prot · GR0977 · 2004-03-04 00:00:00 — Detta ökade transportarbete oroar mig mycket. Det gäller också de ökade motorvägssatsningarna. Europeiska investeringsbanken tycks arbeta för att bygga ut motorvägar i till exempel östra delen av , där våra nya medlemsländer finns. Jag undrar hur miljöministern ser på det här. Om man ska ha ett bra klimatarbete så måste man göra ganska stora förändringar i transportarbetet och i planeringen. Mycket av den lokala konsumtionen och produktionen samt det traditionella levnadssättet har trängts undan . Allting har centraliserats. Då får vi det här transportberoendet. Hur vill miljöministern arbeta med det? Är det inte viktigt att arbeta lite mer konkret och kanske stoppa en del av motorvägsbyggena? 178 Miljöminister () replik: Jag tror att vi är eniga om att transportproblemet är en av de absolut största utmaningarna inom EU framöver. Jag tycker att vi har fått en ökad uppmärksamhet på dessa frågor. Vi hade till exempel i miljörådets inspel nu till vårtoppmötet ett rejält avsnitt om just transportproblematiken. Vi har från svensk sida drivit att vi vill se ytterligare stärkta åtgärder på en lång rad områden. Det handlar om att undanröja hinder för gränsöverskridande järnvägstransporter. Vi arbetar nu med att förbättra möjligheterna för sjötransporter inom unionen. Vi har lyckats göra det möjligt att gynna de alternativa bränslena. Vi har Eurovinjettdirektivet, som vi nu från miljöministrarnas sida har understrukit betydelsen av att vi kommer framåt med. Vi gör alltså framsteg. När det gäller de stora investeringarna i ser jag det också som väsentligt att vi får en starkare miljöprofil på dem. Här har vi också från svensk sida gått in och krävt en sådan starkare miljöprofil på investeringspolitiken över huvud taget, också när det gäller transport- och väginvesteringar. Det finns andra kommentarer i motionerna, om miljökonsekvensbedömningar och annat. Det är ju också ett instrument för att stärka miljömedvetandet i den här typen av satsningar. Mycket görs, och bidrar efter bästa förmåga jag inom miljörådet och inom transportrådet. 179 () replik: Tack för svaret, miljöministern! Vi är överens om att vi måste göra ytterligare satsningar på den kollektiva trafiken. Vi måste underlätta för järnvägstrafiken och skapa bättre alternativa bränslen. Det är något som vi verkligen måste satsa på för framtiden. Jag har varit nere i gånger. Jag har försökt att följa utvecklingen där, och då har jag sett att bilismen har växt fram mycket. Det är ett av de större miljöproblemen i vissa områden i . Man köper en bil och vill visa att det har gått bra för landet. Man vill visa att man tjänar pengar, att man har jobb och så vidare. Det är den utvecklingen som vi har sett överallt. Men är detta ett miljöhot. Något som vi inte har diskuterat så mycket är de tio nya medlemsländerna. Det är viktigt att diskutera dem. En hel del säger att vi har sett toppen av EU:s miljöarbete. Vi har 250 direktiv , och det kanske inte kommer så många större nya direktiv. Det blir i stället fråga om att revidera direktiven och satsa mer på att hjälpa de nya medlemsländerna. Man pratar om att det är en kostnad på för att fixa miljön i många av länderna, och till exempel för att få en bra avloppssituation i . Jag undrar hur miljöministern ser på detta. Hur kan vi som land på bästa sätt hjälpa våra nya medlemsländer? De behöver verkligen hjälp. Måste vi satsa mer på de nya länderna i stället för att satsa på nya direktiv? 180 Miljöminister () replik: Min bedömning är att ett av de stora miljöframstegen i är arbetet med anslutningsländerna. De kommer att tillämpa en betydligt strängare lagstiftning . Det kommer också att göras stora satsningar ekonomiskt på de nya länderna. Det kommer att ske genom EU-fonder. Självfallet kan bidra. Vi kan bidra i budgetdiskussionerna genom att se till att pengarna går just till anslutningsländerna de nya medlemsländerna som verkligen behöver miljösatsningar. Vi kan hjälpa till på många andra sätt; vi kan hjälpa till med experter i till exempel twinning-projekt, där vi kan bistå. Vi kan också samarbeta kommersiellt. Vi har en lång rad svenska miljöteknikföretag som gör stora insatser i . Jag var själv på ett miljöteknikseminarium i . Det finns en oerhört stor efterfrågan. Vi har en situation där vi kan gynna vårt eget näringsliv och många småföretag här hemma genom samarbete med . Jag tror att kan göra mycket. Inte minst kan vi utveckla mycket bra bilaterala relationer med många av de nya länderna på miljösidan. Föredrogs miljö- och jordbruksutskottets betänkande 2003/04:MJU8 EU-prioriteringar för att nå miljömålen (skr. 2003/04:9). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 7 § Riktlinjer för genomförande av EG:s direktiv om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser 181 (): Enligt Kyotoprotokollet har industriländerna åtagit sig att minska sina utsläpp av växthusgaser med under den första åtagandeperioden jämfört med nivå. Medlemsländerna i EU har åtagit sig att minska sina utsläpp . I enlighet med bördefördelningen mellan medlemsländerna får utsläpp öka med högst . I ett riksdagsbeslut har det fastslagits att de svenska utsläppen ska vara lägre än utsläppen var . I Kyotoprotokollet ingår tre flexibla mekanismer. En av dessa tre är handel med utsläppsrätter, vilket innebär överlåtelser av utsläppsutrymme eller delar av åtaganden mellan länder. I denna proposition redovisas riktlinjer för genomförandet i enligt EG:s direktiv som syftar till att på ett kostnadseffektivt, ett ekonomiskt effektivt, sätt minska utsläppen av koldioxid. De anläggningar som berörs är kraft- och värmeverk, oljeraffinaderier, anläggningar som producerar och bearbetar järn, stål, glas, glasfiber, cement och keramik samt anläggningar som producerar papper och massa. Varje verksamhetsutövare som ingår i systemet måste ha tillstånd av staten för att släppa ut växthusgaser. Med tillstånden följer en rättighet för utsläpp. Vid starten ska utsläppsrätten delas ut gratis. Om en aktör vill släppa ut mer koldioxid än motsvarande erhållen mängd utsläpp kan han köpa utsläppsrätter av andra aktörer. En plan för hur utsläppsrätterna ska fördelas till berörda anläggningar ska lämnas av varje medlemsstat till Europeiska kommissionen . I propositionen föreslås att bemyndigar regeringen att utarbeta och till Europeiska kommissionen överlämna den nationella fördelningsplanen för perioden 20052007. I betänkandet finns det 15 reservationer och ett särskilt yttrande. 182 (): Då var vi äntligen här. Detta skulle kunna vara starten för ett paradigmskifte inom miljöpolitiken. Låt oss ta detta betänkande som modell för framtiden. Handeln med utsläppsrätter är betydligt mer spännande och också, rätt använd, mer effektiv och dynamisk än vår gamla låda med miljöverktyg. Man kan säga att vi kanske borde ha börjat i en annan ände. Vi skulle ha prövat systemet på ett mindre komplext utsläppsområde än växthusgaser. Vi moderater har länge drivit på för handel med utsläppsrätter här i . Vår idé var att införa det på utsläpp av svavel, kväve eller motsvarande inom tydliga, regionala så kallade utsläppsbubblor. Tanken är att utsläppskällan och platsen där problemet uppkommer finns inom samma bubbla. Det är ett betydligt enklare system att bygga än ett globalt system för växthusgaser. Men är vi där. Det arbete som lagts ned på såväl nationell som internationell nivå kan användas som utgångspunkt för andra utsläppskällor . Den som noggrant läst igenom dagens betänkande inser att är mycket enig i sitt stöd för införande av ett system för handel med utsläppsrätter. Vi är några här i kammaren som ingår i den parlamentariska utredning, Flexmex 2, som arbetade fram det förslag som regeringen i huvudsak har byggt sin proposition på. Utredningen har arbetat med en mycket stor tidspress beroende på EU:s närmast orimliga tidsplan men har lyckats genomföra arbetet på ett seriöst sätt och lägga fram ett välgrundat förslag inom ramen för det EU-direktiv som ligger till grund. Men det finns uppenbara problem med vårt beslut. Det är ett mycket rörligt mål vi har att arbeta med. Ett grundläggande problem är att utsläppsstatistiken under arbetet inte har kunnat kvalitetssäkras tillräckligt. Det är fortfarande mycket osäkert om vi har statistik som håller för en genomlysning. Ändå fattar vi ett beslut som får konsekvenser i miljarder kronor och för miljoner människor. Det känns väldigt skakigt eftersom det är statistiken som hela systemet bygger på. Vår nationella tilldelningsplan, hur mycket den handlande sektorn får släppa ut, hänger ihop med de historiska utsläppen för dessa branscher . Blir det några procent fel innebär det miljonbelopp i kronor för det svenska näringslivet. Regeringen kunde på ett betydligt bättre sätt ha pressat på för en mer kvalitetssäkrad statistik. Än viktigare blir detta i perspektivet att regeringen har valt att lägga sig på en lägre nivå än det förslag som Flexmex valde att komma med. Regeringen föreslår i sin proposition att den handlande sektorn ska tilldelas maximalt utsläpp av koldioxid . Dessutom lägger man till förbränning av torv, som motsvarar ytterligare, utan att höja utsläppsbubblan. föreslog att utsläppen bör uppgå till maximalt drygt exklusive torvförbränningen. Vi anser att detta förslag är betydligt bättre grundat än regeringens godtyckliga neddragning. Låt mig påminna om att detta är en försöksperiod, . Sedan ska systemet revideras. På skakigt underlag drar regeringen åt svångremmen och tar på tagelskjortan. Utan att veta hur systemet fungerar, för vi har inget riktigt exempel att utgå från, och utan att veta om statistiken stämmer drar man ned utsläppsnivån från det som det har räknats fram att näringslivet behöver till en lägre nivå. Det gör man utan att det är korrekt motiverat. Vad vi vet är att för energibranschen var referensåren 19982001 inte särskilt representativa. Dessutom tror vi oss veta att elpriset kommer att höjas på grund av utsläppshandeln. Statliga räknar med sju till höjning. Vi har ingen aning om vad priset för utsläppsrätter kommer att bli. Vi vet ännu inte hur pass generösa våra grannländer kommer att vara mot sin industri. Ändå åker tagelskjortan på, och svångremmen dras åt. Samtidig visar den senaste officiella utsläppsstatistiken att utsläppen från energiproduktion, industri, bostäder och service sjunkit med . EU:s bördefördelning innebär att får släppa ut mer jämfört med . Svenska företag hör till de mest koldioxideffektiva företagen i världen ändå tagelskjorta och svångrem. Tanken var ju att vi skulle hitta gemensamma europeiska globala lösningar för ett problem som vi anser vara globalt. Ändå ser vi detta självspäkande. Jag förstår det helt enkelt inte. Kanske beror det på att riksdagsmajoriteten låtsas som om klimatmål om minus jämfört med skulle vara relevant för denna fråga. Låt mig då påminna kammaren om den ordagranna lydelsen i propositionen som låg till grund för riksdagsbeslutet : Det nationella målet om att minska utsläppen av växthusgaser med ska uppnås utan kompensation för upptag i kolsänkor eller med flexibla mekanismer. Jag vill varna för negativa konsekvenser för näringsliv och jobb. Om vi ger våra företag en för låg tilldelning försvagas företagens konkurrenskraft tydligt. Det leder i sin tur till att jobb hotas, ofta på platser där bruket, masugnen eller gruvan är den största, eller kanske till och med enda, privata arbetsgivaren på orten. Vad vinner vi på att straffa ut svensk, koldioxideffektiv industri och ersätta den med ibland sämre utländsk produktion? Vi glömmer ofta bort att för till exempel stålindustrin sker produktionen till utanför länder som ratificerat . Det är också där som de största produktionsökningarna sker. Vi får passa oss så att vi inte förstör det som redan har byggts upp eller att den tillväxt som de flesta av oss inser behövs raseras. Det ansvaret ligger på regeringen och de partier som biträder propositionens förslag till nationell tilldelningsplan. Vi får väl hoppas att jag får fel, men har jag rätt kommer jag att återkomma till er så ofta jag kan så länge jag sitter i . Finns det då bra i detta betänkande? Ja, absolut. Först och främst är det att vi har kommit fram till detta gemensamma beslut om att införa handel med utsläppsrätter, som jag tidigare nämnt. Men det är också bra att betänkandet innehåller en mycket tydlig signal till regeringen om att arbeta fram en annan tilldelningsmetod än den rent historiska. Utskottet var helt enigt kring skrivningarna om den så kallade riktvärdesmetoden, eller benchmarking som det oftast kallas. Tanken är att hitta en metod där utsläppsrätter delas ut som ett riktvärde av branschens genomsnittliga utsläpp. På det viset premieras de duktiga och de som är sämre får jobba hårdare. Stålbranschen anser sig vara redo att sjösätta ett sådant system på nationell nivå . Detta kan vi sedan använda för att få till stånd ett liknande system på Europanivå . Detta initiativ borde uppmuntra och regeringen bör återkomma till med ett sådant förslag på nationell nivå innan försöksperioden inleds. Vi har en rad olika förslag för att göra detta betänkande bättre och en del förslag som jag hoppas regeringen beaktar i sitt fortsatta arbete, men jag nöjer mig med att yrka bifall till reservation 2. 183 (): har sedan många årtionden varit pådrivande för ekonomiska styrmedel i miljöpolitiken. Utsläppsrätter är ett spännande exempel på ett sådant styrmedel som ännu inte prövats i större skala. Därför är det glädjande att vi nu har kommit hit och fått möjlighet att inom hela EU pröva detta nya system. Vi liberaler vill ju att alla företag ska få rättvisa konkurrensvillkor. När det gäller klimatpolitiken skulle det naturligtvis ha gått mycket bättre om och hade antagit Kyotoprotokollet. får vi göra det bästa av situationen. Jag satt med i , och skrev jag en reservation om att utsläppsrätter borde prövas. Det är glädjande att det nu är flera partier som ställer upp på de här principerna, även om det är precis så som sade, att klimatproblematiken kanske inte är det lämpligaste att börja med. Det är definitivt inte den lättaste frågeställningen. Den proposition vi har att behandla har ju egentligen bara ett enkelt förslag, nämligen att bemyndiga regeringen att lämna en nationell fördelningsplan. Det har vi ju inga invändningar emot. Men den innehåller en hel del annat som har lett till att vi har kommenterat och lämnat motioner. Utgångspunkten för hela resonemanget måste vara att det här är åtgärder som vidtas av och EU för klimatets skull, inte för industrins skull. blir fokus på debatten väldigt mycket vad varje fabrik ska ha. Det är ju på den nivån vi sedan jobbar, men syftet är ändå klimatfrågan. Där har vi att utgå från grundläggande princip, nämligen att man ska släppa ut mindre koldioxid än vad man gjorde 1990. Därefter ska man minska utsläppen. Vi vet ju alla att klimatfrågan behöver ännu mindre utsläpp totalt sett. Det måste gå i den riktningen. Då är det egentligen lite futtigt att kivas om någon enstaka procent i det här intervallet, men det måste ju ändå vara en tydlig angivning av riktning. Från sida har vi motionerat i form av fyra yrkanden. Det första gäller antalet fördelade utsläppsrätter. Vi uttrycker där ett stort bekymmer över att regeringen har lagt sig så pass högt som upp till när de jämförelsesiffror som finns handlar om ungefär . En ökning från 13 till 22 för perioden till nu stämmer inte något vidare med att vi borde minska inte ens om vi skulle bjuda på att öka stämmer det något vidare att öka från 13 miljoner till . Jag vill framhålla att inte har lagt något konkret förslag om hur långt man skulle gå. Det man har skrivit är att delegationen gör bedömningen att den handlande sektorns behov av utsläppsrätter kan uppgå till ca koldioxid . Dessutom har delegationen framhållit att regeringen bör göra en avvägning mellan den handlande sektorns utrymme och andra sektorers behov. På den punkten vill jag rikta kritik mot regeringen för vi har ännu inte sett någonting om hur man vill göra den avvägningen. Det måste vara avgörande. Kan vi tolerera att man låter utsläppen öka relativt mycket inom den handlande sektorn måste antingen transportsektorn, hushålls- eller småindustrisektorerna minska sina. Det finns ju inga signaler från regeringen om att man tror på ett minskat utsläpp av koldioxid från transportsektorn. Då återstår bara hushållssektorn. Det är väl inte realistiskt att det skulle kunna bli så stora minskningar där. Därför vill jag trycka på det som vi har framhållit i reservation 3 i betänkandet, alltså att regeringen bör återkomma till med förslag om hur en rimlig fördelning ska vara mellan de här sektorerna, annars kan inte ta ställning till vilket utsläpp som rimligen bör få ske inom den handlande sektorn. Vi hade ett yrkande angående benchmarking, men det har i stort sett blivit tillgodosett. Vi har skrivit i vår motion om fördelning genom auktion. Det finns med som reservation nr 6 angående principer för fördelningen att regeringen inom EU kraftfullt ska verka för att utsläppsrätterna inför nästa period, alltså 20082012, auktioneras ut full ut så att man inte behöver ha en myndighetshantering för att bevilja varje industri ett visst utrymme. Det är en onödig byråkrati. Det sista från vår sida gällde organisatoriska frågor. Det är reservation nr 12 där vi kraftfullt vill framhålla att det inte behövs en ny myndighet i det här läget. En ny myndighet skulle innebära ökad byråkrati och ge onödiga kostnader till staten. Det här är ett arbete som ska göras , speciellt inför den här treårsperioden. Vi vet ju inte ens om motsvarande arbete måste utföras inför nästa femårsperiod eller hur det arbetet då ser ut. Att tillsätta en ny myndighet som har så tillfälliga arbetstoppar kan inte fungera på ett rimligt sätt. Vi har ett tydligt och klart betänkande framför oss. För att spara kammarens tid anser jag inte att det finns behov av att jag yrkar bifall till någon av reservationerna. De klargör vad vi anser, men vi räknar inte med att få majoritet för våra reservationer. 184 (): Högtryck, klarblå himmel och strålande sol. Så var vädret redan tidigt när jag stapplade till mitt arbetsrum. Det kanske inte är de bästa förutsättningarna för att förbereda en debatt om vad som behöver göras för att minska utsläppen av de växthusgaser som sakta men säkert förändrar klimatet på vårt klot. En mycket stor enighet finns bland forskare runtom i världen om att, utöver de naturliga förändringar som sker, ofta i långa cykler, påverkan med anledning av aktiviteter av oss människor har en avgörande betydelse för klimatförändringarna. skriver på nyhetsplats om resultatet från en schweizisk forskargrupp som har studerat hur klimatet har varit i . Forskargruppen drar slutsatsen att det pågår en klimatförändring i . Liknande siffror såg jag i en presentation av . För ytterligare någon vecka sedan skrev TT att en internationell forskargrupp knuten till konstaterat att klimatförändringarna har lett till att den eviga tjälen, permafrosten, är så evig. På vissa myrmarker längst i norr är permafrosten helt upptöad . Man menar att en farlig cirkelgång kan utöka utsläppen av koldioxid. Så skulle jag kunna stå här resten av kvällen och rada upp forskningsrapporter som går i samma riktning. Handel med utsläppsrätter är ett instrument i arbetet för att minska utsläppen av växthusgaser, framför allt koldioxid. Även om jag är övertygad om att detta instrument är viktigt och kan medverka till att utsläppen minskas där det är som mest ekonomiskt effektivt, har jag tyvärr svårt att tro att just det nu aktuella förslaget kommer att få några betydande effekter när det gäller minskningen. Det är av de svenska utsläppen som omfattas, och osäkerheten i underlaget och kunskapen om hur andra länder kommer att agera är stor, precis som har påpekat. Systemet kommer att bearbetas ytterligare av , och nya inslag kan komma in från det hållet. Det handlar nu om en modell som ska provas inför den första åtagandeperioden enligt Kyotoprotokollet 20082012. Jag ska erkänna att jag känner mig genuint osäker och mycket ödmjuk inför de tekniskt komplicerade sammanhang som är inkluderade i det arbete som vi bara har sett en början av. beklagar att ett system med auktionering av utsläppsrätter inte genomförs. En gratisutdelning riskerar att snedvrida konkurrensen och göra det svårare att avskaffa andra styrmedel på området, vilket vore önskvärt ur flera aspekter. Enligt det EU-direktiv som antogs ska fördelning av utsläppsrätter göras av varje land med utgångspunkt i ett antal angivna kriterier. Fördelningen av utsläppsrätter ska enligt direktivet bygga på historiska utsläpp. Varje land ska upprätta en nationell fördelningsplan som sedan ska godkännas av kommissionen. Ett problem vid upprättandet av den nationella fördelningsplanen är de osäkerheter som finns i faktaunderlaget, precis som har påpekats. Det är därför nödvändigt, inför den redovisning som ska ske till kommissionen, att samarbetet mellan berörda myndigheter och branscher förbättras och metoder för att beräkna koldioxidutsläpp förfinas inför den kommande perioden. Hur handelssystemet kommer att fungera avgörs av den totala tilldelningen av utsläppsrätter inom EU. tilldelning har ytterst marginell betydelse för priset på utsläppsrätter, och därigenom styrs inte heller utsläppen från den handlande sektorn i av den svenska tilldelningen av utsläppsrätter särskilt mycket. Det är angeläget att det totala antalet utsläppsrätter inom EU varken blir för stort eller för litet. För att en handel ska komma till stånd måste det finnas några som har ett överskott och andra som har ett underskott på utsläppsrätter. Det är viktigt att följer de andra medlemsländernas tilldelning noga och aktivt verkar för att det totala antalet utsläppsrätter inom EU blir rimligt, så att en handel faktiskt kan komma till stånd. Det är inte helt lyckat att tilldelningen av utsläppsrätter baseras på historiska utsläpp, inte minst med tanke på svårigheten att välja relevant referensperiod. Försök bör också göras med tilldelning enligt någon form av benchmarking-system baserat på bästa tillgängliga teknik. stöder uppfattningen att bör verka för att fler sektorer inkluderas i handelssystemet . Propositionens förslag att införa möjligheter till undantag för vissa anläggningar som omfattas av direktivet är inte en bra lösning. Det är inte heller motiverat att, som föreslås i propositionen, införa en ny myndighet för att administrera handelssystemet. Jag vill avslutningsvis ansluta mig till samtliga kristdemokratiska reservationer i betänkandet men nöjer mig med att yrka bifall till reservation 6. 185 (): I den förra debatten talade jag om vikten av att gå från ord till handling i miljöarbetet. har vi verkligen chansen att göra det i dubbel bemärkelse att gå från ord till handling i miljöarbetet. Jag tror att ett system för att handla med utsläppsrätter för växthusgaser kan bli ett verkningsfullt medel för att styra mot minskad klimatpåverkan när det gäller framför allt koldioxid eftersom det är det som omfattas i det första skedet. Poängen med att handla med utsläppsrätter är att åtgärderna för att minska koldioxidutsläppen vidtas där det är billigast. Man använder alltså marknadskrafter i miljöarbetet så att miljöarbetet ska bli så effektivt som möjligt. Men bristen i detta handelssystem som vi nu diskuterar och som är tänkt att genomföras från är att det enbart är en andrahandshandel. Utsläppsrätterna kommer nämligen att delas ut gratis. Om EU i stället hade tillåtit att man öppnat för auktionering av utsläppsrätterna hade det varit bra för svensk industri som redan har minskat sina koldioxidutsläpp kraftigt. Det tydligaste exemplet är stålindustrin som har minskat sina koldioxidutsläpp kraftigt, men dess konkurrenter i EU har inte gjort det. Då blir konkurrenterna belönade genom att de får en större tilldelning av utsläppsrätter än sina svenska konkurrenter.