prot · GR09117 · 2004-05-18 00:00:00 — Det har kommit lagändringar. Men vid kontakter med bland annat chefen för häktet här i uppger han att av de häktade har restriktioner mot tidigare . Det har alltså minskat väldigt lite. Det som också är anmärkningsvärt är att andelen som har restriktioner i är så mycket större. Där är siffran . Jag undrar vad justitieministern har för kommentar till det, alltså hur det kan skilja sig åt så mycket på olika ställen i landet mellan andelen häktade som har restriktioner. Man kan också notera att det i är ungefär 2530 intagna som har de allra strängaste restriktionerna, det vill säga att de inte kan se på TV, läsa tidningar eller ta emot besök. I är det ungefär 2530 och kanske ännu fler som har de strängaste restriktionerna, vilket också är märkligt. När häktade har restriktioner och jag är mycket väl medveten om att en hel del självklart behöver och ska ha det har de ändå vissa rättigheter. Bland annat ska de ha rätt att vistas utanför cellen , det vill säga . Det målet kan inte kriminalvården uppnå. I häkte är det bara ungefär hälften av de häktade med restriktioner som har den möjligheten. De som inte har restriktioner har också väldigt små möjligheter att vistas utanför cellen. Det är i stort sett bara på en enda avdelning på som de häktade har möjlighet att vistas utanför cellen de här . Det är på en avdelning för kvinnor, på en gemensamhetsavdelning. Avslutningsvis tänkte jag bara nämna att den här kommissionären lär ha påstått, när han var på , att han fick samma känsla som i när han var på de här rastgårdarna. Jag vill gärna höra vad justitieministern har för kommentar till det. 11 (): Även den som har begått ett svårt brott har rätt att möta respekt från samhället. Under häktestid och fängelsetid får ingen tas om hand på ett sätt som försvårar återanpassningen till ett normalt liv efter avtjänat straff. Jag har som själavårdare kunnat besöka häkte . Redan då kunde man ana hur förhållandena höll på att försämras. har vi som interpellanten nämner hamnat i en sådan situation att förhållandena på svenska häkten har väckt uppmärksamhet och kritik inte bara i . Andra länders massmedier har också noterat situationen. Överbeläggningen vid häkten är stor. Vid 18 av 29 häkten är beläggningen . Det är lätt att inse vad det innebär både för de häktade och för personalen. Det kan inte vara en människovärdig miljö, och arbetsmiljön är dålig. Nya häkten är på väg att byggas, men man kan anta att platsbristen består . är det ju så att brott begås och ska beivras oavsett platsbrist. Detta innebär att de häktade kan bli transporterade från häkte till häkte eller från häkte till polisarrest. Det är inte heller en värdig behandling. finns det bestämmelser som är till för individens säkerhet och personalens trygghet och också naturligtvis av utredningsskäl. Det ska respekteras. Men även den som sitter häktad måste få tillfälle till daglig motion, frisk luft, under värdiga förhållanden och kunna ta emot besök från anhöriga och vänner. Ett annat problem är de långa utredningstiderna. säger ministern i sitt svar att vi har förhållandevis korta utredningstider i , men jag vill citera , kriminalvårdschef i . Hon menar att just de långa utredningstiderna är en starkt medverkande orsak till överbeläggningen. Därför blir min fråga till ministern: Hur ska utredningstiderna kunna förkortas? Det skulle medverka till att häktestiden blir lättare att stå ut med. En annan fråga som jag också vill ha ministerns åsikt om är det förhållandet att många av de häktade har en komplicerad problembild. De kan lida av psykiska åkommor, ha självmordstankar och så vidare. Naturligtvis är de då också i behov av adekvat psykiatrisk behandling. Då undrar jag: Ges denna behandling i tillräcklig omfattning? Och är häktespersonalen tillräckligt utbildad för att hantera häktade med just sådana problem? 12 Justitieminister (): Den första frågan jag vill svara på är den om restriktioner. Det är riktigt att vi har fått kritik, och det har blivit en förändring. Det är ju så att det ska kunna ges tillstånd till restriktioner när det är fara för utredningen. Men detta är en avvägning i förhållande till det intrång som det innebär för den enskilde. Det är viktigt att tillämpningen sker med den balansen som utgångspunkt. Annars kan man ju alltid säga att det kan försvåra sakens utredning rent teoretiskt. Det är något som jag brukar understryka, att detta är en avvägning. Och det ska vara sådan risk för sakens försvårande att det överväger över den inskränkning som det innebär att ha restriktioner som är ganska kraftiga. Det här innebär också att det kan bli en bedömning som skiljer sig åt runtom i . Det är olyckligt. Vi ser det . Tanken är ju att det ska minimeras med hjälp av och prejudikat. När det gäller en sådan här avvägning och balans är det dock väldigt svårt att ha väldigt tydliga prejudikat. Läget är alltså att det ska vara en balans och att man ska överväga. Men hur man bedömer i det enskilda fallet går det inte att lagstifta om. Det är viktigt att man ändå följer frågan noga. Det är också viktigt att till exempel Riksåklagaren följer frågan noga och ser till att man försöker få samma nivå runtom i vårt land. Men vi ser det som sagt . Det är också en konsekvens som vi kan få genom att vi har självständiga domstolar och självständiga domare som fattar sina egna, självständiga beslut. Sedan är det riktigt att det är en svår situation på häktena och att det naturligtvis försvårar saker och ting. Vi hoppas och tror, med den utbyggnad som sker, att situationen kommer att förbättras. Det har blivit fler personer i häkte och också i fängelse. Det beror framför allt på två saker, som jag nämnde i den förra interpellationen. Domstolarna har höjt sin praxis. Man dömer hårdare. Polis och åklagare har dessutom fått kraftiga resursökningar, vilket gör att man klarar upp inte minst fler allvarliga brott. Vi får alltså fortsätta på det sätt som jag sade tidigare. Vi får fortsätta att utveckla kriminalvården. Det kommer på olika sätt att behöva vidtas åtgärder för att få en ännu mer effektiv kriminalvård än vi har . Men det kommer också att behövas att vi fortsätter att bygga ut antalet platser. 13 (): De jurister och advokater som träffade kommissionären har påtalat att det är svårt att få restriktionerna prövade av rätten. Det sker i få fall, och det blir få ändringar. Det är en teoretisk möjlighet att det ska bli ändrad praxis och prejudikat, men det verkar i vart fall inte ha hänt någonting . Även om en häktad har restriktioner kan man ju hitta olika lösningar för att de ska kunna få mer av mänsklig kontakt. Man kan ju ha samsittning med andra, som inte är målskamrater. Man kan försöka ha andra lösningar. När det gäller den här utevistelsen är det mycket begränsat för alla häktade. Det skulle inte vara så farligt om det var en kort häktningstid. Men dessvärre är det ju så att många nästan inte ens hinner ut och avtjäna. Så var i alla fall bilden på när jag besökte dem . Några avtjänade hela sin tid i häktescell. Då är det mer allvarligt om man inte kan få komma ut. Där hade de det så också, på grund av personalbrist och resursskäl, att de intagna erbjöds en timmes rastning på gården på taket, den så kallade buren, mellan kl. 8 och 9 . Det var rätt svårt att motivera de intagna att gå ut och få frisk luft kl. 8, för då hade de knappt gått upp. På sliter personalen hårt och gör ett bra arbete utifrån den situation som råder. Det måste jag nog säga. Sedan kanske en del tycker att man inte ska hålla på och dalta så mycket med de häktade. De får väl skylla sig själva, det är kriminella och så vidare. Då är det ändå viktigt att påminna sig att de som är häktade är personer som är oskyldiga. De är ännu inte dömda. Det vet justitieministern också mycket väl om. De har rätt att bli behandlade på ett humant och godtagbart sätt. Jag tycker att det är mycket skrämmande om ska få internationell kritik. Vi är bra, men vi är inte ofelbara. Det hade varit intressant att höra justitieministern kommentera den kritik som ändå har förts fram och som jag vet kommer i skriftlig form . Hur ser du på den kritik som kommissionären för mänskliga rättigheter har fört fram mot ? Det finns kritik där det står att den här behandlingen är omänsklig. Finns det någon berättigad kritik i det som kommissionären för fram och vad vill justitieministern i så fall göra åt det? Det skulle jag vilja höra lite mer om. 14 (): Häktesproblemen får en fortsättning i anstaltsproblem. Eftersom det inte finns tillräckligt med platser på våra fångvårdsanstalter tvingas klienterna att stanna kvar i häktena under en alltför . Det underlättar inte återanpassningen till samhället. utfärdade Arbetsmiljöinspektionen ett förbud mot överbeläggningen vid . fick vi reda på att i fick 58 intagna dela på 47 platser. Det är siffror som belyser det allvarliga i läget. Det handlar inte om vård och omhändertagande utan om förvaring där mänskliga rättigheter riskerar att nonchaleras. Vad har ministern att säga till dem som finns på våra häkten , deras släktingar, deras vänner? Är det bara löfte om att nya häkten ska byggas? Kriminalvårdsdirektören säger i en tidningsintervju att det tar ungefär att bygga ett häkte. Mycket hinner hända innan det har gått . Hur ska människovärde i vård kunna beaktas under nuvarande svåra omständigheter? 15 Justitieminister (): Med risk för viss upprepning vill jag säga att det behövs fler platser. Det är väldigt viktigt. Det är inte den enda åtgärd som behöver vidtas. Men jag vill inte gå händelserna i förväg. Den rapport som det talas om här kommer, som mycket riktigt säger, att sändas till , och vi ska kommentera den på rätt sätt. Den tas sedan upp i ministerkommittén och offentliggörs därefter. Jag ber att få avvakta och agera i den ordning som det är tänkt. 16 (): Jag ska inte förlänga debatten. Jag har ställt frågor men inte fått något svar på dem, men jag ser fram emot svar senare när rapporten blir offentliggjord. Jag tycker i alla fall att det är viktigt att poängtera med tanke på att ska vara trovärdigt i internationella sammanhang att det inte är roligt att läsa de här artiklarna och den kritik som har fått. Jag tycker att det allvarliga egentligen är behandlingen. Överbeläggning är en annan fråga. Jag tror att det här att få kontakt, komma ut och få en mänsklig behandling och att betraktas som oskyldig är det väsentliga. Jag tror inte att vi där har några olika uppfattningar. Det är ändå viktigt att det händer någonting och inte drar ut till . Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2003/04:476 om tingsrätten i 17 Justitieminister (): har frågat om jag kommer att inhämta ytterligare underlag om samarbetet mellan och tingsrätter. Han har också frågat när regeringen kommer att fatta beslut om tingsrätts framtid samt på vilket sätt och med vilken vikt länets samlade synpunkter kommer att vägas in. Domstolarna ska tillhandahålla medborgarna rättskipning av hög kvalitet. För att domstolarna även ska ha de bästa möjligheterna att göra det bedriver regeringen ett omfattande arbete med att reformera domstolsväsendet. Arbetet kan delas upp i fyra huvudområden renodling av verksamheten, förändringar av den inre organisationen, förändringar av den yttre organisationen och förbättringar av det processuella regelverket. För att kunna möta de krav på rättssäkerhet och effektivitet som samhället ställer på domstolarna är det nödvändigt att skapa mindre sårbara domstolar. Vidare måste domstolarna ges bättre förutsättningar att införa nya beredningsorganisationer, rekrytera personal, ha återkommande kompetensutveckling och öka möjligheterna till specialisering. Det är också viktigt att den geografiska samordningen med rättsväsendets övriga myndigheter förbättras som domstolarnas tillgänglighet bibehålls. Reformeringen av tingsrättsorganisationen bedrivs, med stöd, stegvis region för region. Det innebär att varje region utreds utifrån sina speciella förutsättningar, som en helhetssyn kan anläggas utifrån de principiella utgångspunkterna för reformarbetet. Dessutom kan erfarenheter från tidigare genomförda sammanläggningar tas till vara. Arbetet bedrivs normalt på så sätt att utreder tingsrättsorganisationen i en viss region. Därefter remitterar utredningen till berörda myndigheter och organisationer. När remissbehandlingen avslutats ges utredningen, remissyttrandena och verkets förslag in till . Remissyttrandena är alltså en del av det underlag som regeringen har att ta ställning till. Den utredning som berör i sin interpellation har ännu inte getts in till departementet. När så sker kommer frågan om den framtida tingsrättsorganisationen i och att beredas inom . När beredningen är avslutad kommer regeringen att anmäla sitt ställningstagande till . Jag har inte för avsikt att föregripa detta arbete. 18 (): Tack för svaret. Vad jag egentligen vill lyfta fram i den här debatten är två frågor. Den första handlar om det samarbete som och tingsrätter har och har haft . I interpellationssvaret skriver ministern att det är viktigt att reformera domstolsväsendet för att man ska kunna tillhandahålla en rättskipning av hög kvalitet. Självklart är det något som är viktigt ett beslut som jag också har varit delaktig i. Framför allt är det viktigt att medborgarna känner att den rättskipning som sker runtom i bland annat våra tingsrätter har en medborgerlig förankring och att man, var man än bor, känner en trygghet i rättsväsendet. Det är så vi vill ha det. Det är precis så som remissinstanserna resonerar när det gäller att bibehålla tingsrätten i . Jag vill göra ministern uppmärksam på att samtliga remissinstanser som har en politisk förankring, men även andra, uttalar sig för ett bibehållande av dagens organisation, tvärs över partigränser och oavsett var man befinner sig i länet. Man vittnar om medborgarnas absoluta uppfattning att det endast är genom ett bibehållande av som medborgarna kan känna den säkerhet som är så viktig. Man vittnar också om att det samarbete som de här två tingsrätterna har haft har inneburit att riskerna eliminerats vid sjukdom, semestrar och andra vakanser. Det är ett av argumenten för att slå ihop tingsrätterna till större enheter. Som jag ser det faller det i just detta fall, eftersom man har så goda erfarenheter av samarbete. I utredningsuppdraget ingick också att se på länsöverskridande lösningar, och tyvärr måste jag säga att just den delen är mycket styvmoderligt behandlad i utredningen. Eftersom ministern inte har läst utredningen kan jag bara råda honom att ta en extra titt på just det avsnittet och ha i bakhuvudet att det kanske är värt att gå vidare med detta försök och därmed stärka de mindre tingsrätternas möjligheter till överlevnad. Den andra frågan jag vill ta upp är det regionalpolitiska perspektivet. I interpellationssvaret säger ministern att det är viktigt med en geografisk samordning med rättsväsendets övriga myndigheter som domstolarnas tillgänglighet behålls. För mig som bor i ett län som består av en stor kommun och sju små kommuner känns ett sådant uttalande mycket oroande. Jag undrar om statsrådet , som har ansvaret för de regionalpolitiska frågorna, delar ministerns uppfattning. Konsekvensen av detta är att det endast är residensstäderna som ska hysa rättsväsendet. Då kommer aldrig någon annan del av länet att få möjlighet att behålla en tingsrätt, trots att det oftast bor fler invånare i de mindre kommunerna sammantaget än i den kommun som också är residensstad. Det är just genom att se på varje verksamhet för sig som man kan se att de mindre kommunerna befolkningsmässigt får en kräftgång. Konsekvensen blir att man inte kan erbjuda den service som medborgarna efterfrågar och, som i detta ärende, inte kan erbjuda den trygghet och rättssäkerhet som ett bibehållande av och ett utvecklat samarbete med står för. Min fråga blir därför: Vore det inte rimligt att göra ett bredare anslag i utredningen för att undvika stuprörsseendet och se till de samhällsekonomiska konsekvenserna och därmed få en komplett utredning som underlag för regeringens förslag och beslut ? 19 (): Nedläggningen av tingsrätterna är ett problem som berör stora delar av . Det är som jag ansluter mig till en debatt i denna fråga. Utgångspunkten den här gången är , men jag vill naturligtvis också tala från Hässleholmsperspektivet. Kanske ministern kommer ihåg hur jag förra gången belyste det rapsodiska förfarandet att inhämta underlag för att bedöma tingsrätternas existensberättigande. Jag nämnde då att nämndemännen inte hade fått komma till tals och att lokalbehoven vid en eventuell flyttning till inte heller beaktats. vill jag lyfta fram ytterligare några argument. Jag vill först nämna advokaterna. säger så här: Storskalighet är ingen dygd eller självklarhet. Jag vet också att de har vänt sig till ministern och påpekat de ekonomiska konsekvenserna av en tingsrättsnedläggning. Varje nedläggning leder till stora engångskostnader i form av nybyggnation, kvarstående hyresperioder, ombyggnad av datanät och personalutgifter. Då undrar jag: Hur ser ministern på de ekonomiska följderna av tingsrättsnedläggningar? Så vill jag säga något om domarens roll. Ett argument i sammanhanget har varit att det är rationellt att man samlar flera domare under samma tingsrätt. Men det måste väl ändå vara så att varje domare rimligtvis ägnar lika åt ett mål vare sig han eller hon tjänstgör vid en mindre domstol eller vid en stor. Tror ministern att muntliga förberedelser, huvudförhandlingar och överläggningar till dem skulle gå fortare om domaren tjänstgör vid en stor domstol? Jag vill också ta upp resvägarna. Det händer inte alltför sällan att både tilltalad och vittnen kan utebli från domstolsförhandlingarna. Är det då långa resvägar så underlättas inte heller inställelsen. Ska då förhandlingarna ofta ställas in minskas ju domstolens effektivitet. Jag hade tillfälle att besöka , och då kunde lagmannen berätta att det hände att när någon åtalad eller något vittne inte infann sig så hade man kontaktat den lokala polisen, och hade personen hämtats och förhandlingarna kommit i gång. Det är sådant som vi missar genom centraliseringen. 20 (): Justitieministern och jag var ganska eniga vid en tidigare debatt här om en annan fråga. Där behövs nytänkande. På det här området kan jag inte precis påstå att jag är enig tvärtom med statsrådet. Jag menar att den interpellation som så förträffligt har ställt här delvis är den ju en upprepning av en fantastisk debatt som statsrådet hade med minst sjutio ledamöter tidigare om bland annat innehåller en annan fråga som är övergripande, nämligen frågan: Hur ska vi se på reformeringen av tingsrätterna i det här landet? Då menar jag att vi är på absolut fel väg. Här är det fråga om en jättelik decentralisering. Jag invänder mycket bestämt mot statsrådets beskrivning av att den reformerade tingsrättsorganisation som regeringen nu genomför har stöd. Så kan jag inte se det. De massiva yttringar som finns mot det tillvägagångssätt som regeringen använder, nämligen att utreda varje del i landet var för sig, har inte något stöd i . Tvärtom tror jag att den motsatta linjen skulle få stöd, nämligen om man tog ett helhetsgrepp. Vi som är kritiska mot det här upplägget tycker inte att varje del av reformen av tingsrätterna är felaktig. Jag bor själv utanför något som heter Södra Roslags tingsrätt, utanför den domsagan rent ut sagt. Jag har blivit ombedd att skriva på upprop för den, men det har jag inte gjort. Jag tycker att det är ett riktigt beslut som regeringen eller om det möjligtvis är nu har fattat, nämligen att den tingsrätten ska läggas ned och läggas samman med andra. Det är alltså inte alls på det sättet att jag bara motsätter mig detta. Däremot har man börjat i helt fel ända, och det gäller även . Man måste utgå från de ställen där de största problemen finns, och det är och förblir de allra största tingsrätterna, nämligen framför allt . Det har man, för att använda ett uttryck från , med nästan pedantisk noggrannhet undvikit att göra nästan. Det är klart att man ska utreda detta också, men man bör börja där problemen är störst. Justitieministern som är advokat känner ju väl till domstolsorganisationen. Det är i som problemen finns, och de fortplantar sig runt i hela landet. Effektiviteten blir inte tillfredsställande. Vad man nu gör från sida, med regeringens tysta medgivande, är att man centraliserar och nästan går till attack mot de små tingsrätterna, till exempel . Man känner sig hotad på många ställen. Jag tror för min del att regeringen borde tänka om helt och hållet i den här frågan. Var finns problemen inom tingsrättsorganisationen? Jo, i , kanske , som jag inte känner till så mycket men där jag vet att justitieministern ju har varit aktiv i egenskap av advokat. Kanske gäller det också . Det är de här ställena som man måste börja med. Jag håller med om att man måste göra någonting åt tingsrättsverksamheten och de mål som man ställer, som justitieministern skriver här, det vill säga att renodla verksamheten och så vidare. Det är viktiga områden. Men jag menar också att om man gör det här del för del så kommer man att hamna alldeles fel. Då är det på något sätt som när man kuperar svansen på en hund: Det är inte så att det gör mindre ont om man tar del för del. kommer det upp en annan debatt här alldeles snart, nämligen en fråga om och vad man ska göra där. Jag tror för min del att en långtgående specialisering skulle vara mycket bättre. Då skulle vi rädda flera tingsrätter. De andra debattörerna har tagit upp andra aspekter. Jag får återkomma till dem . Men centraliseringsfrågan tror jag är alldeles fel. 21 (): Jag vill inleda med att tacka , den kollega som har ställt den här interpellationen. Jag vill också säga att jag helt står bakom det han har framfört här. Jag ser denna interpellation som en fortsättning på den interpellationsdebatt som vi har haft och som tidigare talare också har relaterat till. Jag tror att det är viktigt att vi kan ha den här pågående diskussionen kring tingsrättsorganisationerna på det här sättet, och naturligtvis att vi också kan ha en dialog även på andra ställen än i de här talarstolarna även fortsättningsvis. Som justitieministern säkert har förstått är det här frågor som är föremål för väldigt många människors engagemang i de bygder vi kommer ifrån. Jag representerar , där det handlar om tingsrätterna i och . Den här interpellationen fokuserar ju på samarbetet och möjligheterna att utveckla tingsrätterna i och . Jag tycker att det är viktigt att man tar vara på de signaler och det arbete som finns lokalt med att gå i den riktningen och visa på alternativ till mycket undermåliga utredning. Sedan vi hade den förra interpellationsdebatten har det tillkommit väldigt mycket uttalanden och ställningstaganden lokalt från länsstyrelser, myndigheter och föreningar av olika slag. uttalande i tror jag att jag nämnde vid förra interpellationsdebatten. Men det har tillkommit någonting ytterligare som jag skulle vilja peka på. talade om det perspektiv som skulle kunna lägga på frågeställningen om tingsrätternas vara eller inte vara. Jag vill komplettera med att peka på att näringsministern också har anledning att fundera över den juridiska infrastrukturen utöver det viktiga att vi har ett rättsväsende som fungerar utifrån dess primära behov. Det är ju också att tingsrätterna är navet i den juridiska infrastrukturen i våra bygder. Jag kommer från ett område som också kallas Gnosjöregionen. Gnosjöföretagarna är ju ett känt begrepp. Därifrån har det sänts 134 brev med ungefär den här ordalydelsen: och Näringsliv tycker att det är mycket viktigt att Tingsrätt får fortsätta sin verksamhet. De viktigaste orsakerna är följande: Gjosjöregionen som tillhör är en av landets mest expansiva regioner. Den klart mest expansiva utanför storstadsregionerna. För att denna utveckling skall fortsätta krävs allt högre kompetens och bättre service. Det är också angeläget att regionen kan locka till sig kvalificerad arbetskraft och viktiga tjänsteföretag.