prot · GS0954 · 2004-12-17 00:00:00 — Det tror jag är bra för en sådan utredning eftersom allting inte heller går att åtgärda med beslut i riksdag och regering. är det också ett litet problem med den beredningsprocess vi har. Det handlar om vilken typ av förslag det är möjligt att gå fram till med för beslut. Det är precis den frågan jag håller på och tittar på, och det är det vi gör när vi bereder frågan. 58 (): Det är klart att inte alla förändringar i samhället kan beslutas av den här kammaren. Det skulle ju vara förfärligt. Men vi har en oerhört viktig roll i opinionsbildandet, att vara föregångare och gå före med värden och värderingar från regeringens och sida så att svenska folket förstår att det är detta vi vill. Det är ju så det blir förändringar. Vi är viktiga i det här systemet. Jag log lite grann när statsrådet pratade om trappan. Då tänkte jag på det som uttrycks ganska ofta nu: Man faller för åldersstrecket. Vad är det för ett dumt uttryck? Det låter precis som om man skulle stå och ramla nedför något slags bergavsats. Låt oss se till att vi inte använder sådan vokabulär! Min sista fråga handlar om den man som hade varit på Kristinagårdens lärcentrum i , som invigde . Han tyckte att det var trevligt att tacka ja till en datautbildning. Han sade: Det står ju och jag tänkte att jag kan ju inte det här, så det är väl lika bra att jag lär mig. Alla säger ju att här kan man få information. efteråt, när han skulle gå , blev han inkallad av den som chefade över detta och höra att han fick sluta därför att han var . Jag blev ledsen över denna information. Jag vill fråga statsrådet, eftersom nu statsrådet har ansvaret: Är beredd att nu gå över till och säga att nu måste vi förbjuda allt som gör att folk inte får utbilda sig därför att de har fyllt ? 59 Statsrådet (): har naturligtvis alldeles rätt i att både och jag själv har en viktig roll när det gäller opinionsbildning. Jag ska också försöka ta mitt ansvar i den delen. Jag tror att det handlar om väldigt många frågor. Det gäller konkreta frågor om diskriminering och synen på äldre, men det gäller också detta med vårt förändrade samhälle som ser annorlunda ut av denna stora framgång att vi lever . Man kan beskriva det på olika sätt. En fjärdedel kommer att vara eller äldre. Andelen som är eller äldre kommer att öka från ungefär en halv miljon till 750 000, vilket är en enormt stor ökning. Man kan också göra jämförelsen och säga att är det hundra gånger vanligare att man blir än det var . När någon fyller och vi läser i tidningen om uppvaktning av en hundraåring får vi ofta se att de säger: Ja, ja, är det inte så märkvärdigt. Men det var inte länge sedan det var något mycket märkvärdigt att bli . Det tycker jag nog fortfarande att det är, och det är värt en hyllning. Men samhällsförändringen är mycket stor, och vi kommer att behöva återkomma till den i flera delar. Just när det gäller lagstiftningsfrågan om diskriminering kommer jag dock inte att återkomma förrän vi har förslag från . Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2004/05:175 om demensvården 60 Statsrådet (): har frågat mig dels om jag avser att vidta åtgärder så att prioriteringsbeslut efterlevs när det gäller vården av demenssjuka personer, dels om jag avser att vidta åtgärder för att alla demenssjuka personer ska få sitt sjukdomstillstånd utrett, dels om jag avser att föreslå konkreta åtgärder i enlighet med förslagen i departementspromemorian På väg mot en god demensvård. En av samhällets viktigaste uppgifter är att garantera alla människor en god vård och omsorg. Enligt hälso- och sjukvårdslagen är det sjukvårdshuvudmännen som ansvarar för att alla får en god hälso- och sjukvård samt för att organisera vården. En av grundtankarna när det gäller detta är att det är huvudmännen som är mest lämpade att göra nödvändiga prioriteringar av de resurser som behövs för en bra vård. har uppdrag att utveckla riktlinjer och har med anledning av detta inlett ett långsiktigt arbete med att utveckla metoder för tillämpningen av riksdagsbeslutet om prioriteringar. inrättade också en ny enhet för medicinska riktlinjer och prioriteringar. Jag vill betona att alla människor har rätt till den vård man är i behov av oavsett var i landet man bor. Den som är i behov av utredning av en misstänkt demenssjukdom ska också få genomgå en sådan. Det är sjukvårdshuvudmännen som ansvarar för att personer med demenssjukdom blir utredda. Regeringen gör stora satsningar för att stödja sjukvårdshuvudmännen att förbättra kvaliteten och tillgängligheten i vården. Genom den nationella handlingsplanen för hälso- och sjukvården har regeringen förstärkt primärvården, vården och omsorgen om äldre samt psykiatrivården med ca . Dessutom har regeringen satsat ytterligare för att öka tillgängligheten inom hälso- och sjukvården. Även kommande år kommer dessa satsningar att fortsätta som en nationell vårdgaranti införs. Det finns både formell och reell kompetens bland personal som arbetar inom vården och omsorgen om äldre. Det är viktigt för såväl personalen som omgivningen att denna kompetens synliggörs och värderas. Regeringen har tillsatt en kommitté som ska stödja kommunernas långsiktiga arbete med att skapa hållbara system för verksamhetsnära kompetensutveckling i syfte att höja standarden och kvaliteten i äldreomsorgen i hela landet. Förutsättningarna för en långsiktig positiv utveckling inom vård och omsorg är att stat, kommun och landsting samverkar kring angelägna frågor. Ett av de förslag som Demensarbetsgruppen tog fram och som pågår är ett kvalitetsprojekt för kvalitetsutveckling i demensvården som genomförs gemensamt av staten, och . Flera av förslagen bereds inom . 61 (): Jag vill också tacka för detta svar. Det är klart att det pågår utredningar. Det pågår kommittéarbete. vet vi vilken verklighet som finns ute i landet. Det här är en av de allra viktigaste frågorna för mig som riksdagsledamot och kristdemokrat. Det är en grupp människor som inte själva kan tala för sig. Det är människor som inte kan efterfråga vård, människor som inte demonstrerar här utanför på och anhöriga som har en ohyggligt svår situation. Vi vet att ungefär 24 000 personer tyvärr insjuknar med demensliknande symtom, lika många som dör i vårt land . Det jag tycker är det mest beklämmande är att ett stort antal av de här personerna, speciellt om de är äldre, inte ens får en adekvat utredning. Tyvärr, säger jag. Statsrådet svarar att är man i behov av den vården ska man få den. Men så är det inte. Frågan är vad man gör då. Det finns människor som får symtom som man tror är demens men som visar sig vara ämnesomsättningssjukdomar eller någonting annat, alltså något som kan behandlas och botas. I stället är den första frågan: Har vi något boende för demenssjuka som kan vara aktuellt? Det här tycker jag är förfärligt. Egentligen skulle det anmälas till , , när sådant här händer. Det känns som om, och jag har sagt det här, det är politikernas viktigaste uppdrag inom vård och omsorg att lyfta fram de människor och de grupper som inte själva kan tala för sig. Demenssjuka är en sådan grupp. Jag hade hoppats att statsrådet hade svarat ja när jag frågade om man är beredd att leva upp till riksdagsbeslutet . Men jag upplever bara att det inte blev något svar. Jag vill också ställa en fråga om den grupp som jobbar med kvalitetsfrågorna. Det är ju den gruppen som arbetar med ett av förslagen från Demensarbetsgruppen. Hur mycket resurser har de för att kunna arbeta brett? När kan vi förvänta oss att få ett förslag från dem? Den andra frågan jag vill ta upp gäller kompetensen, den formella utbildningen. Alla som arbetar inom demensvården har inte den utbildning de bör ha. Generellt inom äldrevården är inte utbildade för sin syssla. Där är jag naturligtvis glad för att har lagt fram ett förslag. Men jag hade hoppats att det också hade inneburit att man hade fått den grundutbildningen. Är beredd att ändra på det? 62 (): Demens är en sjukdom som drabbar alltfler människor. Demensen kan vara lätt, medelsvår eller svår. En fjärdedel lider av svåra symtom som innebär risk att gå vilse, ramla omkull, ta fel medicin och glömma att släcka tända ljus. händer det också att de dementa använder våld mot anhöriga och vårdare. När någon drabbas av demens är det viktigt att samhället ger en så bra vård som möjligt. Det handlar om ett gott bemötande för den sjuke och för de anhöriga. Medicinering är ofta nödvändig. Det är upprörande att så få dementa får bromsmediciner. Enligt , professor i geriatrik vid , snålar svenska allmänläkare med bromsmediciner på grund av ointresse och kostnader. Bara en av tio dementa i får testa bromsmediciner. Hur kommenterar ministern detta missförhållande? Att bli dement är ganska likt att bli barn på nytt, med allt vad det innebär: skrika högt och ljudligt, göra sina behov där man är och inte vara orienterad och rum. Vad det verkligen innebär att vårda dementa vet bara de som har varit tillsammans med dem . Därför är det inte rätt att friska äldre och dementa ska behöva vistas sina sista år tillsammans. Hur ser ministern på det förhållandet att det , , inte finns demensboenden i alla kommuner? Många anhöriga till dementa gör en mycket god vårdinsats i hemmen. Det skulle behövas mer avlastningsplatser för att de anhöriga ska kunna få avlastning i vården. Hur ska vi kunna få dessa avlastningsplatser? Så har vi något viktigt: social kontakt. Den sker genom daglig verksamhet och har en lindrande effekt på den som är drabbad av demens. Därför känns det inte bra att kommunerna på många håll skär ned på resurserna till terapi och kulturella inslag i vården. Detta sparande drabbar de svagaste patienterna, de som inte kan tala för sig. Antalet demenssjuka i väntas vara uppe i 200 000, och redan nu är det problem att få personal till demensvården. Det finns siffror som berättar att av den nuvarande personalen saknar adekvat utbildning i demensvård. En annan kategori personal som behöver mera utbildning i att känna igen symtom på demens och kunna bemöta dem på ett bra sätt är personalen i . Sammantaget är det otvivelaktigt så att det föreligger ett mycket stort utbildningsbehov när det gäller vård av dementa. 63 Statsrådet (): Demenssjukdomarna är den fjärde största folksjukdomen i vårt land, och det är också därför det är ett av de största medicinska och psykosociala problem och en av de största utmaningar som vi har att hantera. Det är ungefär 140 000 personer som har någon form av demenssjukdom, och som också nämnde insjuknar också knappt 25 000 nya personer . Det här är alltså väldigt stort. Den största gruppen lider av Alzheimers sjukdom, men det finns ju också en rad andra sjukdomar inom den här gruppen. Helt klart är att det är en stor utmaning att klara av detta. Glädjande nog, får man ändå säga: Även om det finns brister är det inte så att vi bara väntar på utredningar och nya förslag. Väldigt mycket har skett . Till exempel har särskilda boenden för demenssjuka ökat , och det har skett som vi också har en diskussion om att särskilt boende över huvud taget inom äldreomsorgen faktiskt har minskat nationellt och i många kommuner. Men för demenssjuka har det alltså ökat. Det behövs nog ytterligare platser, men det har i alla fall varit en positiv utveckling. Min bedömning är att det i de allra flesta landsting och kommuner finns en stor beredskap för att utveckla demensvården. Det finns förutsättningar för att också med relativt små resurser i form av bättre fungerande samverkan, mer medveten strategisk planering och satsning på spetskompetens åstadkomma stora kvalitetsförbättringar. Det har ju också genomförts ett antal försöksverksamheter inom demensvården . Flera av de projekten har varit mycket lyckade, och de har också permanentats. Vi har också ett arbete med kvalitetsprojekt för utveckling av demensvård, de så kallade Genombrottsprojekten, som pågår. Där deltar 23 kommuner, och det är också väldigt positivt vilket resultat man når av de här projekten. Av de förslag som fanns i demensarbetsgruppen är väldigt många redan på väg att genomföras. Utöver satsningen på kompetensutveckling inom Kompetensstegen, som är en unikt stor satsning från staten på den personal som finns närmast vårdtagaren, är det också . Vi har också gjort en nationell satsning när det gäller att sprida information om demenssjukdomar på olika språk, och påbörjar nu arbetet med riktlinjer för vård och omsorg för personer med demenssjukdom. I det sammanhanget vill jag kommentera fråga om hur jag ser på användning av bromsmediciner. Det är ju inte jag som ansvarigt statsråd som ska göra det, men däremot ska jag se till att det finns riktlinjer för hur man ska förhålla sig till vilka som ska ha mediciner och i vilka fall det är lämpligt, och det är uppdrag. Det här har man nu prioriterat, så det här kommer man att arbeta med , och då får vi också ett bättre stöd för hur man på bästa sätt ska bedriva den vården och att den är baserad på kunskaper. Prioriteringsbeslutet ska självklart uppfyllas, och det gör det också. Här pågår mycket arbete, och jag tycker att det har varit en väldigt positiv utveckling i detta. har ett pågående arbete med stöd för de här prioriteringsbesluten och prioriteringsarbetena ute i landstingen. har ett eget sådant arbete till stöd för prioriteringsarbetet ute i landstingen. Vi har byggt upp ett nationellt , kopplat till , just till stöd för den här prioriteringsdiskussionen och prioriteringsarbetet. Där är det på gång, och min bedömning är att den nya vårdgarantin som införs kommer att skynda på det arbetet ytterligare, och det är alldeles utmärkt. 64 (): Jag kan redan nu säga att det finns goda exempel. Vi har ett i mitt hemlän, län, där Hennes Höghet Drottningen var på besök . Jag kan redan nu bjuda in så ska vi gå och titta på det. Det är ju nämligen viktigt att vi sprider goda exempel och att vi också uppmanar andra att ta efter. Jag vill också fråga en sak när det gäller anhörigvårdarna. Där har man gjort en kartläggning, och den visar att 80 av landets kommuner saknar medel och anställningsformer för anhörigvårdare och att 60 kommuner saknar verktyg för att anhörigvårdarna ska kunna få välbehövlig ledighet, alltså det som kallas avlastningsplatser. Frågan om de anhöriga är så oerhört stor. Det är människor som är anhöriga som far väldigt illa av att deras käresta inte längre alls mentalt finns med på det sättet. Vad gör regeringen för att underlätta för anhöriga och närstående? Vad gör regeringen för att peka på att de är en viktig grupp, en viktig resurs för hela demenssjukvården? Utan närstående och anhöriga kan de här personerna inte bo ensamma hemma, hur gärna vi än skulle vilja ordna det, utan det står och faller med om man har anhörig eller närstående hemma. Vad gör regeringen för att entusiasmera, stödja, hjälpa och se till att anhöriga har en bra situation? Demensarbetsgruppen lade fram sitt förslag jag tror att det var . Det har alltså gått 15 månader. Min fråga är om har hunnit så långt i arbetsprocessen att hon är beredd att ta fram Demensarbetsgruppen och se vilka fler av deras förslag som kan bli verklighet och vilka fler som kan läggas fram konkret. Det kvalitetsarbete som sker är ju viktigt, men det finns ju andra viktiga förslag där, vet jag, som man också borde ta fram. Min sista fråga i det här inlägget gäller , ett av de anhörigförbund som jag tror betyder väldigt mycket för personer som är demenssjuka och deras anhöriga. Men eftersom det är en organisation som mest består av anhöriga eftersom de som är sjuka inte på det viset kan bidra så undrar jag: Hur ser statsrådet på och deras möjlighet att arbeta ännu effektivare ute i landet för att stödja och underlätta för personer med demenssjukdomar och deras anhöriga? 65 (): Vem ska ta hand om mamma? Det var årets viktigaste bok enligt tidningen . Ja, vem ska ta hand om oss 40-, 50- och 60-talister som deltar i denna debatt? Jag använde i en debatt ett bevingat ord från latinet, festina lente. Det betyder skynda långsamt. Då gällde det ett annat politikområde. Jag tycker att orden även känns relevanta när det gäller demensvården. Fortsätter vi att skynda lika långsamt som blir vår generation inte väl behandlad när vi åldras och drabbas av demens. Det kommer beslut om utredningar, direktiv, remissbehandlingar, betänkanden, beslut och försök att verkställa besluten. Men varför går det ofta så långsamt från ord till handling? Det undrar de drabbade och deras anhöriga. Samma oro känner vi som befinner oss i livets mitt. 66 Statsrådet (): Jag vill på inget sätt förringa de problem som finns inom demensvården och att det finns människor med demenssjukdomar som inte blir utredda eller inte får vård och omsorg och anhörigvårdare som inte får avlastning. Jag vill ändå säga att på det här området är det min bedömning att vi inte sitter och väntar på utredningar, direktiv och betänkanden, utan det pågår saker just här och , och har gjort det . Det är alltså ett område statt i snabb utveckling, vilket är alldeles utmärkt, för det behövs verkligen. Demensarbetsgruppen lade fram 16 olika förslag, och vi gör bedömningen att 89 beroende på hur man definierar det av dem just nu håller på att genomföras. Vi arbetar med det här och kommer naturligtvis också att titta på de övriga förslagen. Här händer det saker. När det gäller anhörigvårdarna har man gjort bedömningen att det är mellan 8 000 och 10 000 personer som är anhörigvårdare till en demenssjuk. Det är ofta en make eller maka, men det kan också vara en dotter eller svärdotter. De gör ett fantastiskt stort och tungt arbete på väldigt många sätt. När det gäller stöd till anhöriga har det varit en glädjande utveckling, inte minst i samband med genomförandet av Anhörig 300. fanns det anhörigstödjare i av kommunerna. finns det i av landets kommuner någon form av anhörigkonsulent som är till just för att stödja anhöriga. fanns det i av kommunerna någon form av anhörigträffpunkter. finns det i av kommunerna. Enligt , efter Anhörig 300 som kom , fortsätter av kommunerna att utveckla stödet till anhöriga också efter att den här särskilda satsningen har avslutats. Det fortsatta arbetet sker i de flesta kommuner med stöd av de planer som upprättades i samband med Anhörig 300. Även om det inte är tillräckligt visar detta att det går att åstadkomma ganska stora förändringar på . Det är naturligtvis det arbetet som måste fortsätta. Det regeringen gör , också , som vi tog beslut om här i kammaren för inte så länge sedan, är att satsa särskilda pengar, 25 miljoner, just till stöd för utveckling av formerna när det gäller anhörigstöd. har också tillkännagett att regeringen ska komma tillbaka med förslag till mer kraftfulla åtgärder för hur man stöder, utvecklar och utbildar anhörigvårdarna. Det är en uppgift som jag tar mig an med entusiasm, därför att jag tycker att det här är ett oerhört viktigt område. 67 (): Jag ska börja med att säga att jag ser fram emot att det kommer förslag, och jag lovar att ska göra allt för att stödja goda förslag. När det gäller anhöriga har många kommuner ändå sagt att de behöver fortsatt stöd. Det var därför avsatte mer pengar i sin budget för att fortsätta med det här arbetet. Den andra frågan handlar om personalutbildning. En viktig del är naturligtvis anhöriga, men det gäller framtidens personalbehov. Jag tänker på geriatrikerna, de läkare som kan åldrandets sjukdomar. Bland de demenssjuka är majoriteten äldre. Att utbilda en geriatriker tar ungefär . Det går alltså inte att bara knäppa med fingrarna 2005 och säga att behöver vi nya geriatriker, utan det är ett långsiktigt arbete. Då ska jag ställa två frågor till . Avser att medverka till att geriatriken även fortsättningsvis får vara en egen specialitet? Såvitt jag förstår är den frågan fortfarande inte avgjord. Den andra frågan är: Avser att lägga ett långsiktigt dokument för behoven av olika personalgrupper? Inom demensvården handlar det om sjuksköterskor och undersköterskor, och även om paramedicinare, både sjukgymnaster, terapeuter och psykologer. Vi behöver alltså ha det mångprofessionella arbetslaget även kring de demenssjuka för att om möjligt utveckla, rehabilitera och se till att processen inte går för fort. Avser att ta tag i det? 68 Statsrådet (): Utbildningsområdet är naturligtvis mycket viktigt. Vi behöver, som mycket riktigt säger, fler geriatriker. De förslag som finns när det gäller specialiseringar handlar om ett annat sätt att dela upp specialiseringarna, att också se på de olika stegen i en specialisering, med basspecialisering och grenspecialisering. Där har vi haft ett kompletterande uppdrag, som just har handlat om hur man kan se på kopplingen till forskningen och forskarutbildningen, och också hur olika delar av utbildningen kan tillgodogöras i varandra när man går vidare, så att det inte blir en orimligt lång utbildningstid. Det senaste betänkandet remissbehandlas just , så jag vill inte uttala mig om det förrän vi är klara med det. Vi behöver naturligtvis utveckla kunskaperna när det gäller vård och omsorg om äldre. Jag tror att det viktigaste instrumentet för att rekrytera fler människor som väljer att bli geriatriker handlar mindre om utbildningen och mer om att det syns att vi satsar på det område som gäller omsorg om äldre, att det är ett område inom hälso- och sjukvården och omsorgen som är statt i utveckling och att fokus från oss politiker ligger på att utveckla verksamheterna. Det finns många andra viktiga utbildningar som riktar sig till de andra yrkesgrupperna, när det gäller specialistutbildning inom demensvård som också riktar sig till undersköterskor, sjuksköterskor och annan personal som har gymnasiekompetens. Det är väldigt viktigt att vi ser till de helheterna. Däremot vill jag säga, fru talman, att jag är lite tveksam till att jag skulle göra en plan över rekryteringsbehoven i fråga om olika personalkategorier till vård och omsorg om äldre. Det är otroligt svårt att göra det. fick vi rapporter från dels , dels om behovet av läkare framöver. De var diametralt motsatta rapporter från två myndigheter som ändå kan anses ha ganska god kompetens för att göra den typen av bedömningar. Det är verkligen ett grannlaga arbete. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2004/05:173 om äldreomsorgspersonalens utbildning 69 Statsrådet (): har frågat vad regeringen avser att göra för att långsiktigt säkerställa äldreomsorgspersonalens utbildningsnivå. Jag vill börja med att säga att det är positivt att det finns ett så stort engagemang för de äldre och äldreomsorgspersonalen i kammare. Det glädjande faktum att vi blir allt äldre medför att äldreomsorgen och dess personal ställs inför och kommer att ställas inför allt större utmaningar. Vi vill att fler ungdomar ska välja utbildning och yrke inom vård och omsorg. Vi står alltså inför stora och viktiga uppgifter, och det är av stor vikt att vi tillsammans tacklar dessa innan den stora gruppen människor som är når den ålder där samhällets stöd för många blir oumbärligt. Regeringen lämnade ett uppdrag till tio myndigheter att utifrån deras perspektiv och ansvar utarbeta en plan för kompetensförsörjningen inom kommunernas vård och omsorg om äldre och funktionshindrade personer. Bakgrunden är bland annat de framtida stora behoven av att rekrytera personal, att utbildningsnivån bland personalen borde öka, att sjukfrånvaron är relativt hög och att antalet arbetsskador ligger på en hög nivå, att anställningsvillkoren och arbetsmiljön inte är tillräckligt bra samt att mäns intresse för yrken inom vård och omsorg är lågt. Uppdraget redovisades i rapporten nu! Handlingsplan för kompetensförsörjning inom vård och omsorg. Syftet med planen är att skapa bättre förutsättningar för kompetensförsörjningen inom vården och omsorgen om äldre. Myndigheterna föreslår att tio mål och tio åtgärder läggs fast i en tioårig handlingsplan som ska stödja investeringar i bättre arbetsmiljö och kompetens. Ett av de föreslagna målen är att all personal ska ha minst grundläggande yrkeskompetens.