prot · GS0932 · 2004-11-18 00:00:00 — 1 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . vice talmannen meddelade att () avsagt sig uppdraget som ledamot i justitieutskottet. Kammaren biföll denna avsägelse. 3 § Anmälan om kompletteringsval till skatteutskottet och justitieutskottet vice talmannen meddelade att Socialdemokraternas riksdagsgrupp på grund av uppkomna vakanser anmält som ledamot i skatteutskottet och som ledamot i justitieutskottet. vice talmannen förklarade valda till ledamot i skatteutskottet () ledamot i justitieutskottet () 4 § Hänvisning av ärende till utskott Föredrogs Proposition 2004/05:45 En ny sexualbrottslagstiftning 1 ELISEBEHT (): Jag ska börja med att tacka som har tagit initiativ till den här debatten. Det finns all anledning att uppmärksamma att den här propositionen nu läggs på bord. Det är könsmaktsordningen där män är överordnade och kvinnor underordnade som ligger till grund för att kvinnor tvingas stå ut med att bli sexualiserade, objektifierade, negligerade och diskriminerade. Det är samma könsmaktsordning som också gör att kvinnor blir lägre värderade i många olika sammanhang. Det är de värderingar och attityder som skapas i nuvarande könsmaktsordning som förklarar att kvinnor som har utsatts för sexualbrott inte tas på allvar och inte får den bästa hjälpen. Deras anmälningar utreds inte professionellt utan läggs helt sonika ned, trots att kvinnan kanhända kan uppge när, var och hur det skedde och vem som har förgripit sig på henne. Är kvinnan dessutom socialt utsatt, kanhända prostituerad och tillika missbrukare, slår både klass- och könsmaktsordningen till fullt ut. Brottsofferforskningen visar att det är stor skillnad på hur rättsväsendets olika aktörer väljer att tillgodose eller att underlåta att tillgodose brottsoffrens mänskliga rättigheter. Jag menar att det inte är någon tillfällighet att brott mot kvinnor fortfarande kan tas på mindre allvar. Det har med könsmaktsordningen att göra, och det är de grundläggande värderingarna som speglas i de attityder som legitimerar ett beteende som bortser från kvinnors självklara rättigheter. Klargörande forskning och samhällets egen statistik visar entydigt att det är så. Kvinnojourer och andra som kommer i kontakt med utsatta kvinnor har berättat att det är så här det ser ut. Det har varit värre. De senaste årens satsningar på utbildning och på att ta fram nya metoder för utredning och lagföring har haft betydelse. Men vi har ingen anledning att slå oss till ro. Det är långt kvar innan alla, utan undantag, får sin rätt tillgodosedd. Därför är den här propositionen, som vi fått på bord, både viktig och efterlängtad. Här har vi nu ett förslag som väldigt många människor varit engagerade i att få fram. som arbetade har ett stort antal remissinstanser yttrat sig. Ett antal frivilligorganisationer har funnits med i återkommande samtal med regeringen under resans gång och gett sina synpunkter. Lagrådet har behandlat förslaget, och regeringen har lämnat sin proposition. är det för att ta över. Jag ser fram emot att få ta del av övriga partiers reaktioner på regeringens och samarbetspartiernas förslag. I en sådan här fråga som har så stor betydelse för så många och , hoppas jag att vi fram , när beslut ska fattas, kan vara överens om så mycket som bara är möjligt, helst allt. Vi har alltså nu ett förslag till en ny sexualbrottslag som ska förbättra skyddet mot sexuella kränkningar och göra det tydligt att varje människa, man som kvinna, vuxen som barn, har rätt till sin sexuella integritet och sitt självbestämmande. Utgångspunkten i förslaget är att alla människor, oavsett kön och ålder, har rätt att bestämma över sin egen kropp och sin egen sexualitet och att ett nej är ett nej. Jag kan naturligtvis inte gå igenom hela förslaget i detalj här, och det är inte heller meningen med den här remissdebatten. Jag vill ändå nämna att det i propositionen finns förslag om straffskärpningar på ett flertal punkter. Det är fler gärningar än som ska bedömas som våldtäkt. Det är fler gärningar som kommer att bedömas som grov våldtäkt. Kravet på tvång sätts lägre. Det blir alltså fler gärningar som ska bedömas allvarligare än . Ett sådant exempel är när fler än en gärningsman utsätter någon för sexuella övergrepp. En sådan handling kommer genomgående att bedömas som grov. Begreppet hjälplöst tillstånd förtydligas och framför allt utökas, till och med uppräknas i själva lagtexten. Vi har alla upprörts över friande domar som gällt sexualbrott mot barn. Det har varit fråga om sexualbrott där förövarna gått fria i sådana fall där man inte har kunnat bevisa att barnet har tvingats utan påståtts, av den vuxne naturligtvis, självmant ha medverkat i den sexuella handlingen. I själva verket vet vi att gärningsmän som förgriper sig på barn sällan tar till våld. De behöver inte göra det. Övergreppen sker med helt andra metoder. Är det så att övergreppen pågår anpassar sig barnet till situationen och övergreppen blir på så sätt normaliserade för barnet. I förslaget i propositionen delas lagtexten upp så att brott mot vuxna behandlas för sig och brott mot barn för sig. När det gäller barn slopas kravet på tvång helt och hållet. När det gäller brott mot barn förändras också preskriptionsreglerna. De kommer att gälla från det att barnet har fyllt oavsett när övergreppet har begåtts. Begreppet sexuellt umgänge som finns i lagen tas helt bort. Det är ett uttryck som leder tankarna till ömsesidighet. I stället kommer man att använda begreppet sexuell handling. Sexköpslagen arbetas in i , och den utökas något. Jag skulle kunna fortsätta att räkna upp ändringar och paragrafer, men jag ska inte göra det. Jag tänkte ägna åt samtyckesdiskussionen. Vi har två kraftiga skäl för att inte införa en regel som säger att man med bristande samtycke som enda grund, utan någon annan kringbevisning, skulle kunna vara skäl för att döma någon för våldtäkt. Den första är att detta är en främmande ordning. Vi har inte den ordningen i att det är den tilltalade som ska bevisa sin oskuld utan det är åklagaren som ska bevisa att det han har lagt den tilltalade till last också har skett. Det är den första, inte oviktiga, invändningen. Den andra är att alla remissinstanser inklusive Lagrådet, inte minst erfarenheterna från och våra egna överväganden pekar på att det skulle bli en olycklig fokusering på brottsoffret. För att man ska kunna visa att det har förelegat ett samtycke kommer naturligtvis brottsoffrets beteende att hamna i fokus. På vilket sätt har brottsoffret signalerat och varit tydligt med att det inte har samtyckt till den sexuella handlingen? Det är precis tvärtemot den ordning som vi vill ha. Vi vill ha fokus på gärningsmannen och hans agerande jag säger hans, för det är oftast fråga om män inte på hennes. Den diskussion som har förts när ett och annat klavertramp i domstol har begåtts har haft fokus på brottsoffrets tidigare sexuella erfarenheter, klädsel, hur mycket hon druckit och så vidare, och det är absolut inte en utveckling som vi på något sätt vill ska fortsätta. Tvärtom lyfter vi i propositionen fram att ordningen i domstolen ska vara den att fokus är på gärningsmannen och inte på brottsoffret. Det finns mycket mer som vi hade kunnat säga, fru talman, men jag förstår att man väntar på att jag ska sluta . 2 (m): anmäldes 10 142 sexualbrott, varav 2 565 gällde våldtäkt och grov våldtäkt. Det senare är en ökning . Detta betyder mer än 200 våldtäkter och 50 . Det är förfärande siffror, en verklighet som är svår att ta till sig. Vad värre är: Trots att viljan att anmäla brotten har ökat finns det anledning att tro att mörkertalet är väldigt stort. Jämför man dessutom andelen anmälda brott med antalet domar blir offrens utsatthet tydliggjord. Totalt hade vi alltså 10 142 anmälda sexualbrott men bara 630 domar. Det anmäldes 2 565 våldtäkter. Det blev 131 domar. 103 av dem innehöll fängelse som påföljd. Kort sagt visar fakta att antalet anmälningar när det gäller grova sexualbrott ökar, som det ganska sällan blir en dom och en allvarlig påföljd. Den här verkligheten är naturligtvis någonting som vi måste utgå från när vi nu ska pröva de förslag till förändringar i lagstiftningen som regeringen har föreslagit. Vi är alla medvetna om att bevisföringen, inte minst när det gäller våldtäkt, är väldigt besvärlig. De grova överfallsärendena kan man reda ut, men det är svårare när övergreppen skett utan vittnen, inte sällan i det egna hemmet. Ord står mot ord, bevisen saknas eller är svårtolkade. Med höga krav på rättssäkerhet, vilket vi måste ha i all rättskipning, är det viktigt att fråga sig om vi med lagstiftningens hjälp kan nå längre än vad vi gör . Med reservation, fru talman, för den korta tid för genomläsning av propositionen som oppositionen har haft, kan jag ändå säga att det är tveksamt om de föreslagna förändringarna leder till att fler brottslingar kan fällas. Därmed är inte sagt att alla förändringar är dåliga. Tvärtom har jag hittat ganska många bra saker i de förslag som har lagts fram. Ett förslag handlar om att våldtäktsbegreppet ska utökas och att kravet på tvång ska sättas lägre. Frågan är om det gör lagstiftningen klarare. Är inte risken att ett vidare begrepp, där också handlingar som inte allmänt upplevs som våldtäkt kallas för våldtäkt, eroderar värdet av begreppet? Visserligen har regeringen efter en massiv kritik från remissinstanserna, framför allt från sådana som arbetar med de här svåra ärendena, valt att justera förslaget i enlighet med vad Lagrådet har tyckt. Frågan är om det räcker. I vart fall kommer vi moderater att ställa oss den frågan under vårt arbete innan vi ska lämna våra synpunkter. Ett annat förslag gäller att barns integritet stärks genom att det inte kan bli fråga om att pröva barnets ansvar eller agerande vid sexuell handling. Den vuxne får ta hela ansvaret när barn utnyttjas. Det är ju en klok och ganska självklar förändring, kan man tycka. Likaså förlängs preskriptionstiden för sexualbrott mot barn, vilket är bra. Man kan alltid diskutera hur preskriptionstid ska beräknas, men det viktigaste för oss är att övergrepp mot barn oftare än kan redas ut och rätt skipas. Av det skälet har vi moderater också diskuterat om man inte borde förlänga preskriptionstiden för barnpornografibrott eftersom det är mycket svårutrett och ofta tar . Det är svårt att fälla dem som man sagt borde kunna fällas just på grund av tidsaspekten. Regeringen föreslår i två fall skärpta straff genom en höjning av straffmaximum. Möjlighet till stränga straff är en viktig signal om att man ser allvarligt på köp av sexuella tjänster, att man utnyttjar barn, grovt koppleri och allt det här. är knappast straffskalan det helt avgörande. Den fråga som måste ställas är naturligtvis om domstolarna just när det gäller de här ärendena, till skillnad från nästan alla andra, utnyttjar den fulla straffskalan . Vi vet att rätterna ofta hamnar i den nedre delen av straffskalan också för väldigt grova brott. Det beror på alla olika signaler och förbehåll som finns i den förda kriminalpolitiken. Från moderat sida anser vi nog att den viktiga uppgiften, att reda ut den problematiken, faktiskt återstår och inte finns med i det underlag som vi har fått . Värderingarna och attityderna när det gäller manligt och kvinnligt, när det gäller individens frihet och inte minst sexuell integritet varierar ju och i olika kulturer. Mänsklig samlevnad är en komplicerad fråga. Samhällsutvecklingen och internationaliseringen har inte gjort saken enklare. Det kan man ofta se om man går bakom statistiken och tittar på fallen, på ärendena, och möter människorna. Det ligger ett väldigt stort ansvar på regering och riksdag att offensivt informera om och argumentera för de värderingar som vår lagstiftning bygger på. Jag tycker att Elisebeht gjorde det lite enkelt för sig när hon skyllde alla problem på någon tänkt könsmaktsordning, när det faktiskt handlar om konflikter och kollisioner som vi kan reda ut och också om praktiska frågor som går att hantera. Jag tror att det är nödvändigt att identifiera problem av olika slag i de samlevnadsfrågor som det handlar om och även att identifiera bekymmer som bottnar i kulturella och religiösa föreställningar. måste vi se till att rättsväsendet har den kraft som behövs för att se till att svensk lag förstås och efterlevs. Bristen på anmälningar som leder till utredningar som fungerar i domstolen, att det blir så få domar och så vidare handlar inte bara om brister i lagstiftningen utan också om att vi har för få kunniga poliser, för få människor som har insikt i de problematiska frågeställningar som det handlar om. Det finns brister när det gäller bemötande och mängder av sådana frågor, och jag tycker att när vi har ambitionen att få en bättre tingens ordning för det tror jag att vi är övertygade om ska det här vara med i sammanhanget. Jag tror nämligen också att det finns väldigt mycket utanför propositionen som måste göras för att tryggheten för män och kvinnor ska öka, inte minst för att kvinnors rätt ska hävdas bättre än . 3 (): Överallt och har våldtäkter och grova sexualbrott i andra former använts av män som ett sätt att förtrycka kvinnor. Det gäller inte bara i krig i andra länder. Det gäller också i och dessvärre även . har justitieutskottet fått ett efterfrågat lagstiftningsärende, nämligen en reformerad sexualbrottslagstiftning. har vi i debatterat dessa svåra frågor, men ännu fler människor har med glöd debatterat dessa frågor utanför . Huvudfrågan har varit kvinnors upplevda och deras verkliga rättstrygghet om de utsätts för sexualbrott och därmed en personlig katastrof. Regeringen har valt att förlita sig på och i fråga om sexualbrottslagstiftningen. Jag och liberalerna hade gärna sett att man under den långa tid som regeringen har berett frågan faktiskt hade försökt förankra sig något bredare i . Min ambition är ju att vi ska ha så lite politiska motsättningar som möjligt om straffrätten och att de lagar som presenteras inför har ett så brett stöd som möjligt för att öka långsiktigheten i och förtroendet för vår straffrättslagstiftning. Jag kan konstatera att justitieminister inte är här , när vi ska diskutera frågan. Massmedier, rapporter, böcker och utredningar har pekat på att kvinnors ställning som brottsoffer när det gäller sexualbrott är ofattbart svag i praktiken. Rättslös är ett inte ovanligt epitet för den känsla som kvinnor alltför ofta får när de blivit utsatta för ett av de vidrigaste brotten den största integritetskränkning som man kan tänka sig som människa. Vi har som lagstiftare ett särskilt ansvar för att våra lagar är både effektiva och rättssäkra. Det är en mycket svår balansgång, kan man lugnt påstå, men desto viktigare är det att vi tar detta uppdrag att balansera detta på djupaste allvar. Jag tycker att det är viktigt att komma ihåg att vi inte överdriver betydelsen av olika lagtekniska lösningar och vilka ord som används för vidriga gärningar. Sexuellt våld är i alla former i huvudsak brottsligt över hela skalan. Problemet har framför allt visat sig när det gäller modet att våga anmäla, bemötandefrågor, samverkan mellan polis och åklagare och dokumentation, inte minst vad gäller rättsintyg som håller genom en hel rättsprocess. Utan att regeringen också möter dessa frågor på ett rationellt sätt och med starkt fokus på förbättringar kommer det nu aktuella förslaget att hjälpa föga vad gäller rättstryggheten för utsatta kvinnor. Jag vill understryka att det av vår grundlag framgår tydligt att det är regeringen allena och inte som har ansvar för styrningen och verksamheten i våra myndigheter. I debatten kring denna lagstiftning är jag nämligen lite bekymrad över att regeringen, och försöker ge intryck av att sexualbrott nästintill kommer att upphöra , då det är tänkt att lagstiftningen ska träda i kraft. Elisebeht inlägg var inte ett sådant exempel, utan det var mycket ödmjukt, tycker jag, men ibland hör man i debatten att det ska lösas, och det ska bli annorlunda. Jag tror i alla fall att det är en farlig bild att måla upp. Ännu fler hårt arbetande poliser med rätt spetskompetens, outtröttliga åklagare, gärna samarbetande i familjevåldsenheter i hela , än mer kunniga domare och kvalificerade rättsintyg från kvalificerade läkare: dessa kommer det att vara svårt att få någon enda ytterligare gärningsman fälld för sexualbrott, detta oavsett vad vi kallar brotten eller vilken lagteknisk lösning vi väljer. Man måste också ha med att det på lång sikt handlar mycket om förebyggande arbete. Visst är det så där håller jag med Elisebeht att det ändå finns strukturer som gör att människor beter sig som de gör. Det finns män som anser sig ha rätt att begå våld mot kvinnor på de grövsta sätten. Då pratar vi om insatser tidigt i förskolor. Vi kan prata om specialinsatser av poliserna i områden där det finns gäng som har helt sjuka föreställningar om kvinnor etcetera, vad gäller själva brottsbekämpningen och de myndigheter som har ansvar för detta. Men det gäller också det reparativa, att vi har ett bra stöd och en uppföljning som gör att kvinnor vet att man kan få hjälp och stöd om man har råkat ut för denna personliga katastrof, hjälp på vägen in i rättsprocessen. I en remissdebatt i en sådan här viktig fråga kan man inte helt låsa sig i sina politiska ställningstaganden. liberalerna kommer nogsamt att läsa regeringens förslag, underlag och analys till en ny sexualbrottslag. Vi kommer att leverera en motion där vi lyfter fram förtjänster och förslag på förbättringar i sexualbrottslagstiftningen. Jag kan dock redan nu avslöja att vi tycker att det är bra att själva våldtäktsbegreppet breddas. menar att regeringen förtjänstfullt har argumenterat för att sjuka beteenden faktiskt kallas vid sitt rätta namn. Vi anser också att det är rätt att gå vidare med längre preskriptionsregler som har föreslagits, även om jag tror att vi kan tänka oss att gå ännu något längre på något område. Men jag vill också redan nu markera att vi känner en viss tveksamhet, liksom Lagrådet gör, inför att regeringen inte funnit det nödvändigt att mjuka upp rekvisitet om att en person ska ha befunnits i hjälplöst tillstånd och låta straffbestämmelserna också omfatta det fall att en person ska ha befunnit sig i en så kallad särskilt utsatt situation. Regeringen menar nämligen i propositionen att kriminaliseringens räckvidd i stora drag är avsedd att vara densamma som enligt den nu gällande lagen. Detta innebär att den praxis som utvecklats när det gäller innebörden av till exempel rekvisitet hjälplöst tillstånd, kommer att vara vägledande även i fortsättningen. Det är alltså fortfarande den så kallade Tumbadomen från som lägger fast praxis om hjälplöst tillstånd samt den tidigare praxis vi har vad gäller så kallat eventuellt uppsåt. Det ligger kvar. När regeringen dessutom i propositionen avfärdar det förslag om en hotfull situation som vill införa, pekar regeringen på att det faktiskt ligger i sakens natur att det kan vara svårt att bevisa just en straffbar hotfull situation eller annat straffbart outtalat hot ska ha ägt rum. Detta är ju samma sak som gäller att bevisa hjälplöst tillstånd. Därför har vi svårt att se hur regeringens lagstiftning i denna del i praktiken kommer att förändra något i sexualbrottsmålen i avgörande riktning, förutom att själva brottsrubriceringen, våldtäkt, kommer att stämma bättre överens med det allmänna rättsmedvetandet och det är ju en god gärning i sig. Vi kommer alltså att nogsamt överväga om det faktiskt inte är så att det finns övervägande skäl inte tvärtom för att i lagtexten föra in begreppet särskilt utsatt situation. Denna fråga, hävdar vi, är i praktiken betydligt större och viktigare än den fråga om samtycke som jag vet att några av kollegerna i justitieutskottet kommer att tala en del om. Jag tror att det här är mer avgörande för att få en kraft till att bekämpa och markera, och faktiskt också för att få fler människor fällda. Vi hörde tidigare hur många sexualbrott som anmäldes 2003. Det finns inga tecken på att det ska se särskilt mycket bättre ut under innevarande år. Vi vet också om att av de brott som anmäls är det väldigt få som upp. Vi vet också om att i förhållande till de brott som upp och anmäls så finns det ett mörkertal som många, bland annat , hävdar är mycket större, femdubbelt större, än de verkliga brotten. Därför är de här kommande så viktiga. Rättstryggheten för kvinnor måste stärkas i . liberalerna kommer alltså nu att vrida och vända på propositionen om en ny sexualbrottslagstiftning. Vi kommer att försöka finna förbättringar av det som redan är bra i många delar för att ändra på det faktum att så många kvinnor upplever och finner att rättstryggheten inte är till för dem. Kvinnor har ju faktiskt samma rätt som män att känna sig rättstrygga i . 4 ELISEBEHT () replik: Jag vet att är väl engagerad i de här frågorna. Han pratar ofta varmt och gärna om kvinnofrid, som man väl kan förkorta det hela. Jag vill först säga att jag hoppas att vi blir överens , och jag önskar dig välkommen. Även om ni inte har varit med tidigare så har ni ju alla chanser , och uppfattningar har ni säkerligen om de här förslagen. I grunden handlar det om könsmaktsordning. Män är överordnade kvinnor och kvinnor underordnade män. Det förklarar, på individnivå, en mängd övergrepp mot kvinnor. Trots resurser inom rättsväsendet de olika rättsvårdande myndigheterna får ju en del resurser kan man, om man försöker jämföra hur man arbetar med de frågor som rör just kvinnor, se att kvinnor blir sämre behandlade än andra. Kan det, , ha sin förklaring i könsmaktsordningen? Håller du med mig om att det kan vara så? 5 () replik: Ja, absolut. För att bekämpa den strukturella underordning som kvinnor i befinner sig i och som visar sig på många sätt så tycker jag att det är tror jag att man måste lösa detta på två fronter. Det handlar för det första om det individuella planet. Det finns människor, i huvudsak män, som begår monstruösa och helt oförklarliga handlingar, vilka jag inte känner någon som helst personlig skuld för, annat än i den meningen att jag uppenbart inte har levererat tillräckligt med argument som skulle fått Elisebeht och andra socialdemokrater i kammaren att känna att det är viktigt att satsa på bland annat familjevåldsenheter i varje polismyndighet i hela landet. Så ser det inte ut , trots att vi kräver detta. Det är den ena delen. För det andra är det viktigt att det, när man pratar om detta, på det kollektiva planet finns signaler och värderingar över hela skalan, från våra förskolor, där det visar sig att unga pojkar beter sig på ett sätt som på många håll behöver styras upp, vidare ända upp till våra domstolar. Den förskola som mina egna barn går i jobbar mycket aktivt med jämställdhetsarbetet, vilket jag är glad för. Det är klart att det här och var också i våra domstolar finns värderingar, strukturer och tänkesätt som inte är helt uppdaterade, om jag uttrycker mig milt. Jag vill dock understryka att de utgör ett stort undantag. De flesta domare på området visar stor förståelse för allvaret i brottet och stor respekt för den våldsutsatta kvinnan. 6 ELISEBEHT () replik: Ja, det stämmer säkert. Problemet är bara att på vägen till domstol träffar kvinnorna på en rad andra aktörer inom rättsväsendet, oftast män, som inte tar dessa frågor på allvar. De flesta kvinnors ärenden hamnar ju aldrig i domstol. Det var egentligen det jag undrade över, och det utvecklade du också något. Jag skulle vilja ta tillfället i akt och fundera lite högt tillsammans med dig vad du menar med att säga att det finns sjuka föreställningar i förorterna och i gängen i förorterna. De ska så att säga stå i skottgluggen för sexualbrotten i vårt land, och för brott mot kvinnor och flickor över huvud taget, när vi vet att våld mot kvinnor, sexuella övergrepp mot kvinnor, i själva verket ständigt förekommer landet runt och i alla samhällsklasser, på alla nivåer och i alla grupperingar. Det är min själ inget som är begränsat till några gäng i förorterna. Jag hörde dig säga detta i TV i går.