prot · GR0959 · 2004-01-28 00:00:00 — Och i går lät det också som om parti och parti var inne på linjen att man borde stärka roll. Därför hoppas jag att vi inför nästa riksdagsbehandling av den typen av krav och förslag faktiskt kan se en majoritet här i kammaren och att det inte bara var ett spel för . Föredrogs betänkande 2003/04:KU10 Granskning av statsrådens tjänsteutövning och regeringsärendenas handläggning. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren biföll utskottets förslag. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till , då aktuell debatt med anledning av fritagningen från Kumlaanstalten skulle äga rum. 6 § Aktuell debatt med anledning av fritagningen från Kumlaanstalten 18 (m): Det finns tillfällen då man inte tror på det man hör, då man åtminstone inte accepterar vad som påstås eller tar det till sig utan tror att det faktiskt är ett riktigt dåligt skämt. Fritagningen av tre intagna från säkerhetsanstalten på Kumla kunde ha varit ett dåligt skämt. Men tyvärr och det är därför vi moderater har begärt den här debatten är historien alldeles sann. Tre av landets farligaste brottslingar kunde lugnt promenera ut från en av landets mest hårdbevakade anstalter. Minst två kumpaner, förmodligen fler, reste långa stegar, sågade upp stängslet och visade vapen. Vakterna såg det hela på TV-skärmar och ringde polisen men kunde i övrigt ingenting göra. Många tar sig för pannan över det här. Ilskan bland allmänheten är med rätta stor. Inte ens bilden av Kumlabunkern höll när den socialdemokratiska samhällsmodellen krackelerar. Det som har hänt är pinsamt för svensk kriminalpolitik och upprörande för alla som vill att brottsbekämpningen ska fungera. De enda som möjligen flinar åt den här historien är de grovt kriminella. Personalen följde instruktionerna, har vi fått veta. De gjorde förmodligen vad de kunde. Ansvaret för det som hände och för instruktionerna är naturligtvis regeringens och justitieministerns. Uppenbart är att politiken inte fungerar, och jag ser fram emot att få veta vad tänker göra för att säkerheten i och vid landets fängelser ska bli bättre. 19 Justitieminister (): Jag vill först tacka för att de har tagit initiativ till den här debatten. Det är synnerligen viktiga frågor. Det är också alltid roligt att vara här i och debattera. Det är dessutom viktigt att vi har en aktiv opposition. Det stärker också vårt arbete. Däremot kan man ju fundera lite över vissa personers uttalanden och agerande . Det handlar inte bara om den här rymningen utan också om en del fruktansvärt tragiska händelser som skedde . Lite märkligt och överraskande var det kanske ändå att den som gick i spetsen var justitieutskottets ordförande. När sådana här saker sker blir naturligtvis många människor chockade. Om man då börjar smida partipolitiska planer och i första hand tänker: Hur ska jag utnyttja det här? Hur ska jag kunna göra partipolitik av det här på bästa sätt? då tycker jag att man har en lite märklig inställning till sitt uppdrag. Det handlar inte bara om medierna, inte bara om att skicka ut pressmeddelanden. Även i interpellationsdebatter som handlade om helt andra saker skulle plötsligt den här saken diskuteras trots att initiativ till den här debatten redan hade tagits. Om man i första hand tänker partipolitiskt, om man i första hand tänker att det är det viktigaste, riskerar man också att man kommer att bedömas som en cynisk populist som inte tar de verkliga problemen på allvar. Det här var den här gången. Vi har kanske inte sett det så tidigare, men det går inte att låta bli att reagera över vad vissa personer prioriterar. En annan märklig sak tycker jag var att folk redan från början, utan att veta hur det skulle gå, började tala om att vi nu skulle överväga beväpning. Det är kanske lite förvånande att det kom från just i pressmeddelanden eller uttalanden. Man förordar att det skulle vara bättre med större möjligheter till eldstrider och att polisen skulle komma mycket snabbare och agera på ett annat sätt. Jag tycker att det är lite märkligt att det i alla fall gick så fort, att man sade att här ska det finnas vapen. Det har faktiskt inte ens gått poliser mördades vid . agerade man annorlunda. hade de här personerna kunnat gripas igen utan att ett enda brott hade begåtts men framför allt utan att någon hade kommit till skada och utan att någon den här gången hade blivit änka. hade inga barn förlorat sina pappor. Vi ska vara rädda om den svenska modellen. Vi brukar skryta om den. Jag tycker att vi ska vara rädda om den och slå vakt om den, slå vakt om vår respekt för liv. Det är inte alla länder som har det så, men vi har haft det i . Det har räddat många människor och sett till så att vi har undvikit många tragiska öden. Jag tycker att vi ska fortsätta att arbeta så. Det är klart att man måste reagera, och jag återkommer till det. Men det är märkligt att man så tror att vapen löser det här. Det finns inget annat skandinaviskt land som har det. Det gäller också ett land som , som har en helt annan situation när det gäller brott. Det är allt från IRA-fångar till terrorism på ett helt annat sätt än här och en helt annan brottslighet. Om de inte har beväpnade vakter bör vi också fundera över om det inte är så, som vi får rapporter om, att där det finns mer vapen leder detta till mer skada och fler personer som dödas. Jag tycker att det är viktigt, när vi ser hur det här har gått och tänker på alla som kritiserade polisens arbete, att man alltså inom den här korta tiden kunde agera på det här sättet. Sedan tycker jag förstås också att det är märkligt att man verkligen försöker göra partipolitik av det här. Då blir det förstås oundvikligt. Man talar här om att samhället är krackelerat. är det ingen ordning längre. är det vanstyre, har jag sett att man har uttalat. Under de här tio åren av vanstyre har allt gått överstyr. Det är klart att man ska säga de här sakerna om det vore sant. Det är klart att man kan göra en jämförelse och säga att det har blivit mycket sämre under de här tio åren när det gäller rymningar, som är dagens fråga. Men hur är det egentligen? Hur är det? Sanningen är att under de här tio åren har rymningarna halverats. Ja, de har halverats under de här tio åren. Hur kan man självsäkert uttala sig om att det har blivit så mycket sämre när det faktiskt har blivit en sådan förbättring? Jag ska inte säga, det vill jag slå fast från början och jag återkommer till det, att det inte är mycket som kan bli bättre. Men att försöka göra partipolitik av det här när det ändå har blivit en sådan förbättring, det är faktiskt lite märkligt. talas det om den här rymningen som om det bara är att promenera ut. Hur många sådana här rymningar har vi haft under här tio åren? Hur många har vi haft över huvud taget från säkerhetsavdelningar, om man bortser från den som var , under de här tio åren? Svaret är: Inte en enda rymning! Det är fakta som bör få oppositionen att nyansera sig i denna oerhört viktiga debatt. Men även om statistiken talar sitt tydliga språk vill jag understryka hur utomordentligt allvarligt det här är när det sker. Det tycker vi alla. Det kunde förstås ha slutat på ett annat sätt. Det kunde ha lett till att de här personerna begick brott. Det kunde ha kommit människor till skada. Det är självklart att kriminalvården nu verkligen måste utreda det här och se till att det inte sker igen. Det arbetet pågår. Vi kommer, jag kommer, att få en rapport om detta. Det är också viktig att polisen, trots att den har gjort denna fina insats, själv undersöker hur hela det här förfarandet har gått till. För visst, saker och ting kan alltid bli ännu bättre, även när det slutar bra och utan att någon människa kommer till skada. Så visst är det en fullkomligt oacceptabel sak som hände. Detta föranleder förstås båda de här myndigheterna att ordentligt se till så att det här inte kan ske igen. Men är det inte bara myndigheterna som har ansvar för detta, även om de kanske talar om de konkreta åtgärderna, utan vi har också ett ansvar regeringen, och inte minst jag själv som justitieminister. Vi måste arbeta så att vi får en större säkerhet så att det blir ännu bättre och så att ännu färre personer rymmer. Även om detta har halverats kan vi inte vara nöjda. Och har det ändå skett en så allvarlig sak. Vissa saker har vi gjort, och vissa saker håller vi på att göra. Vi har till exempel sett till att det finns en helt annan möjlighet inom kriminalvården att bearbeta uppgifter och att få information om personer så att man kan analysera dem för bedömning av allt från placering till permissioner och vilka de ska sitta med. Det är också möjligt att så att säga störa ut mobiltelefoner om sådana skulle ha smugglats in, och det är också en viktig del. Det går att göra systematiska riskbedömningar. Man delar in det i olika delar, de som har gjort sig skyldiga till relationsvåld, till annat våld och till sexuella övergrepp och till missbruk och de som kan bedömas som psykopater. Allt detta är viktiga saker för att förbättra oss ytterligare . Vi har sett till att det från är möjligt med en hårdare inpasseringskontroll, så att visitation ska kunna ske inte bara av besökare utan av till exempel anställda. Detta är viktiga saker, det har gjorts saker, och vi gör också saker. arbetar vi med en ny kriminalvårdslag. Bland annat arbetar man med hur kriminalvården ska få effektiva verktyg att motverka de kriminella nätverksaktiviteterna på anstalterna, hur möjligheten att kontrollera de intagnas kontakter med omvärlden ska fungera och hur man ska kunna senarelägga tidpunkten för den villkorliga frigivningen när sådana här saker sker. Man ska ytterligare analysera placering i avskildhet, tvångsmedel, säkerhetsavdelningar och kontrollmöjligheter som den senaste tidens tekniska utveckling har medfört i fråga om säkerhet. Det har vi kunnat se, men det gäller också att analysera det så att det verkligen fungerar fullt ut. Visst har det gjorts saker, och visst görs det saker just , men vi kommer också att behöva göra saker . Det är många saker som kan förbättras. Vi är mitt uppe i ett arbete, men det kommer att behövas ytterligare åtgärder. Och det är viktigt att vi arbetar konsekvent, inte händelsestyrt så att vi lägger om hela arbetet på grund av en händelse, utan att vi fortsätter att arbeta metodiskt och konsekvent för att få en ännu bättre kriminalvård. 20 (m): Det är riktigt att rymningarna har blivit färre. Men de allvarliga fritagningarna ökar. Det är ett stort problem. har därför satt i gång arbetet för att kontrollera vad man ska göra åt det. Rätt ska vara rätt. Man ska inte heller säga om polisens insatser i samband med fritagningen från Kumla att det handlade om ändrad taktik, en lärdom efter . Sanningen var att man inte hann fram. Och dessutom var man för få för att kunna ingripa i den situation som var. Fritagningen från Kumlaanstalten slutade lyckligt. Polisen kunde ganska snabbt hitta rymlingarna i , och ingen kom till skada. Men det kunde ha blivit mycket värre. Tre grova brottslingar på rymmen innebär stor risk för nya grova brott. De behöver ofta pengar och beskydd, och de kan vara beredda att använda våld och vapen. Oskyldiga människor riskerar att drabbas, och inte minst poliserna som har till uppgift att gripa dem. Långsiktigt får naturligtvis den här typen av fritagningar konsekvenser. Ytterst handlar det om att tilltron till att samhället kan beivra brott undergrävs. Den starkes rätt tar över. Svensk kriminalvård håller på att gå i väggen. Resurserna räcker inte till. De politiska direktiven är flummiga, ineffektiva och föråldrade. Och när det gäller fritagningen från Kumla tror jag att det senaste är det största bekymret. Inte ens våra slutna anstalter är byggda och anpassade för de uppgifter som man har 2004. De tar inte emot gentlemannatjuvar från 50-talsfilmer utan personer som har begått en lång rad brott och som har dömts för mycket allvarliga brott. Det är allt vanligare att det handlar om kriminella nätverk, organiserad brottslighet och inte sällan med internationella förgreningar. Många, förmodligen majoriteten, är missbrukare av droger. Våldsbrotten ökar, liksom vapenanvändningen. Därtill kommer naturligtvis att många kriminella använder mycket modern teknik. När diskuterade inpasseringskontroll vid anstalterna påpekades det att man på hade beslagtagit 50 mobiltelefoner inne i fängelset. Jag besökte Norrtäljeanstalten . Där hade man hittat ett fyrtiotal mobiltelefoner under lite drygt en månad. ska inpasseringskontrollen kunna bli bättre. Man kan få tillstånd för sådan i taget. Skriftliga meddelanden får man dock inte granska. Tror justitieministern att mobiltelefonanvändning och narkotikaproblem är temporära bekymmer? Ett mycket allvarligt säkerhetsproblem på anstalterna är när de fritagna fritt kan kommunicera med vem de vill och hur de vill och med yttervärlden. Det underlättar planering och genomförande av nya brott. Därför måste vi naturligtvis ha regler som gör att mobiltelefoner och annan kommunikationsutrustning inte kommer in och inte kan användas hur som helst. Den tekniska utvecklingen och den kriminella kreativiteten har rusat långt och snabbt förbi den socialdemokratiska kriminalpolitiken. Det som har beslutats är otillräckligt. Och jag blir bekymrad när jag hör justitieministern stå och vara nöjd. Allt som ska göras är liksom redan gjort. Men vad det handlar om är att anstaltsledningarna ska bli upptagna med att fylla i ansökningsblanketter för att i taget få kontrollera dem som besöker anstalterna. Kumlafritagningen väcker också fler frågor. Avgörande vid den här händelsen var att medhjälparna hade vapen, vilket kriminalvårdspersonalen inte har. Det finns goda skäl för den ordningen inne på anstalterna. Jag delar den uppfattningen. Men när det gäller den yttre säkerheten måste en anpassning till en ny verklighet komma till stånd. Som vi alla vet och som vi har talat om larmade personalen på polisen enligt instruktionerna. Men här är det bekymmer. Verkligheten 2004 är att polisen inte alltid kan komma så snabbt som man vill. Det finns inte tillräckligt många poliser, och det finns framför allt inte sådana som är specialutbildade för den typ av uppdrag som detta handlar om. Därför fungerar inte nuvarande ordning. Vad tänker regeringen göra åt detta? Jag tycker att man måste skaffa specialutbildad polis eller något annat som är knuten direkt till våra riksanstalter eller hitta någon annan ordning som gör att man klarar av att ta hand om också grovt kriminella och rymningsbenägna och hot utifrån. Det yttre skalskyddet får inte falla ihop som ett korthus så fort någon viftar med vapen, vilket hände just på Kumla. Det behövs ett nytänkande när det gäller säkerheten i och vid våra fängelser. Flera av riksanstalterna är byggda för länge sedan 1958, Kumla 1965, tror jag, och blev väl fängelse 1940. Så ser det ut, och det märks. De håller inte riktigt måttet. När fängelserna dessutom nu är överfyllda ökar bekymren. Möjligheten att separera och flytta på intagna som inte ska eller inte kan ha kontakt med varandra minskar. Utrymmet för viktiga behandlingsinsatser är begränsat liksom möjligheten att se till att internerna ägnar sig åt uppbygglig verksamhet. kan man inte erbjuda alla ens några timmars arbete, vilket många kan och behöver. Bristen på resurser till kvalitativ behandling är uppenbar. Vi moderater tror på idén om en human kriminalvård, men inte en mesig och kravlös sådan. Och där skiljer vi oss från Socialdemokraterna. Vi menar att man måste se verkligheten, komplicerad och eländig som den är på många sätt när det gäller brottslighet. Grova brottslingar dömda till långa fängelsestraff ska definitivt varken kunna kommunicera med varandra eller promenera fritt ut och in på våra fängelser. Är justitieministern beredd att göra någonting konkret för att ändra på problemen ? 21 (): Den spektakulära och till synes löjligt enkla fritagningen på vecka sedan är ett symptom på regeringens bristande ledarskap, fokus och prioritering när det gäller kriminalvården. Jag blev uppringd och fick detta besked och man undrade vad jag tyckte. Jag sade: skandal. sade att det var oacceptabelt. Är det någon större skillnad? Det har jag svårt att se. Däremot, , är det skandal att du försöker ge sken av att vi som är folkvalda skulle sakna äkta engagemang i att göra vår kriminalvård bättre. Den går på knäna. Det är skandal, , och det visar du i kammaren . Många ser rött bland såväl personal som intagna och medborgare när man ser hur kriminalvården sköts här i landet. Justitieministern har under sina vid makten inte nämnvärt kunnat bryta den negativa utvecklingen. År har vi liberaler pekat på bristerna i samhällsskydd och innehåll för både personal och intagna. Våldet mellan de intagna ökar. Det finns förfärande listor över våldet mot personal. Antalet rymningar har jag förstått ökar , även om de har gått ner från väldigt höga tal. befinner sig 130 personer på fri fot personer som på olika sätt har avvikit från våra anstalter. Sammantaget är det ca 430 personer som avviker från fängelse eller uteblir efter en permission. I förhållande till antalet anstaltsplatser innebär det att det avviker någon från var tionde plats . Det är oacceptabelt, . Det är Statskontoret som står för den här statistiken. Det finns en hel bok om detta. Den ligger vid min bänk. Du kan komma och titta i den sedan. På sida upp och sida ner står det hur dåligt det fungerar i kriminalvården . Det, , är en skandal. Du, , är ansvarig. Förlorare i detta är medborgarna i allmänhet, personal som vill rehabilitera och inte minst de intagna som inte får den chans som de förtjänar att vrida om sina liv. Vi vill se att kriminalvården kan vara en vändpunkt och inte en ändpunkt. är det tyvärr en ändpunkt för alldeles för många. Många ser rött när de betraktar det svenska rättsväsendet. Ansvaret för det vi diskuterar vilar på tre personer. Att man rymmer från Kumla får inte ske. Ansvaret delas mellan tre höga statstjänstemän. Först och främst är det justitieminister . Du kan inte smita undan ditt eget ansvar. Därefter har vi en generaldirektör för . Och faktiskt rikspolischefen som har ansvar för den polisiära responsförmågan vid våra mest säkra anstalter. Det är ingen annan som har det. Jag vill understryka att när det gäller polisen är det ett sekundärt ansvar, inte det primära. Ni tre ska klara ut hur samhällsskyddet ska säkras. Det är er vi ser när vi ser rött. Vad ska ni då göra? Se först och främst till att det finns anstaltsplatser så att kompetent folk inom kriminalvården det finns många sådana kan placera människor så att säkerhetsriskerna försvinner. Se till att man kan plocka runt folk som man vet är farliga och att man får information. Då kan det bli bättre. Gå igenom reglerna för permissioner och besök. Mänskliga rättigheter ska respekteras, Europarådskonventionerna inte minst. Jag kan lova att har mer synpunkter på regeringens dubbelbeläggning i celler som är än på att sex personer ska kunna vara ute tillsammans efter mörkrets inbrott utan att det finns någon vakt närvarande. Att det är utomhus är allvarligt. Den uniformerade personalen på anstalten, de som har de rena vaktuppgifterna, har blivit allt färre medan administrationen har svällt. Förbättra också kontakten mellan kriminalvårdens underrättelsetjänst och polisens dito på länspolisnivå. Här finns en del att önska. Jag kan lämna över en lista på de personer jag har pratat med . Sätt larm på stängslen på våra fängelser. Genomför inte säkerhetsövningar som i praktiken framstår som instruktioner i fritagning, när de intagna har chans att titta på. Var försiktiga med spridningen av rapporter om att det eventuellt finns säkerhetsbrister. Viljan att stoppa narkotika på anstalterna måste vara verklig. Risken är stor att pågående bra det vill jag understryka narkotikasatsningar på våra anstalter spolieras. har vi hört varnande ord från regeringens egen så kallade narkotikageneral. Ytterst måste vi garantera den polisiära responsförmågan för våra säkraste fängelser. Jag pratar inte om alla, utan om de som har den högsta säkerhetsklassen. Vapenspiralen i samhället får inte innebära att våldsverkare tvingar polisen till reträtt. Ett automatvapen får inte vara frikort för att frita en intagen. Ytterst måste polisen kunna svara. Det är fruktansvärt tragiskt, men vad händer annars? Det kanske inte blir någon trevlig upplösning där ingen skadas. Det kanske blir en strid i ett område där det bor människor, och det är ju livsfarligt. Garantera den polisiära responsförmågan. Fundera också på att kriminalisera rymningar, som flera andra jämförbara länder faktiskt har gjort. Se till att innehållet på våra anstalter blir bättre. Det är när människor känner hopplöshet när man inte har arbete, inte får behandling som desperationen växer. Dessutom sätter man in dem i dubbelbeläggning. Se till att detta inte fortsätter. Jag ser rött, fru talman, inför regeringens passivitet. Vi i liberalerna har förslagen. Några har jag redovisat. Har regeringen någon vilja? 22 (): Jag vill inleda mitt inlägg i den här debatten med att citera justitieminister från kammardebatten , då han talade om att myndigheterna inom rättsväsendet måste anpassa sig till den ekonomiska verkligheten. Han sade då: De måste självfallet också försöka arbeta för en effektivisering. Alla som har ett minimum av kunskap om rättsväsendet vet att det finns möjligheter för det, till exempel inom kriminalvården. Litet längre fram i debatten fortsatte så här: Vi är väl ändå inte i den situationen i att det skulle finnas särskilt farliga människor här jämfört med i andra länder. Så hände det som inte fick hända. Tre av kriminalvårdens mest välbevakade fångar enligt inte särskilt farliga fritas från Kumlaanstalten, och då säger så här: En av de saker som regeringen satsat mest på är att ge pengar till kriminalvården. Det kan inte vara fråga om pengar. Men vad är då orsaken, ? Svara på det. Om justitieministern vet vad det är för fel när fångar kan rymma från en av våra mest övervakade anstalter, varför åtgärdar inte justitieministern detta? gjordes en övning på Kumlaanstalten som visade på brister i säkerheten. Resultatet av denna övning redovisades i en konferens för och berörda inom kriminalvården. Trots detta ringde inga varningsklockor, i alla fall inte tillräckligt högt för att man skulle höja säkerheten. Därför har jag en del frågor som jag vill ställa till justitieministern och som jag anser behöver besvaras. Hur kommer det sig att tre av våra mest övervakade fångar placeras tillsammans så att de ostört kan planera en avancerad fritagning utan att personalen misstänker det allra minsta? Hur kommer det sig att dessa tre dessutom vistas tillsammans i rastgården? Hur kommer det sig att larmet inte gick förrän de fritagna var över muren? Varför har inte problemet med larmet åtgärdats om det länge funnits kännedom om att det utlöser sent? Varför upptäcktes fritagningsförsöket så sent? Sist, men inte minst: Vilka signaler ger det till kriminella på våra fängelser ute i landet? Kan vi räkna med att framöver få se stora bussar med uppfällbara stegar köra upp utmed våra fängelsemurar och att massfritagningar kommer att genomföras? Är det vad vi kommer att få se , ? Faktum är att vi har haft andra tillfällen av rymningar från fängelser i . I fick både justitieministern och fängelsechefen avgå. I frånhänder sig justitieministern allt ansvar och lägger över det på myndigheten. Hur kommer det sig? Vi kristdemokrater har sagt att vi vill ha en utredning för att se över säkerheten på våra anstalter. Vi tycker dock inte att personalen inne på våra anstalter ska vara beväpnad. Det har aldrig varit vårt förslag, om hade läst lite bättre. Däremot vill vi ha en utredning som ska se över den yttre säkerheten vid murarna. Ska det till exempel finnas patrullerande vakter eller polis utanför våra anstalter? Eller ska man överväga att ha någon annan form av kontroll ute vid murarna, där det kan finnas tillgång till vapen? Det är det vi vill att utredningen ska se över.