prot · GS0914 · 2004-10-14 00:00:00 — 1 § Aktuell debatt: Säkerhetsläget inom kriminalvården 1 (): Vi kan aldrig skapa en kriminalvård helt fri från rymningar. Däremot måste vi se till att inga ansvariga för dagens brister i säkerhet och innehåll rymmer från sitt ansvar. Det gäller anstaltschefer, säkerhetschefer, generaldirektörer och utskottsordföranden. Det gäller inte minst att regeringen inte rymmer från sitt ansvar, att inte justitieministern rymmer från sin grundlagsstadgade skyldighet att styra och ställa över svensk kriminalvård. Dagens debatt är inte till för liberalerna, regeringen eller politiska kommentatorer. Debatten är inte heller till för att utse en ny chef för den socialdemokratiska avdelningen på . Debatten är till för alla de människor som är brottsoffer och för deras anhöriga. Debatten är till för de många människor som jobbar i kriminalvården och som känner att otryggheten växer. Debatten är till för alla de medborgare som faktiskt undrar vem som bestämmer vad och vad som görs inom kriminalvården . Den är också självklart till för alla de människor som avtjänar, ska avtjäna eller kommer att avtjäna sina straff inom svensk kriminalvård. Den är vidare till för de intagnas familjer och för de intagna som känner att hopplösheten och desperationen växer. Debatten är till för en bättre politik. Det pratas ofta om att man kan välja mellan kvalitet och säkerhet i kriminalvården. Jag hävdar att man måste välja båda. Men det krävs också att man har ett ledarskap som tar ansvar för verkligheten. Kriminalvårdsfrågorna är svåra och målkonflikterna betydande. Men den som inte tar ansvar för dessa frågor kommer aldrig att kunna lösa dem. Vi kan inte fortsätta med snabba chefsbyten och snabbt hoprafsade program. Vi måste se till att ta dessa frågor på stort allvar och att beslut som diskuteras verkställs. Jag ska med intresse lyssna på regeringen när den nu ska redovisa hur den ser på sina insatser för svensk kriminalvård . 2 Justitieminister (): Ledamöter av riksdag! Jag ska först säga att kriminalvården till viss del har kommit i skymundan i den politiska debatten. Det har förändrats. Kriminalvården står nu i fokus. Det har ju bland annat skett för att de här uppmärksammade fritagningarna har varit . Det har varit bra med en debatt. Det är bra att vi får höra olika saker. Det är också naturligt att de borgerliga försöker utnyttja enskilda tillfällen även om man kan ha synpunkter på vissa av dem när personer var tagna som gisslan. Men det är ändå bra att man riktar kritik mot regeringen och mot mig som justitieminister. Det som däremot kanske var lite märkligt var att man gjorde det just i fråga om rymningar. Det finns få saker som vi faktiskt har en så stor enighet om som kriminalvård. Det har ju visat sig när man ser på vilka förslag som har kommit från regeringen och samarbetspartierna och från de borgerliga partierna. Man kan se när man går tillbaka att det råder en väldigt stor samsyn. Det var också lite märkligt med tanke på att fokuseringen skedde just på rymningar och att man underförstått försökte säga att nu rymmer det fler och fler, ni har tappat greppet, när det sedan visade sig att det var precis tvärtom och att antalet rymningar har halverats sedan den borgerliga tiden. När det gäller de slutna avdelningarna har antalet gått till en tredjedel, och det är snart nere på en fjärdedel. har det dock kommit flera intressanta förslag, och jag tycker att vi har fått en bra och nyanserad debatt. För det är också så att även om antalet rymningar har gått ned har vi sett en förändring av brottsligheten i samband med rymningar. Det är inte så konstig i sig. Brottsligheten förändras, och vi kan nu konstatera att den har gjort det även i samband med rymningar. Formen är mer brutal, och vi har också sett att det har skett rymningar från anstalter som Kumla eller , vilket tidigare inte har skett . Det här måste naturligtvis samhället reagera på. Vi måste reagera från regeringen. Jag måste reagera som justitieminister. måste reagera, och många andra också. Inte minst gäller det förstås kriminalvården och dess reformarbete. Det har ju vidtagits flera olika åtgärder under det här året, kanske mer än någonsin i svensk historia när det gäller säkerhet på fängelser. Det görs också saker, och det behöver göras saker. Vi kan inte räkna med att det här var en isolerad företeelse. Vi måste vara beredda på att det kommer att göras nya försök. Därför är det naturligt att vi behöver en ny säkerhetsanstalt. Det är inte så märkvärdigt i sig. Vi har redan två stycken. Vi behöver ytterligare en, och då är det ganska naturligt att man gör på det här sättet, särskilt med tanke på att de tidigare är . Vi behöver förstärka och bygga ut de säkerhetsanstalter vi har. Det är därför som det nu ska byggas ut 120 platser på Kumla varav hälften är för dem som har särskilda psykiska problem. Vi behöver fortsätta satsa på utbildning av personal, och vi måste fortsätta se till att samarbetet mellan polisen och kriminalvården blir ännu bättre. Det som vi har gjort, och som vi också fått stöd för från , är att vi har genomfört flera olika lagändringar. Det ska vi vara väldigt glada för , för det är alltid lagändringar som tar längst tid. Men vi har sett till så att kriminalvården har möjlighet att använda larmbågar. Vi har sett till att kriminalvården har möjlighet att störa ut mobiltelefoner. Vi har sett till att man har en möjlighet att kartlägga intagnas förhållanden och kontakter med andra. Vi har också sett till att skyddet för personalen ökar. måste reformarbetet fortsätta och säkerheten höjas. Det har kommit varningens ord om att detta skulle gå ut över behandlingen och den vård som de intagna naturligtvis behöver. För mig är det ganska självklart att det är precis tvärtom. Klarar vi inte av säkerheten kan vi inte heller ge en bra behandling. Det kan också alla de personer som sitter på fängelser och går igenom olika behandlingar vittna om. Det är självklart att det påverkar all behandling, allt arbete och hela den arbetsmiljö som finns ute på fängelserna när det sker sådana saker som det har gjort . Det kan inte accepteras. En bra säkerhet är en förutsättning för att vi ska kunna ha en bra behandling för dem som verkligen behöver det, och det arbetet måste fortsätta. Det finns ingen som helst motsättning i det. Tvärtom, fru talman, ligger det här helt i linje med det arbete som också påbörjades , en förändring av kriminalvården, en förändring av det ideologiska arbetet, en förändring mot en ökad individualisering. Det är en förändring jämfört med vad som har gällt tidigare. Det bygger på att de personer som sitter i fängelse ska få en möjlighet att påverka sin situation. Sedan är det en del människor som inte tar den här chansen. Men det innebär inte att man inte ska vara rättvis och ge dem den. Det här försöker vi på olika sätt se till att det ska kunna genomföras. En sak som har var kritiserad men där kritiken har blivit betydligt mindre, är detta med en så kallad fotboja när man sitter av ett längre straff. Det infördes på försök för de personer som har ett fängelsestraff som är eller längre. Det har visat sig vara utomordentligt bra att de personerna får en chans att ha så kallad elektronisk fotboja. Det är ett utomordentligt bra resultat av den försöksverksamheten. vill vi gå vidare för dem som verkligen har möjlighet att återanpassa sig i samhället. Vi vill utvidga den här möjligheten på det sättet att vi sänker fängelsestraffets längd så att det ska gälla även för dem som har dömts till fängelse. För dem som har dömts till och mer ska kunna avtjänas med fotboja. Det innebär att det blir ett ökat tryck på andra delar av samhället att hjälpa personen och hjälpa till i den svåra övergången från kriminalvården till ett liv i frihet. Där ligger vi ganska bra till i . Men vi kan inte vara nöjda med att ungefär fyra av tio återfaller i brottslighet . Kan vi bara sänka det talet lite har vi vunnit mycket. Det är ett bra sätt att minska brottsligheten. Det ligger i linje med den narkotikasatsning som påbörjades och som vi nu fortsätter med. Det ska vara särskilda enheter och särskilda anstalter för dem som verkligen är motiverade att komma ifrån sitt missbruk. ökar vi kontrollen med fler hundar och andra möjligheter att hindra narkotika att komma in på anstalterna. Det bygger helt på den ideologi med individualisering som vi vill arbeta med. Individualiseringen går ut på att man ska ha en större möjlighet för dem som verkligen är skötsamma. Det är märkligt att det är så få människor som sitter i fängelse som lagar sin egen mat och städar. Det är fortfarande undantag. Självklart ska det vara precis tvärtom. Det ligger också i linje och det är det stora arbetet med den utredning om en ny kriminalvårdslag som är inne i sitt slutskede. Såvitt jag förstår har det rått en stor samsyn om att man ska kunna påverka sin egen situation. ska de personer som i varje fall inte är beredda att återanpassas, och på olika sätt till och med planerar ny brottslighet inne från fängelset, kunna straffas hårdare. Det gavs också tilläggsdirektiv om att det ska kunna påverka den tid på två tredjedelar som man avtjänar sitt straff. Det är utmärkt att till exempel personer som rymmer ska kunna avtjäna betydligt av sitt straff. På så sätt är de också motiverade att inte göra sådana saker. Det är ett fullt rimligt krav att vi kommer fram till en sådan ordning. Det är självklart att det på olika sätt ska bestraffas om man rymmer. Här har vi bra incitament för att förhindra det. Utredningen kommer med sina förslag i vår. Jag tror att det är en stor milstolpe på vägen mot en modern och ny kriminalvård. Jag ser i varje fall inte några hinder i att det råder stor enighet. Det finns oerhört många saker vi är oeniga om. Det finns oerhört många saker som vi diskuterar och debatterar och till och med grälar om. Det är naturligt och positivt. Men det är också bra när vi kan konstatera att det råder en stor samsyn i sådana frågor som är så viktiga som att ta hand om de personer som är mest utsatta men också mest farliga i vårt samhälle. Det är alltså inte på något sätt att gå mot en mer inhuman kriminalvård utan en mer modern kriminalvård som möter dagens brottslighet på det allra bästa sättet. 3 (): Det är glädjande att höra att det är lite annat ljud i skällan från justitieministern den här gången än när vi hade debatten . Då var det mycket aggression från ministern. Han tyckte att det var jobbigt att vi tog upp de här frågorna. har det funnits anledning att återkomma till dem tyvärr, vill jag understryka. Vi måste komma ihåg ansvarsfördelningen. Det är regeringen som med budget, regleringsbrev, utnämningar och informell styrning formar svensk kriminalvård. Vi är som riksdagsledamöter förhindrade att göra detta enligt svensk grundlag. Man har med rätta delegerat befogenheten att utöva själva verksamheten i praktiken. Det är väl bra. Men man får inte, kan inte och ska inte delegera ansvaret för resultatet. Det framgår lika tydligt av den grundlag som vi alla borde vara överens om. verkar det som att man har en hel arsenal av åtgärder som ska påverka svensk kriminalvård framöver. Man vill satsa stort. Man talar om nya platser men säger inte att det på många av dessa nya platser blir permanent dubbelbeläggning. Det är en dubbelbeläggning som är mycket tveksam om man vill bekämpa narkotika, om man vill jobba med säkerhetsfrågorna och ur säkerhetssynpunkt för personalen. Det är också mycket tveksamt med tanke på de konventioner som har skrivit på vad gäller att visa respekt för de mänskliga rättigheterna även för dem som är intagna i kriminalvård. Det är inget snack om att det är svåra frågor. I mitt ordinarie arbete på får jag väldigt god insyn i hur det ser ut och vilka offer som finns i den ökande grova kriminaliteten i . Jag möter brottsoffer som får sina liv förstörda och deras familjer som är förtvivlade. Jag möter lika trasiga människor som kommer till domstolen och har begått brotten. Man läser deras personalia som är en sorglig uppvisning i hur många föräldrar som inte har brytt sig, skolor som har blundat och socialtjänster som inte har agerat. Barnen har fått växa upp i en miljö präglad av missbruk, misär och våld utan att någon vuxen har gripit in. Men är inte debatten till för att tala om det. Debatten handlar om hur det ser ut i kriminalvården . Arbetslöshet på anstalten ska inte vara kriminaliserad. Men det borde vara en omöjlighet. Vi vet hur det ser ut. Det råder massarbetslöshet. Vi vet också att har tiden för arbete, behandling och utbildning bra saker minskat i kriminalvården. Man missar viktig tid för basal social träning. Man missar chansen att kanske få ett yrke att livnära sig på den dagen man släpps ut. Så ser det inte ut. Vi hade en debatt i utskottet med en generaldirektör det var några stycken sedan. Den generaldirektören förklarade: Vi kan inte ha så mycket fysiskt arbete på anstalterna längre. De intagna är ju så klena. Då har man inte varit inne i många styrketräningsrum på anstalterna. Vi vet också att personer med funktionshinder som ADHD och DAMP inte får hjälp. De syns inte i skolan. De får inte hjälpen där, och problemen förvärras. När de kommer till en anstalt borde någon säga: Här måste vi hjälpa till om man vill att personen ska ha ett annat liv när den kommer ut. Jag håller med justitieministern om att personer som sköter sig inte har någon möjlighet att få uppmuntran och att de som missköter sig i praktiken inte kan få särskilt mycket försämringar. Det måste vi jobba mycket mer med nu med dagens kriminalvårdslag. Det borde framgå av de regleringsbrev som regeringen ska skriva. Vi behöver bygga nya anstalter på rätt platser. Vi har en platsbrist som är enorm. Regeringen har lagt ned fungerande kriminalvårdsanläggningar trots att man vet att prognoserna för kriminalitet kommer att öka och fler kommer att hamna inne på anstalterna. Varför lägger man ned gamla fungerande anstalter? är ganska gammalt. Det är väl ingen som vill lägga ned det för att det finns någon takläcka någonstans. Man måste ha bra anstalter som fungerar. byggs det baracker som människor onekligen kan rymma från alldeles för lätt. Det är ingen som tjänar på detta. I all modern verksamhet är dessutom mjukvaran viktig. Personalen på golvet inom kriminalvården har också minskat i antal. Antalet byråkrater har däremot ökat. Vi har hur många myndigheter som helst på kriminalvårdens område. Jag tror bestämt att det är 35. Men den personal som kan vara nära de intagna har blivit färre. Det finns färre personer som kan vara bra kontaktpersoner. Vidareutbildningen för personalen har fryst inne. Grundutbildningen har under nuvarande år minskat enligt kriminalvårdens halvårsrapport. Det är fundamentala säkerhetsfrågor. Så kan vi inte ha det. Jag vill påstå att ekonomin styrs av kvartalsinfall från regeringen. Verksamheten kan inte planeras. Statskontorets rapport som jag hänvisade till i debatten , och som jag personligen överlämnade till justitieministern innan debatten, pekade på detta. Man kan inte leda en sådan verksamhet på detta sätt. gick kriminalvården back med på den befintliga verksamheten. talar regeringen som satsningar. Men finns det ett besparingsbeting på kriminalvården som innebär att det blir färre program för bland annat rehabilitering. Vi riskerar också att få se färre i personalen. Regeringens devis är tydligen väldigt klar: Vi har haft fel budgetstyrning, fel utnämningar, fel regleringsbrev, fel lagstiftning och fel arbete mot narkotikan. Vi har haft fel . ska vi ändra på oss. Lita på oss. 4 (m): Det snällaste jag kan säga om justitieministerns inledning är väl: Sent ska syndaren vakna. Vi fick höra att fokus nu har flyttats till en prioritering av säkerhetsfrågorna. Jag ska ärligt säga att det ibland känns som rena ketchupeffekten, och det gör väl att ett och annat stolpskott måste förlåtas. Vi har i utskottet till och med fått en lista från över åtgärder som man ska vidta när det gäller säkerheten, detta efter det att man har förhalat genomförandet av riksdagsbeslut om skärpt inpasseringskontroll. Visst händer det alltså saker, och det är väldigt roligt. Men vi är här för att tala de anstalter som har varit i centrum för spektakulära fritagningar och rymningar, alltså Kumla, , och . Notan för att leta rätt på dem som har farit i väg ligger någonstans runt . Det motsvarar 44 poliser eller mer än Jämtlandspolisens årliga budget för att bekämpa våldsbrott eller ett helt års insatser mot narkotikabrott i och . Det är våldsamt mycket pengar i en ganska ansträngd budget för rättsväsendet totalt sett. Vad upplopp, förstörelse och andra incidenter på anstalterna kostar vet vi inte. Till det kommer den fara och otrygghet som våldet och oron i och vid våra anstalter innebär för intagna och personal, för poliser och för allmänheten. Det är Socialdemokraterna som har haft makten , och ni kan naturligtvis inte abdikera från ansvaret för att ha fört en kriminalvårdspolitik som inte fungerar. Justitieministern påpekade naturligtvis att antalet rymningar är mindre än , och det är helt riktigt. har vi faktiskt fått färre och färre rymningar, och den påtagligaste förbättringen skedde som en direkt följd av de insatser som den borgerliga regeringen gjorde. Jag är väldigt glad över att den utvecklingen fortsatte, men det hjälper ju inte. Det är för många dömda som är på fri fot, och dessutom har nya utmaningar tillkommit. Inte förrän har ju rymningar skett från anstalter med förhöjd säkerhet. Det är de här nya problemen som vi måste sätta fokus på och fundera över hur vi ska hantera. Jag tror att bakgrunden till bekymren är komplexa. Till en del handlar det om att antalet platser inom kriminalvården är för litet. Det är faktiskt så illa att chefen för i är mitt i en situation där han riskerar att bli dömd för arbetsmiljöbrott på grund av överbeläggning, fastän han bara gör sitt jobb. Och vad ska han göra med folk? Också på anstalterna tar man i anspråk varje utrymme som finns duschrum och besöksrum och det ena med det andra. Rumsceller byggda för en person får sängar staplade på varandra. Möjligheter att flytta intagna, ordna specialavdelningar och så vidare undergrävs i den här situationen. En ansträngd budget gör dessutom att programverksamhet och behandling faktiskt går på sparlåga. Motivationen hos personalen sjunker. Den här utvecklingen kommer inte som en blixt från en klar himmel utan är naturligtvis en konsekvens av ett agerande . Så sent som arbetade enligt direktiv från regeringen med sparbeting på . Och för bara skrotade samma regering långt gångna planer på en ny och modern anstalt, till vilken till och med mark var anvisad. Är inte det här beslut som justitieministern borde ångra ? Det är helt uppenbart, som sades här, att säkerhetsfrågorna inte haft någon framträdande roll i den socialdemokratiska politiken, varken när det tidigare gällt chefsrekrytering eller när det gäller att få till stånd bättre inpasseringskontroller och annat. Men det har som sagt skett en ändring . Men någon långsiktig tanke eller något bättre underlag om vad de nya förslagen innebär har vi däremot inte fått. När justitieutskottet ordnade ett möte framkom det ju att tanken på en säkerhetsbunker var en idé som man hade kommit på inom departementet och som inte hade stöd hos . Det fanns ingen plan för när den skulle förverkligas och vad den skulle innehålla utan det gav man direktiv om när idén var presenterad för medierna. Från moderat sida anser vi att det är dags för både en mer kortsiktig insats och en långsiktig planering för att komma till rätta med säkerhetsproblemen. Det finns ju medel i åtgärdslistan och en del som regeringen har redovisat och som jag tycker är väldigt bra. Men om jag har förstått det hela rätt tänker sig regeringen att platsbristen inte ska vara ordnad . Det är dit! Hur mycket elände ska vi bevittna ? Ska flera häkteschefer och anstaltschefer riskera att bli åtalade? Är det här en utveckling som justitieministern kan acceptera, eller har du i bakfickan några temporära insatser för att lindra effekterna av den felaktiga politik som har förts? Ett väldigt allvarligt säkerhetsproblem på anstalterna är naturligtvis att de intagna fritt kan kommunicera med yttervärlden. Det görs nu en del åt det, men det kan göras mer. En fråga som jag vill ställa till justitieministern är vad man är beredd att göra för att förhindra korruption inom kriminalvården. Vi har ett antal mycket besvärliga exempel där det är uppenbart att risken för bestickning och mutor är alldeles för stor och där det finns personal som hjälper intagna att begå brott när de sitter inne. Det här är en situation som vi definitivt måste sätta stopp för, och det måste ske snabbt. Eftersom min talartid är ute vill jag bara säga att det inte finns någon motsatsställning mellan att ha en höjd säkerhet och en bra inre kriminalvård. Tvärtom tror jag att de förutsätter varandra. Vi måste garantera tryggheten för intagna och personal och för allmänheten, och för det krävs det en hel del insatser . 5 (): Ärade ledamöter och åhörare! Kriminalvårdens uppgift är att verkställa påföljder, minska brottsligheten, förebygga återfall, upprätthålla en human människosyn och skapa ett tryggt samhälle. Det är uppgiften. När vi säger att kriminalvården i är i kris är vi inte ensamma om att påstå detta. Det är inte bara rymningar. Det är ett högt återfall i brottslighet, det är hårdare tag, superfängelser och så vidare. Det är ett misslyckande. Säkerhetsläget inom kriminalvården är ju fullständigt oacceptabelt. Som ganska ny politiker har jag svårt att förstå varför man, om man misslyckas det gör vi i olika omfattning och på olika ställen inte vill säga att man har misslyckats. Varför ska det vara så svårt även i de här kretsarna och inte bara i andra kretsar att erkänna någonting? Regeringen har inte någon anledning att vara vare sig nöjd eller stolt. Ansvaret vilar oerhört tungt på regeringen, som har haft på sig att vakna och återskapa eller reformera en kriminalvård värd namnet. pratas det mycket om flera och säkrare fängelser. Ja, det är bra, men det minskar inte brottsligheten. Vad får hårdare tag i kombination med resursbrist för följd? Jo, spänningarna mellan de intagna och anställda kommer att öka. Det är i sig en säkerhetsrisk. Man skulle mycket enkelt kunna säga att det bästa skyddet mot kriminalitet är arbete, bostad och sociala relationer. Dessa får vi ta upp i ett annat sammanhang. Det som jag tycker är väldigt dystert är att för inte så länge sedan gick i spetsen för en modern kriminalpolitik med ett mänskligt ansikte och med en human syn. har slentriantänkandet vuxit med hårdare kontroller, säkra bunkrar och superfängelser som dyker upp. Det är de besked som socialdemokratin har när det ska ges svar på frågor om människosyn, samhällssyn och en rimlig resursfördelning. De mest utsatta i samhället ska få en human kriminalvård. De ska bemötas med respekt, och det effektivaste sättet att skydda sig mot rymningar, fritagningar och hårdare tag är att ge de intagna en vård värd namnet. Men det förekommer, fru talman, ingen egentlig rehabilitering på anstalterna, varken för missbrukare eller för personer med psykiska störningar. Det finns inte heller eller i varje fall mycket lite innehåll i verkställigheten. Gå upp och titta på ! Där sitter snart chefen för häktet om han blir dömd för de brott han har begått. Men det finns nog inget rum för honom så jag vet inte vart han ska ta vägen. Det är närmast pinsamt att se dessa överbeläggningar, inte bara på anstalterna utan också på häktena. Arbetsmiljöinspektörer, häkteschefer, advokater och alla som kommer i närheten av detta är övertygade och säkra på att gränsen är nådd. Det ligger ju på en överbeläggning på . Det är toppar på . När man ska besöka någon på häktet kan man ta tre stycken på samma gång. De sitter ju tillsammans. Vad beror nu detta på? Det beror delvis på att polis och åklagare har blivit något effektivare och att domstolarna dömer till något längre straff.