prot · GS0917 · 2004-10-20 00:00:00 — anser i likhet med och att det nu är hög tid att regeringen lägger fram ett lagförslag om barnets rätt till kunskap om sitt ursprung och rätten att upplysas om sin adoption. Vi har fått informationen att förslag i den riktningen är på gång, men vi har hört det förut. Vi har för vår del tröttnat på att vänta. Därför yrkar jag bifall till reservation nr 9. 279 (): Själva debattformen här i är lite ny för mig, så det är möjligt att jag misstar mig när jag uppfattar det som att vi i grunden är ganska överens i de här frågorna. Det kanske inte är så. I huvudsak uppfattar jag det ändå på det sättet. Jag tycker att mycket av det som sägs här från talarstolen handlar om väldigt små nyanser. Det kanske är mer fråga om att påminna om det man har lagt fram i processen. I de flesta fall har det trots allt beaktats rätt väl, tycker jag. Jag ska ta en första sak som ett exempel. påtalade att organisationen redovisar att det kan vara svårt för personer som jobbar med adoptioner att också jobba med biståndsverksamhet. Jag tycker när jag läser det här att man ändå i betänkandet har tagit mycket hänsyn till den ståndpunkten. Jag kan väl tycka att man måste ha någon grundutgångspunkt. Utifrån det öppnar man sedan en möjlighet för justeringar. Bristen på repliker signalerar kanske att man är relativt överens. Som tidigare nämnts har och samarbetat med regeringen kring denna proposition. För min egen del kom jag alltså in i det här arbetet väldigt sent. Det var först , när jag hamnade här. Så jag har bara deltagit i arbetet med det sista finputsandet på det här betänkandet. Jag har inte några egna motioner med förslag och sådant som jag har kunnat reservera mig till förmån för i betänkandet. Jag kan konstatera att adoptioner är något som har funnits sedan långt tillbaka i tiden. För längesedan var det väl mer så att barnlöshet kunde vara så pinsamt att man sysslade med detta i hemlighet. är det betydligt mindre dramatiskt, och adoptioner sker ju numera utifrån ett barnperspektiv med barnet i centrum. Internationella adoptioner är väl en relativt sen företeelse i någon större omfattning. Det står i propositionen att det började , även om jag kanske har läst om internationella adoptioner tidigare. Det har sedan växt ganska snabbt, och det är väl inte så konstigt att det då också behövs förändringar av hur det går till. Det har också kommit till nya motiv. Åtminstone har jag uppfattat det så i de kretsar jag känner till. Det här ses delvis också som en form av internationellt solidaritetsarbete. Vi har det bra i den här delen av världen. Man har det inte så bra på många andra ställen. Då kan det vara ett sätt att hjälpa. Så motiven är lite olika. Även om vi har deltagit i den här propositionen finns det några detaljer som har pekat på att vi kanske inte är helt nöjda med. Det är ju ett givande och ett tagande. Vi har en reservation 8, som handlar om att både adoptanter och adopterade det är nya ord som jag har lärt mig när jag läst det här ska erbjudas hjälp, bland annat i form av samtalsstöd. Det tycker jag väl att man har jobbat in i det här relativt bra. Då gör jag väl som andra. Trots allt tycker jag inte att man har kommit hela vägen fram i relation till den motion som jag har läst och som mina partikamrater har skrivit. Det innebär väl att vi från mitt partis sida förmodligen kommer att återkomma i den frågan längre fram. När det gäller reservation 9, det här med informationsskyldighet som också flera har talat om, har jag inte kunnat se några bärande motiv till att säga att det finns situationer, som det sägs i propositionen och i betänkandet, där det kan vara negativt att få rätt att veta sitt ursprung. Jag tror inte att det finns några sådana situationer och tycker att man skulle kunna jobba på med den här frågan. Jag tycker också att det som föreslås i den motionen är bra, att man skulle ge socialnämnderna i landet en skyldighet att dokumentera hur adoptanterna, om jag ska använda mig av det fina ordet, har fått den här informationen. Det tycker jag är en ganska bra modell. Jag gillar den. Jag har också lärt mig att man för att spara kammarens tid framöver inte ska yrka bifall till alla sina reservationer. Jag yrkar bifall till reservation 9. Det spar tydligen tid vid voteringarna sedan. Sedan, herr talman, har jag i den lilla del som jag har deltagit i dristat mig till att göra ett eget litet inhopp i betänkandeskrivningen. Jag har en liten markering där som inte har grund i de motioner som mitt parti har väckt, vad jag har sett. Det gäller det här, som också har tagits upp av någon tidigare, med riskerna med den återkommande prövningen . Man har skrivit in att man ska eftersträva en balans mellan de olika auktoriserade organisationerna. Jag ser att det kan finnas en risk att den strävan kan komma i konflikt med andra för verksamheten viktiga behov, och då kanske framför allt kontinuiteten för att organisationen ska kunna fungera som ett stöd när adoptanten eventuellt är intresserad av att forska i sin bakgrund. Jag tycker att det är en viktig fråga som kanske inte riktigt har lösts i det här betänkandet. Även där säger jag att vi från mitt partis sida kommer att hålla ett öga på frågan och förbehåller oss rätten att återkomma om det visar sig att vi tycker att det inte fungerar på ett bra sätt. I övrigt, förutom de markeringarna, ställer sig bakom förslaget i betänkandet. 280 () replik: Jag kan förstå bekymmer. Att komma in i ett ärende mitt i behandlingen måste vara bekymmersamt. Jag tänkte att jag skulle läsa ur propositionen. På s. 12, allra överst, kan man läsa att det ligger i sakens natur att de båda verksamheterna inte är totalt oberoende av varandra. Det gäller alltså organisationen av verksamhet både med adoption och någon form av biståndsverksamhet, bland annat det som pratade om. Längre ned på samma sida står det att i sitt remissvar säger att det är varken möjligt eller särskilt effektivt att i alla lägen skilja på de personer som arbetar med adoption och bistånd. I den fortsatta texten kan man se att till exempel säger att det är orimligt på ledningsnivå. Det säger , de som jobbar med detta, som kan det här bäst av alla och har samband med organisationer som arbetar och så vidare. Jag tycker att det är ganska självklart att man lyssnar till organisationen och ser vad det här egentligen står för. Man kanske ska försöka lyssna på dem. Då skulle jag kunna tipsa om att det går att ansluta sig också till reservation 1 i den här frågan. 281 () replik: Ja, det har jag förstått att man kan göra. Det jag försökte säga är att jag tycker att den frågan ändå har behandlats ganska väl och att det var ett exempel på det som kanske mina egna tillstyrkanden och reservationer också är ett exempel på; att man ändå har jobbat med frågan. Jag tycker att man har uttryckt sig rätt väl när det gäller möjligheterna att, om det visar sig att det faktiskt i praktiken inte fungerar, ändå kunna göra undantag. Grundregeln för mig är ändå att det är väldigt viktigt att man skiljer det här åt så att man inte hamnar i den situationen, vilket också är en risk, att den som har det bästa biståndet att erbjuda får den största tillgången till barn i adoptionshänseende, så att det inte blir ett köpslående. Vi får inte negligera risken att vi hamnar i en sådan situation. Jag tycker att denna balansgång är väl behandlad i betänkandet. Man kommer aldrig hela vägen fram, tror jag. har jag så liten erfarenhet, men jag tycker att det är så med de flesta frågor här. Man måste bestämma sig. 282 () replik: Om man bestämmer sig för att det ska vara denna personella åtskillnad, då har man också satt ribban för hur stor organisationen måste vara. En mindre organisation med en mindre personalsammansättning klarar inte detta. Då ligger det i sakens natur att till exempel ledningen sysslar med båda sakerna. Så i och med att man säger att man ska ha en personell åtskillnad har man också satt den ribban. Då är det bra om har klart för sig att det är på det sättet. Min och uppfattning är att undantag från grundregeln sker ytterst sällan i samtliga fall där vi säger att vi har en grundregel och att man eventuellt ska kunna göra ett undantag. Grundregel blir tyvärr enligt empirisk erfarenhet alltid regel. 283 () replik: Jag tror att organisationer som arbetar med internationella adoptioner inte kan vara hur små som helst. Om man inte klarar av att ha olika personal för olika arbeten där dessa konflikter är uppenbara så kanske den organisationen faktiskt är för liten för att klara arbetet på ett seriöst sätt. 284 (): Sagans värld är full av föräldralösa barn. Barn som av en eller annan anledning blivit övergivna och som fattiga och ratade tvingas utstå en hopplös tillvaro. Så inleds boken adopterade av som 1998 gavs ut av . Hon fortsätter: Deras tapperhet under de eländiga barndomsåren belönas i slutändan med framgång och evig lycka. För varje solskenshistoria har sina rötter i en tragedi. I sagans värld förs de föräldralösa barnen från mardrömmen till en idealtillvaro. Jag tror att det är den bilden, den drömmen om att ge ett bättre liv för ett barn, som leder fram till en önskan att adoptera ett barn till , en ofrivillig barnlöshet skulle kunna bytas mot en gemensam glädje när två eller tre ensamma kommer samman och en ny familj bildas. I världen finns många barnlösa vuxna som längtar efter barn. I världen finns också många barn som saknar familj. De barnlösa vuxna är fler än de små, friska barn som finns tillgängliga för adoption, så det kan uppstå en konkurrenssituation där den som betalar mest också får flest barn. Utredningen om internationella adoptioner fick i uppdrag att beskriva hur barnen blir tillgängliga för adoption. I vissa länder ställs krav på ersättningar i form av donationer och bistånd för att adoptionsorganisationerna ska få verka. Utredningen skulle pröva hur detta stämmer med och vad kan göra i olika sammanhang för att minska riskerna för barnhandel. Detta måste ju vara den grundläggande utgångspunkten för vårt arbete med adoptionsfrågor i . Aldrig, aldrig får vi svikta när det gäller den centrala uppgiften att se till att inte får en lagstiftning som på något sätt kan tillåta, möjliggöra eller blunda för handel med barn. Det är fullt förståeligt att ursprungsländerna tar emot bidrag till sin sociala verksamhet och att de väljer samarbetskontakter som är beredda att bistå dem med stora belopp. Det är vidare förståeligt att barnlösa vuxna är beredda att göra stora ekonomiska uppoffringar för att få ett efterlängtat barn. I takt med att kostnaderna för adoption trissas upp i konkurrensen mellan olika mottagarländer, finns en risk för att det i barnens ursprungsländer skapas ett beroende av inkomster som härrör från den internationella adoptionsverksamheten. Detta skriver regeringen i propositionen. Dessa ställningstaganden har naturligtvis sin grund i de konventioner som styr internationella adoptioner, dels , dels om skydd av barn och samarbete vid internationella adoptioner. är förpliktigat att förhindra att en situation uppstår där en adoptionsorganisations biståndsverksamhet blir ett slags betalning för att få förmedla barn till adoption. Den väg som ska leda till säkra adoptioner har utvecklats i utredningen till vilket pris? via regeringens proposition Internationella adoptionsfrågor och fram till det riksdagsbetänkande som vi nu debatterar, SoU3, och jag vill passa passa på att yrka bifall till förslaget i det. Som vi hört i inledningen till denna debatt ska kraven på adoptionsorganisationerna skärpas för att de ska få auktorisation, och dessutom ska auktorisationen ges i två steg. Den skärpning av nuvarande villkor som innebär att eventuell annan verksamhet, exempelvis olika former av bistånd, inte får äventyra förtroendet för adoptionsverksamheten har föranlett en reservation av moderater och kristdemokrater. Jag är säker på att den är föranledd av de invändningar mot att det ska krävas både personell och ekonomisk åtskillnad mellan olika verksamheter som framförts av främst . Jag anser dock, i likhet med , att regeringen är mycket tydlig i denna fråga. Man säger i propositionen att det i vissa situationer inte är möjligt med personell åtskillnad, och då måste undantag från denna grundregel kunna göras. Jag yrkar avslag på reservation 1. Vad gäller den andra delen av auktorisationen har , och anfört att de vill ha en generösare syn på avgiften till barnhemmet än regeringen. Jag är medveten om att till var något splittrad i fråga om avgifterna. Det fanns de som ansåg att krav på bistånd som inte är direkt relaterat till den enskilda adoptionen strider mot artikel 32 och att det inte på något sätt går att ha överseende med detta. Andra ansåg att en avgift som innehåller bistånd kan ses som ett legitimt element i adoptionskostnaden. Denna brist på klarhet är naturligtvis inte bra, men jag ser det ändå som självklart att , mot bakgrund av vad jag tidigare nämnt, intar en rak hållning i denna fråga, och jag yrkar därför avslag på reservation 2. I reservation 3 hävdar att en mångfald av organisationer skulle motverka både adoptanters och adopterades önskemål. Den inställningen har inte vi, och jag yrkar därför avslag på reservationen. I detta sammanhang vill jag också upprepa att utskottet, mot bakgrund av de förslag som finns i betänkandet för att skapa jämbördiga adoptionsorganisationer, inte finner skäl att begära en utredning om detta, varför jag yrkar avslag på reservation 4. I propositionen framhålls att sökande ska ha en trygghet i det fall en sammanslutning för adoptioner avvecklas en överenskommelse mellan sammanslutningen och sökanden om vad som ska gälla i ett sådant fall, vad som ska utbetalas. Utskottet instämmer i att denna trygghet är viktig, och jag yrkar avslag på reservation 5. Mot bakgrund av att adoptioner skall vara till för barnets bästa och att det inte finns någon rättighet för vuxna att adoptera skall utredningen överväga om barnets rättigheter i adoptionsprocessen ytterligare kan stärkas både i och i barnets ursprungsland. Så stod det i utredningsdirektiven. Det är naturligtvis centralt när nu ska ändra lagstiftningen. Jag vill gärna passa på att understryka att jag med stor glädje ser den ambition som finns i samtliga partier i utskottet att alltid söka lösningar till barnets bästa. Ändå blir jag eller kanske just därför ledsen att , inte tycker att det är viktigt att de adoptionssökande deltar i föräldrautbildning. Jag måste säga att jag inte riktigt förstår varför. skriver till oss gör de det därför att de vill att kravet ska bli ännu starkare. I deras brev står det: Vi anser att utbildningen är mycket viktig, och i en del fall helt avgörande för om adoptionen kommer att lyckas eller ej. Adopterade behöver komma till väl förberedda föräldrar. Vi håller med om detta och yrkar avslag på reservation 7. Till och vill jag säga att er ambition, att samhället ska finnas till hands för föräldrar som adopterat under barnens tonårstid, naturligtvis är mycket vällovlig. Men vi anser nog att samhället bör finnas till hands för alla föräldrar som har det behovet. Vi vet genom forskning att bland de barn som har problem är tyvärr gruppen adopterade överrepresenterad just som grupp betraktad. Det är ändå inte den största gruppen. Jag yrkar avslag på reservation 8. I reservation 9 kräver , och att regeringen ska lägga fram ett förslag om barnets rätt till kunskap om sitt ursprung. Det är ett krav som vi socialdemokrater helt kan instämma i. Därför är vi och utskottsmajoriteten, i likhet med lagutskottet, helt till freds med att det nu föreligger ett långt framskridet lagstiftningsarbete, helt i linje med motionsönskemålen. Därför krävs inget tillkännagivande. Det är otillfredsställande att de auktoriserade sammanslutningarna inte har någon skyldighet att dokumentera förmedlingsarbetet och inte heller någon skyldighet att bevara handlingar som upprättats eller uppkommit i samband med adoptionsförmedling. Därför yrkar jag avslag också på den reservation där den frågan tas upp. Jag ser att tiden rinner i väg och att jag i detta mitt huvudanförande tyvärr inte hinner kommentera alla reservationerna. Jag yrkar dock avslag på dem och hoppas kunna återkomma till dem i mina repliker. 285 vice talman () replik: Jag kan i hög grad instämma i vad sade, att vi inte ska ha någon handel med barn. Som tidigare ledamot i adoptioner vet jag att det förekommer handel med barn. Det är något som vi naturligtvis totalt vänder oss mot, för det får inte ske. Också en del av de andra förslagen i den här propositionen som vi ställer oss bakom är ett steg i detta med att hindra handel med barn. Lite konstigt tycker jag att följande är. Även om man från regeringens och utskottets sida tycker att nya synpunkter på den här inskränkningen är förståeliga känner vi en viss tvekan. I vissa fall kan det nämligen vara värdefullt att man också som förälder har möjlighet att på ett mycket kontrollerat sätt ge pengar till det barnhem där man får sitt barn detta för barnets skull. I regel betalar man för den vård som barnet har fått och det som behövs. Men det handlar också om att man kan få ge ett bidrag som gör att de barn som stannar kvar får en lite bättre tillvaro. Självklart ska adoptions- och biståndsbitarna vara åtskilda. Där har vi inga andra synpunkter. När det sedan gäller föräldrautbildningen, , tycker vi att det som ska stå i socialtjänstlagen räcker, nämligen att ett av de centrala villkoren för att medgivande ska lämnas är att man har kunskaper och insikter om adoptivbarn och deras behov. Vi vänder oss mot att undervisningen obligatoriskt ska vara utförd av kommunerna. Vi har i många herrans år varit för föräldrautbildning för alla. Men när det gäller obligatoriet och kommunerna tycker vi till exempel att det är jättebra att vi från MIA:s sida den nya myndigheten äntligen får ett enhetligt utbildningsmaterial. Men vi tycker att även studieförbund och andra kan utföra det här. 286 () replik: Först gäller det frågan om bistånd. I mitt huvudanförande försökte jag att lite grann ge en bild av den på den internationella arenan något oklara situationen när det gäller var man ska stå i frågan. Där ryms också den synpunkt som kommer till uttryck i reservationen. Jag tror att det är viktigt kanske speciellt för oss i , med tanke på inställning och det sätt på vilket vi har försökt att vara pådrivande i de här frågorna, att vara säkra på att vi står på den sida som syftar till att skydda barnens rätt. I det här fallet måste vi alltid vara vaksamma så att ingenting kan tolkas som att det kan vara föremål för handel. Det är där som det har varit en balansgång i fråga om hur medlen ska fördelas. När det gäller utbildningen känns det nästan som att ett slags missförstånd ligger i luften. I propositionen finns det inget som helst krav på att det är kommunerna som ska anordna utbildningen. Däremot ska kommunerna anvisa utbildningen. Jag kan säga att jag har blivit kontaktad av flera enheter och institutioner som tycker att det kanske vore bättre att göra som exempelvis i och ha en särskild myndighet som är skyldig att tillhandahålla den här utbildningen. Där har regeringen valt en väg som det verkar vara så när jag lyssnar på stämmer överens med syn, nämligen att det ska finnas olika utbildningsanordnare. Men det ska vara kommunens skyldighet att se till att man går en sådan utbildning, och ett centralt material ska tas fram för att alla ska få samma utbildning. Det handlar om att tillmötesgå de adopterades rättigheter. 287 vice talman () replik: Kanske är det så att propositionen är otydlig på punkten om obligatoriet. Det är ju inte bara vi som har utläst att det är obligatoriskt för kommunen att anordna den här utbildningen. Det är det som vi har vänt oss mot. Om det i praktiken visar sig att det blir fritt här för studieförbund eller andra ideella organisationer har i hög grad adoptionsorganisationerna själva ordnat med föräldrautbildningen kan vi kanske se det på ett annat sätt. Vi får väl se vad som händer i verkligheten. Obligatoriet för kommunerna att anordna utbildning och att det är de som driver den är det som vi vänder oss mot. Naturligtvis ska vi gå före när det gäller barnhandeln. Det har vi nog också gjort i väldigt hög grad. Vi har trots allt haft en ganska bra kontroll på biståndsbiten, även om det ibland har varit lite trassel med redovisningarna och man inte riktigt vet vilka pengar som hör till vilket konto. Det är väl de erfarenheter man har. Men måste vi också vara lite realistiska och inse att om vi över huvud taget vill att svenska föräldrar ska kunna adoptera barn internationellt kan vi inte vara alltför strikta och förbjuda den här biståndsverksamheten, för då stänger vi totalt möjligheten för människor att få barn. Det förekommer handel med barn från andra länders sida. Vi ska inte handla men vi ska ha möjligheter att ändå ge visst bistånd som är kontrollerat, för vi tycker också att barn ska få komma till . 288 () replik: Jag ska fatta mig mycket kort. Jag läser innantill i propositionen: Utredningen har föreslagit att kommunerna ska vara skyldiga att tillhandahålla föräldrautbildning. Regeringen är emellertid tveksam till att utöka kommunernas åtagande. Däremot är det rimligt att det blir ett ansvar för kommunen att anvisa de blivande adoptivföräldrarna lämplig utbildning. Detta förutsätter naturligtvis att det finns sådan utbildning tillgänglig. En anordnare av föräldrautbildning bör dock, enligt regeringens mening, inte ha egna intressen i adoptionsprocessen. 289 () replik: Jag var tvungen att skriva upp följande ord som jag hörde säga: Ändå blir jag ledsen när jag ser att , inte tycker att det är viktigt med föräldrautbildning. ska nog vara lite mer varsam med orden än så. Jag skulle vara intresserad av att veta vad enligt som inte är viktigt i den ändring av socialtjänstlagen som regeringen föreslår. Den ändringen säger att socialnämnden får lämna medgivande till adoption bara om den sökande är lämplig att adoptera samt att nämnden vid bedömningen ska ta särskild hänsyn till den sökandes kunskaper och insikter om adoptivbarn och deras behov. Vad är det i den av regeringen föreslagna förändringen som inte är viktigt enligt ? 290 () replik: Det där var också ett sätt att replikera. Låt mig avstå från sådant. Det vi tycker är beklagligt är att man i reservationen säger att det inte behövs någon föreskrift i lag om obligatoriskt deltagande i en föräldrautbildning. Där ställer vi oss på de adopterades sida och tycker att vi ska kunna garantera dem att de kommer till en familj där man har tagit del av en utbildning, som också ska vara lika på olika platser i vårt avlånga land. 291 () replik: kan inte berätta vad det är i regeringens förslag som inte är viktigt. Det är det förslaget vi har ställt oss bakom. Vi har ställt oss bakom förslaget att denna ändring i socialtjänstlagen ska tillstyrkas. Vi tycker att det säger så mycket om vikten av utbildning. Man ska inte kunna få tillstånd att adoptera om man inte kan visa att man har den här kunskapen och insikten. Vi tycker att det räcker med det, det är fastslaget. Vi tycker att det är ett bra förslag. Sedan behöver man inte ha ytterligare föreskrifter om detta. vill påskina att det finns partier här som inte tycker att det är viktigt. Det tycker jag, herr talman, faktiskt är otillbörligt. 292 () replik: Jag vill bara kort konstatera att den inställning som utskottsmajoriteten har är att det ska ställas krav på kunskaper. När man har gått igenom den här utbildningen och ska adoptera en andra gång behöver man självfallet inte göra det igen. Det fastställs i lagstiftningen. Men ni säger nej till en obligatorisk föräldrautbildning, och det är det vi beklagar. 293 () replik: Som säkert gissar kommer jag att ställa en fråga om barns rätt till kunskap om sitt ursprung, som anser är väldigt viktigt och där det finns brister. Det finns barn som inte har fått veta att de är adopterade utan först i vuxen ålder får veta det, kanske när föräldrarna inte längre finns kvar i livet.