vecka sedan besök i utskottet av för kärnavfallsfrågor, och jag tror inte att det var någon i utskottet som tyckte att den beskrivning vi fick när det gäller möjligheterna till en säker slutförvaring var särskilt lugnande. Man framförde från för kärnavfallsfrågor också ett önskemål om att man skulle få betydligt större kraftsamling kring forskning på området för att få fram ytterligare underlag för kommande beslut och råd. Man påpekade att det behövdes åtminstone 20 miljarder till i Kärnavfallsfonden. I motionen är yrkandet mycket hovsamt. Motionären begär bara att man ska se till att man verkligen får in avgifter som täcker kostnaderna. Men där står också om svårigheten att göra de här bedömningarna. Jag delar uppfattningen att bedömningarna är så svåra att avgifterna bör höjas ganska radikalt. Tidsperspektivet är enormt. Kunskapen på området när det gäller både de geologiska och geotekniska möjligheterna och själva hanteringen, inneslutningen av kärnbränslet, är alltför liten, och riskbedömningarna är naturligtvis nästan omöjliga att göra i detta tidsperspektiv. Jag vill yrka bifall till reservation nr 4 som gäller den motionen. Jag är väl medveten om att det sitter en utredning och arbetar med den här frågan. har också fått det i uppdrag, men det kan väl vara en signal till utredningen om vad anser vara viktigt. 87 (): I det betänkande vi debatterar nu behandlas regeringens proposition Miljöbedömningar av planer och program jämte två följdmotioner och ett motionsyrkande från allmänna motionstiden . I propositionen föreslås lagändringar för genomförandet av och rådets direktiv om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan. I propositionen föreslås också att godkänner protokollet om strategiska miljöbedömningar till FN/ECE:s konvention om miljökonsekvensbeskrivningar i ett gränsöverskridande sammanhang, den så kallade Esbokonventionen. I enlighet med direktivets och protokollets krav föreslås bestämmelser om att en miljöbedömning ska göras när en myndighet eller kommun utarbetar vissa planer och program. Bestämmelserna föreslås komplettera de nuvarande bestämmelserna om miljökonsekvensbeskrivningar i 6 kap. . Vissa ändringar föreslås även i andra lagar. Ändringarna syftar bland annat till att bedömningar av miljökonsekvenser ska komma in tidigare i samhällsplaneringen, vilket i sin tur kan underlätta miljöbedömningarna av de verksamheter och åtgärder som genomförs enligt planerna eller programmen. Regeringen föreslås vidare få meddela de ytterligare bestämmelser som behövs för genomförandet av direktivet. Lagändringen föreslås träda i kraft . När det gäller dessa frågor finns det inga reservationer i utskottet. I propositionen föreslås också en ändring i lagen om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle med mera, finansieringslagen. Ändringen gör det möjligt för regeringen att använda Kärnavfallsfondens medel för stöd till vissa ideella föreningar vad gäller frågor om lokalisering av anläggningar för hantering och slutförvaring av använt kärnbränsle. Regeringen avser att utnyttja denna möjlighet . En utvärdering av försöksverksamheten bör göras . Stödet bör utgå med högst 3 miljoner med början och vara förenat med krav på de ideella föreningarna, på de kostnader som stödet kan användas till och på ansökningarnas utformning. Stödet bör administreras av . Förslaget syftar till att förbättra möjligheterna för en allsidig bedömning av projektens miljökonsekvenser och allmänhetens påverkan i denna process. Frågan om att finna en plats för den slutliga förvaringen av det använda kärnbränslet är unik i många avseenden och intar en särposition när det gäller den demokratiska beslutsprocessen. Det rör sig om ett av de största industriprojekten i , som har kostat och vars framtida kostnader beräknas till . Processen för att finna en lämplig plats för slutförvaret beräknas pågå , och slutförvaret ska klara av en lagring . Som regeringen anför ställer den demokratiska beslutsprocessen därför ovanligt höga krav på allmänhetens förtroende för politiska beslutsfattare, verksamhetsutövare och tillsynsmyndigheter. Projektet rymmer såväl tekniska och naturvetenskapliga som samhällsvetenskapliga och humanistiska frågeställningar. Frågan är också både lokal och nationell. Att finna platsen för slutförvaring och att kommuninvånarna lokalt ska acceptera den är av stort nationellt intresse, kanske till och med av internationellt intresse, då många är intresserade av hur just vi kommer att lösa slutförvaringen. Ändringen i finansieringslagen föreslås träda i kraft . I denna del finns det fyra reservationer, vilka jag yrkar avslag på. Jag yrkar naturligtvis också bifall till förslagen i betänkandet. Förslagen i propositionen bygger på en överenskommelse mellan regeringen, och de gröna. 88 () replik: Jag delar regeringens och uppfattning att samrådsförfarandet är oerhört viktigt i den här stora frågan. Jag vill att de närmast berörda, de lokalt och regionalt boende, ska ha goda möjligheter ännu bättre möjligheter än nu att skaffa sig den kompetens och den kunskap som man kan inhämta från experter, föredragshållare och internationella och nationella miljöorganisationer för att kunna vara med i samrådsprocessen på ett bra sätt. Varför anser att detta sker bäst genom att man ger bidrag till nationella miljöorganisationer, och inte genom att stärka de lokala organisationerna på ett sätt som gör att de kan skaffa sig den kunskap de vill genom att ta till sig den från nationella miljöorganisationer och experter av olika slag? Varför ska man gå förbi dem och i stället satsa på nationella organisationer? 89 () replik: vill jag tala om för att jag inte tycker att det sker på ett bättre sätt nationellt, utan jag tycker att båda de här nivåerna ska vara med och ges möjligheter. Det är en nationell fråga, och då tycker jag och regeringen att även de nationella ideella organisationer som jobbar med de här frågorna ska ges utrymme att vara med. Men naturligtvis ska diskussionen och det demokratiska arbetet fortsätta att utföras, som redan nu görs, på den lokala nivån. Vi har vid besök i och kontakter med de kommuner som jobbar aktivt med de här frågorna sett att de jobbar på ett otroligt bra sätt, både genom de ideella organisationer som finns i kommunerna och i kommunens politiska system. Jag tycker naturligtvis att det ska fortsätta. Det är inte så att det ska upphöra, utan det ska finnas bådeoch. 90 () replik: Den samrådsprocess som det talas om är reglerad i lagstiftning och handlar om hur de lokalt boende och verksamma ska kunna medverka i processen och ha synpunkter på den. Det sätt på vilket ni föreslår att detta nu ska ske, med en satsning på nationella organisationer, rubbar den ordning som lagstiftningen vilar på. Regeringen erkänner också detta, men man tror att detta inte kommer att ske någon mer gång, därför att det är så unikt med just kärnavfallet. Närboende och lokala organisationer kan med rätta hävda att de är lika eller mer berörda av de föreslagna verksamheterna än flertalet miljöorganisationer, och att de därför också bör få möjlighet till ekonomisk ersättning. Organisationer som överklagar andra miljöprocesser kan på goda grunder hävda att även de skall få ersättning i de mål de överklagar. De kan t.ex. i många fall på goda grunder hävda att ekonomisk ersättning i andra mål är lika angelägna, eftersom risken för skada på miljön eller människor för de andra verksamheterna t.o.m. kan vara betydligt större. Det säger fyra experter i den utredning som regeringen har tillsatt i den här frågan. Socialdemokraterna brukar vara duktiga på att lyssna på experter annars. Varför kan man inte göra det i det här fallet och i stället, med den utökade ekonomin, stärka de lokala organisationernas möjligheter att på ett kompetent sätt delta i samrådsprocessen? 91 () replik: Vi tycker att det är viktigt att man både på lokal och på nationell nivå i den här frågan har möjlighet att följa den på ett bra sätt. De här ideella organisationerna kan faktiskt ha medlemmar även på lokal nivå. Det är ju ideella organisationer som har 2 000 medlemmar, och de ska ha krav på sig att jobba demokratiskt och redovisa hur pengarna ska användas och så vidare. Men det kan också vara organisationer som går ihop. Man kan kanske tycka att 2 000 medlemmar är många medlemmar, men det kan alltså vara en sammanslutning av organisationer. Och det är klart att det också kan finnas lokala företrädare som kan vara med i det här samarbetet som faktiskt ingår i de föreningar som är representerade. Det ena utesluter inte det andra i det här fallet. 92 (): liberalerna har verkat för användandet av miljökonsekvensbeskrivningar som ett viktigt verktyg i arbetet för en hållbar utveckling och för att de miljöpolitiska målen ska beaktas i alla verksamheter och på alla beslutsnivåer. Beskrivningar av miljökonsekvenser måste föregå alla beslut som kan påverka miljön. De förslag som läggs fram i regeringens proposition Miljöbedömningar av planer och program gäller bland annat lagändringar för genomförandet av och rådets direktiv om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan och ett godkännande av protokollet om strategiska miljöbedömningar till Esbokonventionen. Ändringarna syftar till att bedömningar av miljökonsekvenser ska komma in tidigare i samhällsplaneringen, vilket kan underlätta miljöbedömningarna av de verksamheter och åtgärder som genomförs enligt planerna eller programmen. Genom krav på att vissa planer och program ska miljöbedömas är direktivets syfte att ge en hög nivå på skyddet av miljön och bidra till att miljöaspekterna integreras när myndigheter och kommuner utarbetar och antar planer och program. Att så sker är nödvändigt om vi ska nå den hållbara utveckling som alla talar om. vill betona att det är mycket viktigt att begreppen betydande miljöpåverkan, miljökonsekvensbeskrivning dokumentet samt miljöbedömning processen klargörs och används enhetligt och konsekvent. Många remissinstanser har påpekat, och det anser också, att regeringen på ett tydligt sätt snabbt måste klargöra vilka planer och program som kan komma att beröras av direktivet. är räckvidden av de nya bestämmelserna inte tillräckligt klarlagd. Som poängteras både i direktivet och i propositionen bör de nya bestämmelserna integreras i befintliga planeringsprocesser i så stor omfattning som möjligt, och stor vikt bör läggas vid att inte förlänga och komplicera dessa. I propositionen föreslås också en ändring i lagen om finansiering av framtida utgifter för använt kärnbränsle, detta för att göra det möjligt att använda Kärnavfallsfondens medel för stöd till vissa ideella föreningar vad gäller frågor om lokalisering av anläggningar för hantering och slutförvaring av kärnbränsle. Syftet är att förbättra möjligheterna för en allsidig bedömning av projektens miljökonsekvenser och allmänhetens påverkan i denna process. Frågan om slutförvaring av det använda kärnbränslet är unik i många avseenden, och därför ställer den demokratiska beslutsprocessen ovanligt höga krav på allmänhetens förtroende för de politiska beslutsfattarna, verksamhetsutövarna och tillsynsmyndigheterna. Det slutliga omhändertagandet av det använda kärnbränslet är av nationellt intresse men har också en klart lokal prägel. Lokala organisationer har möjlighet att via kommunen få ekonomiskt stöd för sin verksamhet i samband med platsvalsprocessen. Propositionens förslag öppnar för att även nationellt arbetande organisationer ska ges möjlighet till stöd. Komplexiteten i frågan om hanteringen och slutförvaret av det använda kärnbränslet ställer mycket höga krav på en allsidig belysning. Kommande beslut måste vara mycket väl förankrade hos alla intressenter. Detta förutsätter att också nationella ideella organisationer aktivt kan delta i samrådsförfarandet och anlita den sakkunskap som de behöver och har förtroende för. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. 93 (): I den proposition som ligger till grund för detta betänkande om miljöbedömningar av planer och program har och samarbetat med regeringen. Delar av betänkandet bygger på ett EU-direktiv om bedömning av vissa planers och programs miljöpåverkan samt att en plans eller ett programs betydande miljöpåverkan ska följas upp. Den kommun eller myndighet som har antagit planen eller programmet bör även ha ansvaret för uppföljningen av miljöpåverkan. När det gäller detta finns det en bred majoritet i utskottet. Men den breda majoriteten eller enigheten krymper när det gäller den andra delen av betänkandet, som handlar om att vissa ideella föreningar ska kunna ta del av Kärnavfallsfondens medel för informationsinsatser och få möjlighet till demokratisk påverkan. Vi i ser det som ett naturligt förhållningssätt till ett av de största industriprojekten i , förvaringen av använt kärnbränsle, som har kostat ca och vars framtida kostnader beräknas till . Det handlar om avfall som ska lagras , och det finns fortfarande inte någon hållbar lagringsmetod. Då måste man vara öppen och inta en särposition i den demokratiska beslutsprocessen. Allmänheten bör, genom ideella organisationer som uppfyller vissa krav, få ökade möjligheter att aktivt delta i det utökade samrådet och bör därför även få ekonomiska resurser för att kunna anlita den sakkunskap som behövs och anlita den kompetens som de känner förtroende för. Vi anser att det skulle vara mycket konstigt om dessa nationella ideella organisationer skulle utestängas från deltagandet i förankringsarbetet och demokratiprocessen. Att öppna för en försöksperiod från till med 3 miljoner ser vi som mycket rimligt. Det är svårt för mindre lokala organisationer att skaffa den sakkunskap som kan behövas för att man ska kunna ställa relevanta och väl underbyggda frågor, frågor som sedan kan vara underlag för den som söker tillstånd för lagringsverksamheten. Detta gäller även om de får del av de medel från Kärnavfallsfonden som berörda kommuner har rätt att fördela. Tyvärr varierar det i förmåga och vilja hos de berörda kommunerna att fördela dessa medel till ideella organisationer. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet. Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2003/04:MJU21 Miljöbedömningar av planer och program (prop. 2003/04:116). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 9 § Ändringar i fastighetsbildningslagens förfaranderegler m.m. 94 (): Inledningsvis yrkar jag bifall till reservation nr 1. anser att det är positivt att vi har infört en möjlighet till tredimensionell fastighetsbildning i fastighetsbildningslagen. Det här skulle kunna leda till ett ännu mera dynamiskt stadsbyggande om det inte vore för att regeringen lägger in en massa spärregler som bromsar utvecklingen. De vågar inte ta steget fullt ut och föreslå en lagstiftning för enskilda ägarlägenheter trots att har uttalat sig positivt om detta och bland annat sagt att ägarlägenheter skulle kunna bidra till en ökad valfrihet och ökat boendeinflytande och även bidra till att lösa bostadsproblemen i större tätorter. Men vad är då majoriteten rädd för? Att Vänstern är emot ägande och blockerar frågan är inget nytt. Men varför ger Socialdemokraterna vika för det här motståndet? Och varför har backat från det tillkännagivande som man stödde 1999? Varför kan ni i majoriteten godta ägande av radhus på marken men säga nej till ägande då huset helt plötsligt står rakt upp? Vad är det för skillnad? Den enda förklaring jag kan finna är att majoriteten helt enkelt är rädd för nytänkande och valfrihet. Det är samma sak vare sig det handlar om 3 D, bostadsrättsombildningar eller ägarlägenheter. Regeringen skriver i propositionen att deras bedömning är att det inte bör införas någon lagstiftning om äganderätt till enskilda lägenheter i flerbostadshus. Majoritetens argument är så dåliga så man skjuter fram i synpunkter som avgörande argument. De säger att det dels synes vara oklart i vilken utsträckning ägarlägenheter skulle kunna bidra till ett totalt sett ökat bostadsbyggande, dels i vad mån byggandet av ägarlägenheter skulle kunna minska bostadsbyggande, i synnerhet byggande av hyreslägenheter. Vad är det för argument? Det skulle ju vara samma sak som att säga att småfamiljshus med äganderätt skulle hämma den övriga byggproduktionen och särskilt byggande av hyreslägenheter. Vem som helst hör att den här argumentationen inte håller. Det avgörande argumentet finns i propositionen där man säger: Att införa ägarlägenheter och hålla fast vid ett restriktivt synsätt i fråga om annan tredimensionell fastighetsindelning blir svårt. Där har vi svaret. Det är väl det frågan handlar om ett restriktivt synsätt. Man kan då fråga sig varför det är just begreppet äga som stör majoriteten. Det ska vara så svårt som möjligt för samhällsmedborgarna om de vill äga något själva. Eller är det rädslan för att de ska äga för mycket, rädslan för att det ska bli orättvist? Statsministern visade ju själv vägen i vår genom att köpa ett rejält gods i sina hemtrakter, dessutom med äganderätt. Vi kristdemokrater menar att det är hög tid 2004 att i likhet med många andra länder myndighetsförklara invånarna och ge utrymme för valfrihet. Det är svårt att förstå regeringens argument. Man säger att man har svårt att se att ägarlägenheter i praktiken skulle innebära några särskilt påtagliga fördelar för de boende jämfört med bostadsrätt. Ett annat skäl är att man menar att det skulle öka risken för segregation och problem i samband med uthyrning av ägarlägenheter. I är nyttjanderätten av en ägd lägenhet knuten till medlemskap i en bostadsrättsförening, där föreningen är ägare till fastigheten i vilken bostaden upplåts. Bostadsrätten har ju utvecklats sedan den tillkom och blivit alltmer lik ägarlägenheter. pratade man om insatslägenheter. hör man sällan det begreppet. Trots det är det fortfarande formellt så att det är föreningen som äger både huset och lägenheterna. Den enskilde vill ju i så stor utsträckning som möjligt själv bestämma över lägenheten. Vem vill då att föreningen ska bestämma över ens lägenhet? Hyresrätten har hyresgäster. Tänk på ordet gäst! Det ger ju bilden att man inte får bestämma så mycket. Som gäst brukar man faktiskt få acceptera det man blir bjuden på. Det är dags nu att den svenske bostadskonsumenten ges valfrihet och inte längre behöver stå som någon gäst med mössan i handen och bocka för värden. När staten bestämde nästan allt på bostadsmarknaden ni vet: hur breda hatthyllorna skulle vara i hallen och så vidare och subventionerade boendet med massor med miljarder var bostadskonsumenten i underläge. är det tvärtom. använder ju boendet som en mjölkkossa. Då måste väl sannerligen bostadskonsumenten också kunna äga sitt radhus som står på höjden och kunna räkna med att tillgodogöra sig värdestegringen på samma sätt som villa- och radhusägarna gör. Ett införande av ägarlägenheter skulle tillåta ägandet av en enskild lägenhet i ett flerbostadshus på ett sätt som är jämförbart med ägandet av ett småhus. En sådan ny upplåtelseform kan innebära en stimulans till ökad nybyggnation. Det tycker vi kristdemokrater är väldigt positivt. Därför tycker vi att det är så synd att majoriteten har fastnat i ett bokstavligt horisontellt fyrkantigt tänkande som i fråga efter fråga förhindrar en positiv utveckling av bostadspolitiken. Varför tycker Socialdemokraterna att det är bra att förhindra ägarlägenheter när socialdemokrater i andra länder kan gilla ägarlägenheter? Varför gillar inte ägarlägenheter när Blair gör det? Det vore bra om den här debatten kunde ge svar på de frågorna. Jag repeterar min första fråga eftersom inte var inne här när jag inledde mitt anförande. Vad är det för skillnad, , Socialdemokraterna och majoriteten? Man kan äga ett radhus som ligger på marken, men så fort man reser upp huset blir det helt plötsligt fel. Jag skulle gärna vilja ha en beskrivning på vad det är för skillnad från att äga ett radhus. Om du ställer det upp och det står på höjden är det helt plötsligt fel. 95 (): Jag vill hälsa välkommen in i debatten i bostadsutskottet. Det var verkligen en frisk fläkt som du inledde med. Jag vill också yrka bifall till reservation nr 1. Naturligtvis står vi även bakom den andra moderata reservationen, men jag vill inte bidra till någon meningslös tidsåtgång i samband med voteringen. Det här betänkandet från bostadsutskottet behandlar regeringens förslag i propositionen Ändringar i fastighetsbildningslagens förfaranderegler m.m. Ändringarna i fastighetsbildningslagen är okontroversiella, men bakom de till synes oskyldiga orden med mera döljer sig en mycket viktig fråga. Där har regeringen nämligen, av vånda, till slut kommit ut ur garderoben och öppet redovisat sin negativa inställning till ägarlägenheter. Det kom inte direkt som någon överraskning för oss som varit med i bostadspolitiken , men likväl är det beklagligt att Socialdemokraternas rädsla för det privata ägandet ska få sätta käppar i hjulet för människors valfrihet och en möjlighet att öka bostadsbyggandet. beställde som bekant en utredning angående ägarlägenheter. Det gjordes i en koalition mellan de borgerliga partierna och . levererade utredningen ett förslag till fullständigt system för hur man skulle kunna införa ägarlägenheter i . Därefter har regeringen lagt frågan i byrålådan och i debatt efter debatt hänvisat till att den är under beredning i . Till en början trodde jag att Socialdemokraterna gjorde det för att ducka i debatten. Det stämmer väl till en viss del. Sedan har jag också förstått att jag borde tolkat orden att frågan är under beredning i som att det är som är under bearbetning i . har jag dessvärre förstått att representant i bostadsutskottet har bytt fot och stöder regeringens definitiva nej till ägarlägenheter. När jag läser propositionen slås jag av att den främst handlar om alla de fördelar som finns med ägarlägenheter. Man tar upp den ökade valfriheten, det ökade boendeinflytandet och det tillskott av nya lägenheter som ägarlägenheter faktiskt kommer att medföra. Därför känns regeringens slutsats lite märklig. Det är dessutom helt uppenbart att man har haft brist på argument och varit tvungen att konstruera argument inför nej:et . Ett exempel på det är att man i samband med den förra propositionen, den om tredimensionell fastighetsbildning, passade på att lägga in ett antal begränsningar i 3 D-fastighetsbildningen. Bland annat lade man in en begränsning om att man var tvungen att ha minst fem lägenheter för att få bilda en fastighet. Redan då var jag lite orolig för att det var ett sätt att säga nej till ägarlägenheter. Det omöjliggör ju ägarlägenheter per definition. När jag läste propositionen blev mina farhågor bekräftade. framhåller man som ett argument i propositionen att det finns goda skäl att avvakta med förändringar eftersom de nya reglerna i den tredimensionella fastighetsindelningen trätt i kraft. Det blir ett mycket märkligt resonemang, och det tyder på att man har haft svårt att hitta anledningar att säga nej. Det är tragiskt att Socialdemokraterna och Vänstern fortfarande har en så stark misstro mot det privata ägandet. För ägarlägenheter är egentligen inte så konstigt. Det är som radhus fast på höjden, som sade. Det är inte farligare än så. För de allra flesta skulle ägandet av bostaden kunna betyda mycket. Det ger en social trygghet som inte går att mäta i pengar. Det gäller inte minst ute i förorter, miljonprogramsområden, där enskilt ägande skulle kunna vara ett viktigt verktyg inte bara för egenmakt utan också för ökad gemenskap och större integration. I är det helt omöjligt för människor som föredrar att bo i lägenhet att äga sin bostad. Men i flera av våra grannländer finns ägarlägenheter, exempelvis i och . Där är ägarlägenheter en uppskattad bostadsform som fyller behov som hyresrätten och bostadsrätten inte uppfyller. Eftersom vi har olika krav på vårt boende, olika behov och olika i olika skeden av livet är det angeläget att det finns olika boendeformer att välja mellan.