prot · GR0980 · 2004-03-10 00:00:00 — Det är alltför många människor som är fastlåsta i gamla system, alltför många barn som far illa och alldeles för många brister på alldeles för många ställen. Socialdemokraterna står inte för något nytänkande. De är inte intresserade av att lyssna på idéer och tankar från andra. Det är i stället ett fast kramande av det bestående som är intrycket av det här betänkandet från majoritetens sida. Så är intrycket. Här finns en mängd bra och goda förslag. Det är förslag som skulle kunna göra socialpolitiken mer nytänkande, ibland lite fastare, ibland lite öppnare men också med krav, både på individerna själva och de olika myndigheter som har socialpolitiska uppgifter. Det är förslag som majoriteten säger nej till. Från moderat sida har vi lagt en mängd olika förslag, till exempel om att stärka frivilligorganisationernas roll och volontärarbetet. Det kan handla om att det finns ett par extra händer där det behövs men också om attityden till medborgarskapet, ett deltagande i samhället och ett ansvarstagande, både för sig själv och för andra. Att ta ansvar gör skillnad, fru talman. Det gör att egenvärdet ökar som man känner att man gör något värdefullt och är delaktig. Vi anser därför att det offentliga måste uppvärdera det arbete som görs av frivilligorganisationer. Det vill inte regeringens förlängda arm, det vill säga utskottets majoritet. Vi vill ta bort den så kallade riksnormen och låta det kommunala självstyret verka fritt. Riksnormen har haft väldigt liten inverkan på socialbidragskostnaden. I stället har den minskat möjligheten för kommunerna att själva hitta egna lösningar som passar lokalt. Detta håller inte majoriteten med om. Vi vill se över regelverket för ideella skadestånd. Vi tycker att det är orimligt att skadestånd till ett brottsoffer ska finnas med i beräkningsunderlaget av mannens eller kvinnans inkomst när man ansöker om socialbidrag. Det vill inte regeringens förlängda arm. Vi vill göra en förstärkning av missbrukarvården och se över psykiatrins och ansvarsområde. Det vill inte majoriteten. Vi vill utreda tvångsvården av narkotikamissbrukare för att kunna nyttja den mer kraftfullt vid fara för liv och lem för de människor det handlar om. Det vill inte majoriteten. Vi vill att det ska genomföras kvalitetskontroller av missbruksvården. Den är dåligt utvärderad. Det finns få undersökningar som visar om individen blir fri från missbruk. Dessutom har inte alltid ett projekts kostnader ett övertygande samband med den behandlingseffekt som det är tänkt att få. Detta säger majoriteten nej till. Vi vill att den tidigare 26 § i barnavårdslagen ska återinföras i . När man hade den gick det att ingripa på ett tidigare stadium än vad man kan . som familjen bevarades och respekterades som en enhet kunde individen själv med viss stöttning förbättra sin situation. Det vill inte majoriteten. Vi vill återinföra begreppet övervakning. Vi vill kunna ha LVU-vård vilande som en möjlighet att kunna hjälpa unga människor att rätta till sitt beteende när de börjar hamna på glid. Det säger majoriteten nej till. Vi vill att institutionsvårdens kvalitet ska utvärderas. Det vill inte majoriteten. Vi vill att det ska införas en legitimation för socionomer. Att arbeta som socialsekreterare är ett oerhört ansvar. Svåra avvägningar och viktiga beslut som påverkar enskilda människor är deras vardag. Därför behövs det en kvalitetssäkring genom en särskild legitimation för socialsekreterare. Det vill inte majoriteten. Vi vill att det ska införas en särskild tillsynsmyndighet som bedriver tillsyn inom vårdens och område. Det vill inte majoriteten. Vi vill införa en åtgärdsgaranti inom så att en ung person som har problem får ett individuellt åtgärdsprogram när en anmälan om detta har gjorts från polis, skola eller liknande. Ett sådant åtgärdsprogram ska ha olika former av stöd både för familjen och för den unge. Detta säger majoriteten nej till. Vi vill ändra socialtjänstlagen, fru talman, till skydd för flickor i så kallade hedersrelaterade fall så att underrättelse till föräldrar om att en utredning satts i gång inte alltid måste ske. Vi vet att en information till vårdnadshavare i dessa lägen kan vara alldeles förödande för den unga flickan. Där det finns risk att en ung flicka skadas fysiskt eller psykiskt menar vi att man måste kunna underlåta att meddela vårdnadshavaren och att undantag måste kunna göras i lagstiftningen. Detta säger majoriteten nej till. Vi vill ändra socialtjänstlagen när det gäller besöksförbud. Misstänkta brott mot besöksförbud enligt 27 § socialtjänstlagen är svåra att undersöka eftersom husrannsakan inte kan genomföras. Vi vill ändra på det. Det vill inte majoriteten. Att regeringen vägrar att se fakta i ögonen är ingenting nytt. Att man inte är nytänkande är heller ingenting nytt. Men när man blundar och inte vill vara med när det handlar om barn och unga är det oacceptabelt. När det gäller brott mot besöksförbudet, där lagen alltså är så tandlös att polisen inte kan göra husrannsakan, kan det gå riktigt illa för de unga människor som vistas i en miljö som inte är bra. Regeringen och utskottets majoritet gömmer sig bakom möjligheten att göra husrannsakan med hjälp av en annan lag, nämligen alkohollagen, och tycker att det är tillräckligt. Det är klart; det kan polisen göra om man misstänker langning och att en ung person vistas i ett sådant hem. Men ta en pedofil som börjar ha barn i grannskapet hemma hos sig. Där går det inte att använda alkohollagstiftningen. Och hur är det med gravt kriminella gäng eller narkotikalangning? Det är mer än illa att den här och andra viktiga förslag till ändringar jag pratat om inte vunnit regeringens gehör. Fakta talar för sig själva, och faktum kvarstår: Regeringen står inte för något nytänkande när det gäller . Den är fastlåst vid det bestående. Det är det slutliga intrycket av detta betänkande. står självfallet bakom samtliga sina reservationer i betänkandet, men av tidsskäl yrkar jag bifall endast till reservation 1. 89 (): är ett område som engagerar; det ser vi på de 160 motionsyrkanden vi har att ta ställning till . Jag ska göra nedslag i några av de områden som berörs. För att börja med socialbidragen tycker vi i att den dubbla roll som har är tokig. Vi tycker att man bör skilja den stödjande rollen från den kontrollerande. Jag vet inte hur jag träffat kvinnor och män, oftast kvinnor eftersom jag jobbat mest med dem, som sagt: Jag vågar inte säga något till , för jag vet inte om de omhändertar mitt barn. Man har svårt för den här dubbla rollen. Genom upphandling av tjänster kan den egna personalen få ytterligare uppdrag som kan skiljas från behandlingsarbetet. Man kan hitta förslag på olika sätt att få detta att fungera. tycker vidare att de marginaleffekter som är förknippade med socialbidragen och andra behovsprövade bidragssystem är ett stort problem över huvud taget. Det bör finnas incitament till arbete i bidragssystemen. Som det är lönar det sig oftast inte att arbeta för dem som har det svårast i samhället. Om en socialbidragstagare tar ett deltidsarbete eller vikarierar får hon eller han ofta inte behålla någonting av lönen. Jag kan ta som exempel, som ringde mig . Hon hade växt upp i en familj där man helt hade levt på socialbidrag och också själv levt på socialbidrag, men hade hon äntligen hittat ett halvtidsjobb och börjat jobba. När hon fick det första lönekuvertet blev hon dock besviken. När hon räknade ut vad hon fick behålla hennes bostadsbidrag kom att sänkas och så vidare visade det sig att hon inte hade tjänat någonting på att jobba. Visserligen var det härligt att få jobba, men det fanns inget incitament för henne att göra det. Då är det fel. Det är dock glädjande att se att ett enigt utskott föreslår att regeringen återkommer till med ett konkret förslag till lösning på problemet med att kommuner gör olika bedömningar när det gäller hur stora inkomster för eget arbete, exempelvis feriearbete, ett barn tillåts ha utan att det påverkar föräldrarnas rätt till ekonomiskt bistånd för barnet. Det har redan flera berört. har tidigare föreslagit att försörjningsstödet inte bör påverkas av barnets inkomster upp till ett halvt basbelopp . Vi får väl se vad det kommer för förslag. Det andra nedslag jag vill göra gäller våld mot kvinnor, vilket också flera motioner handlar om. har gett ut en rapport om våld mot kvinnor där vi för fram att detta är en fråga om mänskliga rättigheter, en demokratifråga, en fråga för rättsväsendet och helt enkelt en polisfråga. Våld mot kvinnor är också en fråga om våld mot barn, och vi betonar vikten av att sätta barnets behov främst i vårdnadstvister. Vi vill också slå ett slag för kvinnojourerna. Jag tycker att kvinnojourerna behöver allt stöd de kan få. Nästan alla kvinnojourer jag känner till är överbelastade. Här tycker jag kanske inte att vi ger tillräckligt med hjälp, i alla fall inte i vissa kommuner. Jag pratade med en bekant socionom som berättade att hon tidigare hade jobbat i en kommun utanför . Kommunen hade anslagit till kvinnojouren, sade hon, och så skickade vi dessa slagna och kämpande kvinnor dit. De skulle tas om hand av frivilliga, medan vi från kommunen bara hade gett . Jag tycker att regeringen på något vis måste ta ett samlat grepp om kvinnojourerna. Vi kan inte bara överlämna detta till kommunerna. Vi vet att kommunerna sackar efter i sin ekonomi, och då kanske man inte prioriterar det här. Vi får försöka hitta medel att få dem att prioritera det. Jag tror att vi måste komma i gång med ett opinionsarbete och slå fast att hot, misshandel, ofredande, våldtäkt och kvinnofridskränkning är brott som samhället ser allvarligt på och som man inte kan hålla på och avskriva, vilket har skett i flera mål som vi har sett. Det är aldrig en kvinnas eget fel att mannen utsätter henne för övergrepp. Vi anser också att måste utnyttja sin tillsynsskyldighet gentemot kommunerna på ett annat sätt och att vite ska utdömas till de kommuner som inte uppfyller socialtjänstlagens bestämmelser gällande stöd och hjälp till våldsutsatta kvinnor. Det är dock glädjande att vi har kunnat enas i utskottet om att be regeringen om ett tilläggsdirektiv till den särskilda utredare som ska titta över de kommunala handlingsplanerna för detta, för det behövs. Det behövs också samverkan och mycket förebyggande arbete kring de här frågorna. Ett annat nedslag jag vill göra gäller vård av missbrukare. anser att staten bör garantera de huvudsakliga kostnaderna för tvångsvård och annan missbruksvård som kräver institutionsplacering. Med statens finansiering bör förstås följa vissa krav på kommunerna. Vi anser att kommunerna bör visa att de följt alla tillgängliga bestämmelser i socialtjänstlagen. Kommunerna måste också bli bättre på eftervård efter institutionsbehandling och ha en plan för hela vårdkedjan på ett helt annat sätt. är det ofta: In på institution och sedan hem till ingenting. Man måste ha en eftervård. Det har vi hört när vi har varit på besök i institutionsstyrelses verksamheter bland annat. Det krävs förstås också kommunalt samarbete i syfte att bättre utvärdera och mäta resultaten. Det har flera varit inne på redan. Viktigt är också att anhöriga till missbrukare och brottslingar får kvalificerat stöd och professionell hjälp. Här behövs en utredning för att lyfta fram och föreslå behövliga förändringar i stödet. Studiebesöket på SiS visade på ganska god vård. Men jag har också fått många signaler från anhöriga om att det inte alls är bra på många institutioner. Bland annat förekommer kränkning av intagna. Man blir alldeles kall, och det går kårar genom hela kroppen när man hör vad som händer. När det gäller vård av ungdomar finns det stora brister, framför allt gäller det placering och så vidare inom . Här behövs mycket kunskap, forskning och kompetens. Det finns nu en kommitté, där flera av oss sitter, som ska försöka se till att det blir bättre . Det ska bli en nationell plan. Men det brister väldigt mycket. Sedan har vi kvalitet och kompetens. För att ska bli bättre totalt måste en klar förbättring ske av socionomutbildningen. Jag tycker kanske inte i första hand att det ska vara en legitimation. Först måste utbildningen bli bra, sedan kanske en legitimation kan komma. Det som också var inne på, nämligen handläggningen av socialtjänstärenden om ungdomars skydd och stöd utan att informera vårdnadshavaren i patriarkala familjer har jag debatterat med statsrådet . säger utskottsmajoriteten att man har förståelse för det här men att man ändå säger nej till motionen. Om vi menar allvar med och allt tal om barns bästa anser vi inte att det räcker med förändringar i lagtexten när det gäller anmälningsskyldigheten. Vi måste också analysera varför denna skyldighet inte fungerar. engagerar många och berör många av dem som har det svårast i vårt samhälle. Därför är det viktigt att de bemöts med integritet och värdighet i utsatta situationer och att det sker rättssäkert. Jag och står självklart bakom alla våra reservationer, men jag yrkar bifall endast till reservation 2. 90 (): kom med svart på vitt på det vi redan känner till , att har kostnaderna för missbrukarvård skurits ned med , minus . Både institutionsvård och öppenvårdsinsatser minskar. I verksamhet är minskningen betydligt större än . Det vet vi allihop. Enligt om kommunernas individ- och familjeomsorg syns inga tecken på ökning av antalet personer med missbruksproblem som genomgår behandling. Utvecklingen vänder inte. Det är brist på avgiftningsplatser, psykiatrisk vård, eftervård och samordning. Alltsammans är naturligtvis mycket allvarliga hinder för att det ska bli någon rehabilitering. Slutsatsen dras i rapporten att det kommer att krävas betydligt kraftfullare satsningar än de som görs för att nå lagstiftningens intentioner och de nationella målen på missbruksområdet. som resurserna har dragits ned har vi, som vi alla vet, en dramatisk ökning av alkoholkonsumtionen till per person och år av ren alkohol. Även narkotikamissbruk och olika blandmissbruk ökar kraftigt. finns omkring 30 000 personer som missbrukar tyngre droger. dog 413 personer till följd av narkotikamissbruk, vilket är drygt fyra gånger fler än 1995. Det är hur vi behandlar våra svagaste i samhället som anger vad slags samhälle vi befinner oss i. Vi kan alla iaktta hur de med sämst resurser att skapa sig ett värdigt liv bokstavligt talat överges. inser att vi måste förändra villkoren för tillväxt för att tillräckliga resurser ska skapas. har i sina budgetalternativ kämpat på för mer resurser till kommuner och landsting. Men sittande majoritet har inte förmått prioritera till förmån för de svagaste. Mer resurser löser inte allt, och när det inte blir mer resurser, enligt sittande majoritet, måste vi komma fram till någon form av prioritering. Därför, herr talman, yrkar jag bifall till reservation nr 55, prioriteringsutredning på område. Landets socialchefer har begärt en prioriteringsutredning för de uppgifter de är skyldiga att sköta i . hade med kravet under förra riksdagsåret. är åtminstone med på kravet. Ni övriga är naturligtvis välkomna att samfällt backa upp vårt yrkande. Kravet på prioriteringsutredning har avvisats av ansvarig minister med motivet att svaga grupper därmed skulle ställas mot varandra precis som om det inte är just vad som sker . Vi ser det i övergivandet av missbrukarna. Vi ser hur det prioriteras inom äldreomsorgen, som belystes i den tidigare debatten. Antalet särskilda boenden i kommunerna minskar mycket hastigt med 13 500 boenden. Jag tycker att riksdagsmajoriteten också borde ta in och information om de fortsatta ekonomiska underskotten i kommunerna, beräknade till . beräknas det bli 15 miljarder i underskott eller till i skattehöjning eller 23 miljarder ytterligare i besparing för att nå ett nollresultat 2007. En prioriteringsutredning löser naturligtvis inte allting. Men det betyder ändå ett erbjudande om ett verktyg till för kommunerna så att de kan röra sig på något sätt. Det lyfter fram i ljuset och till debatt vad som sker. Dolda prioriteringar blir öppna prioriteringar. Det borde göra det något lättare för kommunerna att hantera sin situation. Ytterligare exempel på prioritering är hur olika kommuner förhåller sig till barns och ungdomars sommarjobb, om det ska reducera familjens socialbidrag eller inte. I somliga kommuner reduceras inte socialbidraget alls. Men i av kommunerna varierar, enligt en undersökning av , reduceringen med olika belopp. har vid ett antal tillfällen lyft fram denna påtagliga ojämlikhet beroende på vilken kommun man bor i. Vi välkomnar naturligtvis utskottets gemensamma tillkännagivande att regeringen ska återkomma med en lösning av problemet att kommunerna gör så olika bedömningar av hur mycket ungdomar får tjäna utan att det påverkar familjens socialbidrag. Jag yrkar även bifall till reservation nr 5 om frivilligorganisationer. I det läge kommunerna befinner sig kan vi inte nog tala om vikten av alla frivilliga som ställer upp i alla möjliga sammanhang för att hålla skutan flytande. Även om vi hade stora ekonomiska resurser kan vi aldrig anställa fram tillräcklig trygghet i de sociala omsorgerna, säkerhet till liv och lem eller hålla tillbaka missbruket av droger och så vidare. Ett troligt avvisande av vårt prioriteringsförslag understryker vikten av bifall till vår reservation 5 om frivilligorganisationerna. välkomnar också att utskottet nådde nästan ända fram angående behovet av och kravet på att varje kommun upprättar en handlingsplan mot våldet mot kvinnor. Jag säger nästan, för det blev den lite kryptiska skrivningen att en utredare får i uppdrag att överväga hur önskemålet att varje kommun bör ha en handlingsplan för arbetet mot våldsutsatta kvinnor ska uppnås. Inte särskilt rakt formulerat om att en handlingsplan mot kvinnovåldet faktiskt borde vara för handen i varje kommun. I vår så kallade upplysta tid borde jämställdhetsarbetet åtminstone ha åstadkommit mer av kvinnofrid. Men inte så. Enligt BRÅ, , har det visserligen varit så att vi förmodligen har fått en högre benägenhet att anmäla våld mot kvinnor. Men BRÅ menar att det faktiskt har skett en ökning av antalet fall av fysisk misshandel av kvinnor. larmar professor i om att situationen för våldtagna kvinnor i aldrig har varit så dålig som . 95 av 100 kvinnor som har gjort anmälan om våldtäkt får beskedet att deras ärende lagts ned. Av 67 anmälda våldtäkter i gick endast 3 till åtal. Det tycks, skriver professorn, vara närmast slumpen som avgör vilka fall som tas till domstol. Det är brist på resurser och kunskap, och framför allt är det en felaktig attityd även i dessa yttersta dagar. anvisar ytterligare ett par steg för att få mer kvinnofrid, som dock avstyrks av majoriteten. I reservation 15 vill vi ha en lagprecisering i socialtjänstlagen att kommunen ska ha, inte bara bör, ett ansvar för ett ge stöd till utsatta kvinnor. I reservation 20 talar vi för regionala centrum mot sexuella övergrepp. Det är långtifrån alla kommuner som har kvinnojourer. Många små kommuner saknar dem. Ett regionalt centrum skulle kunna vara en resurs med kompetens som skulle kunna tjäna som telefonjour, ge stödsamtal, ha stödgrupper, ge utbildning och i bästa fall vara en kanal till befrielse för ett antal kvinnor och skulle också kunna vara ett stöd för lokala kvinnojourer. Men även detta avvisas. I reservation 28 talar vi för resurser till rehabilitering för prostituerade. 91 (): politik syftar till att stärka människors möjligheter att ta ansvar för sig själva och sin vardag, både när det gäller ekonomiska frågor och när det gäller personlig utveckling. Vi ser att klyftorna ökar mellan människor i men accepterar inte det, utan vi vill genom en mängd olika förslag stärka människor så att både ekonomiska och regionala klyftor minskar. För att nå dit föreslår bland annat sänkta skatter för dem med de lägsta inkomsterna, just för att stärka oberoendet och minska behovet av bidrag. Det vi har att diskutera är skyddsnätet när vi inte klarar oberoendet inte klarar av vardagen själva. Det är ett självklart och viktigt komplement till våra övriga politiska förslag. Det här är så viktigt för att människor ska känna sig trygga och våga pröva sina vingar. Men det är som en sista utväg och ett stöd när det inte går längre för att komma tillbaka på fötter igen som vi behöver socialbidraget. Då anser att bidraget ska garantera vissa basbehov och ge likvärdiga möjligheter var du än bor. Om det är behoven som styr och inte en exakt summa enligt riksnorm, innebär det att det kan bli skillnader mellan och , vilket är helt riktigt. Det skiljer både i löneläge och kostnadsläge mellan olika delar av landet, och nivåerna måste vara förankrade i det lokala allmänna rättsmedvetandet för att uppfattas som legitima. Därför ska kommunerna själva fastställa nivåerna med utgångspunkt i socialtjänstlagen. Jag yrkar bifall till reservation nr 8, men jag står självklart bakom övriga reservationer som vi har i betänkandet. Att ungdomar med sitt första helg- eller sommarjobb inte ska ansvara för familjens försörjning har vi nu äntligen enats om i utskottet. Tillkännagivandet till regeringen är att man ska återkomma med konkreta förslag på hur vi ska lösa problemet. Det är en viktig signal till ungdomar att de ska känna att de kan påverka sin egen situation och framtid genom att arbeta. De ungdomar som växer upp under knappa omständigheter ska inte drabbas dubbelt utan de ska ha samma möjligheter som sina kamrater att tjäna pengar för att kunna spara till ett par jeans, en moped eller kanske till körkortet. Under många decennier har stat och kommun tagit över mycket av det arbete och ansvar som ideella krafter tidigare stod för. Men fortfarande bygger mycket av både förebyggande och stödjande arbete inom ansvarsområde på frivilligt och mycket engagerat arbete. Men det blir allt svårare att mobilisera krafter som är villiga att ta på sig både arbetet och ansvaret som följer utan ekonomiskt stöd. Det finns så många skäl att stötta dessa organisationer i deras arbete. Det är verksamhet där man använder varje krona som om de vore tio! Därför tycker att vi ska ge ett ökat obundet stöd i både goda och dåliga tider. Det andra tillkännagivandet i betänkandet handlar om hur vi ska uppnå ett mer strukturerat och konsekvent arbete ute i kommunerna för att stödja kvinnor som utsatts för mäns våld. Det är ett viktigt arbete som tyvärr är absolut nödvändigt, som hjälper kvinnor i en redan hopplös situation. Det hade varit riktigt intressant om vi i skulle tillkännage hur man ska agera i kommunerna för att hindra män från att slå. Det vore ett stort steg. Då skulle vi flytta fokus från offer till misshandlare och dessutom börja benämna vid namn vad det verkligen handlar om. I betänkandet står: Arbetet med våldsutsatta kvinnor. Problemet är att det är män som slår. Men till dess vi kommit dithän att vi pratar om det verkliga problemet och gör något åt det är kommunala handlingsplaner ett bra steg för att tydligt visa på kommunernas ansvar i frågan. På många ställen är det kvinnojourer och tjejjourer som ser till att kvinnorna har någonstans att ta vägen. Det är kvinnojourerna som har kompetensen att ta emot dem. Men jourerna får inte ersättning fullt ut för det jobb de utför. Jag går tillbaka till vad jag sade tidigare i mitt anförande: När samhällets stöd blir enbart moraliskt och verbalt utan ekonomisk uppföljning är det risk att engagemanget sviktar. Även den verksamheten är ett exempel på hur varje satsad krona tiodubblas. 92 (): Herr talman, kamrater och åhörare! Även i det här betänkandet är det två tillkännagivanden, och det är jättebra. Annars är det ett lite märkligt betänkande. Det innehåller precis allting: missbruk, prostitution, misshandel, psykisk ohälsa, brottsoffer, barn i riskzon med mera. Det är inte så konstigt, i och för sig, eftersom det handlar om ett hopplock av så många motioner.