prot · GR0971 · 2004-02-18 00:00:00 — Vi kan mycket väl testa andra lösningar först. Man kan fråga sig varför vi ska välja diskriminering när de flesta är överens om att farhågorna är kraftigt överdrivna. Vi behöver fler människor som vill komma till och arbeta. Vi behöver göra till ett attraktivt land för människor att komma till och arbeta i. Vi behöver se till att asylprocess fungerar på ett rättssäkert sätt. Det är ståndpunkter. 16 Statsrådet (): När det gäller vill jag säga att vi inte kan sjösätta en reform utan att vara säkra på att den fungerar i praktiken. Vi kan inte sjösätta en reform som riskerar att haverera hela systemet. Vi måste se till att det är en hållbar reform. Att den dröjer något på grund av Lagrådets yttrande och på grund av den utredning som arbetar betyder inte att vi kan sitta med armarna i kors och inte göra någonting trots att vi ser en rad olika problem. Möjligheten att lämna in nya ansökningar skadar människor. Det vet vi. Möjligheten att lämna in nya ansökningar leder till att människor blir kvar i landet och till att många kommuner går på knäna. Strävandena att integrera människor i omintetgörs just därför att det blir en så oerhört lång och utdragen process. Jag menar att handläggningstiderna och vistelsetiderna måste minskas . Det är ingenting som kan vänta. Låt mig sedan gå över till frågan om den fria rörligheten och som många talare har varit inne på. menar att övergångsregler är en diskriminering. Vi talar ibland om ett A-lag och ett B-lag. Jag menar att vi riskerar att få ett A-lag och ett B-lag på arbetsmarknaden om vi inte gör någonting. Verkligheten ser ju ut så att de nya medlemsstaterna har en betydligt lägre levnadsstandard än vad de nuvarande EU-länderna har. Det betyder att arbetstagarna från de nya medlemsstaterna är mer utsatta och kan utnyttjas. Om vi inte gör någonting kan vi hamna i en situation där oseriösa arbetsgivare utnyttjar arbetstagare och lockar hit människor till låga löner med hjälp av det svenska bidragssystemet. Regeringens slutsats är att vi behöver för att se över de regler och de system vi har så att de blir robusta i förhållande till . Att införa övergångsregler handlar ju inte om att moralisera över de nya medlemsstaternas arbetstagare. Det handlar inte om att stänga ute. Det handlar om att se till att integrationen mellan de nya och de gamla medlemsstaterna blir så smidig som möjligt och att man inte skapar oro på arbetsmarknaden. Det har antytts här att regeringen fiskar i grumligt vatten, och det har till och med talats öppet om det. Det skulle nästan vara ren främlingsfientlighet att införa tillfälliga regler. Målet är naturligtvis att vi ska ha ett öppet . Jag tycker uppriktigt sagt att det är sorgligt att tonläget är sådant i debatten om utvidgningen. Man skulle lika gärna kunna vända på hela resonemanget. Vi har ett flertal exempel i historien där just oro på arbetsmarknaden och ekonomiska spänningar i ett land har lett till att främlingsfientliga krafter vunnit mark och ställt grupper mot varandra. Vi såg det i vårt eget land då främlingsfientliga partier fick ökat stöd och till och med tog sig in i . Det skedde i kölvattnet av oron i den svenska ekonomin och på den svenska arbetsmarknaden. Därför menar jag att vi måste ha ordning och reda i asylsystemet och på arbetsmarknaden för att kunna mota de främlingsfientliga krafterna. 17 (): Det är bra att slår fast att stöder LO:s inställning i integrationsfrågor. Det slår ju fast mycket stora medansvar för den situation vi har i med ett A-lag, ett B-lag och ett C-lag. Det är dagens hårda verklighet. bortförklaringar håller inte. Vi behöver , säger hon, både när det gäller EU:s fria rörlighet och när det gäller asylprocessen. Regeringen har haft på sig. Regeringen har suttit med armarna i kors. Jag väljer att ta fasta på en sak som har sagt, nämligen att har lagstiftningsmakten här i landet. Jag tycker att det är viktigt att påminna om det, och det är just vad vi har sagt när det gäller asylpolitiken. Låt oss se till att vi sätter en sådan press på regeringen att de reformer som är nödvändiga kommer. Det handlar om större rättssäkerhet, rätt att lägga fram sin sak som asylsökande muntligt inför dem som ska avgöra ens livsöde och stopp för det missbruk med nya ansökningar som förekommer. Man kan självfallet inte ta det ena utan att ta det andra. Man kan inte stänga en säkerhetsventil så länge man inte är säker på att huvudventilen fungerar bättre. Jag hoppas att den här debatten har fokuserat på de absolut nödvändiga reformbehov som finns på flera områden. Vi behöver förändra den svenska arbetsmarknaden så att fler får jobb och färre måste leva på bidrag. Vi måste få en asylprocess som gör att människor som har flytt undan förföljelse och förtryck kan få en i . De som inte får möjlighet att stanna här måste få det beskedet mycket snabbare. Det vore en skam om den politiska låsning som har funnits i asylpolitiken fortsätter. Vi måste hitta en lösning. 18 Statsrådet (): Jag vill avsluta med det som jag började med, nämligen att påminna om att vi faktiskt ändå står på en gemensam grund i den här politiken. Vi är alla överens om att vi ska ha en öppen dörr för människor som flyr undan förföljelse. Vi är alla överens om att vi behöver en reglerad invandring. Hur reglerna ska se ut kan vi diskutera. Vi är alla överens om att vi måste mota främlingsfientligheten. För att kunna göra det tror jag att vi, precis som också säger, måste kunna lösa de problem som vi har i asylsystemet. Vi måste se över, förändra och anpassa lagstiftningen och ta itu med de problem som vi har. Vi löser inte de långa handläggningstiderna genom att pumpa in pengar i systemet om vi inte gör något åt systemfelen. Att människor som söker asyl inte talar om vilka de är är ett systemfel och ett allvarligt hot mot asylrätten. Är vi inte beredda att ta itu med de problemen riskerar vi att få problem som växer. Min ambition är att vi ska kunna ha en dialog, att vi ska kunna bryta upp de här låsningarna och att vi ska kunna hitta en lösning, för vi är ju överens om att ska avskaffas och att vi ska hitta ett annat system i stället. Jag ser alltså fram en nära dialog i de här frågorna. (Applåder) Överläggningen var härmed avslutad. 2 § Justering av protokoll Justerades protokollet för . 3 § Anmälan om fördröjda svar på interpellationer Till hade inkommit följande skrivelse: Interpellationerna 2003/04:236 och 260 Till Interpellation 2003/04:236 om spelberoende från () Interpellation 2003/04:260 om skattereduktion för köp av hushållstjänster från () Interpellationerna kommer att besvaras . Orsaken är resor samt andra externa engagemang. 4 § Anmälan om inkomna faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen Talmannen anmälde att följande faktapromemorior om förslag från Europeiska kommissionen inkommit och överlämnats till utskott: 2003/04:FPM63 Transporter av avfall KOM(2003)379 till miljö- och jordbruksutskottet /04:FPM64 Genomförande av ISM-koden KOM(2003)767 till trafikutskottet 5 § Hänvisning av ärenden till utskott Föredrogs och hänvisades Framställning 2003/04:RB2 till finansutskottet Motioner 2003/04:So10So13 till socialutskottet 6 § Frågor om trossamfund 19 (): I ett liberalt land råder religionsfrihet, vilken för övrigt utgör en av de medborgerliga fri- och rättigheterna. Varje människa har rätt att ansluta sig till eller helt stå utanför ett religiöst samfund. Den naturliga följden av religionsfriheten blir förstås att staten förhåller sig neutral i trosfrågor. Liberaler är för övrigt den politiska kraft som i vårt land mer än någon engagerat sig i kampen för just religionsfrihet. Folkpartister med vitt skilda uppfattningar i livsåskådningsfrågor har förenats i arbetet för likställighet mellan trossamfund. En väldigt viktig utgångspunkt för oss är därför att inte ska vara föremål för en sådan särbehandling att den kan betraktas som bärare av en statsreligion. Särskilt viktigt är detta i ett samhälle som bygger på religionsfrihet. Frågan om att skilja kyrkan från staten är inte ny. Den väcktes , men först blev den föremål för den första utredningen. Därefter har följt en rad så kallade statkyrka-utredningar. Efter en lång och segdragen process togs det viktiga principbeslutet om ändrade relationer mellan staten och . Det är många som hänvisar till just det beslutet och som menar att den överenskommelsen borde ligga fast. Vi såg det beslutet som ett steg i rätt riktning, men vi såg det inte som en permanent lösning på frågan kyrkastat. Visst fanns det hos oss en acceptans för en ny lag, där det skulle behöva finnas bestämmelser som reglerar särskilda relationer mellan staten och , men en sådan reglering skulle enligt vår uppfattning ha inskränkt sig till det absolut nödvändiga. En gemensam lag gällande trossamfunden hade till exempel varit mycket bättre än det som vi ser , nämligen två lagar, en för trossamfunden och en för , där det i den här nämnda lagen till exempel bestäms vilken ideologisk-religiös inriktning och vilken organisatorisk uppbyggnad samfundet ska ha. intar härmed en särskild ställning i vårt land. utgångspunkt har varit och är att ett samhälle med många olika kulturer och etniska bakgrunder måste bygga på religionsfrihet, där olika samfund behandlas på ett likvärdigt sätt. I ett samhälle som kämpar mot segregation är det här särskilt angeläget. Det som vi ser är en tämligen splittrad bild, där ett antal registrerade trossamfund får hjälp av staten med uppbörd av avgifter, medan andra saknar den möjligheten. Ytterst är det regeringen som bestämmer. Ingen människa är skyldig att tillhöra något samfund. Enligt lagen om trossamfund gäller inte ett avtal eller ett löfte som strider mot en sådan bestämmelse. Bestämmelsen innebär också att varje trossamfund måste ge den som vill det möjlighet att utträda ur samfundet. Men ibland händer det att det uppstår problem där enskilda människor betraktas som medlemmar och avgiftsskyldiga, trots att de själva inte anser sig vara det. I förarbetena till lagen om avgift till registrerat trossamfund kan man se att det fanns ett par olika förslag gällande den praktiska tillämpningen. Det ena förslaget handlar om att skattemyndigheten, som heter , skulle ta samfundets uppgift om avgiftsskyldighet för god och därmed hänvisa en person till en rättslig process i domstol om han eller hon hade en annan uppfattning, och det är också den modellen som tillämpas . Det andra förslaget handlade om att i stället för samhällets uppgift skulle den enskilda människans uppgift tas för god, och det är en sådan modell som vi förordar. Med en sådan ordning skulle nämligen ansvaret för att driva en eventuell rättslig process läggas på den part som kan betraktas som den starkare, det vill säga på trossamfundet. Min partikollega kommer att gå djupare in i den här problematiken senare i den här debatten. Jag vill avsluta med några ord om begravningslagen, som ju ger en verklig särställning för hur man förfar med begravningsverksamheten. Det gäller här även begravningsplatser för andra trosinriktningar och för icke troende. fortsätter att ordna avskilda begravningsplatser för människor som valt att helt stå utanför varje religiöst samfund. Av respekt för de människor som valt bort tillhörigheten till varje religiöst samfund är det rimligt att söka finna en annan lösning än att tvinga de här människorna att efter sin död administreras av . Därför menar vi att regeringen bör ges i uppdrag att arbeta för en lösning där syftet är att finna en annan huvudman, utanför . Vi menar att till exempel skulle kunna vara en lämplig huvudman. Jag yrkar härmed bifall till reservationerna 1 och 4. I övrigt ställer jag mig bakom samtliga reservationer där finns med. I detta anförande instämde (). 20 (): Den här debatten borde inte behövas. Skälet till att det här betänkandet över huvud taget ligger på kammarens bord och till att den här debatten trots allt ändå är nödvändig är att inte skildes från staten . Skilsmässan blev ofullständig, och det är fortfarande så att man inte kan säga att den svenska staten är religiöst neutral eller sekulär. I det här betänkandet finns de tre viktigaste exemplen på denna ofullständighet i skilsmässan. Det är lagen om , det är frågan om huvudmannaskapet för begravningsväsendet och frågan om uppbördshjälpen. På vart och ett av de här områdena har arbete kvar att göra innan skilsmässan är genomförd. Jag tar först upp lagen om . Det är svårt att tänka sig någon mer orimlig lag i ett modernt samhälle. Här är det ändå inte fråga om någon relikt från äldre tider, som till exempel var fallet med adelns privilegiebrev , som vi avskaffade . Det här är en ny lag, som är stiftad 1998. I den här lagen beslutar riksdag 349 ledamöter med, antar jag, väldigt olika religiösa uppfattningar, i den mån vi har några över huvud taget om vilken teologisk variant av kristendom som ett av våra trossamfund ska bekänna sig till. Vi beslutar nämligen här med lag att ska vara evangelisk-luthersk, och dessutom beslutar vi om hur den ska organiseras. Får jag fråga: Vad händer om och medlemmar bryter mot lagen om ? Jag tror att bara det att ställa den frågan visar hur orimlig den här lagen är. Så till begravningsväsendet. Få saker är mer säkra än att vi alla, oavsett eventuell religiös tro, kommer att behöva ta den här tjänsten i anspråk. Men ansvaret för begravningsväsendet, för alla, har lagts på ett av de religiösa samfunden, nämligen med undantag för och kommuner, där kommunen har huvudmannaskapet. Men i övrigt är det , ett religiöst samfund bland väldigt många, som har detta huvudmannaskap. Det är naturligtvis orimligt. Så här kan vi inte ha det. Och det finns en naturlig lösning på det. Det är naturligtvis att kommunalisera begravningsväsendet. Den andra delen, frågan om religiösa ceremonier i samband med begravningar, är en annan fråga. Låt var och en sköta det själv och ta ansvar för det tillsammans med sitt religiösa samfund, om man tillhör något. Det är en annan sak. Men ansvaret för begravningsväsendet borde naturligtvis ligga i det allmännas händer. Till dess att vi har uppnått den lösningen är det ett särskilt problem tänker också på det för just dem som inte är kristna. En möjlig dellösning är naturligtvis den att låta till exempel ta ansvar och ha huvudmannaskapet för dem som inte tillhör eller vill låta sig begravas i regi, så att säga. Vi stöder också den gemensamma reservationen från , och . Slutligen vill jag tala om uppbördshjälpen. Av alla olika typer av ideella organisationer som vi har i det här landet det är ganska många; det finns till exempel partier, fackföreningar, kulturföreningar, miljöorganisationer, scouter, syföreningar, herrklubbar, frimurare, antifascister och feminister är det en kategori som kan vända sig till staten för att driva in sina medlemsavgifter. Det är trossamfund. Är detta rimligt? Är detta logiskt? Nej, självfallet inte. Alltihop bygger på att , som var en offentlig institution och drev in skatt, på något sätt skulle kunna klara av sina medlemsavgifter när man skildes från staten. Därför fick man den här uppbördshjälpen. För att det inte skulle bli diskriminering av andra religiösa samfund så fick de också möjlighet till uppbördshjälp. Men det här kan inte vara någonting annat än en övergångslösning. Vi kan inte ha det på det sättet i fortsättningen. Tills vidare har vi även här ett specialproblem som gäller just ett av de religiösa samfunden då inte utan , som har en annan form för godkännande av att staten sköter den här indrivningen. Tiden tillåter inte att jag går in på djupet med det här, men problemet ligger i att man inte blir medlem i genom ett medvetet val där man så att säga kan godkänna de stadgar som kyrkan har och som tillåter den här uppbördshjälpen. Man blir medlem genom giltigt dop. Det lär till och med vara så att tvångsdop, åtminstone i vissa avseenden, kan betraktas som giltigt dop inom . Är man då inte överens om detta måste man, precis som redan har varit inne på, som enskild begära rättelse av samfundet. Får man inte det så får man som enskild gå till domstol för att få rätt mot staten. Det är en omvänd ordning mot vad det borde vara. Man kan inte acceptera att människor oförskyllt hamnar i den här sitsen och sedan själva måste begära rättelse genom domstol. Det måste självfallet vara tvärtom, det vill säga att det är samfundet som måste bevisa att personen i fråga ska betala medlemsavgift och att staten har rätt att driva in den. Därför måste man alltså ändra på formen för godkännande även när det gäller detta, tills vi får en rimligare ordning där staten så att säga håller sig borta från det religiösa livet helt och hållet. Jag instämmer i de yrkanden som har gjorts, men jag yrkar dessutom bifall till reservation nr 5, som jag inte tror att yrkade på. 21 (): Vi debatterar ett betänkande med förenklad behandling. Frågorna om trossamfund behandlades mer djupgående . Betänkandet innehåller, nu som då, frågor rörande begravningsverksamhet, uppbörd av avgifter till trossamfund och statens förhållande till trossamfunden. En principöverenskommelse gjordes 1995 det har påtalats av både och Vänstern här. Förändringen trädde i kraft . Det finns inte nog starka skäl, enligt oss, att gå ifrån den överenskommelsen. Det är också för tidigt att göra någon större utvärdering eller annan större översyn. En så stor förändring med ett långt utrednings- och förhandlingsarbete bakom sig måste få fler år på sig. har utskottet under arbetet med betänkandet valt att fokusera lite djupare på en av frågeställningarna, nämligen statlig hjälp med avgifter till trossamfund. Under utskottsbehandlingen har utfrågning hållits med företrädare för både skattemyndigheter och . Kontakterna har visat att frågan är mycket viktig att följa, både från utskottets sida och från regeringens. Regeringen följer också denna fråga mycket noga på olika sätt. Ställningstagandet att staten ska biträda och andra registrerade trossamfund med att ta in avgifter fanns också med vid principöverenskommelsen 1995. Utskottet har inte sedan införandet varit berett att gå ifrån det ställningstagandet och är det inte heller. Uppbördsfrågan är däremot inte problemfri. Det är fortfarande människor som inte är medlemmar i som via skattebetalningssystemet blir debiterade en avgift, och det är inte acceptabelt. Ett uppbördssystem via måste vara rättssäkert för den enskilde. Men redovisningar och statistik avseende rättelser i Katolska kyrkans medlemsregister visar att registreringen är på väg åt rätt håll. Man har vidtagit en rad åtgärder för att komma till rätta med problemet. Det finns säkert mycket mer att göra, och utskottet understryker vikten av att medlemsförteckningar håller en hög kvalitet och att informationen till medlemmarna är både regelbunden och fullgod, men utskottet är inte berett att förorda att den statliga uppbördshjälpen tas bort och inte heller att föreslå en ny ordning för hantering. Frågan måste dock även i fortsättningen följas nogsamt, både från utskottets sida och från regeringens. Systemet måste upplevas rättssäkert för den enskilde. Den andra frågan jag vill ta upp här är huvudmannaskapet för begravningsväsendet. Under det här året har jag på olika sätt försökt sätta mig lite djupare in i frågan. Ingången från utskottets sida är densamma som i föregående fråga: Detta ingick i principbeslutet. Kyrkan hade haft ansvaret för i stort sett hela begravningsväsendet i , och beslöt att inte göra någon förändring på det området när kyrkastat-uppgörelsen trädde i kraft. Även denna fråga är det viktigt att följa mycket nogsamt. Det är inte självklart att ett samfund, som i detta fall , i all framtid ska vara huvudman för all begravningsverksamhet i hela utom i de två fall där kommunen har ansvaret. Men ser man till hur det fungerar märker man att även om huvudmannaskapet kan vara en principiell fråga har det förekommit mycket lite klagomål . Verksamheten fungerar tillfredsställande, och det generella omdömet är att gör ett bra jobb och i de flesta fall arbetar för att även de som inte är medlemmar ska känna sig nöjda med den hantering, de kontakter och de ritualer som andra trosbekännelser fordrar när det gäller begravningsfrågor. Visst finns det andra lösningar på huvudmannaskapet, till exempel kommunerna. Vi har och som har ansvaret. Men det finns både en praktisk och en historisk orsak till att det är så i de kommunerna. Det är alltså ingen slump. Eftersom gränserna suddas ut mer och mer kanske vi ska ha länsstyrelser som huvudman eller regionförbund, om vi till och med suddar ut länsgränserna. Eller varför inte lägga ut det på en annan entreprenör? Vi får inte glömma att är en entreprenör, vilket borde tilltala i alla fall. Teoretiskt finns det många lösningar. Jag återvänder återigen till överenskommelsen och det förarbete som gjordes. På ett mycket noggrant sätt gick man igenom de uppgifter som ligger i huvudmannaskapet, de frågeställningar och problemställningar som fanns runt begravningsväsendet, och man kom överens. Det dyker upp nya problem. Det förekommer diskussioner. Konstigt vore det väl annars. Begravningsombuden har en viktig roll, och även , som har tillsynsansvaret. När det gäller begravningsavgiften för dem som inte är medlemmar i har Kammarkollegiet uppdraget att fastställa den, visserligen efter rekommendation från församlingen men också efter godkännande från ombudet. Regeringen följer också denna fråga noga på olika sätt. Utskottet är alltså inte berett att redan nu förorda en utvärdering. Det bör gå innan man riktigt kan se resultatet av en nyordning. Vi ser trots allt att det finns en vilja från att få verksamheten att fungera på ett bra sätt oavsett medlemskap och trosinriktning. Viljan finns att rätta till det som upplevs fel samt tillgodose de önskemål som finns från enskilda. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkande nr 6 och avstyrker samtliga motioner. 22 () replik: Det är positivt att notera att är öppen för ett annat huvudmannaskap. nämnde också som huvudman för begravningsväsendet. Då vill jag fråga hur hon vill verka för att de människor som har valt att helt stå utanför något trossamfund kan garanteras att få ligga i icke-vigd jord, om man uttrycker sig så, och slippa administreras av efter sin död. 23 () replik: Öppen för en förändring så långt gick jag inte i mitt anförande. Jag säger att det inte är självklart att detta måste vara den lösning som håller i alla evigheters tider. Däremot finns det en möjlighet. Begravningsavgiften administreras av . Så har vi i lag stadgat. Om du vill ha någon annan form, exempelvis låta strö ut din aska någonstans, har möjlighet att bevilja det. Du behöver alltså inte ligga i vigd jord, utan kan bevilja att askan får strös ut över hav eller mark. Där har en möjlighet. 24 () replik: Vi har en alldeles utmärkt reservation som skulle kunna ställa sig bakom, som bygger på att ytterligare utvidga friheten för enskilda människor. Jag undrar om tycker att det är en bra ordning som det är , som jag tidigare hänvisade till, att människor som är icke-kristna och väljer att helt stå utanför ett trossamfund ändå administreras av . 25 () replik: Jag är inte beredd att gå in och göra någon förändring . I den uppgörelse man gjorde satte man både livremmar och hängslen på . KU hade en stor del i det. Man sade bland annat att Kammarkollegiet skulle ha del i ansvaret när det gäller avgifterna. Kammarkollegiet skulle godkänna dem. Man får inte ta ut den avgift man vill utan att Kammarkollegiet har godkänt den. När det gäller övriga som inte är medlemmar i har uppdraget och ansvaret, via sina begravningsombud, att se till att den biten fungerar. Här tror jag att man kan göra mer. Man kan utbilda begravningsombuden mer. Man kan se till att det blir fler träffar. Man kan se till att ha mer kontakter med dem. Men jag tror att det finns en god möjlighet för dem som icke är medlemmar i att ändå bli tillgodosedda. 26 (): Som har framgått här har detta betänkande genomgått så kallad förenklad behandling. Alla vi här ser att frågorna inte är precis nya.