prot · GR0993 · 2004-04-02 00:00:00 — Skolan utgjorde ett slags nav i en mycket större helhet. Man använde begreppet breda skolor. Innan jag fick tillfälle att på plats ta del av den här verksamheten var jag lite undrande över vad det innebar. tror jag i alla fall att jag förstår lite mer av detta. Lärarna arbetar inte bara med eleverna utan väldigt tydligt med föräldrarna och med hemmet. Man kan säga att barnens skola utgjorde ett slags grund för vuxnas lärande som föräldrarna gjordes till viktiga delar i barnens lärande. Lärarna var genomsyrade av tanken att barns helhet var avgörande och det gällde att på olika sätt nyttja alla som fanns i barnens närhet. Det område där den skola som vi nu besökte mest var belägen var ett väldigt segregerat område där närvaron av vanliga holländare var väldigt liten. När det gällde frågan om att tillägna sig språket fanns tanken att maximera den tid som man faktiskt fick använda språket. Det här innebar att skolan var en mötesplats som i princip alltid var öppen. Barnens fritidsverksamhet utgjorde på ett sätt en viktig del i lärarnas pedagogiska arbete. Vad har jag då tagit till mig av det här som jag helt kort har försökt att beskriva? Det är ett par saker. Skolan ska på alla sätt finnas mitt i byn. Skolan ska utgöra en naturlig mötesplats inte bara för barn och unga utan för hela byn, hela samhället. Det är viktigt att lärarna mycket väl känner till barnens livsmiljö och livsvillkor. Som lärare är det viktigt att vidga det pedagogiska rummet till att omfatta mer av barnens verklighet. Det är klokt att som pedagogisk metod mycket medvetet involvera föräldrarna i barnens lärande. För att inte förlänga den här debatten vill jag avslutningsvis konstatera att utifrån de erfarenheter som Hollandsbesöket gett mig har jag stärkts i min åsikt att den verksamhetsförlagda delen av vår lärarutbildning är utomordentligt viktig. Jag tror att många delar den åsikten. Jag kan se problem med hur vissa områden är utformade, men den delen av lärarutbildningen har enligt min mening unika möjligheter att ge de blivande lärarna en av alla de förutsättningar för ett framtida yrkesliv som utbildningen ska ge. Den förutsättning som jag menar är kunskap och känsla för barns vardag och verklighet. 5 (): Engagerade och kunniga lärare är en av de viktigaste delarna för elevernas kunskapsutveckling. Utan lärare som trivs med sitt yrke och som känner att de kan utvecklas fungerar inte skolan så bra. Det behövs också fler lärare. Tyvärr är det inte så många studenter som väljer läraryrket. Det är, och kommer att bli, en väldigt stor brist på lärare. säger att ungefär 70 000 pedagoger kommer att saknas inom skolan . Den största andelen av dessa behövs för att täcka upp för de människor inom skolan som går i pension. Det behövs alltså väldigt många pedagoger inom bara . Det här är ett faktum, och vi har vetat om de här siffrorna ett bra tag. Det kommer inte som någon direkt överraskning att miljön i skolan är som den är . Det gäller också bristen på lärare, och den kommer att vara ännu större . Jag tycker att det är märkligt att regeringen väljer att vara så passiv när man vet hur situationen ser ut. Man vet ju att det kommer att finnas klassrum med elever som väntar på själva lärandet men lärarstolen står tom. Vi i , och flera med oss, har väntat på att regeringen ska komma med någon typ av åtgärd eller plan där man säger hur man vill arbeta för att stärka lärarutbildningen, göra den mer positiv och se till att fler lockas dit, men man har inte haft något större intresse av det. Lärarutbildningen är ju ett statligt ansvar. Då ska man som regering agera offensivt, inte vara passiv. Det kan man bara göra om engagemanget och viljan finns. Då vill man göra någonting bra, men tyvärr verkar inte den viljan finnas. Vad gör man då? Jo, i stället lägger man ut ansvaret på de lokala högskolorna. Man styr ganska ofta där, och väldigt detaljerat. säger man att staten inte ska ha kvar det här ansvaret längre. Det verkar lite svårt och därför lägger man det lokalt. Dessa lärarutbildningar ska klara av att dels få in fler till lärarutbildningarna, dels få en bra könsbalans inom de olika områdena. Det är rätt så lustigt. När man själv inte kommer på några bra idéer är det alltid någon annan någon annanstans som ska fixa det. Det är rätt så vanligt i regeringens politik. Lärarbristen handlar inte enbart om att det utbildas för få lärare, även om vi vet att det gör det. Det handlar också om faktorer som kommunerna har ansvar för. Bland lärarna i dagens skola finns det ofta utbrändhet och en snabbt ökande sjukfrånvaro. Att negativa delar sprids är också faktorer som förvärrar lärarbristen. Kommunerna behöver ta sitt ansvar och se till att arbetsmiljön i skolorna förbättras så att skolorna blir en bättre och mer attraktiv arbetsplats för att fler ska attraheras av yrket, för att de som redan är verksamma stannar kvar och för att de som är utbildade som lärare men har hamnat inom andra områden känner att de vill tillbaka till skolan igen. En av följderna av de stora neddragningarna är ju att specialundervisningen har minskat markant. saknas det många specialpedagoger. Bristen på specialpedagoger har blivit ett hinder för ett kvalificerat stöd till eleverna i , och det är ju också en begränsande faktor för en ökad måluppfyllelse. Alla elever som har svårigheter i skolan ska få hjälp och extra stöd, men så är det inte . Vi i vill ha fler resurslärare i skolan. Därför behöver vi göra en stor satsning på dem. Därmed vill jag yrka bifall till reservation 13 under punkt 13. Bristen på förskollärare är också stor . hade vi en diskussion om förskolan. Då, som så , menade att situationen egentligen inte är så farlig som den ser ut. Det går bra, säger man utan att man gör några stora insatser. Då vill jag fråga: Hur ser man på detta framöver? Man har sagt att man vill göra en satsning på förskollärarna som man säger att situationen inte är så farlig. Hur kommer det att se ut framöver? Är man beredd att göra en satsning för att få fler förskollärare? Är man beredd att göra en allmän satsning för att få fler att gå lärarutbildningen? Det kommer ju inte att bli färre barn i förskolan utan snarare fler med den babyboom som är . Det behövs en rad insatser för lärarna. Lärarnas roll måste uppvärderas. Större klasser och färre vikarier drabbar inte bara eleverna. Arbetssituationen för lärarna blir ohållbar. Insatser behöver också göras för att lärarna ska stanna kvar inom skolan. Lärarnas inflytande måste öka. De måste också få vara med och bestämma över hur resurserna fördelas och hur arbetstiden utnyttjas. Det behöver inrättas karriärvägar. Man ska få möjlighet att forska. Det ska införas ett lärarcertifikat eller en lärarlegitimation. Man måste också öppna möjligheterna för att kunna vidareutbilda sig, till exempel till specialist. Detta är något av det som behövs för att satsa på lärarna. Det gäller att få dem som är bäst lämpade och mest engagerade att bli lärare. 6 (): Det har varit intressant att lyssna på inläggen . Man kan konstatera att alla är intresserade av en bra lärarutbildning som grund för en bra skola och en bra utveckling för eleverna. Sedan har vi olika uppfattningar om hur man kommer dit, och det kan vi ha i en demokrati. Sedan kan jag möjligen tycka att det finns en slagsida mot att presentera problemen men kanske inte alltid ha lösningar. Låt mig påminna om att det är vi fick en förnyad lärarutbildning. Det är en lärarutbildning som består av tre väl integrerade delar. Det är ett allmänt utbildningsområde som inte behöver se likadant ut för alla, men det finns gemensamma mål. Det är inriktningar eller ämnen, och det är specialiseringar. Det är också en lärarutbildning som i betydligt högre grad än den som vi lämnade 2001 är forskningsbaserad. Den ger utrymme för forskningsinsatser, ger kompetens så att man kan ta sig in i forskarutbildning, vilket jag tycker är oerhört viktigt. Det är en del av statushöjningen för lärarna långsiktigt, men det ger också en bättre bas för yrket. Den nya lärarutbildningen ger stora möjligheter för den enskilde studenten att själv bestämma sin kompetensprofil på utbildningen. Den ger en större valfrihet än den lärarutbildning som vi lämnade 2001, och det tror jag är viktigt. Den tidigare hade nio tydliga stuprör som vi stoppade in studenterna i och som de i bästa fall ramlade ut ur efter . har man möjlighet att ta sig in bredare i lärarutbildningen. Man kan göra successiva val och göra omval under resans gång. Det tror jag är bra. Det är också en lärarutbildning där de specialpedagogiska inslagen är starkare än i den tidigare, och i det betänkande som vi behandlar berörs både frågor om lärarutbildning och frågor med anknytning till lärare och lärares situation. Det finns ett 30-tal reservationer. Jag tänker inte beröra alla dem många av dem har vi diskuterat och debatterat tidigare här i kammaren utan ska nöja mig med att kommentera ett par saker som rör det som faktiskt tas upp i det här betänkandet. En del av det som vi har hört om här har kanske inte direkt haft sin bas i det betänkande som vi nu diskuterar. Jag tänkte beröra strukturen för lärarutbildningen och de invändningar som finns i reservationerna och en del av rekryteringsfrågorna. När det gäller strukturen för lärarutbildningen är jag glad över att det finns en bred uppslutning i denna kammare kring den nuvarande strukturen. Invändningarna kommer från och . Det är ingen överraskning, eftersom och var emot den utformning som lärarutbildningen har . Argumenten i det här betänkandet när det gäller strukturen handlar väl i huvudsak om det allmänna utbildningsområdet. Man drar, enligt min mening, den felaktiga slutsatsen att det allmänna utbildningsområdet leder till en nedtoning av ämneskunskaperna. Låt mig då säga att goda ämneskunskaper är oerhört viktiga. Det var en insikt som präglade , och det är också en insikt som präglar den förnyade lärarutbildningen. Ämneskunskaperna har inte tonats ned i den nya lärarutbildningen, tvärtom. Det som är den stora förtjänsten med den nya lärarutbildningen är att goda ämneskunskaper som bas för lärargärningen kombineras med goda lärerikunskaper, det vill säga goda insikter i metodik, pedagogik och didaktik. Till detta kommer att det allmänna utbildningsområdet, som omfattar 60 poäng, till minst hälften, det vill säga minst 30 poäng, är tvärvetenskapliga ämnesstudier. Det är en sak som man ofta verkar glömma bort när man pratar om det allmänna utbildningsområdet. får jag känslan av, när det gäller och , att man tycker att det räcker med enbart ämneskunskaper för blivande lärare och att de metodiska, didaktiska och pedagogiska kompetenserna inte är lika viktiga eller nödvändiga. En annan fråga gäller den specialpedagogiska kompetensen, som är oerhört viktig och som till exempel berörde. Reformen tar sikte på att inte enbart de lärare som har en specialpedagogisk examen ska besitta specialpedagogisk kompetens, utan specialpedagogiken finns inbyggd i det allmänna utbildningsområdet. Den finns som ett ämne i den nya lärarutbildningen. Det fanns den inte i den gamla. Den finns som inriktningar, och den finns som specialisering. Därutöver finns det också med en specialpedagogisk examen en möjlighet att skaffa sig ytterligare fördjupning inom det specialpedagogiska området. Jag vågar säga att det har funnit så bra förutsättningar för specialpedagogisk utbildning som det finns i den nuvarande lärarutbildningen. Därför tycker jag att det känns som att och har missuppfattat den nuvarande utbildningen. Specialpedagogerna kan arbeta direkt med eleverna, men de kan också arbeta som konsulter. Men de andra insatserna som ligger i den nya lärarutbildningen syftar ju just till det som man efterlyser, det vill säga att lärare finns ute i arbetslagen, finns ute i ämnesgrupperna och besitter sin specialpedagogiska kompetens och har med sig den i vardagen. Det är detta som är det nya och som är det viktiga. Jag tycker att det vore bra om man stöttade den utvecklingen och argumenterade för den. och är mycket väl medvetna om vad den nya lärarutbildningen rymmer för möjligheter inom det specialpedagogiska området. Jag uppfattar det snarare som att det finns samma otålighet där som jag kan känna över att det dröjer länge innan lärarna kommer ut och kan vara ett stöd i skolans vardag. Det är det som och tar sikte på i sin reservation. Jag kan dela den oron. Då kan jag bara säga att den nuvarande grundutbildningen i lärarutbildningen rymmer möjligheter till kompetensutveckling inom det specialpedagogiska området i sin nuvarande struktur. Det går alldeles utmärkt att använda grundutbildningen också till kompetensutveckling för befintliga lärare som behöver ökat specialpedagogiskt stöd. Det kan ske till exempel inom specialiseringarna där man har möjligheter till breddning och fördjupning inom olika områden. Jag har stor respekt för den här synpunkten och hoppas att kommuner och anordnare av utbildning använder sig av den möjligheten i högre utsträckning framöver än vad vi har kunnat se . Sedan tänkte jag kort beröra rekryteringsfrågor och tillgången på lärare. Det är oerhört viktiga frågor. Jag känner också att alla har berört dem. Jag tänkte nämna något om det som pågår på det här området. När det gäller examinationsmålen fastställer ju inte vi dimensioneringen för lärarutbildningen. kan man få känslan av det när man lyssnar på debatten. Det vi gör är att vi fastställer miniminivåer för examinationen av lärare, som högskolan har som uppdrag. Under den planeringsperiod som vi är inne i , 20012004, är planeringen att minst 27 000 lärare ska examineras. För nästa planeringsperiod som sträcker sig är examinationsmålen för högskolan minst 28 000 lärare. Därutöver ska lärarutbildningarna särskilt beakta behovet av att rekrytera lärare till förskola och förskoleklass, det vill säga examinationsmålen höjs framöver. Fler söker till lärarutbildningen det har kanske inte framgått av debatten . Fler utbildas, och det är bra. Sedan görs det särskilda satsningar, typ , som också nämns i betänkandet, där 4 000 lärare får skaffa sig sin behörighet . Och det är en verksamhet som stöttas av de fackliga organisationerna på skolområdet och av . Det är utmärkt att vi har förnyat lärarutbildningen, som lockar fler än den tidigare lärarutbildningen. Hade och fått bromsa den här utvecklingen hade vi förmodligen inte lyckats höja statusen och kvaliteten på utbildningen och inte heller lyckats locka de nya grupper som vi har lockat. Sedan vill jag gärna se att vi får ett ökat sökstöd och ett ökat utbildningsutbud även framöver. Jag är lite oroad över att för att lösa en del av de här problemen dessutom vill sänka kraven och minska utbildningstiden för det allmänna utbildningsområdet. Den kvalitetssänkningen vill inte vi göra. Jag vill avsluta med att yrka bifall till förslaget i utbildningsutskottets betänkande nr 7 och avslag på de reservationer som finns i det här betänkandet. 7 () replik: Vi alla i den här debatten har väl sagt att vi behöver satsa på läraryrket, att vi behöver fler lärare i skolor. Det är intressant att nu säger att vi har den här SÄL-utbildningen, som även och andra står bakom. Faktum är att Socialdemokraterna säger: Vi ska satsa. Och man styr ganska hårt, men lägger man ansvaret på lärosätena lokalt. Det ligger ju nu i det senaste. Det gäller könsbalansen inom de olika inriktningarna, men det gäller också i fråga om att se till att få fler till de olika lärarutbildningarna. Då är min fråga till utskottets ordförande: Hur går det här ihop, om man nu säger att det finns så mycket planer? Kan vi då få höra dem? Vad är det viktigaste? Den andra frågan handlar om förskollärarna. Vi har hört ett antal gånger att det ska satsas. Man har talat om 6 000 inom den här mandatperioden. Kan vi se någonting framöver vad gäller det? Det finns också en vridning som vi ser väldigt tydligt. Fler väljer att bli lärare för barn i de högre åldrarna i stället för inom själva förskolan. En sista kort fråga gäller den verksamhetsförlagda utbildningen, VFU:n. Det låste sig rejält när man försökte komma överens. Men det har ju visat sig att det nu när man ska agera lokalt inte fungerar så bra. Det är många studenter som står utan plats som kanske får åka väldigt långt. På flera ställen fungerar det bra, men på minst lika många ställen är det inte alls bra. 8 () replik: Den första debatten som tar upp har jag lite svårt att förstå. Det är de facto lärosätena som genomför lärarutbildningen, och jag har uppfattat att i vanliga fall tycker att det är väldigt viktigt att lägga ansvaret lokalt och där utförandet sker. Jag tycker att det är rimligt att göra det med lärarutbildningen också. Det styrsystem vi har innebär att staten inte centralstyr dimensioneringen av olika utbildningar. På ett antal områden använder vi examensmålen för att tala om att vi vill ha ut ett visst antal examinerade, och det är så vi gör på lärarutbildningen. Det är statens styrinstrument. Jag har inte heller sett att andra partier har förespråkat något annat styrsystem för högskolan än just detta. På vissa områden är det ännu öppnare uppdrag och mandat till högskolorna än vad det är till lärarutbildningen. Därför är det också den metod vi använder när det gäller förskollärarna. Vi ger ett uppdrag till högskolan att se till att tydliggöra ingången och att rekrytera fler till den utbildningen, eftersom vi bedömer att det behövs fler där. Det är då de planeringsförutsättningar som högskolorna har att jobba efter. När det gäller VFU, den verksamhetsförlagda delen av utbildningen, kan man diskutera om man ska ha centrala avtal eller lokala avtal. Jag konstaterar att det nu finns en överenskommelse där man säger att man ska använda lokala avtal för att jobba med att lösa detta. Precis som sade fungerar det väldigt bra på många ställen. Jag var i tillsammans med för inte så länge sedan, och där hade de löst det alldeles utmärkt. På de ställen där man inte började förberedelsearbetet gemensamt mellan kommuner och högskolor har man lyckats sämre med detta, och där är processen längre, till exempel i , att hitta bra lösningar för att lägga ut den verksamhetsförlagda delen på ett bra sätt. 9 () replik: Ja, lärarutbildningen är ett statligt ansvar, och då tycker jag att det vore på sin plats att de som sitter vid makten visar det här: Vi ser en brist , eller så här ser situationen ut, och det behöver göras ett antal insatser. Då tar man också på sig ansvaret och visar att de här möjligheterna finns, att det här vill man vara med och skapa resurser till och hjälpa till med. Man kan inte bara lägga över det på de lokala lärosätena, även om vi i vill ha en ännu större makt lokalt eller en decentralisering inom högskoleväsendet. svarar inte på frågan om förskollärarna. Om det är brist på lärare det kommer att bli en stor brist vet vi att bristen kommer att bli ännu större vad gäller förskollärarna, speciellt när vi nu ser att fler och fler barn föds. Pressen på de lokala förskolorna blir oerhört hård. Det är svårt för kommunerna att hitta utbildade förskollärare. Då är min fråga: Hur ser ni på det från Socialdemokraternas sida? Vad är det som behövs? Behöver det kanske skjutas till mer pengar? Behöver det göras några specialsatsningar? Eller har det bara varit lösa diskussioner tidigare? Sedan vill jag bara säga något kort om VFU igen. Det är bra om det finns en insikt, och det gör det . Men när man gör en så stor omfördelning av lärarutbildningen som man har gjort som jag tycker i huvudsak är väldigt bra måste man också se att det blir effekter. Om man då säger att det här är väldigt viktigt vill vi vara med och stötta effekterna så att det fungerar bra och likvärdigt i hela landet. 10 () replik: För att börja med det sista behöver inte likvärdigt i hela landet betyda att det ser exakt lika ut. Det kan vara så att man har olika lokala förutsättningar, och det kan vara olika ingångar. Jag tror att vi kommer att se och vi har redan sett det i lokala avtal att man jobbar olika. Egentligen har jag ingenting emot att man har det underifrånperspektivet när man löser det här. säger jag att ett av de svåraste inslagen i lärarutbildningen är VFU. Det har jag sagt förut i kammaren. Ändå tror jag att både och jag tycker att det är en viktig del av lärarutbildningen, att lärare under sin utbildningstid också kan vara ute i skolan, jobba med den konkreta vardagen och den konkreta verkligheten. Jag visste att det var ett svårt uppdrag för lärarutbildningen att jobba med VFU redan när vi lade förslagen och när vi fattade besluten och att det var en process som man ska ta sig fram till innan man hittar bra former på alla ställen. Det som är positivt är att man har gjort det på ett antal områden. Det betyder i någon mening också att VFU inte är feltänkt, utan att det är en process som får ta lite tid innan man är framme med en bra verksamhet. När det gäller förskollärarna innebär det ökade uppdraget till högskolan att lägga ökad vikt på att synliggöra ingångarna och rekrytera fler framöver. Det är väldigt många som söker till lärarutbildningen. Om jämför siffrorna ser hon att det totalt har skett en ökning på bortåt . När högskolan får ett ökat uppdrag att rekrytera fler förskollärare är det en viktig signal från staten att vi menar att detta är ett angeläget område. Allmänt sett är en viktig del i detta att vi har förnyat lärarutbildningen, att vi har förlängt förskollärarutbildningen, att vi har ökat kvaliteten i den och att vi ger möjligheter till diversifiering. Det vill jag gärna slå vakt om, även om det tar lite tid att få fullt genomslag för detta. Där ingår också mer resurser till skolan genom de personalförstärkningar som vi har gjort. Jag har uppfattat att inte vill ha specialdestinerade resurser, vilket vi har tyckt varit bra att man har. 11 () replik: Jag vet inte om hörde fel. Han sade att vi vill sänka kraven. Hela debatten handlar om att vi vill öka kunskapskraven och kraven på god utbildning i lärarutbildningen. Vi föreslår att en akademiker som har tagit en magisterexamen ska kunna komplettera med två terminer i lärarutbildningen. Sammanlagt blir det minst lika många terminer i lärarutbildningen som dagens lärarutbildning ger. säger nej till det. Det är ett led i detta att man helst vill få bort den här ämnesläraren han eller hon passar inte i den nya lärarutbildningen; att välja att först bli intresserad av ämnet och sedan bli intresserad av att undervisa i det. Dessutom är invändning ologisk, eftersom han å andra sidan säger att ämneskunskaperna inte försämras i den nya lärarutbildningen. Om man då väljer att lära in ämneskunskaperna på högskolan i stället borde det inte bli någon skillnad. Jag vet ju att det blir bättre, men det borde i alla fall inte bli någon skillnad. Den invändningen förstår inte jag. När säger att ämneskunskaperna inte försämras räknar han in att man ska lära sig ämnet parallellt med att man lär sig undervisa i ämnet. Men det innebär att de blivande lärarna inte längre kommer att få samma akademiska nivå på sin utbildning som andra människor som läser matematik, engelska, fysik och så vidare. Det gör att man separerar dem från den akademiska utbildningen i ämnet, och det är negativt för ämneslärarna. Ett konkret problem som har blivit värre och värre är just praktiken, eller den verksamhetsförlagda utbildningen. Har några konkreta förslag för att blivande mattelärare inte ska behöva praktisera på dagis? Det hade varit absurt om det hade hänt , men accepterar vi det. 12 () replik: Det är ett faktum att det allmänna utbildningsområdet omfattar tre terminer och 60 poäng. Hälften är tvärvetenskapliga ämnesstudier, och hälften är de andra målen som man ska uppnå. säger två terminer. Hur jag än räknar är tre terminer fler än två. Det är 20 poäng mer. Hur än försöker trolla bort det faktum att ni sänker kraven för att bli lärare är det en termin mindre. Då är frågan: Vad vill ta bort?