prot · GR09114 · 2004-05-12 00:00:00 — Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 13 § Strategisk exportkontroll 2003 krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden 171 (): Till att börja med yrkar jag bifall till den moderata reservationen nr 7 under punkt 4. Vi i de demokratiska länderna har ett moraliskt och politiskt ansvar för att begränsa spridningen av vapen till de länder som använder eller kan komma att använda vapen för att angripa eller hota andra stater, förtrycka den egna befolkningen och i värsta fall genomföra folkmord. Vi har också ett egenintresse av att inte sälja vapen som senare kan komma att riktas mot oss, till exempel i samband med fredsfrämjande insatser. För att förhindra detta har och övriga västländer arbetat fram olika mekanismer för exportkontroll av krigsmateriel. Men, fru talman, all krigsmaterielexport är inte av ondo. Vi tycker att det är viktigt att kan exportera försvarsmateriel för att stötta uppbyggnaden av demokratiska staters försvarsmakter. Vapen i fel händer kan ha förödande effekt. Vapen i rätta händer kan däremot vara nödvändiga för att säkra fred och frihet. ger omfattande vapenhjälp till bland annat , och för att stärka säkerheten i . Svensk vapenindustri kommer inte att ensam kunna upprätthålla samma breda kompetens som . Varken inhemsk eller utländsk efterfrågan är tillräcklig för detta. Den tekniska utvecklingen framtvingar behov av ett allt närmare samarbete med utländska partner. Det mellanstatliga samarbetet inom försvarsmaterielområdet ska därför fördjupas och utvidgas. Det är också nödvändigt att fortsätta stödja svensk försvarsindustris exportansträngningar. Exportberoendet i försvarsindustrin är mycket högt, och förmodligen kommer beroendet att öka ytterligare. Därför är det angeläget att få gemensamma EU-regler för export av försvarsmateriel. Inom EU får medlemsländerna i stigande grad ett gemensamt ansvar för krigsmaterielexporten. Den gemensamma uppförandekoden som antogs 1998 innebär konsultationer och gemensam rapportering mellan medlemsländerna. Men måste driva på för att det samarbetsinitiativ som pågår också ska leda till gemensamma regler för export av krigsmateriel och strategiska produkter. Det är ett naturligt nästa steg att arbeta fram gemensamma och bindande exportregler för krigsmateriel. För att övervaka dessa regler bör en upprättas som kan kontrollera och utöva tillsyn av krigsmaterielexport och export av strategiska produkter. Vi borde från svensk sida ta initiativ till ett sådant system för ansvarsfull exportkontroll. Denna process kommer att ta . Därför, fru talman, måste den inledas . 172 (): Jag ska börja med att yrka bifall till reservation 2. står givetvis bakom de övriga reservationerna, men för tids vinnande yrkar jag bifall enbart till reservation 2. Den svenska exportkontrollen när det gäller krigsmateriel och produkter med dubbla användningsområden, som vi behandlar här, är ett oerhört viktigt och ett oerhört känsligt område. har en ganska strikt reglering av exporten av krigsmateriel, vilka länder vi kan exportera till och under vilka förutsättningar. Men frågan är, fru talman, hur det här egentligen fungerar. kan man se att exporten nästan hade fördubblats. Det sägs i debatten att det här beror på att vi ser en demokratiseringsvåg i världen, att vi ser fler demokratiska länder och fler länder som kan tänka sig att exportera till. Men hur ligger det egentligen till med detta? Tittar man på de tio nya köparländerna från ser man att åtta av dem faktiskt finns på listan över länder som UD kritiserar för kränkning av mänskliga rättigheter. Vilken typ av kränkningar var det fråga om i de här åtta länderna? Det var allt från polisvåld och diskriminering av minoriteter till tortyr och avrättningar utan dom. Det här är UD:s egna noteringar när det gäller kränkningar av mänskliga rättigheter. Trots att vi har en lagstiftning som innebär att mänskliga rättigheter och demokrati är två mycket viktiga aspekter i krigsmaterielexport räcker tydligen inte de här kränkningarna för att säga att inte ska exportera. Det ser som väldigt problematiskt. Framför allt ser vi det som problematiskt utifrån politik för den globala utvecklingen. Fattigdomsbekämpningen och demokratiseringen i världen är två av de viktigaste bitarna i utvecklingspolitiken. Det är oerhört viktigt att utvecklingspolitiken går hand i hand med övriga politikområden och att man inte får en politik när det gäller krigsmateriel och en annan politik i det globala perspektivet. Det är viktigt att de två områdena faktiskt påverkar varandra och att man för en politik som drar åt samma håll. Med den krigsmaterielexport har riskerar vi att vi snarare understöder länder som kränker mänskliga rättigheter. Vi riskerar att länder som snarare skulle behöva använda sina medel till fattigdomsbekämpning i stället använder dem till vapen. Det här är stora och komplicerade frågor. Men inte desto mindre är det oerhört viktigt att man för den typen av resonemang. Ska man kunna bekämpa fattigdomen i världen måste man också se på vapenexporten. Om man tittar på vilka behov som finns i världen kan man se att krigsmaterielproduktionen i ökade till 2003. Exporten hade då nästan fördubblats. Det världen behöver är inte mer krigsmateriel eller vapen. Framför allt är det oerhört viktigt att man inte exporterar till länder som kränker mänskliga rättigheter. Dessutom finns det regler om att vi inte ska exportera till krigförande länder, vilket är en viktig princip som borde vara lätt och rimlig att följa. Men , 2003, hade krigsmateriel försålts till till ett värde av , till för , till för , till för , till för och till för . , , , , och var alla länder som deltog i kriget i . Det var ett krig som faktiskt stred mot internationell lag och folkrätten. före utbrott lånade ut fyra radaranläggningar av typen hämtade ur den svenska försvarsmaktens förråd till . Det var ganska uppenbart att den militära uppladdningen som skedde och den akuta krissituationen som förelåg i gjorde att det stod utom allt tvivel att faran för ett krig faktiskt var överhängande. Likväl fortsatte exporten i form av utlåning av krigsmateriel till både och dess allierade. I regelverket framgår det tydligt att tillstånd till export inte bör ges till stat som befinner sig i väpnad konflikt med annan stat, till en stat som är invecklad i internationella konflikter som kan befaras leda till en väpnad konflikt eller till en stat med inre väpnade oroligheter. Det borde ha varit uppenbart att osäkerheten fanns. I lagen regleras att ISP ska avgöra dessa frågor. Om ärendet har en principiell betydelse eller är av annan särskild vikt ska det överlämnas till regeringen. När beslutet fattades i att ha den ordningen gick till och med längre än vad som föreslogs i propositionen. Skrivningen var inte bör utan att ärendet skall överlämnas till regeringen. Det är oerhört viktigt. Det måste finnas ett politiskt ansvar och ett politiskt beslut i de principiellt viktiga frågorna. Fungerar denna lagreglering? Nej, har inte ett enda ärende överlämnats till regeringen för beslut. Det visar att det finns klara brister och otydligheter i lagstiftningen. Därför anser vi att den utredning som sitter bör få med sig frågan för att klargöra vad som är av principiell betydelse, vad som bör överlämnas till politiskt beslut. Det måste finnas politiskt ansvarstagande i de oerhört viktiga frågorna. Det finns ytterligare en fråga, fru talman, som jag kommer att beröra lite kort. Den handlar om de koder som finns när det gäller europeiska exportkontrollregler och internationellt samarbete och den uppförandekod som EU har för vapenexport. Uppförandekoden är svårtolkad, och den kan vara tänjbar. Den har bara status som rekommendation. Vi från sida anser att regelverket behöver stramas upp kring uppförandekoden och att den bör ges en högre status än . Jag kan tänka mig att det finns de här i kammaren som tycker att brukar vara noga med att säga nej till allting som EU säger och framför allt när det gäller militära frågor och frågor om krigsmateriel. Inte desto mindre är det oerhört viktigt när vi ser det samarbete som utvecklas inom EU på området, och där vi vet att länderna inte ska kunna spelas ut gentemot varandra, att från svensk sida försöka påverka den uppförandekod som finns inom EU. Med varje vapen som köps, varje exportaffär gör med vinst, för att vi ska kunna skydda vår demokrati och försvarsindustri och för att vi ska hålla oss alliansfria, med varje vapen som säljs till odemokratiska regimer, riskerar vi att utnyttjas till förtryck. Varje vapen som säljs, som i fallet till , och inför , kommer att användas. För varje gång fattiga länder väljer att lägga pengar på vapen väljer de att inte satsa på fattigdomsbekämpning. De väljer att inte satsa på de frågor som är så viktiga för kvinnor, det vill säga att få mat för dagen och ge utbildning till sina barn. En politik när det gäller krigsmateriel och den svenska exporten, som hör ihop med den svenska utvecklingspolitiken, måste bli en politik som begränsar vapenexport. 173 (): Den svenska vapenexporten ökade med . Krigsmateriel exporterades för nära 6 ½ miljarder kronor jämfört med 3,4 miljarder . Utförseltillstånden för översteg , det vill säga sådant man lovar men kanske inte genomför, jämfört med . Tillsammans med det extremt stora antalet tillstånd för pekar mycket på att vapenexporten kommer att ligga på en fortsatt mycket hög nivå och fortsätta att öka . Det sker som de nationella försvarsbehoven kraftigt minskar. I stället för att avveckla överkapaciteten inom krigsindustrin har man valt att mörka en sviktande marknad på hemmaplan med aggressiv internationell marknadsföring. Ofta framhåller regeringen att har en restriktiv vapenexportpolitik. I grunden är vapenexport från förbjuden i lag, men det finns möjligheter att bevilja undantag från förbudslagen. har fastslagit i riktlinjerna när sådana undantag får göras. Till exempel får krigsmateriel inte exporteras till stater som befinner sig i konflikt, till stater som befinner sig i en situation som kan leda till väpnad konflikt, till stater i krig eller till stater som grovt kränker de av FN fastlagda mänskliga rättigheterna. En omfattande vapenexport skulle i sig inte behöva innebära problem om riktlinjerna följdes. Men när de inte följs får de mycket negativa konsekvenser för såväl svensk utrikespolitisk trovärdighet som för de verkliga slutanvändarna de som massakreras av svensktillverkade vapen eller förtrycks av den regim som vi har valt att beväpna. Vid en genomgång av regeringens skrivelse över vapenexporten blir flera problem tydliga. utgör den näst största mottagaren, trots att landet har befunnit sig i en väpnad konflikt som leveranserna har skett. har levererat krigsmateriel för till och trots kriget i . Enligt riksdagsbeslut, som jag sade , får krigsmateriel inte levereras till stater som befinner sig i väpnad konflikt. Det här har alltså skett trots att stater har startat ett angreppskrig i strid med internationell lag. Det får mycket negativa konsekvenser. Antingen innebär det här att man helt struntar i riktlinjer och hädanefter kommer att sälja även till stater som för krig. Eller också innebär det att man inte mäter alla stater med samma måttstock, det vill säga att riktlinjer gäller bara vissa länder men inte andra. Några av dem som fick nej var och . Men till , som egentligen fortgår, sitter nu svenska tjänstemän och beviljar ett sökarinstrument som kan användas, och det säljs via . Det här är inte acceptabelt. Intentionen i beslut är att krigsmateriel inte ska säljas till stater som befinner sig i krig. Ett annat problem, fru talman, är svensk krigsmaterielexport till stater med stor fattigdom, som och , där man egentligen bör satsa mer på fattigdomsbekämpning. Sådan export motverkar de svenska utrikespolitiska målsättningarna om fattigdomsbekämpning och FN:s millenniemål om en halverad fattigdom till 2015. Det tredje problemet som vi ser är att det sker en svensk vapenexport till förtryckarregimer som kränker de mänskliga rättigheterna, trots att det i riktlinjer för denna vapenexport står så här: Situationen i mottagarlandet vad gäller mänskliga rättigheter ska alltid vägas in, även i de fall då det är frågan om utförsel av materiel som i sig inte kan användas för att kränka mänskliga rättigheter. Ändå beviljades vapenexport till , , , , , och så vidare länder som vi vet inte är så noga med mänskliga rättigheter. Det kan konstateras att vapenexporten under det föregående året i flera fall stått i direkt motsatsförhållande till utrikespolitiska målsättningar och till fattigdomsbekämpning, demokratibyggande, fredlig konfliktlösning och värnandet om den internationella folkrätten. Det är allvarligt och upprörande. Det minskar vår utrikespolitiska trovärdighet. Mätt i värde är den elfte största vapenexporterande nationen i världen lilla . Mätt per capita, alltså per invånare, är vi näst störst. Sedan vill jag nämna någonting om arbetslöshet. Det här är negativa konsekvenser av svensk vapenexport för världssamfundet, men också för svensk inrikespolitik kan det bli negativa sysselsättningspolitiska konsekvenser av vår vapenexport. Den militära produktionen är både kapitalintensiv och högteknologisk, och det innebär att det är förhållandevis få arbetstillfällen men till höga kostnader. Om samma summa skattepengar hade satsats till exempel i statligt subventionerade militära produkter inom vilken annan sektor som helst, privat eller offentlig, skulle många fler arbetstillfällen kunnat skapas. På så vis bidrar den militära sektorn till arbetslösheten. Det gäller också vapenexporten. Det finns en studie som man har tagit fram på försvarsdepartementet i som heter The Economic Costs and Benefits of the , alltså för räkning. De utredde konsekvenserna för samhällsekonomin då man halverade vapenexporten i . Det visade att när exportinkomsten på 84 miljarder halverades hade den samhällsekonomiska förlusten i stort sett försvunnit . Det berodde på att det frigjorda kapitalet investerades i andra samhällssektorer och genererade en ekonomisk tillväxt. har vi sett att nedläggningen av har blivit verklighet, och det är till följd av en motköpsaffär. Men det här är inte någonting som är öppet. Så sent som i går i en interpellationsdebatt förnekar minister att det finns ett samband. Han säger lite belysande, enligt protokollet från i går: Nej, regeringen har inget som helst ansvar. Jag tycker att det är ett roligt citat, om man menar att det här inte hör ihop. Men det gör det naturligtvis. Problemet är bara att det inte redovisas öppet. Vi vill se att regeringen talar om öppet hur motköpsaffärerna går till, inte att man säger att det är marknadens affärer, när man har exportsubventioner där svenska staten interfererar på det betydligaste med marknadsmekanismerna. Vidare, fru talman, är ett av problemen när den ger sig in i militära utvecklingsprojekt. Det förutsätter nästan utan undantag vapenexport i ett senare skede för att det ska gå ihop ekonomiskt. Det görs alltså inte någon konsekvensanalys av hur mycket vapenexport ett projekt förutsätter i sin början eller en analys av vilka möjliga eller troliga köpare som finns. Det här menar vi är en av förklaringarna till att regeringen och den politiska majoriteten ser mellan fingrarna och tillåter sådan här oanständig export till förtryckarregimer och till stater i krig. Vi har också tagit upp att det saknas tydliga människorättskriterier för hur de systematiska kränkningarna ska bedömas i förhållande till krigsindustrins vinstintresse. kan det räcka med en mindre förbättring, som man säger har ägt rum i en förtryckarstat, för att det ska kunna användas som ett argument för att vapenexporten ska få fortgå fast landet betraktas som en värstingstat hos organisationer för mänskliga rättigheter. Därför menar vi att det saknas tydliga kriterier för hur förklaringen om svensk krigsmateriel ska definieras i relation till mänskliga rättigheter. Jag nöjer mig så långt jag ser att jag har dragit över min tid. Jag vill avslutningsvis yrka bifall till reservation 3 och reservation 5. Vi måste vara klara över att vår globalpolitik är viktigare än vapenexport, och vi måste sluta subventionera exporten av vapen. 174 (): Jag vill börja med att yrka bifall till utskottets förslag i dess helhet och avslag på alla reservationer. Det vi behandlar här är inga enkla frågor. Svensk vapenexport ska vara restriktiv, och ska även i fortsättningen vara militärt alliansfritt. Men för att säkra vår egen förmåga att försvara oss krävs en viss export av vapen. Alternativet vore att helt bekosta all utveckling och vapenproduktion själv eller att gå in i en militär allians. Det är inga acceptabla alternativ. Vapenexport bör vara tillåten, men den ska inte bedrivas i kommersiella syften. Svensk vapenexport ska enbart tillåtas av säkerhetsskäl. Varje beslut om vapenexport bör fattas från fall till fall. I besluten måste vi eftersträva en balans mellan våra säkerhets-, försvars- och utrikespolitiska intressen. I en och samma situation kan vissa delar av riktlinjerna tala för fortsatt export, medan andra talar emot. Därför är ofta frågan om vapenexport en svår avvägning. En väpnad konflikt reser alltid frågan om huruvida krigsmaterielexporten från bör stoppas. Regeringen, eller , , måste därför noga väga olika saker mellan varandra. Det gäller å ena sidan de åtaganden som har med andra länder för att trygga vår egen framtida materielförsörjning och å andra sidan riktlinjerna, som säger att ny export bör nekas till länder som befaras bli indragna i väpnad konflikt. I denna bedömning är det inte möjligt att utesluta den ena eller andra delen. Ett exportstopp riskerar att få långtgående försvars- och säkerhetspolitiska konsekvenser för . För det första skulle vi exempelvis själva kunna drabbas av leveransstopp. För det andra skulle inget land våga lita på kontrakt med svensk industri, vilket skulle omöjliggöra framtida export. För det tredje klarar knappt något land i världen att tillverka komplexa vapensystem ensamt, förutom möjligtvis . Samarbete är därför imperativ, ett samarbete som gör det ytterligare problematiskt att strypa exporten till viktiga samarbetsländer. Alternativet är som sagt att bli medlem i en militär allians, och det är inte något som jag ser som ett alternativ. Det är mot bakgrund av dessa övervägningar som vapenexporten ska ses. För tillfället pågår en omfattande utredning som har tillsatts av regeringen för att utreda förutsättningarna för den framtida svenska exportkontrollen och ramarna kring den. Utredningen ska vara klar . Utgångspunkten för utredningsarbetet utgörs av de förutsättningar som gäller för den svenska utrikes-, försvars och säkerhetspolitiken samt internationella åtaganden på exportkontrollområdet. Utredaren ska kartlägga förändringarna som har skett i det internationella samarbetet och utvecklingen inom vapen- och krigsmaterielindustrin. Utifrån kartläggningen ska sedan en granskning göras av de instrument som används i den svenska exportkontrollen. Utredaren ska också se över gällande författning och riktlinjer samt lämna förslag om ändringar som kan behövas. Värdet av den totala fakturerade försäljningen av krigsmateriel, inom och utom riket, visar en ökning jämfört med . Värdet av de faktiska exportleveranserna av krigsmateriel visar en ökning jämfört med föregående år, räknat i löpande priser. Värdet av de beviljade utförseltillstånden uppgick till , vilket innebär en ökning jämfört med . Värdet ligger över det genomsnittliga värdet med undantag , då tillstånd beviljades för två särskilt stora exportaffärer. Värdet av de beviljade utförseltillstånden varierar kraftigt år medan värdet av de faktiska leveranserna uppvisar mindre variationer. Förklaringen till detta är att ett enskilt utförseltillstånd ofta fullföljs genom delleveranser under två eller . Exporten av krigsmateriel från är begränsad, och enstaka försäljningar av större system kan orsaka kraftiga svängningar i den årliga statistiken. Riktlinjerna för svensk krigsmaterielexport innebär att en helhetsbedömning ska göras som omfattar flera relevanta faktorer. I underlaget för denna helhetsbedömning ingår, vid behov, en redovisning av den politiska situationen i mottagarlandet. Det gäller aspekter såsom styrelseskick men också situationen vad gäller pressfrihet, yttrandefrihet, den politiska oppositionens ställning och andra faktorer. I de svenska riktlinjerna för krigsmaterielexport framhålls den särskilda vikt som vid bedömningen av varje utförselärende ska fästas vid respekten för de mänskliga rättigheterna i mottagarlandet. Utförseltillstånd för nya leveranser bör inte lämnas i de fall där det förekommer omfattande och grova kränkningar av mänskliga rättigheter. Detta är i linje med de värderingar som präglar vår politik och syn på samhället här hemma såväl som i relation till andra stater. Den säkerhetspolitiska situationen i och vårt närområde har genomgått grundläggande förändringar sedan den nu gällande lagen om krigsmateriel förbereddes, beslutades och därefter trädde i kraft . Denna förändring pekar på nödvändigheten av en bred och omfattande utredning på området. Det är därför bra att en samlad översyn nu äger rum. När det gäller utgångspunkterna för detta tittar man naturligtvis på de förändringar som har skett sedan muren föll och sedan föll ihop och många av våra nära länder demokratiserades. Det skulle till exempel inte ha varit möjligt för oss att exportera vapen och krigsmateriel till . De internationella politiska förändringarna i och omvärlden, liksom det svenska EU-medlemskapet, har lett till att det är nödvändigt med en politik som tar stor hänsyn till ömsesidiga beroendeförållanden stater emellan. måste vi också formulera vår politik i enlighet med våra nationella intressen. Min förhoppning är att utredningen kommer att presentera ett samlat grepp kring de frågor som väcks när omvärlden har förändrats. Utgångspunkten utgörs av de förutsättningar som gäller för den svenska utrikes-, försvars- och säkerhetspolitiken och internationella åtaganden på exportkontrollområdet. Det finns därför ingen anledning att föregripa det omfattande utredningsarbete som pågår. Jag vill därmed avsluta med att yrka bifall till utskottets förslag i sin helhet och avslag på alla reservationerna. 175 () replik: Det räcker inte med att hänvisa till den utredning som sitter som ska presentera sitt resultat . De som har varit anställda på vill att ni kastar ljus över motköpsaffärerna , och vi är många som vill veta utifrån vilken helhetsbedömning man rättfärdigar att vi har exporterat krigsmateriel till och till när de har befunnit sig i krig. 176 () replik: Jag tycker att jag redan i stora delar har besvarat den fråga som du tar upp. Konsekvenserna av att avbryta vårt samarbete med till exempel skulle vara ödesdigra för svensk industri och för säkerhetsbedömningar . Vi skulle uppfattas som oseriösa, och det skulle helt enkelt inte fungera att avbryta leveranserna i de samarbeten som vi har. Vad jag vet har inte något av det som vi har levererat under kriget använts i , utan det du syftar på är före kriget. Mig veterligen har ingenting av det som vi har levererat använts i . Det kunde vara intressant att höra om du har exakta uppgifter på den punkten i så fall. 177 () replik: Den som är skyldig det svaret är naturligtvis och vi som exporterar. Det är vi som ska skaffa oss garantier för att det vi exporterar inte används i krig. Vi ska inte hoppas att det försvinner någonstans i allmänna krigsmaskineri och står i någon lada tills är över. Det är oförsvarligt. Menar att de riktlinjer som vi har antagit är satta ur spel? Ska inte längre huvudregeln vara att vi inte exporterar till krigförande länder? 178 () replik: Vad jag menar är att du kommer med en rad påståenden utan att du faktiskt har belägg för dem. Det finns inget belägg för att det som vi har levererat har använts under kriget i av vare sig eller . 179 () replik: