prot · GS0935 · 2004-11-23 00:00:00 — Förordningens regler bygger på den etablerade asylrättsliga principen att en person som flyr från förföljelse ska söka skydd i det första säkra land som han eller hon kommer till. Bland annat stadgas att den stat som den sökande först reser in i, eller som beviljat sökanden visering för inresa, ansvarar för asylprövningen. Det är fullt rimligt att personer som har fått viseringar av till exempel tyska eller italienska myndigheter också får sin asylansökan prövad i de länderna, det vill säga eller . Dublinförordningen är tillämplig på ansökningar om skydd enligt Genèvekonvention om flyktingars rättsliga ställning. Gemenskapslagstiftningen om asyl grundas på flyktingkonventionen, och hänvisar även till om mänskliga rättigheter. Medlemsstaterna är också var för sig bundna av dessa konventioner och andra centrala instrument för mänskliga rättigheter. pekar på att EU:s medlemsstater inte har helt harmoniserade regler om internationellt skydd. Här vill jag framhålla att rådet antog det så kallade skyddsgrundsdirektivet, som innebär ett stort steg framåt på detta område. När det är genomfört kommer unionen att ha gemensamma miniminormer, och bland annat kommer så kallat alternativt skyddsbehövande att finnas med som en skyddskategori i alla medlemsstater. Statslösa palestinier som söker asyl i är ingen enhetlig grupp. Palestinierna har sitt hemvist i många olika länder, och skillnaden mellan dessa länders inställning till återvändande för medborgare och icke medborgare gör att frågan om verkställighet till dessa länder får lösas på olika sätt. Regeringen är medveten om att det finns en särskild problematik för statslösa palestinier från . Återvändande dit kan dock vara möjligt om den enskilda individen samarbetar. I praxis har personer fått uppehållstillstånd för att det inte går att verkställa deras avvisningsbeslut. Detta förutsätter dock att personen i fråga medverkat till att uttömma alla möjligheter till återvändande och att de individuella omständigheterna i övrigt, till exempel den anknytning som uppkommit genom vistelsetiden i , är sådana att grund för uppehållstillstånd föreligger. 101 (): Jag ska be att få tacka statsrådet för svaret, även om det kanske inte var direkt svar på frågan om statsrådet avsåg att vidta några åtgärder. Jag menar att det finns problem med hantering av Dublinförordningen, och jag ska försöka belysa de problemen. Det första problemet är detta: Trots att inte avvisar palestinier till och så hänvisar vi dem som kommit via eller att söka uppehållstillstånd i dessa länder, och det sker ju enligt Dublinförordningen. Men det här sker trots att de här länderna regelmässigt såvitt jag har kunnat förstå och utröna avvisar palestinier till och . Det betyder i praktiken att avvisar palestinier till dessa områden, låt vara via ett annat EU-land. Ser statsrådet något problem med detta, eller tycker statsrådet att det är en bra ordning? Det andra jag skulle vilja lyfta fram för statsrådet att reflektera över är följande: I avvisar vi inte palestinier till eller av humanitära skäl. I utlänningslagen föreskrivs att den som flyr från väpnad yttre eller inre konflikt har rätt till skydd i , men svenska myndigheter tillämpar inte den bestämmelsen. Då kan man fråga sig varför man inte använder sig av den. FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter har slagit fast att det pågår väpnad konflikt. Man skulle kunna använda sig av utlänningslagen. Men tolkningen när vi använder humanitära skäl är att vi inte skulle anse att det fanns en väpnad konflikt i området. Hur ser statsrådet på just den grunden? Jag har också lyssnat på informationschef för , , när han i radion uttalade att det för EU:s vidkommande står fritt att göra en egen bedömning när det gäller människor som kommer hit även efter att ha passerat andra länder. Han säger vidare att för egen del dock har beslutat att strikt följa Dublinförordningen att avvisa i stället för att utnyttja den delen av Dublinförordningen som säger att ett EU-land har rätt att göra en egen bedömning och utredning vad än det första landet har gjort. Hur ser statsrådet på det? betonar i en resolution att palestinska flyktingar som lämnar sin hemregion och befinner sig i ska ges skydd. Det är vi nog eniga om. Men varför avvisar då utan egen utredning eller bedömning flyktingar till första asylland när vi vet att det betyder återsändande till och ? Vi kan göra på ett annat sätt. Och hur ser statsrådet på förhållandet mellan FN-resolutioner, EU-regler och Europarådsrekommendationer om att palestinier ska ges skydd när man inte använder sig av möjligheten att göra en egen utredning? Jag stannar där just . Jag ska återkomma till min andra fråga om . 102 Statsrådet (): Det var många frågor. Jag skulle först och främst vilja säga någonting om EU-samarbetet. Jag menar att verkligheten kräver att vi samarbetar mera inom EU och internationellt, alltså inte att vi samarbetar mindre. Jag tror att man måste ha perspektivet att det finns 20 miljoner flyktingar i världen. Det är ungefär en miljon av dem som åker långt till ett annat land och söker asyl. Men inget land, inte och inte något annat land heller, kan ta hela ansvaret för världens flyktingar. Därför måste vi samarbeta internationellt men också inom EU. Vi måste arbeta väldigt nära FN, och vi måste samarbeta inom EU. Och för flyktingarnas skull menar jag att vi måste verka för dels att fler länder undertecknar så att vi blir fler länder som har en asylrättslig ordning, dels att vi inom EU tar ett gemensamt ansvar för dem som söker asyl inom EU. Detta samarbete inom EU syftar till att vi ska få en gemensam asylpolitik så att vi också får ett gemensamt ansvarstagande. Den här gemensamma asylpolitiken utgår från en gemensam grund, nämligen det som jag sade i mitt inledningsanförande, nämligen att alla länder inom EU har undertecknat . Vi har om mänskliga rättigheter, och vi har andra internationella konventioner som alla länder är bundna till. Detta skapar en ram för hela EU-samarbetet. Inget land kan gå utanför den ramen. Det skapar grunden. Sedan försöker vi bygga så att säga en trappa upp så att vi får en harmonisering också på en högre nivå. Som jag nämnde inledningsvis när det gäller just skyddsgrundsdirektivet går vi utöver inom EU, och det är därför som det är väldigt viktigt. Jag menar också att är en väldigt viktig byggsten i detta arbete att man har gemensamma regler om vilket land det är som ska avgöra utifrån de gemensamma ställningstagandena. frågade om jag ser något problem med att olika länder ser olika på de statslösa palestinierna. Då vill jag först säga att inget land i EU skickar tillbaka människor till och . Det är väldigt viktigt att ha det som grund. Det ser olika ut hur man bedömer asylansökningarna. Vissa länder tar avvisningsbeslut, men de skickar inte tillbaka dessa människor, och det betyder att de ändå är skyddade. Andra länder har en annan konstruktion. De ger tillfälliga tillstånd. Och är det enda land som ger ett permanent uppehållstillstånd. Men det är väldigt viktigt att konstatera att inget land skickar tillbaka människor till och utan att alla länder gör en individuell bedömning helt baserad utifrån . 103 (): Tack, statsrådet, även om det kanske inte var svar på alla mina frågor. Naturligtvis ska vi alla bejaka det internationella samarbetet. Men medan statsrådet och andra bygger vidare finns det ett stort antal palestinier som lever i stor ovisshet här i och som har fått beslut om avvisning till och . Det må vara att man just nu inte verkställer avvisningsbesluten, men vi har en rad exempel på verkställda avvisningsbeslut tidigare, och det tror jag är ostridigt. I stället skulle kunna använda sig av den möjlighet som man faktiskt har att göra en egen bedömning och en egen utredning. Kommer palestinier hit direkt får de uppehållstillstånd. Men jag undrar: Hur funderar statsrådet? Finns det en dubbelmoral runt detta, att vi i ger uppehållstillstånd av humanitära skäl, vilket jag också försökte lyfta fram till diskussion, men om de kommer från ett annat land avvisar vi dem till det landet som fattar ett avvisningsbeslut? För mig skulle det vara problematiskt att hantera den delen. Och har, som sagt, i sin hand möjlighet att välja en annan metod som vi bygger vidare på det som skisserade. Jag ska försöka hinna lyfta fram en annan fråga också. Den handlar om de asylsökande palestinier som kommer från där de har haft tidsbegränsade uppehållstillstånd för arbete. Jag tycker att det är sympatiskt att statsrådet redovisar att det finns en problematik i detta, att de får avvisningsbeslut om att skickas tillbaka till dessa länder trots att de inte har möjlighet att komma tillbaka . Statsrådet redovisade också att man efter i praktiken får uppehållstillstånd här. Jag undrar om statsrådet inser problemet med detta, att man faktiskt måste kvalificera sig på flyktingförläggningar. Vi diskuterar inte individfall, men det finns ett stort antal palestinier som väntar år och har vilande beslut på att de ska skickas tillbaka till ett land där de har haft ett temporärt arbetstillstånd, och efter får de stanna av humanitära skäl. Detta är någonting som jag tycker att man behöver fundera över när man liksom jag och statsrådet ser att det finns en problematik med dessa statslösa palestinier som kommer från Gulfländerna. Jag skulle också gärna vilja höra statsrådet reflektera kring det som jag lyfte fram i mitt tidigare inlägg, detta med att vi ger uppehållstillstånd av humanitära skäl som vi vet att det pågår en väpnad konflikt i . Det finns faktiskt en skillnad i grundbedömningen. Jag lyssnade på en tidigare interpellationsdebatt då ganska tydligt uttryckte sig om att fredsprocessen måste komma i gång och så vidare. Det handlar om fred och konflikt. Hur reflekterar statsrådet runt detta med att vi i dessa fall inte använder oss av utlänningslagen, utan när vi ger uppehållstillstånd talar vi om humanitära skäl? Den frågan kvarstår för statsrådet att svara på. 104 Statsrådet (): När det gäller om det finns någon dubbelmoral i att det ser olika ut i olika länder känner jag mig ganska trygg att samtliga EU-stater tillämpar de regler som finns inom den internationella flyktingrätten. Jag vet att det i väldigt många EU-länder finns en debatt som är ganska hård när det gäller flyktingpolitiken, men man är bunden till flyktingkonventionen och . Det sätter ramen. Vi vet att ingen avvisar till . Man skickar inte tillbaka folk dit. Men det ser olika ut hur man hanterar det lagtekniskt. har enligt min uppfattning en väl utvecklad utlänningslagstiftning. Vi har flyktingskap, asylrätten och ett antal olika skyddsgrunder varav inre väpnad konflikt är en sådan skyddsgrund. Vi har också humanitära skäl, och vi har politiskt-humanitära skäl som är den grund som används av myndigheterna i de här fallen. Det handlar om politiskt- humanitära skäl. Jag kan inte säga vilka tillståndsgrunder som myndigheterna bör använda i olika fall. Myndigheterna väljer själva precis som domstolar vilka lagregler man hänvisar till. Den andra frågan gäller människor som har kommit från andra länder. Det är mycket riktigt så att statslösa palestinier som kommer till inte är någon enhetlig grupp. En del kommer, som vi har pratat om tidigare, direkt från . Andra har levt hela sitt liv i till exempel, i eller i . En del kommer också från . Men oavsett varifrån man kommer ska det alltid göras en individuell bedömning. Det som ska bedömas är om man har behov av skydd. Det är det som är grunden i asylrätten. Om man inte är i behov av skydd enligt flyktingkonventionen och enligt den svenska utlänningslagen får man ett avvisningsbeslut. Det här aktualiserar precis dilemmat som tar upp. Det är verkligen ett mycket svårt dilemma som jag ser det, kanske ett av de allra svåraste. Å ena sidan måste skyddsbehovet stå i centrum. Det är det som måste vara fokus. Det är det som man måste avgöra när man tar ställning till om en person är i behov av skydd eller inte, inte om det finns praktiska skäl för ett återvändande. Det är skyddsbehovet som är grunden. Det är det ena. Å andra sidan har vi precis det som tar upp, människor som faktiskt inte kan återvända till sitt hemland även om de inte har ett skyddsbehov. I de fallen måste det finnas en undantagsbestämmelse. Det finns också det genom verkställighetshinder. Man kan besluta om uppehållstillstånd på grund av verkställighetshinder. Men det är och ska vara, menar jag, just ett undantag. Man måste först uttömma alla möjligheter som finns för ett återvändande. Om man har ett system där man inte effektuerar de avvisningar som faktiskt görs undergrävs hela förtroendet för asylprocessen. Det är ett dilemma, som jag ser det, som är mycket svårt att hantera, men det finns ändå vägar i den svenska lagstiftningen som det ser ut . 105 (): Man ska alltid börja med det man är ense om. är vi om att vi ska göra individuella bedömningar. Men det bekymrar mig att statsrådet inte är bekymrad över det jag menar är en skevhet i den svenska flykting- och asylpolitiken. Om man kommer hit som flykting och palestinier får man uppehållstillstånd av politiskt-humanitära skäl, medan om man kommer och omfattas av eller Dublinförordningen riskerar man att hänvisas tillbaka till ett land som faktiskt fattar avvisningsbeslut. Detta sker trots att vi i kan ha en enhetlig syn på de här personerna. Vi kan göra en egen utredning. Vi kan göra en bedömning. Det väljer bort. När jag talar om dubbelmoral talar jag inte om dubbelmoral mellan länderna. Det internationella arbetet pågår. finns det ett stort antal palestinier som lever gömda eller med avvisningsbeslut som riskeras att verkställas. Bakgrunden till den här interpellationen är ju mötet med 16 flyktingar i . Jag menar att detta är en problematik som statsrådet borde se över så att vi skapar någon form av likvärdig hantering och framför allt en människovärdig hantering. När det gäller dem som ska avvisas efter en individuell bedömning till Gulfstater eller de statslösa menar jag att det inte är rimligt med den utdragna process som vi har sett i alldeles för många fall. Vi känner till den praktiska bakgrunden för dessa. Vi känner också till det stora antal som finns på våra flyktingförläggningar. 106 Statsrådet (): När det gäller avvisar vi inte statslösa palestinier från till eller till något annat land som faktiskt verkställer avvisningar. Vi avvisar människor som har sökt asyl i något annat EU-land. Vi talar om , , som inte skickar tillbaka. Det är det som är viktigt här. Man gör inte det. Man skickar inte tillbaka människor till som det ser ut . Det är den grund som är viktig att titta på här. När det gäller likvärdig hantering menar jag att vi måste se till att vi får det inom hela EU, gemensamma regler men också en gemensam syn på till exempel statslösa palestinier. Ska vi ha avvisningsbeslut som vi inte verkställer? Ska vi ha tillfälliga tillstånd? Ska vi ha permanenta tillstånd, som som enda land i EU har? Där har vi en bit att gå. Det är ändå viktigt att peka på att grunden ligger fast. Det är den internationella flyktingrätten. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2004/05:135 om förmögenhetsskatten 107 Finansminister (): har frågat mig dels om, och i så fall när, jag avser att lägga fram ett förslag om avskaffande av förmögenhetsskatten, dels vilka mina motiv skulle vara för att ha kvar en förmögenhetsskatt. Motiven för förmögenhetsbeskattningen är dels fördelningspolitiska, dels statsfinansiella. Det finns ett samband mellan hög inkomst och skyldighet att betala förmögenhetsskatt. Den tiondel av befolkningen som har de högsta inkomsterna står för av den inbetalda skatten. Förmögenhetsskatten bidrar alltså till en jämnare inkomstfördelning. Vidare står förmögenhetsskatten för en inte oväsentlig intäkt i statsbudgeten. beräknas intäkterna från förmögenhetsskatten bli . I budgetpropositionen föreslog regeringen en höjning av fribeloppet för sambeskattade par från 2 miljoner till . Härigenom minskar antalet personer som betalar förmögenhetsskatt, och skatten kommer i större utsträckning än tidigare att träffa större förmögenheter. föreslogs att arvs- och gåvoskatten ska avskaffas från . Enligt min mening kan det finnas anledning att låta den nya ordningen verka ett tag innan ytterligare steg tas mot en förändring av egendomsskatterna. 108 (): Jag vill tacka finansministern för svaret. Förmögenhetsskattens vara eller inte vara har verkligen varit i politikens fokus . Det råder en relativt bred enighet om förmögenhetsskattens skadliga effekter för god utveckling och tillväxt i och vikten av att ta bort denna orättvisa och lotteribetonade skatt. Skiftande signaler, i vart fall tidigare, med stor spännvidd har skapat många frågetecken kring regeringens inställning till förmögenhetsskattens fortsatta existensberättigande. Finansministern säger i svaret på min interpellation att motiven för Socialdemokraterna att ha kvar förmögenhetsskatten är dels fördelningspolitiska, dels statsfinansiella. Jag kommer att hävda att i vart fall de statsfinansiella skälen är hållbara. Finansministern hänvisar också till att man föreslår höjning av fribeloppet och att detta minskar antalet personer som betalar förmögenhetsskatt. Det är givetvis korrekt: Antalet personer som betalar denna skadliga skatt minskar. Men grundproblematiken med en stor kapitalmassa som är placerad utomlands och inte till någon del arbetar i kommer regeringen inte åt med denna förändring. Man kan konstatera, fru talman, att det har lappats och lagats i ett sjukt system där den enda boten hade varit att ta bort det onda, i det här fallet förmögenhetsskatten. Socialdemokraterna och deras stödpartier tycks ha stora problem när det gäller många frågor, inte minst förmögenhetsskattens vara eller inte vara. Denna obeslutsamhet, som vi nu tyvärr har vant oss vid, skadar landet och är en faktor som hindrar tillväxt och utveckling i , något som vårt land så innerligt väl behöver. Varför fortsätter den att administrera en skatt som driver kapital ur landet och missgynnar kapitalbildning, riskvillighet, investeringar och nyföretagande? Socialdemokratiska företrädare har understrukit vikten av att tidigt ha tillgång till riskkapital för att få fler nya företag. Kapitalet finns där, , men det finns inte i . Framför allt arbetar det inte i . har gjort ett exempel som visar hur det kan se ut om strömmen av kapital från vänder. Man har utgått från att blott en tiondel av de beräknade flyktade 500 miljarderna återvänder till . Med en beräknad avkastning på , vilket kanske kan vara rimligt i det här fallet, och i skatt på avkastningen innebär det 1 miljard till statskassan. Nyinvesteringar beräknas ge 25 00030 000 nya jobb, vilket i sin tur skulle ge skatteintäkter på 5 miljarder från de nya jobben. har givetvis ett speciellt och berättigat intresse av den här frågan, men uppgifterna i sig synes inte vara orimliga på något sätt. Vissa bedömare säger också att det kan vara häpnadsväckande 1 000 miljarder som har runnit ur landet . Om man utgår från dessa och många liknande uppgifter är min fråga till finansministern: På vilket sätt är förmögenhetsskatten statsfinansiellt fördelaktig för ? Jag skulle gärna vilja ha en konkretisering av det. 109 (): klargjorde statsministern vid ett besök i att han kan tänka sig att slopa skatten på förmögenheter. beslutade majoritet, i vilken finansministerns parti ingår, att avslå förslag från , , om att börja avveckla förmögenhetsskatten. lämnade den statliga sitt förslag till en utvidgning av basen för förmögenhetsskatten, med nya beloppsgränser avsedda att minska antalet betalare av förmögenhetsskatt. föreslog dåvarande chefen för , låt vara att budskapet var mångtydigt, i en radioutfrågning att förmögenhetsskatten skulle reformeras utan att skattens skadeverkningar skulle öka. lade samme finansminister fram ett förslag om att man skulle ändra beloppsgränserna för förmögenheten. , , sade den nye finansministern att allt ska vara som det alltid har varit av dels fördelningspolitiska, dels statsfinansiella skäl. Jag vill citera chefen för från en utfrågning i skatteutskottet . Jag ska sedan överlämna en utskrift av utfrågningen till finansministern: fungerar inte bra. Det är en skatt på vissa tillgångar. Den upplevs som orättvis, och den urholkar acceptansen för systemet. Den driver pengar ur landet. Framför allt smittar den andra skatter som vi behöver med bra skattebaser. Det finns också uttalanden i samma skrift, som ligger här framme för benäget läsande på vägen till , av lite motsatta åsikter. Också uttalar sig i frågan. Jag menar dock att det är väldigt viktigt att ha klart för sig att orsaken till att man måste göra någonting åt förmögenhetsskatten är att den är skadlig för därför att den utgör ett incitament för att flytta företag och därmed sysselsättning från till andra länder. Det är den viktigaste orsaken. Jag menar att detta med god marginal upphäver den fördelningspolitiska effekten, som är omstridd, och även den statsfinansiella. Man måste fundera på de prioriteringar som regeringen gör. Den första debatten som finansministern hade med mig var en trevlig debatt, men på en punkt gjordes ett gravt felcitat. Det gällde frågan om hur mycket pengar är. Jag hävdade att det är mycket pengar men en liten summa i förhållande till resten av statsbudgeten. hävdar statsrådet att är en icke oväsentlig skatteintäkt. Det håller jag också med om. Men frågan är: Vad är ? Det är den summa som dåvarande finansministern, i samma regering som statsrådet satt med i, beslutade att avskaffa när det gällde arvs- och gåvoskatten. Politik är att välja, säger en tidigare partiledare i finansministerns parti. Då måste man fråga sig: Hur mycket är ? Det är en icke oväsentlig intäkt, men är den så stor att den motiverar att driva ytterligare företagare och kapital ur landet? Ta denna skrift och läs om skatteutskottets offentliga utfrågning ! Den innehåller många goda sanningar. 110 Finansminister (): Till att börja med vill jag ge några fakta. Det bor 7,2 miljoner individer i . Av dem betalar 270 000 förmögenhetsskatt. Det är alltså av dem som är som betalar förmögenhetsskatt. Regeringen föreslår i den budgetproposition som ligger på bord och är föremål för behandling att fribeloppet ska höjas , som jag sade i mitt interpellationssvar. Det innebär att 100 000 färre individer kommer att betala förmögenhetsskatt. I samma proposition föreslås att arvs- och gåvoskatten ska avskaffas. Regeringen har lyssnat på inte minst de många småföretagare runtom i som har fört fram till regeringen att detta är en mer angelägen reform än att, utöver regeringens förslag, ändra förmögenhetsbeskattningen. Ja, det är riktigt: Politik är att välja. Regeringen har gjort detta val efter att noggrant ha lyssnat på de många småföretagare som upplever problem med arvs- och gåvobeskattningen, särskilt vid generationsskiften. Låt mig ändå säga att jag tycker mig kunna skönja kanske inte ett minskat intresse men en minskad intensitet i kampanjen för att avskaffa förmögenhetsbeskattningen. Jag vågar påstå att det inte finns någon skatt som fått så oproportionerligt stor uppmärksamhet som förmögenhetsbeskattningen. Detta Columbi ägg, att avskaffa förmögenhetsbeskattningen, har gått som en löpeld genom en del spalter. Det har framställts såsom varande den stora och enda riktigt viktiga åtgärden för att få i gång tillväxten i . Jag kan inte annat än konstatera att alldeles uppenbart har vi väldigt hög tillväxt i , trots förmögenhetsbeskattningens, som herrarna säger, så negativa konsekvenser. Nationalräkenskaperna för visar att vi har en tillväxt i på . tror att vi kommer att ha en tillväxt på , väl så mycket över EU-genomsnittet, väl så mycket över genomsnittet i . De här övertonerna som har funnits i debatten om att bara vi avskaffar förmögenhetsskatten skulle kapital strömma tillbaka och tillväxten bli så oändligt mycket högre undrar jag över.