prot · GR0977 · 2004-03-04 00:00:00 — Det var inte riktigt den fråga som jag ställde utan jag frågade hur äldreomsorgens besluts- och lagstiftningsstruktur skulle utformas i det centerfederalistiska systemet. Detta undviker att svara på, utan hon fortsätter med resonemang där själva utgångspunkten inte tycks vara omtanken om äldreomsorgen utan där utgångspunkten är att besluten inte ska fattas i den här kammaren. Jag förstår inte riktigt hur de här resonemangen hänger ihop. måste ju också diskutera äldreomsorgen, barnomsorgen och skolan i perspektivet av det som står i regeringsformens 2 kap. om rättigheter och möjligheter som man har vad gäller att dra saker inför domstol. Jag skulle verkligen önska att och kunde åskådliggöra federalismens principer, så att vi kunde föra en ordentlig diskussion om denna sak. Med de dimridåer som fortfarande finns kring den frågan finns det risk för att mäler sig ur för att använda ett av uttryck de kommande författningsdiskussionerna därför att man har en ståndpunkt som inga andra förstår. 113 () replik: Jag förstår att inte förstår. Jag vet också att finns med i . Det förekommer där en diskussion om vem som ska ta ansvar för vad. Det bekymmersamma är att inte vill öppna dörren för att föra den typen av diskussion. stänger dörren och säger att all makt ska vara kvar i . Det bekymmersamma är att kan gå in och i princip fatta vilket beslut som helst, enkelt och raskt, för att förändra villkoren för den lokala politiken i eller var som helst annars. ingriper utan vidare hägn. Vi behöver en struktur som skapar en maktdelning. Det är bra om är intresserad. Låt oss då ta en diskussion där vi inte fastnar vid frågan om all makt ska stanna kvar i . Då måste vi också, , våga vara öppna för olikheter och inte tro att allt är ett kollektiv och att det blir bra och lika bara för att fattar besluten. Bygg underifrån och våga diskutera var ansvaret ska ligga i och i den kommande författningsutredningen. Jag är övertygad om att vi kommer att kunna få en spännande maktdelad framtid. 114 () replik: Jag har inte stängt några dörrar. Jag har inte sagt att allt är bra bara för att besluten fattas här. Vi har en internationellt sett långtgående självstyrelse . Vi kan utan vidare säga att den har fungerat väl under 100150 år. Jag försöker förstå resonemangen kring äldreomsorgen. Jag tar som utgångspunkt den princip som står i både första och andra paragrafen, framför allt i första paragrafen, nämligen att levnadsstandarden och välfärdsutbudet ska vara lika över hela landet. Det är en utgångspunkt som har bred uppslutning även i . Om man har den utgångspunkten kan man då ge normgivningsmakt i dessa frågor så att det blir olika i landet? Jag tycker att är skyldig kammaren att besvara den frågan. Är centerfederalismen i praktiken ute efter att det faktiskt ska bli olika levnadsstandard och välfärdsutbud i ? Det strider mot de nuvarande principerna i regeringsformen. 115 () replik: Jag ska lugna på en punkt: Det finns ingen fyrpartiöverenskommelse i författningsfrågorna, som antyddes i debatten mellan och . Det är lite riskabelt att gå till sådana möten om ett parti sedan uppträder med något slag tolkningsföreträde. Däremot är det väl ingen hemlighet att vi förespråkar ett proportionellt valsystem, men vid det mötet poängterade jag först och främst att det inte finns ett fullt ut proportionellt valsystem eftersom det finns en spärr och att det finns en intrappningsskala som påverkar proportionaliteten. Det var inte därför jag begärde replik. Det är insynen över den kungliga verksamheten som är intressant. Vad menar egentligen majoriteten med den ökade öppenheten på de områden som inte omfattas av verksamhet? Jag tycker att det finns en logik i att ha en större öppenhet där man har en överenskommelse om revisionsinsatser för . Avser majoriteten, som Socialdemokraterna står bakom, att ska komma in och ha total kontroll över kungen? Det skulle vara intressant om ni har den åsikten. Det skulle i så fall bli det enda totala kontrollorganet över monarken. 116 () replik: Får jag först med tillfredsställelse hälsa korrigering av uppgifter om att det ska finnas en fyrpartiöverenskommelse om vissa författningsfrågor. Det är bra för de fortsatta överläggningarna och för diskussionsklimatet. Jag tackar för den korrigeringen. Sedan var det anslaget till hovet och frågan om öppenheten. En del av anslagen reviderar : Husgerådskammaren, och , det vill säga slotten. Där har majoriteten inga synpunkter. Det fungerar väl hyggligt och bra. Vi vill komma åt en ökad öppenhet i resterande del av anslaget, . Där tror vi att man kan falla tillbaka på de resonemang som framfördes bland annat 1996, där skulle ingå i den del av anslaget som skulle revideras av dåvarande och revisorer. Det är möjligt att det kan vara en utgångspunkt. Regeringen får det uppdraget , och regeringen och hovet får diskutera hur man ska åstadkomma detta, på vilket sätt och var en eventuell gräns ska dras. Jag är väl också övertygad om att det finns ett kungligt privat gränssnitt som man kanske ska acceptera inte kommer att revideras. Jag har förstått det så att i har kungen och kungliga familjen ett slags löneanslag, och sedan revideras resten. 117 () replik: Ska jag uppfatta som så att den substantiella innebörden av öppenheten det är en luddig formulering i tillkännagivandet är att man bland annat i den delen kan tänka sig att går in och gör revideringar, till exempel effektivitetsrevideringar? Är det rätt uppfattat av mig? Hur ser egentligen på den principiella frågan att därmed blir det enda kontrollorganet över monarken? Inte ens KU har en större makt i sammanhanget vi har över huvud taget ingen makt i sammanhanget. 118 () replik: Avsikten är inte att ska få makt över majestätet. Vad som är syftet och avsikten med detta tillkännagivande är att regeringen får fundera på hur det kan tänkas gå till, regeringen får överlägga med hovet och finna lämpliga former för att öka redovisningen, öppenheten och insynen i så stor del som möjligt av det anslag som redovisas bara mycket översiktligt. Det är precis innebörden i detta. Jag har inte behov av och inte heller möjlighet att säga att det ska vara si eller så eller . Det är inte säkert, som jag ser det. Där får regeringen i överläggningar med hovet komma fram till vad som kan vara den bästa och riktigaste lösningen. 119 (): betänkande om författningsfrågor, som har varit föremål för vild diskussion, innehåller med stor variation och stor bredd flera frågeställningar. Det handlar om allt från en ny författning, som har varit livligt diskuterad, till förbud att döpa statliga medel. Flera delar har redan berörts av tidigare talare, och jag tänker göra ett nedslag i en av våra grundlagar, nämligen i successionsordningen och frågan om bekännelsekravet för statschefen. Vår uppfattning i den här frågan finns uttryckt i en reservation som vi har lämnat tillsammans med och . Jag vill passa på att yrka bifall till reservation nr 3. anser vi att det är självklart att var och en ska ha rätt att själv välja vilken trosuppfattning han eller hon vill bekänna sig till. Det är lika självklart som att den som väljer att helt stå utanför ett trossamfund ska ha rätt att göra det. Detta kommer till uttryck i regeringsformen 2 kap. 1 §. Där står att varje medborgare gentemot det allmänna är tillförsäkrad religionsfrihet. Jag anser att det är mycket viktigt att vara tydlig på den punkten. Vi liberaler har för övrigt alltid hävdat att människor ska ha rätt till tros- och religionsfrihet. Därför är det också helt naturligt för oss att friheten ska gälla alla och att ingen livsåskådning ska betraktas som mer värd än någon annan. Med alla menar vi förstås att friheten även ska gälla kungafamiljen med kungen, prinsar och prinsessor. Därför känns det väldigt omodernt och ologiskt att rätten till tronen fortfarande villkoras med, som det står i successionsordningen att Konung alltid skall vara av den rena evangeliska läran, såsom den, uti den oförändrade Augsburgiska bekännelsen, samt mötes beslut av , antagen och förklarad är, sålunda skola ock prinsar och prinsessor av det kungl. huset uppfödas i samma lära och inom riket. Den av kungl. familjen som ej sig till samma lära bekänner, vare från all successionsrätt utesluten. Kungafamiljen måste få åtnjuta samma fri- och rättigheter vad gäller trosåskådning eller brist på sådan som alla vi andra. Därför är det hög tid att lyfta bort just den här delen ur successionsordningen. Jag tycker att den passar bättre i arkiven bland de historiska dokumenten än i ett modernt lands författning. Ingen trosuppfattning eller brist på sådan är mer rätt, mer värd, viktigare eller riktigare än någon annan. Vårt land är som bekant ett mångkulturellt land, ett land som rymmer människor med många olika trosuppfattningar. I det sammanhanget måste man säga att det är ett något märkligt budskap som sänds ut från om en majoritet fortsätter att hävda att statschefen måste erkänna sig till en viss lära för att få sitta kvar på tronen. Det kan lätt uppfattas som att just den läran är mer rätt än någon annan. Avslutningsvis tänker jag bli rätt personlig. Jag erkänner mig nämligen till samma lära som kungen och hans familj. Men den missionen tycker jag att jag och andra ska driva i ett annat sammanhang och på någon annan plats, och den ska inte vara tvingande för någon. 120 () replik: Jag anförde i mitt huvudanförande att man kanske inte bara kan se kungens trosuppfattning som en privatsak. Jag stödde mig bland annat på ett uttalande från i . Har i denna författningsdebatt någon känsla för att det kanske kan finnas andra aspekter än den personliga livsåskådningen eller trosåskådningen på en urkund av det här slaget ? Jag kan hålla med om att Augsburgiska bekännelsen är ett läsvärt och bra dokument. Det står att monarken exempelvis inte ska hänge sig åt sekter och sådant. Det tycker jag är alldeles utmärkt. Men det ska enligt min och andras mening kanske inte uppfattas som ett personligt strikt krävande dokument. skriver i en kommittémotion att bekännelsekravet närmast är en förolämpning mot dem som bekänner sig till annan tro. Det är mycket starkt uttryckt. Det kan möjligen vara intressant att höra vad det finns för empiriska belägg. Är det så att eller har fått många påstötningar av personer som anser att detta är en förfärlig sak som måste ändras? 121 () replik: Jag måste som ett svar till säga att jag tycker att jag mycket väl har motiverat vårt ställningstagande och vårt skäl till den reservation som vi har avgett. Som jag sade tidigare finns det två tungt vägande skäl. Det ena skälet är att religionsfriheten ska gälla alla. Det innefattar även kungafamiljen och kungahuset. Ingen livsåskådning ska betraktas som mer värd än någon annan. Det finns en stor risk menar vi att den lära som vi mer eller mindre tvingar kungahuset att bekänna sig till kan betraktas som mer värd än någon annan. Vi har en rad olika församlingar i den huvudstad där detta parlament är beläget. Det finns moskéer, katolska kyrkor, judiska församlingar och så vidare. Då känns det mycket märkligt, som jag sade tidigare, att vi i vår författning ska ha en så pass omodern del i successionsordningen som talar om att kungen och tronföljaren ska tvingas bekänna sig till en viss lära. Det finns en risk att det kan uppfattas om mer värd än någon annan. 122 () replik: Ska jag uppfatta det sista inlägget som att har fått meningsyttringar från alla de andra trossamfunden som hon räknar upp och att de tycker att det är viktigt att vi ändrar urkunden? Ska jag uppfatta det så? Det är inte möjligen så att gör ett problem av någonting som i själva verket inte är något problem? 123 () replik: Jag träffar väldigt många olika människor, som jag förmodar att också gör. Jag har träffat många människor som har annan trosuppfattning än den jag själv har. Det är helt korrekt att jag har fått den typen av yttringar från människor som jag har mött. 124 ESCH (kd): efter det att riksdag beslöt att all beslutsmakt bortsett från statsskicket ska kunna överlämnas till framgår nu av KU:s betänkande att det beslutet fattades i strid med vår grundlag. KU ursäktar med att det fanns en konflikt i lagen redan från början men som man inte upptäckt tidigare. Detta minst sagt sensationella förhållande föranleder endast utskottet att dra slutsatsen att det får ankomma på KU och Kammarkansliet att, som man säger, se till att ett grundlagsbrott inte upprepas. Kansliet och KU ska se till. Man kan undra vad man menar med det. I denna kammare sysslar vi med det politiska ansvaret. Om Kammarkansliets tjänstemän ser till eller inte ser till är således inte vår sak att avgöra. Vad vi i denna kammare ska avgöra är om den som har det politiska ansvaret för Kammarkansliet om den politikern sett till att förhindra grundlagsbrott, varken mer eller mindre. Talet om inbyggd konflikt saknar relevans. Med utnyttjande av plenifria dagar i likhet med vad som normalt förekommer under riksdagsåret hade alla åberopade konflikter lätt kunnat lösas. Detta omnämns över huvud taget inte. Den enda konsekvensen av ett grundlagsstridigt riksdagsbeslut ett beslut som möjliggjort vår tids sannolikt mest långtgående ingrepp i det nationella självbestämmandet inskränker sig därför till ett politiskt kraftfullt slag i luften. Den bistra sanningen är att en bedövande riksdagsmajoritet till varje pris ville förhindra risken av ett nederlag i en beslutande folkomröstning i en tung EU-fråga . Inför den risken tvekade man inte att sätta till och med grundlagen ur spel. För detta faktum görs nu ingen politiskt ansvarig. I stället åberopas nyupptäckta oklarheter i lagstiftningen, inbyggda konflikter och uppmaningar till tjänstemän att se till att upprepning förhindras. Vilka förödande signaler om politiskt ansvarstagande och rättstilllämpning vi därmed sänder till landets medborgare tror jag var och en inser vid minsta lilla eftertanke. Det är samma medborgare som vi i andra sammanhang avkräver ovillkorlig laglydnad. 125 () replik: Som upphovsman till den motion som har föranlett utskottet att försöka reda ut problemen så finner jag det angeläget att till protokollet få fört att utskottet icke anser att ett grundlagsbrott föreligger. Det ansåg inte heller jag när jag skrev motionen. Dock fanns här ett betydande problem som jag tycker att utskottet ändock har rett ut på ett ganska bra sätt. var det inte så att de 35 namnunderskrifterna samlades in. Något yrkande framställdes aldrig om att detta skulle underställas folkomröstning. Om så hade skett men efter det att sommaruppehållet hade inletts och pratar vi om hypotetiska fall talmannen då hade vägrat att återinkalla för att pröva ett sådant yrkande så hade man möjligen kunnat börja resonera om ifall detta var i överensstämmelse med riksdagsordning och riksdagsform. Så skedde aldrig. Därför menar jag att det är fel att i det här fallet prata om grundlagsbrott. Men det förelåg ett betydande problem i sammanhanget. Vi har pekat på hur det uppkom. Vi har också pekat på hur det med nuvarande reglering ska förebyggas i fortsättningen. 126 ESCH (kd) replik: När det gäller att det inte skulle föreligga ett grundlagsbrott kan jag säga att det står i protokoll att det är ett grundlagsbrott. Ingen har bemött det. Det gör inte heller när han säger att vi inte hävdar och så vidare. Vad gäller huruvida vi fick ihop 35 namn eller inte så var , vad jag erinrar mig, inte med på det sammanträffande som vi hade med talmannen. Då sades det klart ifrån att vi fick två och på oss i stället för de som grundlagen stadgar att vi skulle ha haft på oss. Det var det väsentliga i det hela. Vi fick reda på att vi inte fick de 15 föreskrivna dagarna. 127 () replik: Med tanke på den vikt som von der Esch helt riktigt lägger vid grundlagarna och deras bokstav är jag kanske något förvånad över att man så lättvindigt fann sig i ett sådant besked om det nu är en riktig beskrivning från talmannen i det här fallet. Inget hade hindrat att namnen ändock hade samlats in och att man hade begärt att få lägga fram ett yrkande. Man kan resonera fram och tillbaka, och von der Esch är i sin fulla rätt att ha uppfattningen att här föreligger ett grundlagsbrott. I har vi inte funnit att något sådant grundlagsbrott föreligger. Däremot finns en möjlighet till att det uppkom en konflikt mellan olika typer av regler, och vi har pekat på att dessa konflikter måste undvikas och hur de ska undvikas i fortsättningen. 128 ESCH (kd) replik: erinrar sig säkert att jag skickade en skrivelse till KU och bad dem titta på den. Svaret var förbryllande. KU förklarade att de inte kunde ta i frågan över huvud taget. har man på uppmaning gjort en bilaga på över 40 sidor. Det tog innan det kom i gång. Men vad det gällde här var att det andra beslut som fattades fram sedan aldrig skulle ha kommit till stånd. Vi vädjade till talmannen att beakta att det första var grundlagsstridigt och att man därför inte skulle fatta det andra heller. Men det är en annan sak. 129 () replik: Frågan är rätt väl genomdiskuterad, och jag har inte någon annan uppfattning än den som har fört till torgs. Men det är angeläget också från min sida att konstatera att något konstaterande av att det skulle föreligga ett grundlagsbrott inte finns från KU:s sida. I själva sakfrågan hade von der Esch och hans meningsfränder då frågan var som mest aktuell stått betydligt starkare i hela diskussionen om de hade presenterat det antal namn på den lista som faktiskt behövdes för den vidare proceduren. Det var fullt möjligt att göra det. Då hade frågan kommit i ett helt annat läge. Möjligen beror von der Esch exercerande av frågorna på att det inte var möjligt ens att få ihop det antal namn som behövdes i sammanhanget. Jag tror att det har rätt stor betydelse för diskussionen. Jag tycker att på ett förtjänstfullt sätt har tagit fram det aktuella utredningsmaterialet. Det är en ordentlig genomgång av det problem som von der Esch pekade på före valet . Vi kan konstatera att det inte är alldeles enkelt att riktigt veta hur man ska hantera det hela och vilka tidsgränser som ska finnas. Det första riksdagsbeslutet kom sent i förhållande till den procedur som skulle i gång för att få en folkomröstning till stånd. Det var inte planerat på det sättet. Så får man förstå KU:s skrivning; man måste planera på ett annat sätt. Det är inte heller tjänstemän som avgör dagordningen, utan den kan också sättas genom initiativ i kammaren. Jag känner ingen oro för att en sådan här fråga ska manövreras bort i ett annat sammanhang. Man får se till att klara de tidsfrister som gäller. 130 ESCH (kd) replik: Det är naturligtvis alldeles riktigt det finns inget konstaterande från att detta skulle innebära ett grundlagsbrott. Det finns inte heller något förnekande av att det skulle göra det. man ihjäl frågan så blir det så. Jag har påstått det, och aldrig blivit bemött. Det står i protokoll att det är så, och ingen har sagt emot. Man undrar huruvida vi skulle få ihop de 35 namnen vad vet jag? Men var skulle vi ha lämnat dem? Det var ju stängt efter två och . Det är väl att krypa bakom helt andra anledningar än den att vi ska undersöka om det var ett grundlagsbrott att sätta denna tidsfrist och korta ned den från 15 till två och ett halvt eller . Det är det frågan gäller. 131 () replik: Jag har inte protokoll och annat tillgängligt här. Men jag deltog i den debatt som fördes i de här frågorna, och jag är alldeles övertygad om att jag har samma uppfattning nu som jag hade då, nämligen att det inte förelåg något grundlagsbrott. Låt mig dessutom bara konstatera att hade tagit en paus så får man väl uttrycka saken för sommaruppehållet. pågår ju numera året runt, så det hade uppstått en ganska intressant konstitutionell situation om von der Esch hade presenterat ett erforderligt antal namn. 132 ESCH (kd) replik: Man kan ju spekulera. Men vi frågade då och jag frågar nu men får inte svara var vi skulle ha lämnat de 35 namnen. Vi är ju inte så dumma att vi går ut och gör en massa jobb när vi vet att vi inte får lämna det. Frågan gäller om man får lov att korta av tiden från 15 till . Det var det frågan gällde, och inte om vi kunde få ihop de där namnen eller inte. 133 (): och jag har en motion som heter K401 angående öppen redovisning av medel som anslås till hovstaten. Det är med glädje vi har tagit del av utskottets tillkännagivanden till regeringen. Därmed får vi motionen bifallen. Utskottets förslag är ett första steg mot en öppen redovisning, och det tackar vi för! I årets budget anslås , varav hälften går till de kungliga slotten och redovisas öppet. Det är den andra hälften av bidraget, det som kallas kungliga hovstaten, som inte redovisas. Det är ca som betalas ut av skattemedel som det inte lämnas någon redovisning för. nämnde tidigare 44 miljoner, men jag tror att det gäller 2003. Apanaget till hovet tillkom . Då krävdes det ingen redovisning, men är vi faktiskt framme vid . Av dessa går enligt muntlig uppgift från hovet till personalkostnader. Om den siffran är korrekt vet vi inte, för vi har ju inte sett det redovisas. Med det återstår som används till mat, kläder och resor till kungafamiljen. Resor som gäller statsbesök står UD för. är en stor summa pengar. Trots detta hör vi ofta i intervjuer med kungen att apanaget är för lågt. Kanske är det också så. Det hade vi i så fall kanske kunnat rätta till med en öppen redovisning vem vet? Det är lätt att tala om för andra att inga stekta sparvar kommer flygande, men jag vill faktiskt påstå att till hovet kommer det stora gäss flygande. 134 (): Måhända blir ett ord av en diktare, om republiken som kommer som ett brev på posten, en gång sanning. Med andra ord, måhända kommer frågan en gång bli så mogen, att det icke erfordras någon strid för att lösa den. Dessa ord yttrades av min partikamrat, tillika statsministern och republikanen , från en talarstol i riksdag. Han var en av de främsta förkämparna för allmän och lika rösträtt i . resa mot verklig demokrati började . Det var en hård kamp, där liberaler och socialdemokrater stod tillsammans på barrikaderna. Det fanns också många som var motståndare till den fria och öppna demokratin men som är delar av det öppna samhället. Jag syftar på universitetsvärlden, som var en liten elitistisk krets av gynnade tjänstemän och studenter. är de en normal del av det öppna samhällets grundpelare. Försvarsmakten, som före demokratins genombrott var motståndare till folkmakt, är ett statligt verk med modern legitimitet. Den politiska högern, som motsatte sig allmän och lika rösträtt, har länge varit demokrater. Men monarkin finns kvar. Vi har under en lång debatt hört de huvudargument som finns mot monarkin . För mig som liberal är det fullkomligt självklart att alla offentliga poster i ett öppet samhälle ska vara öppna för alla medborgare. Släktband, adelsbakgrund eller kopplingar till privilegierade samhällsklasser ska aldrig sättas före kompetens vid en tjänstetillsättning. Även om vi har Torekovkompromissen, som gör att monarken saknar de formella maktbefogenheterna, finns likväl vissa rester av inflytande kvar. I regeringsformens första kapitel § 1 heter det: All offentlig makt i utgår från folket. Det är demokratins grundläggande princip. Men i § 5 stadgas också att konungen är rikets statschef. Han eller hon utses inte enligt demokratiska principer. Kungen tilldelas också, som vi har hört under debatten, en hel del politiska uppgifter utöver de ceremoniella. Han är ordförande vid särskilda informationskonseljer. Han förklarar öppnat. Det är en tradition som skulle kunna tolkas som att vi här i , vi folkvalda, har fått vår makt från kungen och inte från folket. Han är ordförande för , där relation till andra länder avhandlas, och tar emot utländska ambassadörer. Trots att kungen och drottningen inte har rätt att uttala sig i demokratiska debatter händer det ganska ofta att så är fallet. uttalande om och hans starka motstånd mot kvinnlig tronföljd samt drottningens ogillande av fri abort och hennes åsikter i är bara en handfull exempel från .