prot · GS0926 · 2004-11-10 00:00:00 — Jag menar att vi redan i utskottets ställningstagande också har pekat på att det finns brister i kommittéväsendet som måste åtgärdas och som utskottet tänker följa upp under när granskningen inleds. Jag känner mig alltså mycket positiv till det betänkande som har lagts fram. Jag ser det här som ett sätt att komma till rätta med de kvalitetsbrister som finns inom utredningsväsendet. 11 () replik: Jag är glad över att har anslutit sig till huvudlinjen i utskottet och att vi nu är eniga i den här frågan. använde två uttryck och begrepp som var väldigt vanligt förekommande när vi skulle organisera och besluta om den nya , nämligen oberoende och integritet. Frågan är alltså: En utredning som tillsätts av regeringen med direktiv från regeringen i förhållande till vad ska denna utredning vara oberoende? Dessutom finns det ofta en hemställan från . Den utredning som då tillkommer kan väl inte vara oberoende av vad har beslutat? Det är väl faktiskt så att den ska utreda vad har beslutat, och därmed är ju utredningsuppdraget något begränsat och avgränsat, vilket är helt riktigt, som jag ser det. Jag återkommer till överrepresentationen. Ja, jag vet inte riktigt hur kommer fram till att det är en överrepresentation. Det är klart: Kvaliteten skulle kanske garanteras om det vore proportionellt sett lika många utredningsordförande som det finns mandat för respektive partier i , alltså att hade ett antal, hade ett antal, Socialdemokraterna ett antal och så vidare. Är det det som leder till en kvalitetssäkring och att man undviker en överrepresentation av socialdemokrater? Jag förstår inte, ärligt talat, hur man kommer fram till begreppet överrepresentation. Politiskt kan man ju tycka att det är för många av den ena eller andra sorten, men det har väl kanske inte så mycket med kvaliteten att göra. 12 () replik: Granskning efter granskning, undersökning efter undersökning, rapport efter rapport har visat på samma problem på område efter område i den statliga förvaltningen. Statskontoret har identifierat de 20 viktigaste statliga verken och myndigheterna. Nio av dem som är chefer för de statliga myndigheterna och verken har partipolitisk bakgrund samtliga socialdemokrater. 13 av 16 av dem som har partipolitisk bakgrund som leder statliga universitets- och högskolestyrelser är socialdemokrater. av dem som har utsetts till ordförande i statliga utredningar är socialdemokrater. Den fråga vi måste ställa oss när vi funderar på dessa siffror är: Är det så att socialdemokrater är så förkrossande mer kompetenta att leda universitetsstyrelser, statliga verk eller statliga myndigheter än människor med all annan partipolitisk bakgrund? Den frågan bör vi ställa oss. Jag menar att denna snedfördelning strider mot allt sunt förnuft och alla rimliga sannolikhetskalkyler. Det är inte rimligt. Därför är detta också ett led i det missbruk av utnämningsmakten som pågår. Jag stannar där för tillfället, herr talman. 13 (): Jag blev lite osäker på om det var rätt betänkande som jag skulle gå upp och tala om. Jag tyckte att var ute lite väl långt ifrån betänkandet KU3, som handlar om styrelses framställning angående kommittéväsendet. Nåväl, de här resonemangen kring förhållandet mellan partipolitik å ena sidan och saklighet och opartiskhet å den andra skulle kunna ge anledning till ganska långa utläggningar. Det tillåter inte min anmälda tid. Jag vill bara säga att jag trots allt tycker att det svenska kommittéväsendet i någon mån ändå antyder att partipolitik och saklighet går att förena, åtminstone . har redan förklarat varför vi föreslår avslag på styrelses yrkande här. Det handlar alltså om att det som där föreslås redan finns i lagstiftningen i budgetlagen, och det skulle vara rätt märkligt om i några sådana här ärenden gör extra hemställanspunkter om att regeringen ska följa lagstiftningen. Dock bör man väl kanske notera att vi i utskottet i vårt ställningstagande ger några subtila vinkar till regeringen om vad vi förväntar oss när det gäller den här redovisningen. Vi skriver: Utskottet förutsätter att regeringen kommer att redovisa utförligt för resultatet av arbetsgruppens arbete och de överväganden som gjorts med anledning av bl.a. . Utskottet räknar med att kunna använda en sådan redovisning som ett värdefullt underlag i den granskning som vi då ska göra. Det här innebär naturligtvis att vi ser fram emot en sådan utförlig redovisning, kanske redan under , så att vi kan använda den i vårt fortsatta arbete. Jag ska också säga några ord om substansen, alltså kvaliteten i utredningsväsendet, något som betänkandet ju egentligen inte handlar om. Det bör emellertid sägas att kvaliteten i det svenska utredningsväsendet generellt sett är hög; det är i alla fall min bedömning. Men det finns också, vilket ett antal rapporter visat, oroande tendenser. Det finns en del ganska allvarliga brister som man måste komma till rätta med. Därför är det naturligtvis bra att regeringen, som jag kan bedöma det, tagit detta på allvar och tillsatt en arbetsgrupp som ska vara klar . Vi får väl se vad den kommer att föreslå. Jag tror att det kommer att handla om ett ganska stort batteri av åtgärder som rör organisation, prioriteringar, regelverket, stödet till kommittén och så vidare. Men det kommer nog också att handla om resurser, nämligen det anslag som beviljar och som ska betala kommittéväsendet. Jag antar att det hamnar under utgiftsområde 1. Då kanske oppositionen får en del svårigheter eftersom man både föreslår ganska betydande neddragningar på detta område och kräver höjd kvalitet i utredningsväsendet. Jag tror att det kan vara svårt att förena, och måste nog fundera över om anslagen är av den storleken att regeringen i dess helhet samt myndigheterna klarar av det som vi förväntar oss av dem. Jag yrkar bifall till utskottets förslag i betänkandet. 14 (): Det är viktigt att gör bruk av de organ den har till sin hjälp när det gäller granskning och kontroll av regeringsmakten. är ett av våra organ i det sammanhanget. Här signalerar man uppenbara brister. Från vår sida har vi övervägt om det fanns skäl att gå längre i linje med vad tidigare resonerat om. Men som det framgått ger lagstiftningen för handen att regeringen ska återkomma. Historien är inte särskilt glansfull. Den senaste rapporten, som utgjorde underlag för nya granskning, var . tillsätter regeringen uppenbarligen en grupp som ska se över kommittéarbetet. Den här gången förväntar vi oss inte den tidsutdräkten, utan vi markerar tydligt i utskottet att vi vill ha en utförlig redogörelse för hur man hanterar de kritiska punkterna. En sådan redogörelse bör komma så att vi som granskande och kontrollerande riksdag kan följa upp det i nästa höstgranskning. Jag utgår från att regeringen nu hörsammar detta. Det pekas ju på klart bristande resultat. Inte minst handlar det om det ekonomiska underlaget och de ekonomiska redovisningarna i kommittéväsendet och i kommittéernas arbete. Och vi har haft ett antal frågor som stört relationen mellan riksdag och regering, där de ekonomiska underlagen varit mycket bristfälliga. Vi har också kunnat se hur relationen mellan riksdag och kommuner och landsting störts av bristande ekonomisk samsyn, eftersom de inte ser att det finns verklig substans i det underlag som hamnar på bord. Det är viktigt att ta fasta på detta om vi ska kunna fatta riktiga beslut och göra riktiga prioriteringar så att medborgarna, som finansierar vår verksamhet, ska känna att vi använder deras resurser på ett bra sätt. Från och hela utskottets sida förväntar vi oss alltså att vi den här gången får ett resultat som är snabbare och mer kvalificerat än det som den förra granskningen 1997 ledde till. 15 (): Betänkandet baseras, som redan nämnts, på en framställning som kommer från . Framställningen rör en rad frågor om hur kommittéväsendet egentligen fungerar , och den väcker en rad intressanta tankar. När man granskar utredningsväsendet i ser man att det lider av en del problem, även om det till stora delar givetvis uppfyller sin funktion och har en hög kvalitet, vilket andra talare tidigare pekat på. Många utredningar drar ut . De parlamentariska utredningarna är färre och ensamutredarna fler. Andra granskningar har visat att åldersfördelningen bland de ledamöter som sitter i utredningar är mycket snäv. Det finns få yngre ledamöter i utredningar. Det finns helt enkelt en del problem med utredningsväsendet, vilket jag tycker att det finns all anledning att uppmärksamma. Det som denna framställning lett till har snarare blivit en diskussion om hur vi ska behandla de framställningar som kommer från . En sådan diskussion behövs givetvis. är en ny och mycket viktig myndighet, men det vore en smula överdrivet att säga att alla former redan satt sig i väggarna. Det behövs en kontinuerlig dialog och diskussion mellan å den ena sidan och å den andra om hur framställningar som kommer från styrelsen ska behandlas. Lagen föreskriver redan att regeringen ska återkomma med redovisning av vad som görs efter att kritik lämnats från . I utskottets eniga text skriver man också att man givetvis förutsätter att lagen följs och att regeringen kommer att redovisa utförligt för resultatet av arbetsgruppens arbete och de överväganden som gjorts med anledning av bl.a. . I meningen efter fastslår man till och med en tidsplan och säger att utskottet räknar med att kunna använda en sådan redovisning som ett värdefullt underlag i den granskning som ankommer på utskottet. Mot den bakgrunden, att lagen föreskriver detta, kan motion om att ytterligare markera att så ska ske te sig något märklig, men mot bakgrund av att det inom kommittéväsendet finns problem ter sig det kravet inte alls märkligt. Jag tror att det är viktigt att vi håller dessa två tankar i huvudet. anser att någonting måste göras. Samma sak gäller . har vi en lag som faktiskt säger att detta kommer att göras. Låt oss nu invänta vad som sker, ha denna tydliga skrivning och i enighet säga att vi väntar på besked från regeringen om vad den kommer att göra. Vi gör alltså detta i enighet. Sedan kanske vi blir oeniga om slutsatserna av det som regeringen säger. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 5 § Skärpta krav för närradiotillstånd, m.m. Föredrogs betänkande 2004/05:KU4 Skärpta krav för närradiotillstånd, m.m. (prop. 2003/04:182). 16 (m): Regeringen föreslår i propositionen som rör närradion en ändring i radio- och TV-lagen som innebär att skärpta krav ska ställas på anknytning till ett sändningsområde för att ideella föreningar ska få tillstånd att sända närradio. Motivet bakom förslaget är att det föreligger en rapport från Radio- och som heter Närradion i förändring. Av den framgår bland annat att den praxis som kommit att utvecklas på området innebär att tillstånd ges till radioföreningar trots att dessa föreningar har ringa eller liten anknytning, eller kanske ingen anknytning alls, till sändningsområdet utöver att sändningarna sker där. Enligt regeringen bör därför åtgärder vidtas för att motverka den utvecklingen. En skärpning av kravet på lokal anknytning är enligt regeringen också motiverad som en klar markering av att utvecklingen mot en kommersialisering av närradion inte accepteras. Låt mig inledningsvis säga att vi moderater inte fruktar kommersialiseringen av närradion. Vi anser nämligen att den är rätt nödvändig om det ska finnas en långsiktig överlevnadsmöjlighet även för närradion. Trots att mycket av det arbete som läggs ned i närradioföreningarna är oavlönat ideellt arbete konstaterar vi att det ändå kostar att sända närradio. Kostnaderna belöper sig till exempel om hyra för sändarutrustningen om man inte äger den själv och STIM-avgifter. Kostnader till upphovsrättsorganisationer är ganska kännbara för flera av dessa stationer. Det kostar också att betala till för sändarlicenser för att få sändningsrätten. Enligt ska medierna stå fria och oberoende gentemot staten. Det är viktigt att klargöra att statens roll som aktör i mediesamhället måste präglas av återhållsamhet och begränsning för att inte stå i konflikt med mediernas frihet. Under vissa förutsättningar kan det dock även i ett fritt och demokratiskt samhälle vara nödvändigt att ha en lagstiftning som inskränker etableringsfriheten. Lagstiftning som innebär begränsning av yttrandefriheten i form av tillstånd och villkor för att sända program är endast tillåten enligt yttrandefrihetsgrundlagen om det finns behov av att på något sätt ordna användningen av frekvenserna för TV och radio för att utrymmet i etern är begränsat. I de fall sändningstillstånd är tillåtet bör dessa enligt vår mening fördelas på ett sådant sätt att det minimerar statens möjlighet att styra och reglera programinnehållet. Ett auktionsförfarande utestänger enligt vår bedömning ingen från möjligheten att delta och gynnar snarare dem som har ett utbud som kan förväntas nå en bred publik. Sändningstillstånden bör därför vara långa och med goda möjligheter till förlängning för att säkra självständighet och oberoende samt medge långsiktiga investeringar i såväl teknik som programinnehåll. Regeringens förslag att skärpa kraven för att få tillstånd för att sända närradio med motiveringen att det är en markering att man inte accepterar en kommersiell utveckling av närradion anser vi moderater inte vara godtagbart. Staten ska inte genom lagstiftning villkora sändningstillstånd genom närmare krav på ägarformer eller programinnehåll. Vi moderater vill inte avskaffa närradion. Men vi vill gärna öppna för större frihet och ekonomiska existensförutsättningar för närradion. Jag yrkar bifall till reservationen. 17 (): var jag med och byggde upp en lokal närradioverksamhet i min hemort. Vår station hette Radio Göinge. Vi var flera som förutom att delta i allt det som hörde till det vanliga föreningslivet också fick en chans att ta fram och föra ut ett budskap och en information om vår förening och dess verksamhet via en ny kanal. Vi var entusiastiska och arbetade energiskt för att få uppmärksamhet kring våra sändningar och våra föreningars övriga verksamheter. Närradion blev för oss ett utmärkt komplement till det traditionella föreningslivet. Det blev en källa till rekrytering av personer som kunde tänkas engagera sig i föreningen och en helt ny kontaktyta ut mot allmänheten. Närradion var ett nytt medium som var reserverat för det lokala föreningslivet. I och med sändningarna fick vi också träffa andra föreningar som via radion ville föra ut sitt budskap, och vi gjorde därigenom helt nya bekantskaper. Varför berättar jag detta för kammarens ledamöter? Hur närradion startade och det syfte som då fanns ger en bakgrund inför dagens debatt och beslut som är viktig att komma ihåg och hålla levande. Närradion var och är tänkt för de små lokala föreningarna som saknar ekonomiska möjligheter att brett kunna nå ut med ett budskap och information om sin verksamhet. Närradion var och är tänkt som en kanal för dem som bedriver verksamhet i samhället med en huvudsakligen ideell grund i stället för en kommersiell grund. I dagens närradiovärld finns det alltfler som söker använda den nuvarande lagstiftningen för att kringgå det ursprungliga syftet och i stället söka föra in mer av regionprogram eller till och med rikstäckande program i olika närradiostationer. Dessutom finns det helt andra vinstintressen hos dessa aktörer än vad som var tänkt. Denna utveckling måste stävjas för att inte närradion ska utvecklas åt fel håll. Regeringens proposition om en starkare lokal anknytning till sändningsområdet ligger därför helt rätt i tiden. En bred majoritet i föreslår därför att propositionen ska bifallas. Endast går i utskottet emot detta. Man resonerar i sin motion utifrån helt andra utgångspunkter än de jag här har redovisat som de ursprungliga syftena med närradion. menar att man ska minimera statens möjlighet att styra och i stället gynna det utbud som kan förväntas ha en bred publik. Detta syfte ska nås genom ett auktionsförfarande. Det finns flera skäl till att avslå motionen. Staten ska även fortsättningsvis genom till exempel lagstiftning bevaka att det ursprungliga syftet med närradion inte förvanskas. Detta innebär inte en styrning av verksamheten utan ett säkerställande av föreningslivets möjligheter att sända närradio. Ett auktionsförfarande har redan provats. Det ledde inte direkt till någon mångfald och kvalitet i utbudet. Det som då styr blir i stället vilka program som kan maximera reklamintäkterna för att få ekonomin att gå ihop. Detta synsätt på närradion ligger mil ifrån det som alla föreningsmedlemmar runtom i har när de sänder sin närradio. Den moderata motionen förespråkar att närradion ska kommersialiseras och i praktiken avskaffas som det lokala föreningslivets kanal. Vi socialdemokrater förespråkar tvärtom att närradion även fortsättningsvis ska vara till för det ideella föreningslivet. Därför yrkar jag bifall till förslaget i betänkande och avslag på den moderata motionen. 18 (m) replik: Jag noterade att sade att det ursprungliga syftet med närradioförslaget och lagen till varje pris inte ska ruckas på. Jag konstaterar bara att det i likhet med i Radio- och undersökning har visat sig att det för flera närradioföreningar saknas ekonomiska förutsättningar att driva sin verksamhet. Då söker man samarbete för att om möjligt anamma överlevnadsstrategin att överleva morgondagen. Som jag sade i mitt huvudanförande kostar det att driva lokal föreningsradio eller närradio även om det är ideella krafter som i grunden jobbar med verksamheten. Det kostar med sändningstillstånd, sändningslicenser, STIM-avgifter och hyra av till exempel utrustning. Även de ekonomiska lagarna har nått in i närradions existensvillkor. Det har man kanske lite svårt att acceptera från regeringens sida. Hur tänker man sig då att verksamheten ska finansieras framöver om det inte får finnas möjlighet att till exempel sända reklam? 19 () replik: Jag har själv suttit och räknat STIM-avgifter, sändningsavgifter och allt vad det är för någonting, . Jag vet mycket väl vad närradio kostar, precis som all annan föreningsverksamhet. vet jag inte om är medveten om att närradion faktiskt har möjlighet att sända reklam. Det är egentligen en helt annan diskussion. Det är inga problem med det. Närradioverksamhet ska finansieras som all annan föreningsverksamhet. Det får man göra genom att sälja lotter, ha viss sponsring av program och genom all annan verksamhet man kan göra inom föreningslivet. Det vi inte vill vara med om är det auktionsförfarande som vi har sett tidigare. Där köps de små radiostationerna upp av de stora kommersiella intressena. Det är , och allt vad de nu kan heta, till exempel. Då försvinner själva grundtanken med närradioverksamheten att det ska vara lokalt producerat, att den lokala föreningsverksamheten ska kunna nå ut och att det inte ska vara samma musik och samma program över hela landet. Det hör vi tyvärr från många av de kommersiella stationerna. Det är det som vi inte vill ha. Vi vill inte ha den likriktning som den kommersiella marknaden ger om man gör det som vill göra när det gäller närradion. Vi är för en öppenhet, vi är för mångfald och vi är för yttrandefriheten när det gäller mediepolitiken. 20 (m) replik: Vi har sagt att auktionsförfarandet kan vara ett sätt, som vi dock tycker är bättre än att man har någon form av programgranskning eller strikta lokala anknytningskrav. Det måste också för det lokala föreningslivet vara angeläget att det kan nå så stora lyssnarskaror som möjligt, kan man tycka, inom ett i och för sig begränsat område. Det kan inte vara fel att man söker sig till lyssnare som kanske inte har detta som sitt primära intresse och är med i den här föreningen men som kanske skulle kunna bli medlemmar i föreningen. Man vill väl nå nya lyssnargrupper också och inte bara medlemskretsen? Auktionsförfarandet har också den fördelen att det ger en form av ekonomisk styrkeposition hos den som vill driva verksamheten eftersom det återigen, herr talman, kostar pengar att inte bara förvärva möjligheten utan också att driva verksamheten och skapa kvalitet i det programutbud man vill servera lyssnarna. För att få behålla lyssnarna måste man ju ha kvalitet i programmen. Ingen verksamhet överlever utan kunder, lyssnare eller tittare. Det gäller den här verksamheten också. Vi ser som sagt var inte auktionsförfarandet som det allena saliggörande. Vi skulle gärna vara öppna för en kanske ännu bättre metod. Den är inte fullt idealisk, men vi tycker att den är bättre än skönhetstävlingar, granskning av programinnehåll eller strikta krav på väldigt lokal anknytning. 21 () replik: blandar ihop olika saker. Det finns ingenting som säger att vi ska ha någon granskning av programinnehåll mer än vad som redan regleras av yttrandefriheten och i sändningslagen. Det är inte det vi diskuterar när det gäller granskning eller innehåll i verksamheten. envisas med att diskutera auktionsförfarandet. Jag förstår inte hur det skulle kunna ge mer pengar till själva verksamheten. Ett auktionsförfarande leder ju till att den som betalar mest får tillstånd att sända. Jag kan inte förstå hur de lokala, små föreningarna ska kunna delta i det. De ramlar ur ganska snabbt. Och om de tvingas delta och lyckas med det har de inga pengar kvar att använda till själva programinnehållet. Jag får inte den ekvationen att gå ihop. Kanske kan visa mig hur den ekvationen ska gå ihop. Som jag sade i mitt tidigare inlägg har vi redan sett vad auktionsförfarandet innebär. Det har tidigare inneburit överpriser på de kanaler som har auktionerats ut. Det har inneburit att många av de här radiostationerna har gått i konkurs. Det har inneburit att de för att kunna ta sig ur den problematiken har fått sälja till större aktörer som likriktar programmen. Det är absolut ingen mångfald inom många av de privata kommersiella radiostationer vi har i . På punkt efter punkt kan jag peka på att mediepolitik när det gäller närradio inte är framgångsrik. Den är inte för mångfald, medan vår är det. 22 (): Det senaste kvartsseklet har varit ett frihetens kvartssekel för radio och TV. rådde formellt och reellt ett statligt monopol på radio- och TV-utsändningar i . Under den process som har pågått har motståndet mot en ökad frihet inom radio och TV också varit stort. Vi minns alla hur ledande socialdemokrater exempelvis ville förbjuda parabolantenner. och inte minst genomfördes en liberal medierevolution i . Vi fick fler radio- och TV-kanaler. Vi fick mångfald i stället för enfald i den svenska radion och den svenska TV:n. Försöken med närradio, herr talman, inleddes . permanentades verksamheten med närradio i . Tanken med närradioverksamheten var att ge utrymme för det lokala föreningslivet att sända radio på ideell basis. Närradion var första spiken i kistan för det statliga monopolet på radio och TV i . Det finns enligt min mening all anledning att i högsta grad slå vakt om närradion också . Det fortsätter att vara en viktig kanal där det ideella föreningslivet kan sända till sina medlemmar och andra som är intresserade av föreningens verksamhet. Vi ser , tack vare många liberala insatser, ett mycket mångfasetterat medielandskap. I huvudsak tror jag att man kan säga att det är tre kategorier i det etermedielandskap som vi ser. För det första har vi public service inom , inom och inom Utbildningsradion. För det andra har vi en fri kommersiell radio, ett antal olika lokala radiokanaler och också ett antal rikstäckande nätverk av reklamfinansierade kanaler, i . För det tredje har vi närradion som bygger på att föreningar på ideell basis ska kunna sända radio. Jag tycker att alla dessa tre kategorier av radioutsändningar är viktiga, och alla behövs. Vi behöver public service-radion för att kunna förmedla kunskapsinnehåll, för att kunna förmedla nyheter, för att förmedla kultur och sådana saker som inte täcks in av det som är den kommersiella radion.