prot · GR0996 · 2004-04-15 00:00:00 — Medierna har varit fyllda med exempel på hur hyresgäster som förberett sig noga och väl för att omvandla sina hyresrätter till bostadsrätter stoppats med just denna lag. Vi moderater kämpade kraftfullt mot lagen när den kom, och vi fortsätter vår kamp mot denna frihetsinskränkande, godtyckliga och rättsosäkra lag. Lagrådet framhöll vid sin granskning av lagförslaget att det kriterium för vägran att ge tillstånd som finns i lagförslaget är otydligt och ger utrymme för högst subjektiva bedömningar. Och verkligheten har visat att såväl alla vi som röstade nej till lagstiftningen som Lagrådet har fått rätt. i är ett exempel på godtycke, rättsosäkerhet och krossade livsdrömmar. fick 1 003 lägenhetsinnehavare nej av på sin ansökan om att ombilda sina hyresrätter till bostadsrätter. Jag vill citera följande från : Ökat boendeinflytande har varit stora chans. Här finns engagerade boende som vill åstadkomma något, stadsdelsförvaltningen har imponerats av vår sammanhållning och vilja att öka områdets attraktionskraft, berättar , själv invandrarkvinna från , som sökt rätten att själv styra över sitt boende. Min vision har varit att bygga ett där socialt och etniskt utanförskap tillhörde det förgångna, som det första av miljonprogramområden. Det som gör mig uppriktigt ledsen är att partipolitik går före den enskilda människans behov och önskemål, menar . Men östbergaborna har inte gett upp. En mycket besvärande komplikation för regeringen är att Kammarrätten i i samband med ett ärende om rättsprövning, som just gällt , gjort bedömningen att lagens förbud mot överprövning av beslut i tillståndsärende inte är förenligt med . Som en parentes kan nämnas att en förutsättning för rättsprövning är att beslutet innebär myndighetsutövning åt enskild och inte på annat sätt kan komma under domstols prövning. I klartext betyder det att myndighetsbeslut, i detta fall beslut, måste gå att överklaga i domstol. Att lagen är godtycklig och ger utrymme för subjektiva bedömningar kan vi se av den sammanställning som utskottet har gjort. Märkligt nog har alla avslagsbeslut från länsstyrelserna, som är första instans, gällt . inte får sälja 33 lägenheter trots en helt enig politisk församling, inklusive hyresgästföreningen, borde leda en del till eftertanke. Jag tvivlar starkt på att syftet med regeringens till givna uppdrag att utvärdera erfarenheterna som gjorts av lagen om allmännyttiga bostadsföretag är att man har för avsikt att avskaffa lagen. Nej, orsaken är nog främst att man vill lugna hyresgästföreningen och en del egna kommunalpolitiker som tycker att lagen har fått orimliga konsekvenser. Enligt oss moderater behöver lagen inte utvärderas. Den skulle aldrig ha inrättats, och den måste upphävas. Borde inte senaste siffror om bostadsbrist få majoriteten att fundera över om den bostadspolitik man står för är den rätta? Ger en bostadspolitik med hyresregleringar, stopplagar, nej till ägarlägenheter, kortsiktiga lösningar, höga skatter och så vidare fler bostäder? Eller är det så att socialdemokraterna här i likt bostadsministern anser att det är alla andras fel utom den socialdemokratiska regeringens att det inte byggs? Jag ska citera från frågestund . Då ställde jag följande fråga till : Anser att det beror på honom och den socialdemokratiska regeringen att det byggs så lite i bostadsbyggandet till och med minskade eller beror det på den socialdemokratiskt ledda majoriteten i , med i spetsen? Så här svarade : Jag skulle kunna göra det enkelt för mig och svara nej på den fråga som ställdes. Men jag ska utveckla svaret. När han utvecklar svaret får vi naturligtvis veta att det är förra borgerliga majoritets fel och en del andras fel att det inte byggs. Det är absolut inte den socialdemokratiska regeringens fel. Var och en får naturligtvis tolka svaret på sitt sätt, men nog är det talande att den regering som suttit vid makten i följd och som suttit vid makten 63 av tar så lite och känner så lite ansvar för vad deras politik leder till. Givetvis står vi moderater bakom alla våra sju reservationer, men jag nöjer mig med att yrka bifall till reservation nr 1. 139 (): Jag vill börja med att för tids vinnande yrka bifall endast till vår reservation nr 16, men vi står självfallet bakom alla de reservationer där vi finns med. Det kommunala självstyret är en viktig grundbult i svensk demokrati. Kommuner ska kunna styra sin ekonomi och förvalta sina tillgångar utifrån de behov som finns, men så fungerar inte svensk lag . Lagen om allmännyttiga bostadsföretag tillkom för att försvåra ombildningen av kommunalt ägda hyresrätter till bostadsrätter. Jag kommer från en konferens, för förtroendevalda, och jag kan konstatera att just denna lag har väckt mycket diskussion. Lagen syftar till att stoppa en försäljning av hyresrätter. Ett försvårande av ombildning ska enligt lagen åstadkommas genom att ombildning bara får ske om det efter ombildningen finns kvar en sådan mängd lägenheter i ägo att hyrorna för dessa lägenheter kan få ett reellt genomslag i bruksvärdessystemet. Detta kräver i sin tur enligt förarbetena till lagen att det efter ombildningen måste finnas kvar ett inte obetydligt antal lägenheter i kommunala bostadsföretag. Det är som prövar om ett kommunalt bostadsföretag ska få överlåta fastigheter till de boende. I sista instans är det . Men Kammarrätten i har i rättsprövningen funnit att beslut kan överklagas till domstol med stöd av . Flertalet exempel finns på att lagen har gett upphov till betydande komplikationer och nackdelar för boende som bor i flerbostadshus eller radhus som hoppats på möjligheten att äga sin bostad. , och östra i är några exempel där lagen har slagit till. Vi hörde också den tidigare talaren nämna andra exempel. Lagen om allmännyttiga bostadsföretag har lett till en ohållbar situation för boende och kommunala bostadsföretag. Lagen har i vissa fall, såsom i östra , lett till att effektiv fastighetsförvaltning motverkas. Boende förhindras från att förvalta bostäderna själva trots att boende, kommunen och fastighetsbolaget är fullständigt överens om hur man skulle vilja ha det. I slutändan påverkas även möjligheten till nyproduktion av bostäder, genom att tillgången till nytt kapital försvåras. En omsättning av fastigheter skulle ge nya möjligheter för bostadsföretag att finansiera ombyggnation och underhåll eller bygga nytt, men även där sätter lagen stopp, vilket visar att det är angeläget att utvärdera både lagen och dess tillämpning. Vi i gillar inte lagen över huvud taget och vill ha den upphävd. En genomgång av länsstyrelsernas beslut visar att lagen riktats också regionalt, mot . Länsstyrelserna har till och med meddelat 287 beslut, vilka avser 7 100 lägenheter. Tillstånd har lämnats i 263 fall och avslag i 24 fall. Alla avslag, utom ett, avser ärenden i . I avser avslagen 2 700 lägenheter. Självfallet får detta konsekvenser. Lagen tillkom för att försvåra ombildning till bostadsrätt för att, som det heter, värna hyresrätten, men genom denna lag kom man inte åt det som regeringen eller utskottsmajoriteten anser vara ett problem, det vill säga att värna hyresrättens roll. Vi i menar att det, för att man verkligen ska kunna skapa förutsättningar för hyresrätten som upplåtelseform, behövs helt andra åtgärder. Det gäller även för att man ska kunna öka nybyggnationen av hyresrätter. Där behövs också helt andra åtgärder. Vi i har lagt fram mängder av förslag i våra motioner. statistik visar nu att av befolkning bor i kommuner med bostadsbrist. Det är första gången som det är fler kommuner som har bostadsbrist än som har överskott. Det är 107 kommuner med brist och 98 med överskott. De av regeringen tillsatta utredningarna är försenade. Vi i skulle önska att det kom fler propositioner inom bostadspolitiken. Vi vill ha mer att ta ställning till i bostadsutskottet. Ett sådant exempel gäller naturligtvis reformering av hyressättningssystemet. Man kom i gång väldigt sent, och det har skjutits fram i tiden, men får vi kanske ta del av vad man har kommit fram till. Jag vill också beröra det andra problemet som finns med bostadsförsörjningen och marknaden med hyresrätter, det vill säga svarthandeln med hyresbostäder, som är ytterligare ett symtom på en bostadsmarknad som inte fungerar. Det omsätts betydande belopp på den svarta marknaden. motsvarar detta ungefär 1 miljard, enligt beräkningar. I Konsumentmakt nr 5, , finns en beskrivning som fortfarande står sig. Där står det att är den storstadsregion i där den svarta marknaden har störst omfattning. I flera andra storstadsregioner existerar knappast någon marknad alls för svartkontrakt. Vi i tror att lösningen främst sitter i en reformerad hyressättning och naturligtvis i en ökad nyproduktion, men vi tror inte att detta räcker. Vi tror också att man måste tillsätta en utredning för att faktiskt belysa också andra möjligheter. Vi vill se över möjligheterna för andrahandsuthyrning. Vi vill se över möjligheterna att alltid ställa frågan om olaglig ersättning vid prövning i hyresnämnd. Vi vill också att man ska fundera över praxis att godkänna prisreduktion på villor och bostadsrätter i samband med byten, och vi vill ge polisen ökade resurser för att beivra brott. Det är några av de förslag som vi presenterar i vår motion. Vi menar att det tar tid att bygga nytt, och med en reformering av hyressättningssystemet kommer man att kunna åtgärda många av dessa problem, men det behövs också andra åtgärder. Jag vill också beröra kommunernas roll som fastighetsägare. Vi i menar att allmännyttan inte är den enda lösningen för att man ska få en välfungerande bostadspolitisk situation och marknad. Vi menar att andra fastighetsägare har en mycket stor och viktig roll och att allmännyttan behöver konkurrens. Det är oerhört viktigt. Hemlösa behöver också bostäder. Det har visat sig att allmännyttan inte tar detta ansvar mer än någon annan. Det ställs hårda krav. Vi anser att allmännyttan inte har den roll på marknaden som utskottsmajoriteten hävdar. Vi menar att man genom att ha ökad konkurrens och fler typer av fastighetsägare kommer att kunna ta ett ökat socialt ansvar. Vi kan konstatera att det även i kommuner med stor allmännytta och överskott på bostäder finns hemlösa. Vi har lagt fram mängder med förslag i våra motioner. Jag hade hoppats på att utskottsmajoriteten hade kunnat visa lite mer initiativförmåga. 140 (): Inledningsvis yrkar jag bifall till reservation nr 11 i betänkandet. I det här betänkandet finns flera viktiga och intressanta bostadspolitiska frågor. Det kan vi förstå av de inlägg vi redan har hört. Det handlar om kommunernas bostadsförsörjningsansvar, om bostadsförmedling, om lagen om allmännyttiga bostadsföretag, om svarthandel med lägenheter och om kommunernas roll som fastighetsägare. Jag kommer att koncentrera mig på några av de reservationer som vi kristdemokrater är med på och varför vi är med på dem. Den första punkten i betänkandet behandlar lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar. Denna lag trädde i kraft . I lagen stadgas att varje kommun ska planera bostadsförsörjningen i syfte att skapa förutsättningar för alla i kommunen att leva i goda bostäder och för att främja att ändamålsenliga åtgärder för bostadsförsörjningen förbereds och genomförs det är vackra ord. Vi kristdemokrater vill avskaffa lagen medan till exempel vill förstärka densamma. Reaktionerna på lagen är mycket blandade ute i landets kommuner. Precis som det står i betänkandet har ingen utvärdering av lagens tillämpning genomförts. I utskottet har dock en studie genomförts. I betänkandet finns precis som vi har hört här en sammanfattning i nio punkter. Lagen har i några fall givit bostadsförsörjningsfrågorna större intern legitimitet i kommuner och länsstyrelser, kan vi läsa. Men vi kan också läsa att ett fåtal aktörer framför önskemål om förändringar av den aktuella lagen. Det framkommer även att få aktörer tror att lagstiftningen har haft effekter på bostadsbyggandet. Begreppet riktlinjer för bostadsförsörjningen tycks innefatta allt från ensides önskelistor till omfattande program. Få länsstyrelser upplever att lagens krav på insatser från deras sida har inneburit en ökad efterfrågan på råd och stöd från kommunerna. Varför är vi då negativa till lagen? Vi kristdemokrater har motsatt oss lagen eftersom den har haft som enda syfte att öka det statliga inflytandet över kommunernas bostadsförsörjningsansvar. Vi menar att statens uppgift i bostadspolitiken är att tillhandahålla legala och finansiella instrument för bostadsbyggandet, inte att lägga sig i hur bostadspolitiken verkställs på lokal nivå. Den första analysen av lagen visar ju också att denna ytterligare statliga pålaga inte har någon praktisk betydelse för den lokala bostadsförsörjningen. Vi tror att alla kommuner med lite självbevarelsedrift och någon framtidsvision på olika sätt försöker ta ansvar för bostadsförsörjningen och bostadsplaneringen utifrån sina egna lokala förutsättningar. För övrigt slås ju kommunernas ansvar och befogenheter på det bostadspolitiska området primärt fast i kommunallagen, och socialtjänstlagen. Jag vill också nämna något om lagen om allmännyttiga bostadsföretag. Det är viktigt att slå vakt om kommunernas möjligheter att fullt ut ta sitt bostadsförsörjningsansvar. Kommunerna har olika instrument till sitt förfogande för just detta. Den demokratiskt uttryckta folkviljan måste respekteras. Det är inte en statlig uppgift att fatta beslut om förvaltandet eller eventuella avyttranden av de kommunala bostadsföretagen. Sådana ställningstaganden måste göras i kommunerna mot bakgrund av förhållandena i de enskilda fallen. I många kommuner utgör de kommunala bolagen en bas i bostadsbeståndet och uppfattas som ett viktigt bostadspolitiskt instrument av de lokala politikerna. Den kommunala självstyrelsen måste alltid värnas vid valet om det ska finnas ett kommunalt bostadsbolag eller inte. Någon särskild lagstiftning för försäljning av hela eller delar av kommunala bostadsföretag behövs inte, menar vi. Av respekt för den kommunala självstyrelsen vill avskaffa de lagar som den socialdemokratiska regeringen drivit igenom för att begränsa kommunernas kontroll över bostadsförsörjningen och de egna bostadsbolagen. Förutom de principiella invändningar som kan resas mot lagen kan det konstateras att den ger utrymme för godtycke. Lagrådet framförde denna kritik redan i sin granskning av lagförslaget, och den hittillsvarande tillämpningen har visat att denna kritik var riktig. Till slut vill jag säga några ord om svarthandel med hyresrätter. Gemensamt för oss alla är att vi ser allvarligt på förekomsten av svarthandel med hyresbostäder. Lagstiftning på området finns. Ändå vet vi att det inte är alltför ovanligt att det handlas med hyresrätter. Precis som det uttrycks i betänkandet har möjligheterna diskuterats i vårt utskott att finna metoder som i större utsträckning än motverkar denna handel med hyresrätter. menar att ett lägenhetsregister är lösningen. kräver bostadsanvisning och vill också göra fastighetsägarna mer ansvariga. Socialdemokraterna är bekymrade över dagens situation och menar lite allmänt defensivt att någonting måste göras. När vi borgerliga partier kommer med konkreta förslag är inte det tillräckligt. Det grundläggande problemet det har redan sagts här är att det byggs för lite lägenheter, vilket ger en obalans i beståndet. Vi tror också att en reformering av hyressättningssystemet är en central del av lösningen på problemet med svarthandel. Vi föreslår en utredning som kan utvärdera samt ge förslag på lämpliga metoder för att komma till rätta med just svarthandelsproblemen. 141 (): Jag vill först ge några korta reflexioner om det som har sagts. Till vill jag säga att lagen om allmännyttan inte har som huvudprincip att reglera huruvida man säljer eller inte. Huvudprincipen för den är att definiera begreppet allmännyttan och vad det innebär. När det gäller inflytande finns det fortfarande möjlighet i denna lagstiftning att omvandla till kooperativ hyresrätt både i ägandeform och i arrendeform. Det är fullt möjligt om det är inflytande som man eftersträvar. Det är ett ganska omfattande dokument som vi ska dra igenom så jag tänker förhålla mig i huvudsak till det som vi själva har reserverat oss kring. Rätten till bostad är, till skillnad från vad vi har hört från de borgerliga debattörerna, inte en sak för marknaden. Det är framför allt en fråga om människornas möjlighet att förverkliga sina egna livsprojekt. Utan bostad är möjligheten till arbete, studier eller ett värdigt liv mycket begränsad. Verktygen för att förverkliga det som vi alla tycker är rimligt, nämligen allas rätt till bostad, är avhängiga de beslut som vi fattar här i . När lagen om kommunernas bostadsförsörjningsansvar antogs var det ett viktigt steg för att förstärka människors möjligheter att få rätten till en bostad. Tyvärr är lagen både otillräcklig och i vissa delar otydlig i sin utformning. Den har därför inte fått den funktion som vi hade förhoppningar om med den intention som fanns när vi var med om att lägga fram förslaget. I vår reservation nr 3 som jag nu passar på att yrka bifall till tar vi upp en del av de brister som finns i lagstiftningen. I uppföljning av lagen kan det konstateras att vår kritik i långa stycken är riktig. avslagsyrkande finns det egentligen inga argument för att man inte borde bifalla vår motion som ligger till grund för reservationen. Men det kanske Socialdemokraternas representant kan redovisa sedan. vill förstärka lagstiftningen genom att förtydliga vad bostadsförsörjningsprogrammet ska innehålla. För oss i är planering av bostäder och boende en central punkt för att kommunerna ska kunna ta sitt ansvar bland annat för den sociala bostadspolitiken. Därför vill vi ändra lagstiftningen från att i huvudsak handla om bostadsförsörjning till att ha en inriktning mot en obligatorisk boendeplanering. Vad vill vi då att en boendeplanering ska omfatta? Talartiden tillåter inte en fullständig redovisning men en kortfattad. En god boendeplanering har som utgångspunkt en helhetssyn på samhället där alla medborgare och samhällssektorer blir delaktiga och där det egna bostadsområdet måste utgöra grunden. En rad faktorer måste finnas med i en sådan planering. Ekologisk hållbarhet måste finnas med. Vill vi på allvar ställa om samhället måste vi börja i det lilla och planera. Nybyggnation och ombyggnation måste finnas med i ett boendeplaneringsprogram, både var vi ska bygga och vad vi ska bygga så att det blir socialt riktigt och rättvist men också vad som kommer att hända vid en ombyggnation. Infrastruktur och service är en självklar del av ett boendeplaneringsprogram, liksom åtgärder mot segregation. Hur ska vi komma från den negativa segregation som finns på och i ? Hur ska den kunna brytas? Vi måste ha program för hur vi ska lösa bostadslösheten och hemlösheten. Hur ska vi öka tryggheten i boendet? Vi vet att framför allt unga kvinnor känner en stor rädsla där de bor. Hur ska vi få in barnperspektivet i boendet? Var ska äldreboenden finnas, och hur stort är behovet? Hur ska vi lösa tillgänglighetsfrågorna? Hur ska vi kunna skapa åtgärder för att bryta kvinnors underordning gentemot männen i planeringsprocessen när det gäller boendemiljöer? Med en sådan helhetsplanering skapas ett utrymme för alla medborgare att vara delaktiga i samhällsbyggandet. Att bygga hus är ganska enkelt, men att bygga ett samhälle är en svår konst som förutsätter att så många som möjligt involveras och därför också tar sin ansats i en rad olika aspekter. I reservationen tar vi också upp behovet av obligatoriska bostadsförmedlingar. I bostadsförsörjningslagens 3 § står att inrättandet av bostadsförmedling och regionalt samarbete är frivilligt. Regeringen kan, om man anser att behov föreligger, ålägga en kommun att inrätta bostadsförmedling lokalt eller regionalt. Lagen har funnits , och vi kan tyvärr konstatera att regeringen fortfarande inte använt sig av denna lagstiftning detta trots att av landets kommuner har en bostadsförmedling och, som vi hört, av landets befolkning lever i samhällen där det är bostadsbrist. Inte ens i eller orkar eller vill regeringen utnyttja lagstiftningen, trots att situationen på dessa bostadsmarknader präglas av kaos, bostadsbrist och hemlöshet. Bostadsförmedlingen har, förutom att den kan fördela bostäder på ett socialt rättvist sätt, en betydelse i och med att den skapar ett instrument för boendeplanering genom statistik på önskade bostäder avseende läge, storlek och så vidare. kräver därför en obligatorisk och avgiftsfri bostadsförmedling, med möjlighet för kommunerna att söka dispens. Vi har ytterligare fyra reservationer kopplade till detta betänkande som vi naturligtvis står bakom fullt ut. För att spara tid vid voteringen yrkar jag dock ytterligare bifall bara till reservation 9. I reservation 9 tar vi upp behovet av en ny bostadsanvisningslag. Jag kan med glädje konstatera att näringsutskottets ordförande tillika den socialdemokratiska arbetarekommunens ordförande i delar vår uppfattning. Tyvärr har inte socialdemokraterna i bostadsutskottet samma insikt. Här avstyrker man förslaget utifrån att det är viktigare att bygga. Detta är vi naturligtvis överens om. En bostadsanvisningslag löser naturligtvis inte bristen på bostäder. Men den ger en möjlighet att fördela bostäder på ett rättvist sätt till framför allt de människor som står helt utanför bostadsmarknaden. Vi vet, precis som flera av de borgerliga debattörerna sade, att det även i kommuner med överskott på bostäder finns folk som är hemlösa. Majoriteten skriver vidare att frivilliga lösningar är bäst. Så är det naturligtvis. Därför ska bostadsanvisningslagen bygga på frivillighet, och tvång ska i det här fallet bara användas när frivillighet inte går att uppnå. Vi har inte tid att vänta på att hemlösa ungdomar och andra ska stå utanför bostadsmarknaden tills frivilliga lösningar kommer till stånd. Jag ska så lite kort ta upp våra övriga reservationer. I reservation 5 tar vi upp behovet av förmedling av andrahandskontrakt. När jag läser majoritetens text i betänkandet kan jag konstatera att vi tydligen är fullständigt överens om de problem vi tar upp kring andrahandsupplåtelse, men medan vi försöker visa på lösningar är majoriteten tom på idéer. Att avslå motionen utifrån att det inte finns några bostadsförmedlingar skapar för oss ett moment 22 eftersom man har avslagit vårt förslag om obligatoriska bostadsförmedlingar. När det gäller förmedlingsavgifter har vi uppenbarligen olika uppfattning, men nog borde man kunna tillgodose vårt krav om att göra en översyn av hur det fungerar i praktiken för att komma åt de oskäliga förmedlingsavgifterna. I reservation 13 tar vi upp förslag om att bekämpa svarthandeln. Det vi kräver är egentligen inte mer än att regeringen ser till att det lägenhetsregister som redan är utrett och som redan borde ha lämnats över till för beslut utformas på ett sådant sätt att det blir möjligt att genomskåda skenbyten av bostäder. Det vanligaste sättet att köpa en lägenhet svart är att arrangera ett skenbyte. Köparen skriver sig på en fiktiv adress med ett falskt kontrakt som sedan används som bytesobjekt. Majoriteten uttalar en väldigt negativ syn på svarthandel. Det är bra, men det räcker inte. Det behövs åtgärder. , och har tidigare lämnat förslag på hur man kan bygga upp ett nytt lägenhetsregister. Registret har egentligen tagits fram för folk- och bostadsräkningen, men när det är färdigt kommer det dessutom att kunna vara ett utmärkt verktyg för att komma åt svarthandel. Detta borde socialdemokraterna i utskottet också kunna inse och därmed tillstyrka vår motion. Avslutningsvis, herr talman, pekar vi i reservation 15 på den diskriminering som förekommer på bostadsmarknaden när det gäller rätt till kontrakt. Invandrade, barnfamiljer, socialbidragsberoende och ungdomar är oftast de som drabbas av diskrimineringen.