prot · GR0980 · 2004-03-10 00:00:00 — Det finns många punkter som kan tas upp i den här diskussionen. Jag skulle bara vilja påminna om några av dem. Mångfald och segregation en bostads- eller områdesdefinierad skola kommer obevekligen att bli en segregerad skola, för vi har en bostadssegregation i . brukar berätta hur det var när hon fick flytta till ett gymnasium i centrum som öppnade för en helt annan värld än den hon hade levt i . Det är en lärdom som vi borde komma ihåg. Vuxenutbildningen det vore fantastiskt om vi hade möjligheten att organisera också vuxenutbildning i form av fristående skolor. Jag känner till invandrargrupper och grupper av arbetslösa som med mycket stor entusiasm skulle gå in i det här arbetet, men just i vuxenutbildningen ligger det kommunala monopolets tryck mycket hårt över människor som omvandlas till åtgärdsobjekt, som inte får ta ansvar och som inte får ta initiativ och utforma den utbildning som de själva vill ha. Konfessionella skolor en alltid mycket hett diskuterad fråga hos oss. Här finns det bara två saker att säga. Ingen av oss är helt tom när det gäller tro. Till och med ateisterna tror på någonting: de tror på att inte finns. Att bemöta barnen och låtsas att vi inte tror på någonting alls är att ljuga. Men det betyder inte att vi ska tvinga på barnen någon övertygelse. Vi ska vara intoleranta mot intoleransen, oavsett om det är fundamentalism eller ateistisk fanatism som vill utradera skolan. Det enda sättet att bekämpa fundamentalismen, som faktiskt är det största hotet mot demokratin i världen och hos oss , är att samarbeta med alla balanserade, förnuftiga och demokratiskt sinnade grupper i samhället. Ett sista ord: Varför ska vi kalla de fristående skolorna för enskilda? Det stämmer inte. Det är en lögn. Dessa skolor får pengar från det offentliga, och de är underordnade ett regelverk som är utformat av det offentliga. Alltså: De är fristående, men de är inte enskilda. Bara bytet av namn visar att misstänksamheten, aggressiviteten och illviljan finns kvar i vissa politiska grupper. 19 (): Det är nu som vi senast diskuterade friskolorna. Som alltid handlade det om att Socialdemokraterna och vill inskränka de fristående skolornas möjligheter att verka. Just den riksdagsdebatten föregicks av ett hårt vinklat program i , som hette Friskolornas pris, och av en debattartikel från ett par LO-ekonomer som var publicerad på som TV-programmet sändes. Programmet fälldes av , och debattartikeln, som byggde på en snabbt framtagen rapport, kritiserades senare bland annat av ett par ekonomie doktorer för att vara behäftad med allvarliga fel. Trots detta kom alltså riksdagsbehandlingen och debatten att präglas av innehållet i de här två mycket vinklade medieinläggen. Det säger någonting om hur starkt motståndet mot fristående skolor är hos socialdemokrater och vänsterpartister. Även osakliga påståenden tas till intäkt för att de fristående skolorna helst borde förbjudas. De är någonting suspekt i det svenska skolväsendet enligt det här synsättet, och jag tycker faktiskt att det är häpnadsväckande att vi inte har kommit längre trots att vi skriver 2004. Lyckligtvis finns det en majoritet i som säger nej till de förslag till inskränkningar som Socialdemokraterna nu två gånger kommit till med, men jakten på de fristående skolorna har inte upphört. gav, som vi redan har hört, i uppdrag i budgetpropositionen att särskilt granska de konfessionella fristående skolorna. Vi kan lova att det också gjordes med besked i form av en mycket tuff granskning vid oanmälda besök. Så kom och presenterades . Den visade på att det vid några av skolorna fanns vissa brister av det slag som brukar förekomma vid inspektioner, antingen det handlar om kommunala eller fristående skolor. Men när det gällde värdegrundsarbetet, förhållningssättet till eleverna, innehållet i läroböcker och sådant som trodde att skulle kunna slå ned på, så visade det sig att det inte fanns några brister. Då kunde man ju tycka att allt borde vara gott och väl. Ministern har låtit inspektera, och , som är myndigheten under regeringen, har inte funnit brister på det här området, men det blir tvärtom. hotar i stället med totalstopp för religiösa friskolor eftersom inte hittar några missförhållanden! Det är en logisk kullerbytta som man sällan har sett motsvarighet till. Jag förstår inte själv hur han får det att gå ihop, och jag tror att det är fler än jag som har svårt att förstå det. Men vi kommer att följa utvecklingen, som det brukar heta, och det gör vi med stort intresse, därför att fristående skolor är och fortsättningsvis kommer att vara ett positivt inslag i det svenska skolväsendet. Att de ska följa skollagen och bli föremål för tillsyn är naturligtvis en självklarhet, men det ska ske på samma villkor som för kommunala skolor. Det kommer vi kristdemokrater envist att fortsätta hävda. Jag yrkar bifall till reservation 11 under punkt 8 och reservation 16 under punkt 14 i UbU4. När det gäller valfrihet inom barnomsorgen vill jag också påminna om beslut från . Då enades en majoritet här i kammaren om att valmöjligheterna måste bli fler för föräldrarna och att valfrihet också innebär möjlighet för dem som vill att vara hemma längre med sina barn än föräldraförsäkringen räcker. Vad jag vet har ingenting gjorts för att tillgodose det tydliga uttalandet från . Därför hade jag hoppats att jag skulle få fråga statsrådet här på vilket sätt man arbetar med den frågan i . Bakgrunden är den att vi kristdemokrater begärde en särskild debatt då vi bara skulle få ägna oss åt just frågan om valfrihet i barnomsorgen. Men den avslogs av talmannen med hänvisning till att den debatt som vi har skulle äga rum och att man skulle flytta fram den tidigare . lovade man att statsrådet skulle delta i den. Med detta lät vi oss nöja. Resultatet blev att debatten flyttades fram , men det var också det enda resultatet. Var och en får väl dra sina egna slutsatser av det, men jag beklagar det i alla fall. Det gör jag inte minst därför att det har vuxit fram något som närmast kan betecknas som ett folkligt uppror när det gäller den här frågan ute i kommunerna. Det är unga småbarnsföräldrar som upprörs över orättvisan i att inte barnomsorgspengarna fördelas till alla barn. De sitter inte tysta längre, utan de tar initiativ till namninsamlingar med krav på folkomröstning för eller emot att ekonomiska resurser ska ges även till de föräldrar som inte utnyttjar den kommunala barnomsorgen. är det inte mindre än 53 kommuner det är ganska många, det som frågan aktualiserats i på ett eller annat sätt. I de kommuner där en folkomröstning redan har genomförts har det blivit ett rungande ja på frågan om kommunerna ska kunna fördela pengarna mer rättvist. Flera kommuner har därför skrivit till regeringen och begärt att få bli försökskommuner i väntan på den lagändring som krävs för att de ska kunna uppfylla de här föräldrarnas önskemål. Men regeringen bemödar sig inte ens om att motivera sina avslag utan talar bara om att det inte ingår i socialdemokratisk politik att fördela pengar till föräldrar som själva vårdar sina barn det vill säga om de vill göra det längre än vad Socialdemokraterna tycker är det normala. Vad föräldrarna själva och kommunpolitikerna tycker är tydligen helt ointressant. Det här är en maktens arrogans som talar högre än alla högtidstal om hur viktigt det är med gräsrotsdemokrati och enskilda människors engagemang. För när människor verkligen engagerar sig och inte i vilken fråga som helst: det handlar faktiskt om deras egna barn möts de med kalla handen. Förutom att det är cyniskt av Socialdemokraterna tror jag faktiskt att det här också är farligt för demokratin. För den som slitit och kämpat med att samla in namnunderskrifter från av invånarna i kommunen där man bor, som sedan med namninsamlingen som stöd övertygat kommunfullmäktige, vilket inte alltid är så lätt, om att ordna en folkomröstning och som sedan vunnit den är det väldigt svårt att acceptera att detta engagemang möts så kallsinnigt. Det borde faktiskt även politiker kunna förstå. Det är inte så lätt att få de här människorna att engagera sig igen i en ny fråga för att hålla den lokala demokratin levande. har vi möjlighet att välja mellan allt möjligt, från olika elleverantörer och aktiefonder till minst fem olika mjölksorter när vi går och handlar. Men hur vi ska ordna omsorgen om våra egna barn, det bestämmer regeringen. Jag vet att jag kommer att få svaret att ingen tvingas till något mot sin vilja alla kan välja men ekonomiska styrmedel går inte att bortse ifrån. Det är bara de riktigt rika som kan välja fritt . Alla andra får snällt anpassa sig till den föräldraledighet som regeringen bestämt är den rätta. När jag fick mina barn hade regeringen bestämt att det var som var normalt. Vi får väl vara tacksamma för att det är lite längre , men det passar ändå inte alla, och det är det som är poängen. Därför hade jag också tänkt fråga , som lyser med sin frånvaro, om hon skulle kunna tänka sig att öppna för en sådan här försöksverksamhet som innebär att kommuner som vill får möjlighet att tillmötesgå föräldrarnas önskemål om att kunna vara föräldralediga längre än vad som är möjligt genom att kommunerna får rätt att införa någon form av kommunalt vårdnadsbidrag. blir väl den här frågan hängande i luften , men jag kan lova att vi återkommer. Med det yrkar jag bifall till reservation 4 under punkt 4 i UbU6. 20 (): Jag ska ta upp tråd och försöka i viss mån göra den här debatten kanske lite mer intressant. Vi debatterar ju två betänkanden, både UbU4 och UbU6, och dessutom har man, som helt riktigt påpekade, hänvisat till den här debatten med anledning av begäran om en särskild debatt. Jag beklagar också att inte har möjlighet att vara här. För säkerhets skull inleder jag med att yrka bifall till reservation 12 i UbU4. Jag tänker först prata om de fristående skolorna, speciellt de konfessionella, för att sedan resonera runt begreppet valfrihet. Idén om en sammanhållen och likvärdig skola för alla är grundbulten i svensk skolpolitik. För är det naturligt att i första hand lägga ned energi och kraft på att utveckla och förbättra den kommunala skolan. För oss är strävan mot ökad jämlikhet och minskade sociala klyftor det viktigaste. Det finns ett demokratiskt värde i att elever med olika social och kulturell bakgrund och med olika förutsättningar och intressen möts . Därför är vår principiella uppfattning att skolsystemet ska kontrolleras demokratiskt av hela samhället, och vi är i många stycken kritiska till de fristående skolorna. Till skillnad från andra ser vi positivt på förslag om att ändra beteckningen från fristående skolor till enskilda skolor. För att kunna utveckla demokratin och motverka intolerans och fördomar är det viktigt att skapa mötesplatser för människor med olika social och etnisk bakgrund. Skolan ska vara en sådan mötesplats. Därför innebär till exempel skolor på religiös eller etnisk grund en form av uppdelning som kan uppfattas som negativ. I läroplanerna både för det obligatoriska skolväsendet och för gymnasieskolan anges att undervisningen i skolan ska vara icke-konfessionell. menar att detta är en mycket viktig princip särskilt i ett mångkulturellt samhälle. Att undervisningen inte ska ta ställning för en viss trosuppfattning utan i stället uppmuntra till eget kritiskt sökande efter kunskap och ge stöd i skapandet av en egen världsbild är för oss grundläggande i en demokrati. Vi ställer oss frågande till hur de fristående skolor som drivs på konfessionell grund uppfyller detta grundläggande krav. Det är svårt att se varför offentliga medel ska användas till verksamheter som på avgörande punkter gör avsteg från gällande läroplaner. Den offentligt organiserade skolans uppgift är enligt vår mening bland annat att utgöra en mötesplats för barn och unga med olika ursprung och därmed verka för integration, förståelse och respekt. Motivet till att tillåta offentlig finansiering av konfessionella skolor anges ofta vara att genom att underteckna olika internationella konventioner som och om mänskliga rättigheter är förbundet att offentligt finansiera dessa. Vi ställer oss frågande till detta och vill därför föreslå att regeringen får i uppdrag att göra en översyn av denna problematik. Det gäller läroplanens skrivningar och möjligheten till konfessionella skolor. Valfrihet är ett av vår tids innebegrepp, oavsett om det gäller skolval, pensionsplaceringar, teleleverantörer, tandkräm eller blöjor. Valfrihetens överordning får inte ifrågasättas. Ve den som gör det. Jag tänker ändå i viss mån göra det genom att framföra några funderingar: Är valfriheten äkta? Jag menar att det i grunden är ett fåtal som har de reella möjligheterna till val. Uppmuntrar valfrihetens överordning egoismen? Jag menar att valen ofta marknadsförs som en möjlighet till att själv få det bättre, kanske på någon annans bekostnad. Är valfriheten ekonomisk? Jag menar att i valfrihetens namn är lyckan att konsumera. Är valfriheten bra för att försvara och utveckla den generella välfärden? Jag menar att tendensen är att grundläggande mänskliga behov förvandlas till marknadsplatser för vinstintressen. Den så kallade valfrihetsrevolutionen handlar i grunden om en värderingsförskjutning från ett gemensamt och solidariskt tänkande för mer jämlikhet mot ett i mina ögon mer egoistiskt och ekonomistiskt synsätt där individen går före kollektivet. Har jag då en bristande tilltro och tillit till individen? Tror jag inte på människors förmåga att göra val? Jo, jag tror på människan. Varje människa är unik och formar sin framtid tillsammans med andra. Arbetarrörelsens framväxt byggde på att gemensamt skapa en kraft som förmådde att förändra. Här måste vi vara självkritiska inom arbetarrörelsen. Om vi inte vågar, kan eller vill ta striden om värderingar så riskerar ord som solidaritet, jämlikhet och jämställdhet att förpassas till förstamajtalens tribuner. Valfriheten som vapen för att i grunden förändra människors värderingar måste vi kunna bemöta och diskutera. Beträffande valfriheten inom barnomsorgen uppfattar jag initiativ som ett sätt att blåsa liv i debatten om vårdnadsbidrag. Om jag följt debatt i frågan så säger man nu att kommunalt vårdnadsbidrag ska införas i alla kommuner och inte, som den tidigare ståndpunkten, vara frivilligt för kommunerna. Mina första frågor riktar jag inte till utan närmast till de övriga borgerliga partierna, kanske även : Är ni med på linje? har länge varit tydliga i den här frågan, så det är intressant att veta om ni är med där. Min andra fråga är: Lever fortfarande det samlade borgerliga förslaget om barnomsorgskonto och avdragsrätt för styrkta barnomsorgskostnader? Jag kanske har läst på dåligt, men jag skulle vilja veta det. Jag skulle också vilja fråga om det kommunala vårdnadsbidraget ska finnas som de samlade förskolereformerna med bland annat allmän förskola, barnbidrag och föräldrapenning ska vara orörda. Det kommunala vårdnadsbidraget blir då ett plusförslag. Då är jag nyfiken på finansieringen. Jag har faktiskt inte hunnit läsa in mig på det. Det finns säkert någon. Den förskolereform som genomförts måste nu följas upp och vårdas. Som vänsterpartist ser jag fram mot att utifrån samarbetspartiernas 121-punktsprogram arbeta för att se till att det blir både mer personal och mindre barngrupper inom förskolan. Det här kräver naturligtvis prioriteringar, och jag vet att det vi uppnått inom förskolan har uppnåtts i strid med borgerligheten. Jag ser hellre en fortsatt satsning på en förskola där det långsiktiga målet finns om en helt avgiftsfri förskola, öppen för alla barn, än en satsning på ett i mina ögon förlegat förslag om vårdnadsbidrag. Jag yrkar bifall till förslaget i utbildningsutskottets betänkande nr 6. 21 () replik: yrkade bifall till reservation 12 och citerade den mening jag hade tänkt citera: Det är svårt att se varför offentliga medel skall användas till verksamheter som på avgörande punkter gör avsteg från gällande läroplaner. talar då om de konfessionella skolorna. Vilken grund har för detta påstående? Finns det verkligen belägg för att de på avgörande punkter gör avsteg från gällande läroplaner? I så fall skulle jag gärna vilja ha en hänvisning till de rapporterna. Eftersom jag fick frågan om vårdnadsbidrag kan jag svara på den. Vi tycker att även de föräldrar som inte utnyttjar barnomsorg ska få någon del av de offentliga medlen. Eftersom vi har en barnomsorgslag, och det är bra, som innebär att kommunerna ska erbjuda alla som har barn som fyller barnomsorgsplats, så har kommunerna en mycket hög kostnad för varje ettåring. Att erbjuda ett vårdnadsbidrag som är något lägre än den offentliga kostnaden för barnomsorgen är inte svårt att finansiera. Det problemet kan vi nog lösa. Jag vill gärna ha svar på vilka rapporter som ni grundar er på i reservationen. Jag gillar inte att vi ska rösta på en reservation här i som bygger på felaktiga påståenden. 22 () replik: Jag grundar det hela på de skrivningar som finns. Det står ganska tydligt i motionen och reservationen att läroplanen är tydlig när det gäller att det ska vara en icke-konfessionell undervisning. Vi undrar försynt: På vilket sätt går förekomsten av skolor som drivs på konfessionell grund ihop med läroplanens skrivningar om att undervisningen ska vara icke-konfessionell? Jag må vara dåligt informerad. Men för mig är det just de skrivningarna som står i bjärt kontrast mot varandra. Jag har en fråga, bara för att vi på något sätt ska ha en debatt där vi förstår varandra. Du sade att barnomsorgslagen är bra. Ser något problem i det faktum att barnomsorgslagen säger att man ska erbjuda plats i förskolan inom skälig tid? Man måste på samma sätt som inom skolan fast med lite tidsförskjutning kunna erbjuda plats. Som jag ser det måste kommunerna om man inför ett kommunalt vårdnadsbidrag ändå upprätthålla en kapacitet för att kunna möta behovet av barnomsorgsplats det uppstår. Är det något problem i det? 23 () replik: Jag vill gärna hålla mig kvar vid de fristående skolorna ett tag. sade i sitt första inlägg att man ska forma sin framtid tillsammans med andra. Det handlade då om arbetarrörelsen. Det är inte så att det finns andra grupper i samhället som kan få forma sin framtid tillsammans med andra utifrån sina värderingar? Det är just det som de fristående skolorna bygger på. Man får göra vissa avsteg. Man ska bygga på läroplanen, men man får tala om att man tillhör en viss konfession och vad man tror på. Det gör man självklart inte för att tvinga någon eller övertyga och tvinga in eleverna i någonting. Men man har den möjligheten. Det är just det som är en del av det som ligger i begreppet fristående. Det kan också handla om andra saker. Det kan vara att man vill ha en annan pedagogik eller någonting sådant. Detta får konfessionella skolor göra. Jag förstår inte vad som ska utredas. Problematiken för är att föräldrar får välja utifrån sina egna värderingar och att det är tillåtet . Det tycker vi fortfarande att det ska vara. Det var en andra fråga om hur vi ska hantera att kommunen måste erbjuda plats. Det finns självklart ett jättestarkt tryck från småbarnsföräldrar, som jag berättade i inledningen. Vi talar kanske om föräldrar som har barn i åldern . Om de får erbjudandet om vårdnadsbidrag kommer det att avlasta de stora barngrupperna. Det blir en vinnande situation för alla, både för dem som väljer att utnyttja det och för dem som väljer att få en dagisplats från det att barnet är 12 eller 13 månader. Det blir en högre kvalitet. Jag ser verkligen inte vad menar med det problemet. 24 () replik: Jag ska verkligen skärskåda det kristdemokratiska budgetalternativet och hur man får det att gå ihop. Jag har sett kristdemokratiska budgetar tidigare där det har funnits stora hål. Det är väldigt positivt om ställer sig upp och försvarar den samlade förskolereformen och sedan utöver det vill ha någon form av tillägg. Jag ska läsa på hur det ser ut. Vi talar om att man ska forma sin framtid tillsammans. Jag tog mitt ursprung i arbetarrörelsens sätt att sluta sig samman och försöka forma sin framtid tillsammans. Det är naturligtvis viktigt med människors engagemang. Det sade jag också i mitt huvudanförande. får man också vara försiktig. Om vi vill ha ett mångkulturellt samhälle där människor med olika erfarenheter möts måste vi skapa sådana mötesplatser. Jag ser en risk i ökad segregering i och med att man har exempelvis konfessionella skolor. Det skapar grupper och öar i samhället i stället för att det skapar stora mötesplatser. 25 () replik: Jag ska börja med att yrka bifall till reservationerna vilket jag glömde under mitt anförande. När det gäller betänkande 4 yrkar jag bifall till reservation 18 under punkt 16 och betänkande 6 reservation 8 under punkt 8. Jag skulle en gång till vilja ta upp frågan om konfessionella skolor och läroplanen. Jag ska gå in på praktiken. Låt bli dogmerna, teorierna och det välkända marxistiska påståendet att religion är opium för folket. Ateismen kan också vara opium för folket. Vi har sett det i Maos . Det finns inget undantag på den ateistiska sidan för detta. Låt oss gå in på praktiken. Låt oss säga att en skola som är eller muslimsk i handling visar hur det går till att be och att leva enligt denna religiösa lära. Om skolan presenterar andra religioner utan att rangordna dem, om skolan berättar ärligt och objektivt också om den ateistiska hållningen, vari ligger då faran? Det enda som skolan gör är att den förstärker banden mellan barn och föräldrar. Den ger en starkare grund för identiteten. Identitet är ett av de mest värdefulla värden vi bär med oss. Vi är ett mycket lätt byte för alla möjliga våldsamma tendenser i samhället om vi inte vet vem och vilka vi är. 26 () replik: Det är lite svårt att svara på det. Det blir mer ett resonemang vi för här. Vi kan stanna vid frågan om religionsundervisning. Jag ska inte tala om värdegrund. En skola kan naturligtvis förmedla olika former av värderingar, såväl religiösa som ateistiska. Jag tänker inte stå här och diskutera utifrån rollen som ateist eller något sådant. Det är otroligt viktigt att skolan tar detta uppdrag på största möjliga allvar. Skolan är den plats där vi formar synen på demokrati och en förmåga att själv göra olika vägval. Där ser jag att vi är överens om betydelsen. Vad jag har försökt att peka på är att vi skapar öar i samhället. Jag tror att jag och är överens om värdet av att mötas över olika typer av gränser och att vi lever i ett mångkulturellt samhälle. Jag ser en hotbild i dessa öar. Det enda som vi har sagt är: På vilket sätt stämmer läroplanens skrivningar om icke-konfessionell undervisning överens med det faktum att vi tillåter konfessionella skolor? 27 () replik: Jag tänker inte gå vidare i diskussionen om konfessionella skolor. Jag har ett förslag. Kan inte tillsammans med organisera ett seminarium kring dessa frågor och be olika grupper komma och berätta om sina erfarenheter? Låt oss lyssna i stället för att försöka bestämma åt andra människor hur de ska ha det. Jag vill säga något apropå valfriheten, som också var närvarande i anförande. Jag minns några knappar under en valkampanj där unga kommunister sprang omkring med en knapp där det stod: Stoppa valfriheten! Det var det roligaste jag hade sett. Jag vill bara berätta om de finländska skolorna som blev möjliga när också valfriheten blev möjlig. Det är en av de starkaste och mest positiva erfarenheterna i skolvärld . Finländarna som bor i är inte snobbar från överklassen. Det är arbetarklassen. De vill ha sina skolor. Barnen som går i finländska skolor lär sig svenska bättre än samma finländska barn i vanliga svenska skolor. De kommer ut med mycket bra betyg, och de har en mycket bättre social grund att växa på. Vad är det för fel på valfriheten även för arbetarklassen? Finländarna är det bästa exemplet på att dogmatismen kan döda skapandet. Det är bättre att titta på praktiken. Vi kan lära oss mycket av de finländska rosarödfärgade skolorna. 28 () replik: