prot · GR0971 · 2004-02-18 00:00:00 — Vi har också fördjupat oss i våld i familjer och barnens rätt att komma till tals, och mer ska komma. Vi har ställt frågan: Hur gör man med barnets upplevelser? Är barnets upplevelser viktiga? Ja, självklart, men på vilket sätt tar vi reda på deras upplevelser? Dokumenterar vi dem? Till vår hjälp har vi många organisationer och myndigheter som bistår utredningen med sina erfarenheter, lägger synpunkter och ger sin kunskap om hur dagens lagstiftning tillämpas men naturligtvis även påtalar bristerna. Som sagts ska kommittén slutföra sitt arbete och lämna sitt betänkande . Vi kan hoppas att vid nästa års debatt i denna fråga har mer nått oss från kommittén som vi har att ta ställning till så att vi kan fördjupa våra diskussioner. Men jag är övertygad om vår gemensamma vilja att hitta den rätta vägen. Jag yrkar bifall till förslaget i betänkandet i sin helhet och avslag på samtliga reservationer. fångar upp frågeställningarna i ett flertal reservationer. Än finns det mycket kunskap att hämta och många frågor att borra lite djupare i. Jag tänkte, fru talman, också på resonemanget om en barnbalk. Man ställer sig frågan. Det är klart att vi kan ge oss in i det, men vad löser det? Ändrar det någon tillämpning, eller ändrar det någons beteende? Att lägga detta till också skulle enligt mitt tyckande förlänga arbetet en hel del. Det viktiga är att se: Vad har vi för tillämpning? Är det så att vi ser barnen, som vi borde göra? Till vill jag säga att det finns ett riktat uppdrag till kommittén att överväga en automatisk prövning av vårdnaden eller umgänget när en förälder begått vissa brottsliga handlingar mot den andra. Det uppdraget finns redan. Så det finns egentligen ingen anledning att reservera sig. Låt mig avslutningsvis säga att i sitt anförande kommer att beröra de övriga punkterna i betänkandet, som inte är direkt kopplade till arbete. 132 () replik: Jag har egentligen bara en fråga om barnbalk. Jag kan väl instämma i synpunkt, att man kanske inte bör lyfta in frågan om barnbalk till . Det skulle förlänga arbetet och tynga det ännu mer. Det önskar jag verkligen inte. Men vi har sett vilka förtjänster det har blivit till exempel när beslutade om att införa en miljöbalk. Vi har också sett att det medfört, trots att det är enormt mycket lagstiftning och väldigt mycket teknik, en sammanhållen lagstiftning. Man har vetat vad man talar om. Bortsett från att jag håller med om att man inte bör lägga in det i utredningen, finns det ingen poäng med att se över möjligheterna att förändra vår lagstiftning, döpa om denna lag till barnbalk och se till att göra de förändringar som behövs för att den faktiskt ska ta hänsyn till barnets bästa och utgå från barnperspektivet i ännu högre grad än vad den gör ? 133 () replik: Ja, det kan säkert finnas en poäng med det, det vet inte jag. Men min reflexion är att man inte ändrar beteenden bara för att man ändrar namn på lagar. Det kanske blir lättare att hitta i lagstiftningen och att lära ut om den. Den viktiga diskussion som vi har framför oss handlar om hur vi formulerar oss i lagstiftningen och även om vad vi har för resurser för att kunna hantera dessa frågor. Vad har vi för resurser och kunskaper för att få till stånd en korrekt tillämpning? Man kan önska att varje socialnämnd gör en djup och riktig bedömning med goda riskanalyser för att kunna fånga upp det hela. Som jag ser det är det där som de stora kärnfrågorna ligger. Det handlar inte om en diskussion om det ska heta föräldrabalk eller barnbalk. Just nu känns en sådan diskussion lite ovidkommande. Den må då kanske ligga längre fram i tiden. Hur ska vi komma till rätta med detta? Hur ska vi kunna peka på att det finns ett föräldraansvar hos oss alla? Hur ska vi kunna se till att alla bedömningar blir korrekta och djupgående? Hur ska vi kunna kontrollera att socialnämnderna inte blandar ihop sitt arbete för mycket med det polisiära utan agerar mer självständigt? Oavsett vad som kommer fram i polisens utredningar ska man göra sin egen bedömning av barnet. Dessa frågor bär långt. Här finns det mycket att resonera kring. Sedan kan vi kanske i ett senare skede återkomma, , till frågan om detta med barnbalk. 134 () replik: Jag instämmer i beskrivning. Jag tycker också att alla de punkter som han lyfte fram är viktiga. Jag är glad över att frågan om barnbalk inte avvisas tvärt, utan att det kan vara en fråga som kan vara till hjälp rent pedagogiskt. Vi och också ni som är ledamöter i ser ju det stora problemet . Det är vissa saker i lagstiftningen som domstolar av konstiga anledningar missar. Ändrar man på namn och justerar strukturer för att påminna om att det är barnen det handlar om och inte föräldrarna kan det kanske vara till hjälp. Om en sådan liten sak som ett namnbyte på en balk kan vara till hjälp skulle det vara otroligt värdefullt, inte minst för barnen som vi alla här i kammaren kämpar så hårt för. 135 () replik: Om det finns det som kallar för strukturer i dagens lagstiftning måste de ändras. Vi måste göra allt för att det ska bli bättre för barnen. Men det är ingen fråga som ligger oss nära just , utan det handlar om vad dessa strukturer består av. Vad innehåller lagstiftningen? Vad finns det för värdering av ord? Vad ligger först och vad ligger sist? När det gäller detta med kompetens ser åtminstone jag att det finns stora brister på olika håll. Vi har en stor diskussion framför oss om vad vi ska kunna göra för att ändra på detta. Det finns jättefina utbildningar som familjevåldsutredare anordnar tillsammans med socialnämnder. Även domarväsendet är inbjudet, men man deltar inte. Domarna säger att de inte vill delta i dessa utbildningar därför att de inte vill bli påverkade. Det är klart att detta reser ett antal frågetecken. Men låt oss se det här gemensamt. Det är barnen det handlar om, och vi vill alla barnens bästa. Låt oss försöka att hitta en stor och bred ingång, men framför allt att försöka hitta de rätta tillämpningarna. Vi måste också gemensamt se till att på rätt sätt stödja de människor som jobbar med barnen för barnens bästa. 136 (): Jag börjar mitt anförande med att yrka bifall till förslaget i lagutskottets betänkande nr 11 och avslag på samtliga reservationer. De återstående motionerna handlar om förmyndarskapet, gode män, faderskapet, adoptionslagstiftningen, rätten till insemination för lesbiska kvinnor och arvsrätt för kusiner. Människor vuxna eller barn som i vissa situationer måste ha en god man eller förvaltare är särskilt beroende av ett rättssäkert väl fungerande regelverk. Samtliga motioner pekar på brister i hanteringen av godmans- och förvaltarinstituten och innehåller flera förslag för att öka rättssäkerheten. Bristande engagemang, otillräckliga kunskaper, bedrägeri och dålig tillsyn från länsstyrelserna är återkommande kritik som riktas mot gode män och förvaltare. För att godmans- och förvaltarinstituten ska betraktas som tillförlitliga alternativ när det gäller att bereda stöd åt hjälpbehövande måste tillgången på kvalificerade gode män och förvaltare säkras. har i sina tidigare betänkanden framhävt behovet av att utvärdera förmyndarskapsreform. tillsatte regeringen en särskild utredare. Direktivet till utredningen är omfattande och heltäckande och tar upp även de frågeställningar som finns i motionerna och reservationerna till det här betänkandet. Utredaren ska se över de stödformer som erbjuds i och inventera reformbehov, bland annat med hänsyn till kommande ändringar i befolkningsstrukturen. I ett tilläggsdirektiv vidgades uppdraget till att lägga fram förslag till åtgärder för att stärka det rättsliga skyddet för ensamkommande barn. Uppdraget ska redovisas och kommer säkert att följas av en livlig debatt. Med hänvisning till den pågående utredningen avstyrks och reservationer. De flesta adoptivbarn har kommit till genom internationell adoption. Drygt tusen barn lämnar en osäker framtid i sina länder bland annat i för att finna trygghet och en bättre uppväxt i . ska vi alltid vara medvetna om att det kräver ett hårt arbete från både adoptivföräldrar och adoptivbarn för att skapa relationen barnförälder. Barnets bakgrund och tidiga erfarenheter avgör hur denna process ter sig. Det är viktigt att adoptivföräldrar skapar en tillitsfull uppväxtmiljö och på ett adekvat sätt kan hantera barnets biologiska och etniska ursprung. Rättssäkerheten för adoptivbarn i har förbättrats väsentligt , och de flesta av dessa barn utvecklas väl både psykologiskt och socialt. Det måste vi ha i åtanke när vi behandlar motionerna om adoptionslagstiftningen. Barnets bästa har alltid varit vägledande vid varje ändring i adoptionslagstiftningen. Våra föreställningar om barnens bästa är inte längre förknippade med en traditionell familj med pappa och mamma. Adoptivbarn behöver de bästa föräldrar, trygga vuxna människor, men om det är två kvinnor eller två män har mindre betydelse. Genom lagen om homosexuellas rätt att prövas som adoptivföräldrar finns det flera trygga vuxna som kan erbjuda övergivna barn ett tryggt hem. Det är beklagligt att inte har förstått det och kräver att lagen som trädde i kraft ska upphävas. Svensk familjelagstiftning går i takt med verkligheten, men det gör inte . Det finns andra paragrafer i som anses förlegade i en modern tid. Det råder ingen tvekan om att den lagliga möjligheten för adoptant och adoptivbarn att gifta sig med varandra är mycket stötande. gjordes ett tillkännagivande, och lagutskottet har i sina tidigare ställningstaganden uttalat att tiden är mogen att avskaffa denna möjlighet. anser även att 25-årsgränsen för dem som vill adoptera måste ses över. Utredningen om internationella adoptioner lämnade sitt betänkande Adoption till vilket pris?, och en proposition presenteras . Låt oss avvakta den innan vi tar ställning till omfattningen och djupet av översynen av nuvarande adoptionslagstiftning. Med den motiveringen yrkar jag avslag på reservationerna. Endast kvinnor som är gifta eller lever tillsammans med en man under äktenskapsliknande förhållanden har möjlighet att erhålla assisterad befruktning vid allmänt sjukhus. De lesbiska kvinnorna är däremot tvungna att skaffa sig barn genom privat insemination eller utomlands. De anser sig med all rätt diskriminerade. Dessutom skapas otrygghet både för mor och barn. Om inseminationen utförs på sjukhus minskas smittorisken och barnet får tillgång till sitt biologiska ursprung eftersom spermagivaren inte får vara anonym i . I propositionen Partnerskap och adoption som kom 2002 fastslogs att lesbiska par som har registrerat sitt partnerskap eller lever i ett samboförhållande ska få tillgång till assisterad befruktning vid allmänt sjukhus när frågan om det rättsliga föräldraskapet reglerats. I en interpellationsdebatt bekräftade justitieministern att frågan om lesbiska kvinnors rätt till assisterad befruktning är politiskt avgjord, och att det som återstår är frågan om det rättsliga föräldraskapet. Regeringen presenterar en lagrådsremiss om assisterad befruktning senare i vår. Med detta anser jag att yrkandena i reservation 17, om rätten till insemination för lesbiska och bisexuella kvinnor, och reservation 19, om rätten till så kallad provrörsbefruktning för lesbiska kvinnor, är besvarade och därför bör avslås. Jag yrkar även avslag på reservationer 18 och 20, men på andra grunder. har diametralt motsatt uppfattning och nekar de lesbiska kvinnorna rätt till insemination och så kallad provrörsbefruktning. Deras motivation är lätt att känna igen. Homosexuella par ifrågasätts som föräldrar, och det görs av omsorg om barnens bästa. Jag skulle vilja fråga om alla heterosexuella föräldrar alltid är lämpade som föräldrar. Verkligheten säger någonting helt annat. Det bästa för barnen är att ha bra föräldrar och inte biologiska varelser av olika kön. Jag yrkar återigen bifall till förslaget i betänkandet och avslag på reservationerna. 137 () replik: Det är lite förvånansvärt att höra ett anförande som talar om att alla de expertorganisationer som var med är verklighetsfrämmande. De tillhör inte den verklighet som finns . Det finns många frågor som ligger bakom anförande. Jag tycker att man ska fundera lite grann på dem. Vad var det för perspektiv som präglade det här anförandet? Man talar om barnens bästa. Men om det handlar om att kvinnor känner sig diskriminerade om de inte får insemineras på samhällets bekostnad, ser man det då ur barnens perspektiv eller ser man det ur ett vuxenperspektiv? Är det en egen önskan som driver de här kvinnorna att skaffa barnet och bära det i sin mage för sin egen skull eller handlar det om hur de här barnen ska må den dagen då de faktiskt är framfödda och söker sina genetiska rötter? Jag tycker att man ska ställa sig de här frågorna. Den andra frågan är en ren procedurfråga. Den är politiskt avgjord, säger ministern i en interpellationsdebatt. Javisst, men den har inte varit föremål för en votering här i kammaren. Jag menar att den inte är avgjord förrän den har varit föremål för en omröstning i kammaren. Jag tycker också att det på något vis innehåller väldigt många bottnar och dimensioner när det gäller vad vi politiker ska ägna vår tid och möda åt. Är det så att vi drivs av att anpassa lagstiftningen till den verklighet som finns nu? Eller måste vi anpassa den för att skapa en verklighet som är önskad eller icke önskad ? Ska vi öka på de problem som uppstår när barn undrar varför de inte får växa upp med sin mamma och pappa? Eller vad handlar det om? Jag skulle vilja ställa den frågan till , som tar ut svängarna på ett, som jag tycker, relativt oövervägt sätt i vissa frågor. 138 () replik: Jag börjar med den sista frågan. Även om vi har väldigt mycket makt här i kan vi inte styra den familjebildning som redan sker i samhället. Om vi inte bestämmer oss för att straffbelägga vissa typer av familjer, måste vi ta hänsyn till att två kvinnor också har rätt att vara föräldrar. Varför ska vi i förväg förutsätta att de är dåliga föräldrar? Vi har faktiskt brist på bra föräldrar i det här samhället, inte överskott. Låt mig sedan ta den första frågan. Mitt perspektiv ligger långt bort från hos alla de barn som längtar efter bra föräldrar och ett tryggt hem. Jag är från . Där finns tusentals barn som längtar efter att komma till ett tryggt hem. Tror du att de vägrar att komma till bara för deras blivande föräldrar råkar vara två kvinnor eller två män? Det tror inte jag. Det finns ett talesätt som säger att det inte är den som föder barnet som är en bra förälder utan den som uppfostrar barnet. Låt oss hålla oss till den principen! Den passar väl i det här sammanhanget. 139 () replik: På samma sätt som känner till många barn som skulle vilja komma till trygga föräldrar känner jag till många trygga föräldrar i det här landet som gärna skulle vilja ha barn. Det är inte lätt att få adoptera barn i det här landet. Det kan vi försöka hitta lösningar på, och det ska vi göra också. Vi vill ju se över adoptionslagstiftningen. Jag tror inte att det finns en rätt för vuxna att bli föräldrar. hittar jag skillnaderna i vår människosyn. Det är aldrig vuxnas rättighet att bli föräldrar. Den rätten finns inte, men barnen har rätt till föräldrar. Det är där rättigheten finns. Den finns i den naturrättsliga principen. Jag uppmärksammade att vi alla som människor har en biologisk far och en biologisk mor. Det ligger någonting i att barnen har rätt att förvänta sig något av dem vars handlingar man är skapad utifrån. Det är det jag vill uppmärksamma när jag diskuterar detta. Jag vill hjälpa alla de barn som finns i hem och familjer där de av skilda skäl inte har sina biologiska föräldrar. Där vill jag gärna vara med och hjälpa. Men jag vill inte vara med om att på lagliga grunder skapa ett samhälle där de här problemen kommer att uppstå i ökad omfattning. Där ligger skillnaden. Det är skillnad på att vara med och hjälpa alla olika sorters familjer i olika situationer och att medverka till att det blir fler problem. Det är där som vi skiljer oss åt. Vuxna har inte rätt till barn, men barn har rätt till föräldrar. 140 () replik: Om jag inte hade en annan uppfattning skulle jag beundra principfasthet. Det verkar som om vi fastnat i de vuxnas naturlag att det är de biologiska föräldrarna, en man och en kvinna, som har rätt att vara bra föräldrar, men det finns inte någon sådan naturlag. Du och jag kan vara överens om att barn behöver föräldrar och dessutom bra föräldrar. Om vi lämnar diskussionen om den naturlag som du hänvisar till kan vi i stället diskutera barnens bästa. Jag är med tanke på det engagemang som jag har sett från dig i alla frågor i lagutskottet helt säker på att vi ska kunna komma överens i frågor som gäller barnens bästa. 141 () replik: Jag ska fortsätta efter den linje som handlar om barnets bästa. Jag skulle vilja ställa en fråga om talerätten. Vi vet att fler pappor faderskapsprövas. Den problematiken växer. Vi har också bättre instrument för att fastställa ett faderskap. Jag förstår inte, särskilt inte med tanke på vad utskottets majoritet faktiskt skriver jag hänvisade tidigare till s. 23 att man är medveten om att det för barnets bästa är bra att kunna fastställa ett riktigt faderskap. I den mening som jag antar att utskottets majoritet grundar sitt avståndstagande till motionerna på står det att bestämmelserna för fastställande av ett faderskap i hög grad bör präglas av hänsynen till barnets bästa. I och med tar man avstånd från de här motionerna. Min fråga till är då: På vilket sätt är det inte förenligt med barnets bästa att man kan fastställa ett faderskap när man är tveksam om vem som är far till ett barn? 142 () replik: Jag tror att alla barn vill veta vilken far de har. Om det är vi utan tvekan överens. Men det är alltid ett övervägande mellan olika intressen. Vi kan föreställa oss en vuxen människa har levt med en far och att han kände honom som en bra far. Helt plötsligt ställs barnet inför att den mannen inte är hans far. Någon ifrågasätter faderns vilja, och mannen är redan död. Varför ska man ifrågasätta faderns vilja? Är det till barnets bästa? 143 () replik: Vem ska avgöra det? Ska man värdera att den här människan är och har levt utan denna pappa, medan en annan har levt utan att ha haft en fastställd far? Sådana fall förekommer , och i dem tillåter man den här faderskapsbedömningen. Men just i de fall som dessa motioner avser och där en kvinna vill hävda talerätt säger man nej. Man säger ja när en far funderar över om han verkligen är far till ett barn. Vi säger att det är alldeles okej, även om detta barn är 35 eller 45 eller i någon annan ålder, men när en kvinna vill hävda denna talerätt säger vi nej och menar att det inte är till barnets bästa. Var är skillnaden där? 144 () replik: Om vi håller oss till barnets bästa är det kanske viljan från den fader som erkände barnet som måste accepteras, men du talar om hans fru, inte om barnet. Då är det hennes intresse som du vill hävda. 145 (): Jag ska fatta mig relativt kort eftersom jag är sist på talarlistan och många goda argument redan är framförda här. Jag håller med om att barnens bästa ska vara en utgångspunkt. Jag tyckte att tal var jättebra och trodde att du därmed skulle ge ditt bifall till kravet på en barnbalk, men det gjorde du tyvärr inte. Jag skulle vilja säga att jag tror att den idén är väldigt bra just med tanke på de erfarenheter som tog upp. Erfarenheterna av har varit positiva eftersom man samlat lagstiftningen på ett ställe. Det blir lätt att hitta, och det är också lätt för oss lagstiftare att veta vad som finns och komma fram till vad som kan beslutas. Jag tycker att det var en utgångspunkt, men jag kan inse att det inte ligger i kommitténs intresse just . Man bör dock tänka på detta längre fram. Jag skulle däremot vilja yrka bifall till reservation 5 från , som handlar om fler än två vårdnadshavare. Jag tror att det är väldigt viktigt att man faktiskt redogör för de juridiska förhållandena mellan barn och styvföräldrar i fall där två bögar och två lesbiska har barn och där det händer något mindre lyckligt i familjen. Jag tror att det är bra att man utreder vad som gäller om man har fler än två vårdnadshavare. Jag yrkar också bifall till reservation 8 om barns rätt att komma till tals. Den bygger bland annat på en motion från . Jag tycker att det är bra att man tar upp barnens rätt till exempel vid tvister, våld i familj och så vidare. Man kan ge ett tilläggsdirektiv till arbete. Jag tycker också att det skulle vara väldigt bra med en könsneutral författning. I stället för mor och far bör man skriva förälder. Jag tänker dock inte yrka bifall till reservationen om detta. Jag vill däremot från sida yrka bifall till reservation 12 om talerätt i mål om hävande av faderskap. Den går ut på att vi ska få vilket är det viktigaste en förutsättningslös utredning om detta. Det är uppenbart så att det finns väldigt många delade meningar om det här. Inte minst har det förts en livlig diskussion i mitt eget parti om vilka förutsättningar som finns och så vidare. Vi kom fram till att det nog kan behövas en förutsättningslös utredning i denna fråga. Jag hoppas att vi kan få ett bifall från i denna fråga. Slutligen vill jag också ställa mig bakom kravet på rätt till insemination för lesbiska och bisexuella kvinnor. Jag står bakom den flerpartimotion med som huvudnamn som ligger bakom detta. Jag menar att det är väldigt viktigt att vi kommer till skott med den frågan . Jag tror att vi kan göra det . 146 (): Jag lyssnade med stort intresse på anförande om barn till homo- och bisexuella föräldrar. Tyvärr delar jag inte åsikt att problemet med Kristdemokrateras resonemang är att man osynliggör barnen i dessa familjer. Jag skulle vilja vända på beskrivningen och säga att problemet snarare är att i sin retorik pekar ut och stigmatiserar dessa familjer och därmed också de barn som växer upp i dessa. Det talas om att barn till homo- och bisexuella skulle löpa större risk att sakna trygghet och stabilitet i uppväxtförhållanden. Föräldrarna beskrivs som kortsiktiga och egoistiska i sina önskemål, och det antyds att lesbiska och bisexuella kvinnor som skaffar barn genom assisterad befruktning inte på sammma sätt som andra föräldrar beaktar barnperspektivet. För mig, fru talman, är detta ett brännmärkande av barn till homo- och bisexuella män och kvinnor, och jag anser att det är beklagligt just på grund av det budskap som man därmed ger till dessa barn. Jag är inte på något sätt övertygad om att man därmed gagnar dessa barns rätt till en god och trygg uppväxtmiljö. Det vore mig främmande att hoppas på att kunna gå igenom detta område i sin helhet på en begränsad talartid, men jag vill ändå konstatera att resonemang på detta område dels saknar faktamässig grund, dels inte hänger ihop. Låt mig först av allt säga att för mig som homosexuell känns det viktigt att framhålla att om det vore så att fakta och erfarenhet talade för att barn som växer upp i en homosexuell familj skulle få det sämre än andra barn generellt skulle jag självklart anse att detta vore något mycket viktigt att ta fasta på. Men fakta visar ju det rakt motsatta: Forskning och erfarenhet talar för att barn till homo- och bisexuella har liknande uppväxtförhållanden som andra barn. har här i debatten sagt att adoptionsreform skedde i strid med enhälliga experter. I själva verket är det enda parti som står helt ensamma och saknar stöd bland expertisen, nämligen genom att till och med tar avstånd från möjligheten till styvbarnsadoption för barn i homosexuella familjer, en reform som det vad jag kan se finns ett enigt stöd för från all expertis. När det gäller internationella adoptioner är det sant att vissa experter talade för och andra emot en sådan reform, men vi kan i varje fall konstatera att de våldsamma internationella reaktioner som förutskickades inför den reformen inte har blivit verklighet. Slutligen, fru talman, talar om att denna reform handlar om att frånta barn rätten till båda sina biologiska föräldrar.