prot · GS0944 · 2004-12-06 00:00:00 — Den skilda synen på folkbildningen mellan partierna visar att så inte är fallet. vill i sin budgetmotion minska anslaget till utgiftsområdet med . Det är mycket pengar. vet vi att den ansträngda kommunala ekonomin, och i många fall den ideologiska övertygelsen, sätter hård press på våra folkbildningsförbund. En sådan kraftfull nedskärning skulle alltså innebära en fullkomlig katastrof för den lokala verksamheten. Varför är då folkbildningen viktig? beskrev en gång som en studiecirkeldemokrati. Jag tror att det ligger mycket i det. När människor kommer samman, studerar och bildar sig är det en investering i demokrati. De fria folkbildningsförbunden står som en garant för självständigt tänkande och respekt, men det är ett arbete som kräver resurser. har en av de högsta graderna av bokläsande i världen. Jag tror att studiecirkeln och folkbildningstraditionen är en viktig delförklaring till att det är så. Folkbildningens grundtanke är att bildning inte är för ett fåtal. Bildning är för alla. Ska en än större del av det ekonomiska ansvaret för folkbildningen behöva tas av deltagarna själva enligt den moderata politiken, kommer ojämlikheten att öka här. Om vi i tanken lämnar detta och ser ut över ser vi vilken viktig funktion folkbildningen har för kulturen i vårt land. Folkbildningen är som en kulturell infrastruktur. Förbunden agerar motor och nätverk runt nyårsrevyer, trubaduraftnar, författarkvällar och så vidare. Långt bort från de fina etablerade institutionerna bedrivs ett intensivt vardagsarbete för att verkligen göra kulturen tillgänglig för många. Detta arbete vill skjuta i sank. Det är det den här diskussionen borde handla om. Det talas om en borgerlig kulturallians. När det gäller folkbildningen är allt jag ser en djup splittring och moderat högerpolitik. Det är möjligt att de borgerliga partierna tycker att folkbildningen är en sådan oväsentlig fråga att det inte är någonting att bråka om när det skiljer nästan 400 miljoner mellan de olika förslagen. Det bådar i sådana fall inte gott. Att en moderatledd regering skulle orka stå upp för folkbildningen framstår som fullständigt främmande. Jag läser i särskilda yttrande hur de ser på kulturpolitiken. De skriver om goda exempel på kultur som kan existera utan garantier från samhället. Därmed lyfter de fram körsång, bildkonst, amatörteater och hembygdsföreningar. Som jag kan förstå det är detta sådant som inte tycker att man ska satsa på från statens sida. Mot den bakgrunden är det fullt förståeligt att man sker ned stödet till folkbildningen. Här finns en ideologisk klyfta gentemot oss socialdemokrater. Vi anser att kultur är mer än bara några få institutioner. Detta är fortfarande en stor skiljelinje i svensk kulturpolitik. Jag vill yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande och med detta inlägg särskilt lyfta fram de principiella skillnader som finns i synen på folkbildningen mellan oss socialdemokrater och . 64 () replik: Det är riktigt, som vi påpekade tidigare i debatten, att vi har olika uppfattningar när det gäller det här. Vi säger inte att folkbildningen är oviktig. Det gör vi verkligen inte. Men vi tycker att det finns gränser för vad samhället trots allt ska finansiera. Därför har vi föreslagit nedskärningen med 300 miljoner för att i stället satsa på annat. Vi pratade om det tidigare och har läst i tidningarna om bidragsfusket. Jag ska inte strö ännu mer salt i såren genom att tala om vad man har haft för sig inom ABF. Men uppenbarligen finns det ett stort behov av att man granskar den egna verksamheten och funderar över vad man egentligen ska ha folkbildningen till. Vad ska betalas av offentliga medel, och vad kan människor faktiskt betala själva? Man kan till exempel fundera över om vi behöver tre olika bidragsnivåer för det här. Måste det ligga på stat, kommun och landsting? Det är många frågor man kan ställa sig. Vad ska folkbildningen göra? Kan vi ha större andel uppdragsutbildning? Kan man tänka sig att AMS lägger en del på studieförbunden? Det finns relativt mycket man kan göra. En stor del av de medel som används av studieförbunden går till höga fasta utgifter, till hyror och annat. Då kan man fråga sig om det var det som var tanken. Vi ifrågasätter det. 65 () replik: Det är naturligtvis en ideologisk skiljelinje. vill inte satsa pengar på folkrörelseverksamheter. Jag tänker närmast på amatörkulturen. Jag var med förrförra sommaren i på en Nordlek som folkdansare. De berättade på vilka villkor de måste arbeta. Trots den entusiasm och PR för folkdansen som fanns i och i de grupperna kan man se när det gäller amatörkulturen att de inte alls får för mycket pengar utan för lite. Varje satsad krona till folkbildningen och amatörkulturen kommer till de här grupperna och stimulerar deras arbete. Man gör väldigt mycket ungdomsarbete. När det gäller fusket i går pengarna i första hand från andra studiecirklar i ABF i andra delar av landet. Det var faktiskt på initiativ från ABF som man gick igenom och tittade på det här. Jag tycker att det är ett bevis på att man inte accepterar fusket och att man har kontroll över det. Det är de andra ABF-avdelningarna ute i landet som får lida på grund av detta. 66 () replik: säger att varje satsad krona på folkbildningen är värdefull. Jag är inte helt säker på det. Jag tror att man kan göra en hel del rationaliseringar och förändringar. Eftersom jag har en del kontakt med vet jag att det händer väldigt mycket där, säkert inom andra förbund också. Men folkbildningen är till stor del stillastående. Väldigt mycket har inte förändrats . En förändring måste till, kanske också för folkbildningens egen skull. Det finns faktiskt många som värnar folkbildningen och studieförbundens verksamhet som är oroliga för att alltihop kommer att rasa samman därför att man vägrar att förnya sig. Det kan också vara ett skäl till att kommunerna är mindre villiga att satsa än de har varit tidigare plus att det finns andra områden som också behöver pengar. Frågan är också vad andra människor ska betala. För mig är inte skattepengar något som kommer långt bortifrån. Det är min grannes pengar, inte bara mina egna. Ska min granne vara med och betala när jag ska gå matlagningskurs, kurs i franska, tenntrådsbroderi eller vad det nu kan vara som jag tycker är spännande? Ska det betalas av mina grannar? Jag tycker inte det. Det får jag betala själv. Däremot är det en annan sak med sådant som kan komma alla till nytta i demokratins namn, exempelvis studiecirklar i EU-kunskap. Det är en helt annan sak. Vi måste skilja det åt, anser vi. 67 () replik: Det sägs att ingenting har hänt . Det är väldigt mycket som har hänt i studieförbunden . På grund av att man inte har haft tillräckligt med pengar har man minskat personalen och effektiviserat förvaltningen. Bland annat i där jag kommer ifrån har vi haft gemensamma redovisningscentraler där man sparar pengar på just administrationen. har invandrargrupperna kommit till. Om du skulle undersöka var träffpunkterna finns för de nya svenskarna skulle du se att det ofta är hos studieförbunden. Studieförbunden har tagit väldigt bra hand om alla invandrare, gett dem möjligheter att bekanta sig med det svenska samhället, att läsa svenska och också att utöva sin egen kultur. Om man tittar på kulturen och det mångkulturella samhället är det nog i studieförbunden man har de flesta upplevelserna. Där tycker jag att de gör en värdefull insats. Om vi sedan tittar på institutionerna och deras mångkulturella arbete kan man inte se invandrare eller andra utöva sin kultur på till exempel eller Operan. Det gör man ofta som amatörer i studieförbunden. De erbjuder också bra möteslokaler för invandrarföreningar. 68 () replik: Tack, , för alla fina ord om folkbildningen! Folkbildningen behövs, anser vi i , så länge som till exempel gymnasieskolan misslyckas med att ge fullödiga kunskaper. Det är många av de skoltrötta som kan behöva gå på folkhögskolor för att deras pedagogik är så väldigt bra. Folkbildningen behövs också för vuxna som är i behov av kompetensutveckling till exempel och inte minst för invandrarna. Där ställer jag till upp på vad säger. Därför är jag så orolig för momsen som jag tog upp i mitt inledningsanförande. Det finns risk att ideella och allmännyttiga organisationer kommer att beläggas med moms enligt EG-rätten. Studieförbunden kommer då, som jag sade, att få räkna med att höja sina avgifter . Merkostnaderna blir någonstans runt 200 miljoner. Då undrar jag naturligtvis om är redo att jobba för att vi ska slippa momsen? 69 () replik: Jag är själv ordförande i ett studieförbunds länsorganisation. Vi har diskuterat problematiken med momsen. Det kommer av . Vad jag har förstått jobbar man väldigt intensivt med att försöka hitta lösningar så man slipper momsen. Jag är beredd att jobba för att hitta lösningar så att man slipper betala momsen. Om detta inte går med de regler som finns inom EU är jag också beredd att diskutera hur studieförbunden och folkbildningen över huvud taget ska kompenseras för eventuell moms på utbildningen. 70 () replik: Det gläder mig. Då är vi flera som jobbar tillsammans. Att utöka bidragen till dem är någonting vi från har motionerat om. Vi hade i vårt budgetförslag, som föll, avsatt 70 miljoner extra till folkbildningen. Att majoriteten i utskottet inte ställer upp på detta motiveras med att man vill se utvecklingen av bidragen inom kommuner och landsting innan man beslutar om framtida resursbehov. När jag hör de uttrycken blir jag vansinnigt ängslig. Min hemkommun till exempel, som länge har värnat studieförbunden och inte sänkt bidragen, står nu inför en kraftig sänkning. Det är alltså en kommun som är socialdemokratiskt styrd och har varit det sedan urminnes tid. Vi vet att kommunerna i snitt har skurit ned och landstingen någonstans . Hur länge ska vi vänta och se hur resurserna bara försvinner innan vi här i fattar ett beslut om att vi måste göra någonting? 71 () replik: Jag vet inte om höjda statsbidrag är ett effektivt sätt att kompensera den minskning kommunerna gör på studieförbunden. Jag tror att det är bättre att man från folkbildningens och studieförbundens sida tar en allvarlig diskussion med kommunledningarna om vad besparingarna på folkbildningen leder till i kommunerna. har man i den här budgeten i stort ökat anslaget till kommunerna. Kommunerna får statliga pengar till att förbättra ekonomin, öka sysselsättningen och så vidare. Jag tror nog att man i dialog med kommunerna kan diskutera också hur de ser på folkbildningen och sådana saker. I alla fall i mitt län och min hemkommun har vi ständigt denna diskussion och dialog med kommunen om just folkbildningen. Jag vet dock inte om en höjning av statsbidraget leder till att också kommunerna höjer. Där är jag lite tveksam. Sedan håller jag naturligtvis med om att det är viktigt att värna om folkbildningen och eventuellt också höja de här bidragen, men det fick inte plats i årets budget. Jag hoppas att det blir bättre . 72 HANS (): När ledde en folkhögskolekurs för arbetslösa kvinnor i i kommun fick kursdeltagarna veta att man planerade att lägga ned deltidsbrandkåren i byn. Kursdeltagarna beslutade då att lägga all vanlig undervisning åt sidan och läste på om brandförlopp, utryckningstider och räddningstjänst. De samlade namn, skrev insändare, ringde politiker och ordnade debatter. Det hela slutade lyckligt. Hela byn reste sig, och räddades. På köpet fick kursdeltagarna ökade kunskaper om hur demokrati fungerar. Självförtroendet ledde till bildandet av en lokal utvecklingsgrupp som sedan har skapat turistbroschyrer, hemsida, vandrarhem, studiecentrum och framtidstro i byn. Detta är ett exempel på vilka möjligheter som finns i folkbildningens och folkhögskolornas särart. Mycket av det som gjordes på kursen, som att göra om schemat helt efter deltagarnas önskemål och att använda undervisningen för kollektiv politisk kamp, hade varit mycket svårt i den vanliga skolan. Den liberala synen på bildning utgår från kunskapens egenvärde, tanken om den fria akademin och kvalitet i undervisningen. Dessa grundsatser är generella och kan appliceras på utbildning i många olika former. Av naturliga skäl har grundskola, gymnasieskola, universitet och högskolor kommit i fokus, men folkhögskolorna har också en betydelsefull roll i bildningshänseende. Folkhögskolorna är inte bundna till nationella studieplaner. Målen kan sättas upp av de folkrörelser som äger skolan eller av deltagarna som går på en kurs. I folkbildningens särart ingår också att den är frivillig och öppen för alla vuxna. Folkhögskolornas flexibilitet och höga pedagogiska kvalitet gör att de kan få stor betydelse som aktör inom vuxenutbildningen. Folkbildningens pedagogik är tillämpbar i ett arbetsliv som förändras i snabb takt och där återkommande utbildning och kompetensutveckling blir alltmer framträdande inslag. Faktum är att folkhögskolor i allt större utsträckning anlitas som utbildningsanordnare av privata och offentliga arbetsgivare. Ofta efterfrågas just det som är folkbildningens kännetecken förmågan att utgå från den enskilda människans behov, med moderna pedagogiska metoder där det sociala samspelet mellan deltagarna är ett väsentligt inslag. Våra folkhögskolor ger också många en andra chans att läsa in grundskole- och gymnasiekompetens, vilket ger möjlighet att få behörighet till högskolestudier för den som så vill. En fördel är att undervisningsformen ger lärare tillräckligt med tid för undervisning och eleverna tillräckligt med tid för ifrågasättande och reflekterande under inlärningen. Förmedlandet och utvecklandet av kunskap kan inte enbart mätas i kortsiktiga nyttotermer. De nya insikter som kunskapssökandet genererar berikar de enskilda människorna och bidrar till att stärka det gemensamma intellektuella kapitalet. Ett samhälle som inte tar till vara och uppmuntrar människors strävan efter kunskap förtvinar. Folkhögskolorna fyller ofta nischer som det offentliga utbildningsväsendet inte kan eller ska fylla. Därför vill uppvärdera deras roll och förstärka resurserna för undervisningen så att fortsatt utveckling av deras speciella pedagogiska former inte blir eftersatt. Under en rad år har mycket lite hänt med anslaget till folkhögskolorna. Fler och fler signaler når oss nu om att resurserna inte längre räcker till för att nå de högt uppställda målen i de former som är folkhögskolornas särskilda styrka. har därför föreslagit en ökning av bidraget till folkhögskolorna med . Det behövs också satsningar på litteratur och läsande eftersom läsandet och läsförståelsen har minskat. Bibliotek är en kulturinstitution och en kunskapsbank som har fortlevt . I kommuner och kommundelar fungerar de som lokala kulturcentrum och har en nyckelfunktion när det gäller att motverka segregation och kunskapsklyftor. Det är viktigt att slå vakt om alla människors möjlighet till kostnadsfria boklån ur ett rikt bestånd. Detta vill vi i speciellt trycka på. Vi vill också ge folk- och skolbiblioteken ytterligare i utökade resurser för bokinköp. Biblioteken på små orter måste här prioriteras. En del av medlen skulle kunna användas till att skapa en bättre balans i bibliotekens spegling av samhällsfrågor, i deras för demokratin så utomordentligt viktiga uppgift att vara en källa till kunskap om skeenden och företeelser i vår omvärld. kan dessvärre en medborgare inte alltid vänta sig att finna ett åsiktsneutralt urval av titlar, såsom en undersökning av utbudet på landets bibliotek visat. Denna satsning vill vi i finansiera delvis genom att En bok för alla koncentrerar sig enbart på utgivning av barn- och ungdomslitteratur och upphör med vuxenutgivningen. Det finns nämligen inte längre samma behov av subventionerad vuxenutgivning nu när vi glädjande nog har en så pass låg bokmoms. har också En bok för alla, fick vi lära oss när vi besökte förlaget, i allt högre grad riktat in sin verksamhet på att ge ut barn- och ungdomslitteratur. Det är genom satsningar på att stimulera barns och ungdomars läsande som vi också kan öka antalet läsare av vuxenlitteratur, och det är viktigt. Bokmomssänkningen har nämligen visat sig leda till att det läses fler böcker, vilket är väldigt bra, men däremot inte till att fler personer läser böcker. Det är naturligtvis också en sak som är viktig att uppnå. vill jag säga att i budgetpropositionen framlägger regeringen förslag om att ålägga biblioteken och deras huvudmän ytterligare byråkratiska formaliteter rörande samverkan och framtagande av planer för verksamheten. Det tycker jag är ett utslag av övertro på centraliserad politisk styrning. Hela bibliotekslagen är ett utslag, tycker jag, av misstro mot den kommunala självstyrelsen. I regeringens förslag om ändring av bibliotekslagen finns för mycket detaljstyrning, anser jag, och det bör därför avvisas. Det är ställningstagande. Vi i vill dels avslå förslaget om ändring av bibliotekslagen, dels avskaffa hela bibliotekslagen. Faktum är att i min kommun, , har Socialdemokraterna använt bibliotekslagen som ett argument för ett förslag om att lägga ned ett skolbibliotek. Men bibliotekslagen säger ju att vi bara behöver ett folkbibliotek. Hade inte lagen funnits hade man inte kunnat använda det argumentet. Då hade sakargumenten fått stå för sig själva. lyckades en folklig opinion stoppa nedläggningen av skolbiblioteket, och det var väldigt bra. Men det tyder, som sagt var, på att bibliotekslagen kan ställa till det en smula ute i våra kommuner. Lita på kommunerna, avskaffa bibliotekslagen! Jag står bakom alla reservationer, men för tids yrkar jag bifall till endast reservationerna 1, 4 och 7. 73 (): Det mesta har tagits upp i debatten här , men jag vill ändå ta tillfället i akt och i mitt anförande tala om någonting som ligger mig varmt om hjärtat. Det är konstnärernas villkor. Tyvärr glömmer många, inte bara politiker, ibland bort vad som ligger bakom alla fantastiska konstverk, uppsättningar och föreställningar vi värnar så mycket om. Det är viktigt att lyfta fram människorna bakom kulturen, konstnärerna, och deras möjligheter att basera sin försörjning på ersättning för utfört konstnärligt arbete. Politik kan aldrig beordra fram kultur i ett demokratiskt samhälle. Vi skulle aldrig kunna fatta ett beslut här i kammaren om att måla den och den tavlan, skriva den och den boken. Allt vi kan göra är att skapa förutsättningar för konstnärer att verka. Men ska vi komma ihåg att kulturen genom historien alltid har varit beroende av ett visst stöd. Även hade svårt att klara sig utan stöd från den engelske kungen. I vårt demokratiska samhälle är vi alla tillsammans med och bekostar kulturen genom skatten. Politiken har därför till uppgift att skapa ramar och regelverk som gör det möjligt för konstnärer och kulturarbetare att verka under anständiga villkor. har försökt bedriva någon form av charmoffensiv gentemot konstnärer och kulturarbetare. Man har försökt måla upp en bild av att högerpolitik vore lika bra eller till och med bättre för konstnärer och kulturarbetare än en socialdemokratisk politik. Men konstnärer är kloka människor som när de börjar granska förslagen ser igenom de borgerliga dimridåerna. Och jag vill använda tillfället här till att lyfta fram några punkter. skriver i sitt särskilda yttrande i kulturutskottets betänkande: Vår utgångspunkt när det gäller kulturpolitiken är att staten ska koncentrera sina insatser till i princip tre områden, nämligen att främja barn- och ungdomskultur, att värna vårt gemensamma kulturarv samt att ge landets kulturskapare ordentliga förutsättningar för sitt konstnärliga arbete. Det lyfte också fram tidigare i debatten. framhåller att det finns goda exempel runt omkring oss på hur levande kultur kan existera utan garantier från samhället. Det gäller bl.a. körsång, bildkonst, amatörteater och hembygdsföreningar. anser alltså att bildkonsten inte behöver stöd. Bildkonstnärerna är den grupp konstnärer som enligt alla utredningar och rapporter har det absolut svårast att leva på sitt konstnärskap. Men att inte ge stöd till bildkonsten rimmar ju väl med motionsförslag att minska anslaget Ersättningar och bidrag till konstnärer med . Minskningen av anslaget till konstnärlig gestaltning i den offentliga miljön med ytterligare minskar också antalet arbetstillfällen för konstnärerna. påstår att de har en lång rad förslag som gör konstnärernas situation enklare, stabilare och mer förutsägbar. Men bakom den borgerliga retoriken döljer sig en moderat politik som skulle få mycket negativa effekter för konstnärer. Detta är inga hemligheter utan står svart på vitt i den moderata budgetmotionen. Som sade tidigare i debatten, det räcker inte med vackra ord, det krävs handling också. Och detta är bara toppen på ett . härifrån föreslog moderata landstingspolitiker i mitt hemlän att landstings kulturpolitik helt skulle avvecklas. Det betyder inga mer pengar till , , folkbildningen, offentliga utsmyckningar eller till ett stort antal ungdomsorganisationer. Sådan är den moderata kulturpolitiken i verkligheten, och den innebär ett reellt hot mot de människor och den verksamhet som gör till ett sådant fantastiskt kulturland att leva i. Socialdemokratin har fört och kommer också att föra en politik som förbättrar konstnärernas villkor. Låt mig bara läsa innantill från budgetpropositionen. Där kan vi se ett axplock av vad som har hänt på konstområdet . Stödet för gestaltning av den gemensamma miljön och bidragen till bild- och formområdet har ökat med drygt 15 miljoner. har fått ett ökat uppdrag att inte bara förvärva konst till statliga lokaler utan även verka för att konst blir ett levande inslag i hela samhällsmiljön, i bostadsområden, skolor med mera. För detta ändamål disponerar de dryga 36 miljoner. Den individuella visningsersättningen har införts. har socialdemokratiska regeringar satsat totalt på nivåhöjande insatser vad gäller konstnärernas situation. Regler för kassettersättning och vidareförsäljning av bildkonst är bra exempel. har vi dessutom det nya stödet till fristående utställningsarrangörer ett stöd som uppgår till dryga 6,8 miljoner. Allt detta är saker som har skett därför att det har funnits en politisk vilja och därför att denna vilja har haft ett stöd här i . Men stödet har inte kommit från . Det är viktigt att komma ihåg. gäller det att bygga vidare. får ett utökat uppdrag som ett led i att förbättra konstnärernas ekonomiska och sociala situation. Konstnärernas arbetsmarknad kan vidgas genom nya arenor. Fler arbetstillfällen för konstnärerna gör att fler konstnärer kommer in i trygghetssystemen. Jag är stolt över den socialdemokratiska kulturpolitiken, men jag är inte nöjd, för att använda ett populärt uttryck. Vi har gjort mycket, men det finns mycket mer som vi vill göra. Vi kommer att jobba hårt för att få en hållbar kulturpolitik och med kulturen vara med och definiera i världen, som vår kulturminister uttryckte sig. Jag avslutar med att yrka bifall till utskottets förslag och avslag på samtliga reservationer. 74 () replik: Det var en salva, ska jag säga. Vi vill när vi utformar vår kulturpolitik sätta in den i det totala sammanhang som utgör den moderata politiken, nämligen att det ska löna sig att arbeta. Vi kan se bara på förslagen att lägga arbetsgivaravgifter och annat på kulturarbetare som reser i väg för att arbeta på andra ställen. De blir nu tvungna att betala skatt. Det skulle vi faktiskt kunna göra någonting åt. Det jag egentligen begärde ordet för var att i det senaste numret av tidningen skriver den politiska sekreteraren för KRO och KIF att vår motion innehåller många skarpa förslag. Jag ska citera ytterligare: Exempelvis delar vår grundsyn om det allmännas ansvar för att ge kulturen gynnsamma förutsättningar. Även i uppfattningen att enskilda konstnärer ska basera sin försörjning på ersättning för konstnärligt arbete finns en samstämmighet. vill också, precis som vi, öka efterfrågan på konstnärligt arbete. Därför finns i motionen ett förslag om avdragsrätt för konstinköp. Det är en viktig fråga även för KRO/KIF.