prot · GS0917 · 2004-10-20 00:00:00 — Kurser som uppfattas som svåra, även om man skulle ha nytta av dem i högskolestudierna, väljs bort till förmån för enkla och ibland mer hobbybetonade kurser. Det är någon som med rätta har kritiserats. Den utvecklingen är inte önskvärd. Vi anser att universiteten bör kunna vikta betygen vid intagningen så att kurser som är relevanta för de studier man ska bedriva värderas mer än andra. Det skulle stimulera gymnasieeleverna att lägga ned tid och kraft på de kurser som anses svårare. Valfrihet måste kompletteras med tydlighet om vilka konsekvenser de val som man gör faktiskt får. Antagningssystemet till högre utbildning måste därför förändras så att universitet och högskolor kan ställa tydliga lokala antagningskrav och vikta och väga betyg efter respektive utbildnings behov. Men det viktigaste är att vi får arbetsro så att lärarna får ägna sig åt undervisningen i stället för att lösa hur ämnesbetyg ska kunna fungera i en kursbaserad skola. Den här propositionen skickar rakt motsatta signaler. Den främsta slutsatsen som kan dras är att det behövs ett skifte inte bara i det politiska styret i den kammaren utan i hela det ideologiska anslaget i den svenska skolan. Vi måste flytta fokus från reparation till kunskapsinhämtning. Vi måste bygga den svenska skolan på en grund av hög kvalitet, relevanta kunskaper och motivation hos våra elever. Vi måste sätta kunskapen i det högsäte där det bara sitter en slö regeringsmakt. 150 (): ska vi ta ställning till en ny proposition om förändringar av gymnasieskolan. Den fråga som är naturlig att ställa sig då är: Kommer de förslag som finns att förändra något i positiv riktning för alla våra gymnasieelever? Vi i tror inte det. Allt är visserligen inte dåligt i dagens gymnasieskola tvärtom. Det vore fel att säga det. Jag har själv besökt många gymnasieskolor med engagerade lärare och aktiva elever som trivs. Men det är också uppenbart att många misslyckas alldeles för många. Det är en väldigt stor andel elever, , som hoppar av sin gymnasieutbildning. Av dem som går igenom utbildningen misslyckas med att nå gymnasieskolans mål. I verkligheten är det alltså inte så många fler än vad det var i den gamla gymnasieskolan som verkligen klarar gymnasiet. Bara under den här våren har ca 25 000 ungdomar hoppat av gymnasiet. En förändring i gymnasieskolan måste ju ta sikte på att hjälpa alla ungdomar, invandrarungdomar, ungdomar utan studiebakgrund i familjen och ungdomar med olika intressen. Då tycker vi att man ska börja med att ställa några enkla frågor. Vad ska målet vara med gymnasieskolan? Ska alla ha liknande utbildning? Ska alla läsa för att komma in på högskolan? Ska alla ta studenten? Vi i vill svara tydligt nej på de frågorna. Alla ska inte ha samma utbildning. Alla ska inte bli akademiker. Alla ska inte bli studenter. Men alla ska däremot ha chansen att komma igen och byta spår i sin utbildning. Det är där som den stora skiljelinjen går mellan socialdemokratisk och liberal skolpolitik. I de flesta länder finns en uppdelning mellan studieförberedande utbildningar och lärlings- och yrkesutbildningar. I har Socialdemokraterna valt en annan väg, som är helt unik för . Yrkesutbildningarna har akademiserats, och teoriutbildningarna har gjorts lättare. Allt för att så många som möjligt ska göra ungefär samma sak. Det är en skolideologi som har gällt . föreslår precis tvärtom att vi äntligen får en riktig yrkes- och lärlingsutbildning. Men Socialdemokraterna sitter fast i föreställningen att alla vill bli akademiker och ska läsa samma kurser i till exempel svenska, matte, engelska och naturkunskap. Därför blir det låga kunskapsmål på de studieförberedande programmen och dålig yrkesutbildning på de yrkesinriktade. Ja, det är verkligen så att det inte bara är yrkesutbildningarna utan även de studieförberedande utbildningarna som behöver förbättras. Vi måste helt enkelt bort från en ordning där hela det svenska skolsystemet bygger på att nästa nivå ska ta hand om vad den har misslyckats med. Högskolan ska inte behöva ordna repetitionskurser i gymnasieämnen, och gymnasiet ska inte behöva repetera . beslutade riksdag om ett nytt gymnasium, det som vi har och som består av ett stort antal kurser. Det här systemet skapades bland annat för att alla elever skulle kunna läsa samma kurser i till exempel matte, engelska och svenska. Det skulle också härma högskolans uppdelning i kurser. Men det här har inte fungerat på gymnasiet. Eleverna läser små splittrade kurser, och det skapas ingen helhet i utbildningen. Om man ser på siffrorna finner man att de är ganska dystra. Antalet elever på naturvetenskapsprogrammet som är det mest teoretiska som väljer att läsa ett andra främmande språk har halverats . har de elever som läser två främmande språk utanför engelskan minskat från en tredjedel till . Det är alltså uppenbart att många blir dåligt förberedda för sina högskolestudier. Det finns också en falsk valfrihet i dagens gymnasieskola som gör att många elever luras att läsa ämnen som inte passar deras utbildningsinriktning. Många väljer bort tunga och svåra ämnen som tyska, franska, spanska, fysik och kemi. Sammanlagt en och en halv termin används till ämnesblocken valbara kurser och individuellt val. Vi i har tittat på sådana här kurser och sett att man på en studieförberedande linje kan hitta exempel på kurser som drinkblandning, dykteknik, matlagning och så vidare. En sådan kurs kan vara värd 50 gymnasiepoäng, alltså lika många som kärnämnet naturkunskap A. Därför menar vi nu att det verkligen är dags att höja kunskapsmålen i gymnasieskolan. Vi säger då att matlagning, drinkblandning och dykteknik på många program ska ge plats för språk och till exempel fysik. Valfriheten ska däremot vara mycket större än när det gäller att kunna välja mellan studieinriktade utbildningar och mera yrkesinriktade. Vi menar att det är dags att avskaffa det kursutformade gymnasiet och i stället ha ett linjegymnasium. I stället för kurser behöver vi ämnen som man läser och som är olika till mål och innehåll. En elev på fordonslinjen ska inte behöva läsa samma matte som en elev på naturvetenskaplig linje. Kraven på de studieförberedande linjerna ska höjas. Det ska vara fler främmande språk och mer matte, fysik och kemi. föreslår i en motion också en helt ny utbildning, en humanistisk linje. Många elever läser som sagt färre språk, trots att våra internationella kontakter blir fler och viktigare. Om vi fick en riktig humanistisk linje skulle det bli ett lyft för språk, historia och kultur, som skulle få en starkare ställning i gymnasieskolan. Begreppet bildning skulle också få ett större utrymme i skolan. Vi är glada för att regeringen backade från det gymnasiekommittéförslag som lades fram och som gick ut på att alla skulle få börja gymnasiekurser utan förkunskaper. Man ville halvera gymnasieprogrammen från 17 till 8. Det är bra att regeringen har backat från det, men det räcker inte att säga nej till dåliga förslag. Man måste också komma med några bra. Det individuella programmet har ju varit omdiskuterat . kallar man det för gymnasieskolans hjälpklass. Där repeterar man . Många lärare gör bra insatser där, men sanningen är ändå den att det bara är av eleverna på det individuella programmet som över huvud taget klarar en färdig gymnasieutbildning. Där är vår lösning: Låt ta sitt ansvar! Därför föreslår vi att det individuella programmet stegvis avskaffas och att resurser förs över till . ska lägga grunden, och man ska lämna efter åtta, nio eller när man nått de mål som behöver för att man ska få börja på ett gymnasieprogram. Sanningen är ju den att i det gamla linjegymnasiet som avskaffades fullföljde sin gymnasieutbildning. Många av dem som lyckades gick faktiskt tvååriga yrkeslinjer, och de har lyckats bra senare på arbetsmarknaden. Därför säger vi i att för många inte för alla men för många yrkeselever vore en tvåårig yrkesutbildning ett bättre alternativ än en treårig som de inte klarar utan hoppar av från. För lärlingsutbildningen finns det här ännu inte något konkret förslag. Man har tillsatt en delegation som ska utreda den, men man visar inga exempel på att man är beredd att pröva en sådan lärlingsutbildning som finns bland annat i våra grannländer. Vi kan titta över till andra sidan av , till exempel till , där hantverkare och småföretagare spelar en väldigt viktig roll i utbildningsystemet. Där kan man få lära sig kulturen på en arbetsplats och lära sig grunderna i ett yrke. Vi har ju avskaffat lärlingsutbildningen, och brutit den traditionen, men hör man fler röster bland annat från hantverksföreningar, företag och så vidare att vi är på väg mot en jättebrist på utbildade hantverkare. Därför föreslår att en lärlingsutbildning utvecklas som ett alternativ utanför den programinriktade gymnasieskolan. Skolan, företagen och hantverkarna ska kunna dela på utbildningen, och det ska vara möjligt att ha anställning som lärling. Titta ned i , utbildningsministern, för där har ett antal företag visat stort intresse för den typen av utbildningar! Finns det då, herr talman, några bra förslag i regeringens proposition? Ja, tycker att det är bra att historia blir ett kärnämne. Historisk förståelse och kunskap behövs för att förstå nutiden och för att få en förankring bakåt. Men vi säger nej till att tiden för historia, det nya kärnämnet, ska tas från de viktiga karaktärsämnena. I stället ska den naturligtvis tas från olika valbara kurser, så att man inte tar bort den tydliga inriktningen på en utbildning. Vi tycker också, och där skiljer vi oss tydligen från , att det är bra med ämnesbetyg. Betygen ska visa vad eleven kan när han eller hon slutar skolan, inte kunskaperna . Men vi tycker inte att ämnesbetyg passar i en kursutformad skola. Nästa steg borde som sagt vara att införa linjer där man fortlöpande läser ett ämne och får betyg varje termin. Avslutningsvis, herr talman: har motvilligt backat lite åt och den borgerliga oppositionens håll med den här propositionen. Det kan vi inte förneka, men det är mycket långt kvar innan regeringen verkligen inser att hela dess gamla 70-talsideologi för skolan inte håller längre. visar ett skarpt och tydligt alternativ i skolpolitiken. Jag nöjer mig för att spara tid med att yrka bifall till reservation 1 under punkt 1 och till den gemensamma borgerliga reservationen 70 under punkt 59. 151 (): Gymnasieskolan är den skolform som genomgått den största strukturförändringen . Gymnasiekommittéerna har avlöst varandra. Det gamla linjegymnasiet har blivit programgymnasium, och betygssystemet har förändrats. För elever och lärare har det inneburit stora omställningar som inte har gått helt smärtfritt förbi. Det finns en mättnad och en längtan efter arbetsro ute i verksamheten. Från den synpunkten var det bra att regeringen inte genomförde de mer omvälvande förslag som den senaste kom med. Mindre bra är att det saknas ett helhetstänkande i propositionen. Det är svårt att läsa ut vilka visioner regeringen egentligen har när det gäller gymnasiet. Att av alla elever i en årskull går vidare till gymnasiet ställer helt nya krav på både utformning och innehåll. Tyvärr har den insikten inte riktigt slagit rot och fått genomslag . Beviset för det är att var fjärde elev lämnar gymnasiet utan fullständiga betyg. 9 000 elever hoppar helt enkelt av . Hur många avhopparna är sammanlagt finns det ingen bra statistik på vi har försökt undersöka det. Det individuella programmet, som flera har nämnt, var tänkt som en extraresurs för en mindre grupp elever som inte klarade ett nationellt program. Det har blivit det näst största av de 17 programmen. Så visst är det att komma till rätta med de brister som finns. Regeringen kommer med en del förslag som har drivit och som vi delvis får gehör för . Det gäller uppgraderingen av yrkesutbildningarna, en ny lärlingsutbildning, att en gymnasieexamen ska införas och att historia blir kärnämne, om än med bara 50 poäng. Allt detta är ju en bra början, men ännu bättre skulle det vara om regeringen vågat ta steget fullt ut och kommit med skarpa förslag på de här områdena. Det är det som saknas. Den första viktiga uppgiften måste vara att se till att varje elev som börjar i gymnasiet får möjlighet att utvecklas efter sin förmåga, erbjuds en trygg miljö, ställs inför rimliga krav och får ta eget ansvar. Det är grundförutsättningen för att en majoritet ska kunna och vilja fullfölja sina studier. I propositionen sägs inte ett ord om hur det ska kunna bli verklighet på alla skolor genom att arbetet med skolans värdegrund förstärks. Det om något visar att det behövs ett större engagemang i de frågorna än regeringen ger uttryck för i andra sammanhang. fick jag ett mejl från en upprörd gymnasielärare som beskrev hur den så kallade nollningen hade gått överstyr vid hans skola. Nollning är ett sätt att introducera nya elever i skolan, som i bästa fall innebär att de nya känner sig välkomna och får en chans att lära känna sina nya kompisar. I det här fallet hade både flickor och pojkar förnedrats öppet på ett sätt som jag tänker avstå från att beskriva här i talarstolen, men alla vet ju att det här inte är en engångsföreteelse. Alkohol finns ofta med i bilden för att få nollorna att gå med på förnedringen. Att de vuxna på skolan inte avstyr den sortens övergrepp är självfallet oacceptabelt. Den här lärarens kolleger tyckte att det inte fanns anledning att reagera eftersom det hela var på skoj. Vad de förnedrade eleverna tyckte kan man lätt ana sig till. I fanns en artikel med rubriken klasser i gymnasiet. En rektor intervjuas och säger så här: Vi pratar mycket om frånvaron på skolan, men tycker lärarna att eleverna är mer i klassrummet än i korridoren så det känns som om vi har en större närvaro nu än de vi hade när mätningen gjordes . Mer än hälften av eleverna är frånvarande i det som ska vara en gymnasieskola för alla. Det är ingen tvekan om att det behövs en genomgripande diskussion i både skolan och samhället i övrigt om ansvarstagande, om respekt och om hur vi ska förhålla oss till varandra. Lärarna behöver stöd från det omgivande samhället i form av attityder, men också stöd i form av lagar och förordningar. har några tydliga förslag. Varje gymnasieskola ska i sin kvalitetsredovisning beskriva hur man arbetar med frågor som berör värdegrunden. Det ska finnas gemensamma regler och förhållningssätt vid varje skola. Det ska vara tydligt vilka sanktioner som gäller om reglerna bryts. Skolk, eller olovlig frånvaro som det kallas, ska självklart rapporteras till föräldrarna och också redovisas i betyget. undrar jag: Vilka motsvarande åtgärder har regeringen att redovisa på det här området? Eftersom variationen mellan eleverna är stor när det gäller intresse, lust, inriktning och planer för resten av livet måste det återspeglas i programutbudet. Om alla program liknar varandra, ställer samma krav och i slutändan förväntas leda till akademiska högskolestudier kan vi inte lura oss själva och tro att alla ska passa in, helt enkelt därför att inte alla har den inriktningen. Regeringen säger själv att målet är att hälften av varje årskull ska gå vidare till högskolestudier, och det är ett högt och bra uppsatt mål, men ändå ska förberedas för det. anser att det är orimligt. Redan på gymnasiet borde det gå att välja inriktning mot akademiska högskolestudier för den som vill det, mot yrkesinriktade högskolestudier, mot eftergymnasial yrkesutbildning eller för att gå direkt ut i arbetslivet. Gymnasieexamen borde utformas så att den anpassades till dessa olika inriktningar. Redan en sådan förändring skulle ge fler elever en chans att både trivas bättre och att klara att fullfölja sin utbildning. I propositionen slår regeringen äntligen fast att en grundläggande yrkesutbildning med hög kvalitet är nödvändig för att möta samhällets och individens behov. Ja, självklart är det så! Men det här får dessvärre vänta. Regeringen tillsätter en yrkesutbildningsdelegation som ska underlätta övergången mellan gymnasieskolan och yrkeslivet. Mer än så blir det inte. Men det är inte fler myndigheter som behövs. Vi har tillräckligt många på skolområdet. De myndigheter som redan finns, och Myndigheten för skolutveckling, hade ju kunnat få i uppdrag att ta fram relevanta förslag på det här området som kunde ha presenterats . vill ha en lärlingsutbildning i form av ett eget gymnasieprogram. Först då, tror vi, får denna utbildning samma status som övriga program. Vi vill att lärlingsutbildningen ska utformas lokalt i nära samarbete med näringslivet och att teori och praktik ska varvas redan från första terminen. Lärlingsutbildningen ska förstås ge gedigna yrkeskunskaper, både teoretiska och praktiska, och efter gymnasieexamen ge behörighet till studier vid en yrkeshögskola av ungefär den modell man har i . Ett sådant upplägg skulle ge en tydlig struktur och med stor sannolikhet bli många ungdomars förstahandsval. Om fler elever än ska klara av gymnasiet behövs också bättre avstämningsmöjligheter. Att betygssystemet ändras från kurs- till ämnesbetyg är rätt väg att gå, men anser att betyg ska sättas efter varje avslutad kurs och att kursbetygen sedan ska vägas samman till ett ämnesbetyg. Som ett sätt att öka likvärdigheten i betygssättningen anser vi att nationella prov ska genomföras i samtliga kärn- och karaktärsämnen. Nationella prov ger också lärare och elever möjlighet att bedöma vilka extraresurser som eventuellt behöver sättas in för att eleven ska uppnå kunskapsmålen. Regeringen har dessbättre övergett tanken på att skrota det individuella programmet. Det hade bara varit ett sätt att stoppa huvudet i sanden. ska självklart lägga en bättre grund än den gör det ska vi debattera i andra sammanhang men de elever som av olika anledningar inte platsar i ett nationellt program måste också få en rejäl chans att komma igen. Förslagen till förbättringar i form av individuellt utformade heltidsstudier även för IV-elever och koppling till ett nationellt program välkomnar vi. Men varför måste de elever som verkligen har störst behov av förbättring vänta ända till 2006, när förslaget nu äntligen är lagt? Här vill jag uppmana regeringen att tänka om och se till att det kommer fram pengar så att reformen kan genomföras , . Självfallet bör också de fristående gymnasierna få en generell rätt att anordna individuella program. Att det på många håll inte är möjligt är en av de stopp- och proppåtgärder som den nuvarande regeringen tycks älska, inte bara på skolans område. Jag yrkar bifall till reservation 3 och den gemensamma reservationen 19. 152 (): Den proposition som ska behandla här har arbetats fram i samarbete mellan Socialdemokraterna, . Den är inte att betrakta som en genomgripande reform, utan det är ett antal förändringar inom befintlig struktur i syfte att modernisera och utveckla gymnasieskolan. De här förändringarna omfattar elva steg inom ett antal områden där vi har bedömt att det finns behov av kvalitetsförbättringar, och de kommer att genomföras i sin helhet under /08. Kvalitetsförbättringarna på IV-programmet kommer dock att genomföras . För detta finns det avsatta i budgetpropositionen. Jag ska snabbt ta upp några av de elva steg som vi tycker är mycket viktiga och som vi tror kommer att betyda mycket positivt för gymnasieskolan. En sak är ämnesbetygen som kommer att ersätta dagens kursbetyg. Vi är övertygade om att det kan minska stressen både hos elever och lärare. Det kan också påverka de strategiska val som många elever gör och därmed behovet av att konkurrenskomplettera i komvux, något som också många gör . Vi tror att det finns bättre möjlighet till fördjupning och koncentration. Det kommer i sin tur att göra eleverna mycket bättre förberedda för fortsatta högre studier och för yrkeslivet. Det är vi övertygade om. Genom att ge eleverna utbildning på heltid höjer vi kvaliteten på IV-programmet och gör det möjligt för fler att fullfölja en utbildning på ett nationellt program eller ett specialutformat program. Det har egentligen varit syftet med IV-programmet från början. Det är inte bra, som sade, att av de som kommer från är det endast hälften som efter IV-programmet går vidare till nationellt program. Mindre än var femte elev på IV slutför inte gymnasieutbildningen. Det är naturligtvis inte acceptabelt. Därför har vi nu det här förslaget. I rapporten hur gick det belyser vad som händer med ungdomar som har lämnat respektive gymnasieskolan utan att ha fullföljt sin utbildning. Hon kan konstatera att det finns ett klart samband mellan skolmisslyckande och sociala faktorer, men också att avhopparna får betydande svårigheter både att komma igen till utbildning och att få fäste på arbetsmarknaden. Det finns väldigt många orsaker till att elever går på IV-programmet. Det finns elever med svårigheter, men det är också väldigt vanligt att eleverna befinner sig i svårigheter. Därför är det nödvändigt med en hög grad av individualisering. Varje elev ska ha en individuell studieplan. För att de ska lyckas måste det finns individuella och tydliga kunskapsmål. Det måste också finnas ett stort mått av omsorg. Väldigt många elever har dålig självkänsla. Det måste finnas positiva förväntningar från lärarnas sida på elevernas förmåga att lära och prestera allt bättre oavsett socialt eller etniskt ursprung. Det måste finnas både bredd och variation när det gäller de pedagogiska metoderna och kontinuerliga återkopplingar till eleverna när det gäller deras arbetsinsatser och resultat och ett tydligt, engagerat och stöttande handledarskap. Studierna på IV-programmet kommer att kunna omfatta studier i kurser på nationella program och naturligtvis kompletterande studier på grundskolenivå samt arbetsplatsförlagt lärande eller praktik. Det finns ett brett spektrum av möjligheter. Sammantaget bör det göra så att eleverna kan gå över till ett nationellt program. Det är återigen de individuella behoven som är vägledande. Det är också viktigt att påpeka att det i den ungdomspolitiska propositionen föreslås att kommunerna får en förstärkt informationsplikt och att de är skyldiga att ta kontakt med de ungdomar som varken studerar eller arbetar. I första hand ska de erbjudas möjligheter till utbildning. Som ni ser har vi inte heller ändrat behörighetskraven till gymnasieskolan. Däremot vill vi fortsätta att utveckla formerna för PRIV. Det är enligt min mening något som har fungerat alldeles utmärkt på många håll. Det förtjänar faktiskt att lyftas fram i den här debatten. Jag delar glädje över att historia har blivit ett nytt kärnämne. Det kommer att omfatta 50 poäng. Det är ett gammalt krav från . Vi är också glada över att vi har fått gehör för det . Vi tycker också att det är viktigt att man förstärker kvaliteten på de yrkesinriktade programmen genom att alla ges möjlighet till arbetsplatsförlagt lärande av god kvalitet. Yrkesutbildningarna kopplas bättre till arbetslivet genom att de lokala samråden görs obligatoriska. Jag tycker att det också är en styrka att Yrkesutbildningsdelegationen inrättas. Vi tror att det här tillsammans med den moderna lärlingsutbildningen ska kunna förstärka yrkeskunskaperna. Det är viktigt att säga att den moderna lärlingsutbildningen är ett valbart alternativ på de nationella yrkesprogrammen, och att man ska ha samma kunskapsmål. Det är bara det att vägen dit kan se annorlunda ut. har fått i uppdrag att utreda och lämna förslag till utformningen av detta. Vi får se hur det kommer att se ut . arbetar också med kursplaner där man ska titta på hur kärnämnena bättre kan kopplas till och präglas av yrkesutbildningarnas inriktning. Där kan infärgning vara ett sätt. Men det finns även andra sätt. Det är viktigt att man som lärare kan bli stimulerad av goda exempel på hur detta kan gå till. En sak bekymrar mig i detta. Det är något som ingen har nämnt. Jag är tydligen ensam om att peka på naturvetenskapen och tekniken som jag tycker är nedvärderad i dagens gymnasieskola. Naturkunskap som kärnämne omfattar bara 50 poäng. Det tycker jag personligen är väldigt tråkigt. Det är en studieperiod på .