prot · GR0985 · 2004-03-18 00:00:00 — De här företagen annonserar via arbetsförmedlingens platsbank och kommer i kontakt med säljare. Dessa blir tystade och får inte säga vad det gäller. De får kanske för att hålla tyst. Vad som gäller för de här säljarna är att se om kunden är grön, om han inte vet någonting om detta och går att lura. Det gäller att få mest gröna kunder. Då är man proffsig. Har man fått en sådan före lunch får man kanske i handen att gå och handla lunch för. Det här är alltså väldigt oseriöst. Arbetsförmedlingen har sagt att man kanske kan ha spärrar mot dem, men man kan inte neka dem att gå ut i arbetsförmedlingen och söka efter folk. förekommer det också att företag i går ut med detta. På webbplatsen har man gått ut med att 20 000 har drabbats av detta. Det är alltså ett väldigt stort problem. Jag har också föreslagit en utredning, och det kommer en utredning , som kan klargöra om en ändring i köplagen skulle vara behövlig. Vi har ju ingen plats i lagutskottet, men jag vill yrka bifall till motionen L208. Föredrogs lagutskottets betänkande 2003/04:LU13 Åtgärder mot s.k. fakturaskojeri och modemkapning. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 12 §.) 10 § Vissa frågor rörande fastigheter 96 (): Kammaren ska nu debattera lagutskottets betänkande nr 15 angående fastighetsrättsliga frågor. I betänkandet behandlar utskottet elva motionsyrkanden från den allmänna motionstiden. Utskottet är helt enigt om att avstyrka ett antal motionsyrkanden som rör olika arrendefrågor. Utskottet konstaterar att rättsutvecklingen har varit inriktad på att i socialt och ekonomiskt hänseende stärka arrendatorerna såsom varande den svagare och mer utsatta parten i arrendeförhållandet. Vad som anförs i motionerna utgör enligt utskottet därför inte tillräckligt skäl för att nu ska ta initiativ till att få till stånd ändringar i de aktuella lagstiftningarna. När det gäller historiska arrenden är utskottet också helt enigt om att inte göra några ytterligare tillkännagivanden i fråga om friköp. Vid tidigare behandlingar har utskottet uttalat sig för en kartläggning av om det alltjämt föreligger intresse av lagstiftning om friköp av historiska arrenden. Om den här kartläggningen visar att det föreligger behov av lagstiftning har utskottet också uttalat att man anser att frågan förutsättningslöst bör utredas på nytt. Detta har också redan givit regeringen till känna. Den av utskottet beställda kartläggningen har redovisats i en departementspromemoria. Enligt vad utskottet har erfarit är remissbehandlingen avslutad, och promemorian är nu föremål för beredning inom . Ett annat motionsyrkande rör jordabalkens felregler, där motionärerna vill att regeringen ska se över ansvarsfördelningen mellan säljare och köpare när det gäller så kallade dolda fel. Utskottet avvisar yrkandet med hänvisning till att man finner dagens avvägning rimlig. Här finns det reservationer från och . Yrkanden finns också om en översyn av fastighetsmäklarlagen. Lagen syftar i första hand till att förstärka skyddet för enskilda som anlitar fastighetsmäklare och är tvingande till förmån för konsumenter. behandlade utskottet en motion som kritiserade den ståndpunkt som tagit om gränsdragningen mellan fastighetsförmedling och annan verksamhet. Utskottet anförde då att regeringen borde ta initiativ till erforderliga ändringar i lagen. Det arbetet har tyvärr dröjt. Utskottet menar nu att regeringen utan dröjsmål ska besluta om direktiv till den utredning som regeringen själv aviserat. Därmed avstyrker utskottet motionerna i den här delen. Reservationer finns i det här avseendet från , . Med det överlämnar jag ärendet för debatt. 97 (): fick vi en ny fastighetsmäklarlag, som vi hörde alldeles . Syftet med lagen var att stärka skyddet för konsumenterna. tog ställning till ett gränsdragningsproblem. ställningstagande innebar att man måste använda fastighetsmäklare även om man sålde en rörelse med en fastighet i. Detta gränsdragningsproblem har förorsakat problem i praktiken. Det har också medfört kostnader för företag och enskilda. Som vi hörde uppmärksammade detta genom en motionsbehandling under /98. uppmanade då regeringen att i lämpligt sammanhang återkomma till med förslag om lagändring av fastighetsmäklarlagen, och detta ställde sig bakom. var detta föremål för behandling igen. meddelade då att det var föremål för övervägande i departementet. svarade justitieministern på en skriftlig fråga att man skulle ta upp den här frågan inom ramen för en översyn av fastighetsmäklarlagen som man hade planerat skulle sättas i gång . Vi har även diskuterat frågan 2002 och 2003. I en interpellationsdebatt förklarade justitieministern att arbetet var inriktat på att en utredning om fastighetsmäklarlagen skulle kunna beslutas samt att det skulle bli en mer allmän översyn som tog upp fler frågor som rörde lagen och inte bara det som i sitt tillkännagivande hade beställt. har frågan legat på utan att någonting hänt. Justitieministern har vid ett flertal tillfällen utlovat att nu ska en utredning tillsättas. Majoriteten i utskottet har nöjt sig med detta, som det visat sig, tomma löfte. Hur ska vi kunna lita på ett besked som justitieministern lämnar? Han har visat att han inte kan komma till handling. Jag finner det anmärkningsvärt att majoriteten inte ser igenom justitieministerns tomma tal och ansluter sig till reservationen. En enkel förändring av en lag ska inte behöva ta att genomdriva när det finns en enig riksdag bakom beslutet. Det kan inte, menar jag, vara annat än en kall bedömning från sida att detta saknar politiskt intresse. Vi är dock inte här i bara för att knipa enkla politiska poäng, utan som lagstiftare har vi ett ansvar för att se till att vi har en bra och effektiv lagstiftning på alla områden. Att inte göra någonting kostar medborgarna pengar. Slutligen, herr talman, yrkar jag bifall till reservation 2 under punkt 3. 98 (): I detta betänkande har vi i liberalerna reserverat oss tillsammans med , i fråga om den översyn av fastighetsmäklarlagen som begärt . Vi finner det klart otillfredsställande med den tidsutdräkt som förevarit, och med reservationen understryker vi vikten av att regeringen nu äntligen tillsätter den utredning som aviserats. Vi har också reserverat oss beträffande jordabalkens felregler. Här yrkar jag bifall till reservation 1 i betänkandet. Att köpa eller sälja en villafastighet är för de allra flesta människor den största affären man gör. Det är då, för alla, viktigt att kunna överblicka vilka konsekvenser som en fastighetsaffär medför. Tyvärr är nuvarande felregler i jordabalken sådana att detta inte låter sig göras. I synnerhet begreppet dolda fel ställer till många komplikationer både för säljaren och för köparen. Säljarens upplysningsplikt och köparens undersökningsskyldighet är andra begrepp som inte alls är helt klara. Vidare diskuteras till exempel ansvaret för en anlitad besiktningsman. I en kursinbjudan som tillställts bland annat advokater och byggnadstekniker som arbetar med fastighetsfrågor har man gett följande beskrivning: Köp av en fastighet är en mycket betydelsefull affär för de flesta privatpersoner. Såväl köpare som säljare söker råd både före och efter en fastighetsöverlåtelse. Tvister gällande fastigheters fysiska egenskaper är vanliga. Rättspraxis är oklar vad gäller köpares och säljares ansvar för fastighetens skick. På seminariet behandlas senare års rättsutveckling. Många köpare undrar över hur omfattande deras undersökningsplikt är. Rådet de får är ofta att låta utföra en överlåtelsebesiktning. Vilket ansvar har en besiktningsman för fel i fastigheten? Hur påverkas köparens undersökningsplikt av besiktningsmans medverkan? Vi vet att det förekommer många tvister i svenska domstolar om jordabalkens felregler. Tvisterna är ofta mycket komplicerade och förstås i alla delar inte av de berörda personerna. Redan konstruktionen att man som säljare av en villafastighet ska ansvara för ett dolt fel, ett fel som man inte känner till, saknar förankring i det allmänna rättsmedvetandet. Med all sannolikhet är tvister om fel i fastighet de vanligaste i domstolarna . Redan detta talar för att man ska överväga om lagstiftningen blivit den bästa. De prejudikat som meddelats av under årens gång har inte gjort att rättsläget blivit klarlagt. Sammanfattningsvis menar jag att man kan konstatera att det nu är hög tid att göra en översyn av felreglerna i 4 kap. jordabalken. I samband med den översynen bör frågan prövas om tiden för säljarens ansvar kan kortas ned från nuvarande till exempelvis efter tillträdesdagen. Vidare bör det danska systemet för tryggare köp av villafastigheter närmare studeras. Det danska systemet bygger på att säljaren låter utföra en besiktning. Besiktningsprotokollet överlämnas till köparen och ligger sedan till grund för en gemensam försäkring som är till förmån för köparen om fel upptäcks och som innebär att säljaren är fri från ansvar. Även i och diskuterar man just nu att införa en sådan här modell. Den bör alltså prövas i en kommande översyn. Jag yrkar bifall till reservation nr 1 i betänkandet. 99 (): I det här lilla betänkandet, Vissa frågor rörande fastigheter, finns två reservationer, och finns med på en av dem tillsammans med , . Jag vill här börja med att yrka bifall till reservation nr 2. Utskottsmajoriteten avstyrker samtliga motionsyrkanden och hänvisar dels till pågående arbete, dels till aviserat arbete. Vanligen brukar vi inte reservera oss när det pågår arbete som ligger i linje med motionsyrkanden. Men , herr talman, får vi allt svårare att uppamma det änglalika tålamod med regeringens saktfärdighet som majoriteten uppvisar när man finner sig i att regeringen kan hålla ut och år in och avisera arbete utan att det händer något mer. Ett utmärkt exempel på det är punkten Fastighetsmäklare m.m. trädde en ny fastighetsmäklarlag i kraft. Året därefter tog ställning till ett gränsdragningsproblem, som vi hörde förut, mellan fastighetsförmedling och annan mäklarverksamhet. Den intagna ståndpunkten innebar att den som vill ha hjälp med förmedlingen vid överlåtelse av ett företag där en fastighet ingår i överlåtelsen i vissa fall ska vara tvingad att utöver en företagsmäklare anlita även en fastighetsmäklare för förmedlingsuppdraget. behandlade utskottet en motion som kritiserade nämnda ståndpunkt. Det resulterade i ett tillkännagivande om att regeringen skulle återkomma till med förslag till ändring i fastighetsmäklarlagen. anser i likhet med flera motionärer att fastighetsmäklarlagen måste utvärderas och ses över. Enligt vad som framkommit från regeringen har dylika aktiviteter ständigt varit på gång, men utan att något hänt. Låt oss se vad inneburit för ärendet. Eftersom repetition är all kunskaps moder tänker jag upprepa en del av vad tidigare talare har sagt. gjordes som sagt ett tillkännagivande i ärendet. Sedan hände ingenting. var frågan uppe igen. Då hette det att frågan övervägdes inom , och därför ansåg den dåvarande utskottsmajoriteten att något förnyat tillkännagivande ej var erforderligt. uppgav justitieministern, som svar på skriftlig fråga, att regeringen ämnade agera i de aktuella frågorna, varvid han räknade med att arbetet borde kunna sättas i gång . Men, herr talman, passerar och fortfarande händer inte ett dugg. uttalar sig justitieministern på nytt i ett svar på skriftlig fråga och säger då att ambitionen givetvis är att ta hand om då tillkännagivande. Att det inte blivit gjort berodde på att han hade haft så mycket annat att göra, sade han. Han kunde då heller inte redogöra för när arbetet skulle påbörjas. , alltså , konstaterar utskottet att något lagstiftningsarbete fortfarande inte har inletts, trots vad som utlovats av justitieministern i ett frågesvar. Majoriteten fortsätter dock att räkna med att regeringen ska komma till skott utan något ytterligare tillkännagivande från sida. När så utskottet behandlade samma ärende hade uppgiften inhämtats från att avsikten var att en utredning skulle tillsättas för utvärdering av fastighetsmäklarlagen. Departementet uppgav att arbetet bedrevs med inriktning på att utredningsdirektiv skulle kunna beslutas . Därefter utbröt tydligen något slags beslutsångest, ty i skrivelsen Redogörelse för behandlingen av skrivelser till regeringen, 2002/03:75, som kom , kunde man finna att det plötsligt var 2004 som gällde. För årets understatement i kammaren 2003 stod tvivelsutan lagutskottets majoritet när man väntan utan att något hänt menade att det var hög tid att regeringen utan dröjsmål beslutade om direktiv till den aviserade utredningen. Så står vi då här igen med samma fråga, och än en gång har justitieministern uttalat sig, i en interpellationsdebatt . sade han att arbetet var inriktat på att regeringen ska kunna besluta om en utredning om fastighetsmäklarlagen. Den något oroväckande formuleringen inriktat på innebär en gardering för ytterligare ett misslyckande . Vi är luttrade nu och minns löftet 2000, då arbetet skulle vara i gång . Uppenbarligen tycker den trots allt lydiga och disciplinerade utskottsmajoriteten att den nu långa tidsutdräkten börjar bli pinsam, eftersom man inte verkar veta hur man ska vända sig när man ska förklara sin fortsatta passivitet. Enligt majoriteten är det oacceptabelt att det gått genom sitt tillkännagivande begärde ändringar i fastighetsmäklarlagen och något arbete inte ens är påbörjat . förklarar man att det knappast är meningsfullt med ytterligare ett tillkännagivande. Till viss del, herr talman, är jag benägen att hålla med, men med annan motivering. Hur meningsfullt är det med ytterligare tillkännagivanden mot bakgrund av den respekt som regeringen bemötte det första ? Dock är det givetvis formellt den rätta vägen att gå. Hur resonerar majoriteten när man låter regeringen hållas år ut och år in med att enbart avisera och aldrig leverera det som utskottet begärt? Det vore intressant att få veta det när Socialdemokraternas representant kommer upp i talarstolen. hävdar att regeringen nu måste påskynda den remarkabelt långa handläggningen, varför ytterligare ett tillkännagivande vore på sin plats. 100 (): har gett en bra historisk överblick över hur ärendet om fastighetsmäklarlagen och den utredning som ska tillsättas har behandlats. Men jag vill ändå påstå att utskottet inte har varit särskilt passivt, och utskottet är inte särskilt passivt nu heller, när vi har sagt att regeringen utan dröjsmål ska besluta om direktiv till den aviserade utredningen. Vi som står bakom majoritetstexten i utskottsbetänkandet är inte särskilt tillfredsställda över att utredningen fortfarande inte har tillsatts, herr talman. Jag sitter inte själv i regeringen men jag har i alla fall en viss inblick i det arbete som regeringen lägger ned, och jag kan faktiskt förstå att man har prioriterat andra frågor framför den här. Det är det som har skett. Vi vet själva hur det är. Vi har en dagordning framför oss. Vi sätter de mest brännande punkterna högst på dagordningen, och de andra får vänta ett tag. Det går inte att behandla alla frågor på en gång. Det är tyvärr vad som har hänt i denna fråga. Men vi är överens i hela utskottet om att vi vill ha en utredning och att den ska tillsättas skyndsamt. Jag vet inte riktigt varför utskottets majoritet beskylls för passivitet. Jag har fått frågan vad det är som skiljer i utskottsmajoritetens text och i reservationen. Man använder precis samma ord i reservationen: Det är nu hög tid att regeringen, utan dröjsmål, beslutar om direktiv till den aviserade utredningen, och enligt vår mening är ett ytterligare tillkännagivande till regeringen därom påkallat. Betänkandetexten säger följande: Enligt utskottets mening bör dock regeringen utan dröjsmål besluta om direktiv till den aviserade utredningen. Det säger utskottet utan att vi tycker att det finns någon anledning till att återigen göra ett tillkännagivande. Vari ligger skillnaden egentligen att vara passiv eller aktiv i frågan? Jag går över till frågan om jordabalkens felregler. Jag kan konstatera att har ställt sig bakom den reservation som har till förmån för motionsyrkandena. Den viktiga anledningen till att vill reservera sig i den här frågan gäller just översynen och framför allt möjligheten till införande av obligatorisk besiktning. Att förkorta tiden för tioårsregeln som finns är jag inte lika övertygad om. Jag vill ändå yrka bifall till reservation nr 1. Avslutningsvis är det frågan om friköp av historiska arrenden. Där har vi ett särskilt yttrande. Utskottet, herr talman, har inte tagit ställning i frågan. Utskottet pekar på det beredningsarbete som fortgår. Vi vet att det i promemorian har sagts att det inte finns något behov av att få friköpa de historiska arrendena. Där har en helt annan mening. Vi i tycker att det inte minst av historiska och ideologiska skäl är viktigt att vi faktiskt öppnar upp för möjligheten att friköpa de historiska arrendena. Därför är det viktigt att jag klargör det ställningstagandet här. När frågan ska upp i är det också viktigt att ha gjort ett tydligt ställningstagande eftersom det inte är någon annan i utskottet som har påtalat detta. Tydligen tycker resten av utskottet att det som har kommit fram i promemorian är okej, trots att man inte talar om det. 101 REZENE TESFAZION (s): När det gäller vad har sagt kan jag inte tillägga mer. Jag tycker att har svarat och kommenterat bra. Jag anser också att redan på ett bra sätt har gett en förklaring när det gäller motionerna och reservationerna. Var och en som köpt ett hus har erfarenhet av den känsla av osäkerhet som det innebär att inte veta om huset till exempel är mögelskadat, utstrålar för mycket radon eller om skorstenen är på väg att rasa in. Även den husköpare som anlitat både en och två besiktningsmän kan känna sig osäker på vilket skick huset är i. Det är denna osäkerhet som motionärerna har velat komma åt genom att föreslå en översyn av jordabalkens felregler. De menar att problemen med dolda fel i fastigheter blir allt vanligare och att det behövs ett bättre skydd för både köpare och säljare för att undvika tvister. Utskottets majoritet har gjort bedömningen att nuvarande lagstiftning, trots allt, utgör en rimlig avvägning mellan säljarens och köparens villkor. Problemen som finns är inte av en sådan omfattning att det är aktuellt med översyn av jordabalkens felregler. Vi är däremot helt överens i utskottet om att fastighetsmäklarlagen behöver ses över och att det är hög tid att komma i gång med arbetet. Det är glädjande att justitieministern nu har bestämt sig för att göra en mer allmän översyn av den här lagstiftningen och inte bara den som tillkännagivande avsåg. Men redan sade att det är utskottets mening att regeringen utan dröjsmål bör besluta om direktiv till den aviserade utredningen. Jag yrkar avslag på reservationerna och bifall till utskottets förslag i betänkande LU15. 102 () replik: Som Rezene Tesfazion hörde berömde jag majoriteten för det änglalika tålamodet. Jag återkommer till det strax. Likaså hörde jag att Rezene Tesfazion gjorde ord till sina när det gällde just att förklara varför utskottsmajoriteten inte var passiv. frågade vad det var för skillnad på den skrivning som finns i betänkandetexten och vår reservation. Då utgår jag från att Tesfazion kanske har samma fråga. Visst är det en skillnad! I reservationen vill vi ha ett tillkännagivande. Det blir ju numret skarpare. Det går inte att komma ifrån det ligger i sakens natur. När det sedan gäller tålamodet kan Rezene Tesfazion nog inte svara, men det är frestande att ställa frågan: Hur länge kan majoriteten tänka sig att ha fördrag med en regering som pratar mycket men har väldigt lite verkstad? 103 REZENE TESFAZION (s) replik: Jag kan inte bedöma exakt hur justitieministern jobbar med den här frågan. Men jag och alla vet att det finns massor av andra frågor som är aktuella och som kommer upp . Det är väl i alla fall bra att det här har kommit och att det finns ett underlag för framtidens arbete. Det är därför vi säger att på grund av den tid som har gått är det att ge direktiv och jobba med den här frågan, som du och jag ställer . 104 () replik: Jag förstår att det är svårt att svara på annat sätt. Jag har bara en kort följdfråga: Kan Rezene Tesfazion se något fall där utskottsmajoriteten skulle kunna komma med ett andra tillkännagivande? 105 REZENE TESFAZION (s) replik: Jag tycker att det som står här och det som vi säger är berättigat för den fråga som vi diskuterar. 106 (): Jag anser att det är orimligt att generationer brukare och självständiga gårdar, som hamnat under fideikommiss med flera historiskt betingade ägarkategorier, ska vara fråntagna rätten att på fri grund utveckla sina jordbruk. Inget annat land i har sedan demokratin infördes tillåtit fortsatt osjälvständighet för en jordbruksbefolkning under feodalt grundade ägarsystem. Vi är ensamma om detta. fattade riksdag med stor majoritet beslutet att medge jordbruksarrendatorerna rätt att friköpa sina gårdar vid så kallade historiska arrenden. arrendekommitté följde upp detta beslut genom att enhälligt förorda en friköpslag som skulle omfatta bönder under adeln, kyrkan, samt universiteten. Trots riksdagsbeslut och klara förord för friköpsrätten från har någon sådan fortfarande inte införts. Efter det att /avslagit nya motioner med krav på friköpsrätt beslutade i ett tillkännagivande till regeringen att frågan om friköp på nytt borde utredas. Som vi har hört har utredningen nu presenterats, och i den fastslås att det inte finns tillräcklig anledning till att lagstiftningsfrågan ska utredas på nytt. Detta kan man utan vidare hålla med om, för det finns redan tillräckligt med utredningsmaterial som låg till grund för riksdagsbeslutet att medge jordbruksarrendatorerna rätt till friköp. Det är egentligen bara att damma av det som finns. Att hänvisa, som utredaren gör, till att de som drabbas är så få känns oerhört märkligt. Detta tar inte på något vis bort den orättvisa som arrangemanget med historiska arrenden skapar. Skulle man resonera på detta vis när det handlar om minoritetsgrupper undrar jag vad vi får för samhälle. Historiskt arrende är ytterst en följd av överhetens spel om beskattningsrätten i gången tid detta får man aldrig glömma. Vi måste våga erkänna att vi har en kvarleva från ett helt annat och föråldrat samhällssystem. I exempelvis har man gjort något åt detta och infört en laglig rätt till friköp av historiska arrenden. Man gjorde detta . Det är verkligen hög tid att även vi i kan komma loss i denna fråga och göra detsamma. Det är också oroväckande att många ungdomar vägrar ta över jorden som står under adligt förmyndarskap såsom deras föräldrar har gjort. Resultatet blir att jord, hus och allt vad bondegenerationer har skapat blir ännu en gåva till arvtagare till adel och storgods. Ägandet har aldrig brukat eller bebott gårdarna. Detta är också enormt viktigt att framhålla. Befolkningen fanns där långt innan överheten på ett administrativt sätt blev en mellanhand mellan den och kronan/staten. Det var beskattningsrätten och inget annat som var av värde för frälset. Jag är rädd för att det hastar med att införa den historiska reformen, om det över huvud taget ska finnas några kvar att rädda till enskilt ägande. Utredningar, remisser, utskottsbehandlingar och långa riksdagsdebatter alltifrån till vår tid har det varit utan att vi har kunnat lossa gångna århundradens statsskick över denna befolkningsgrupp. Något som också oroar är domen mot arrendatorn på Ängalid vid Trolleholm i . De har haft gården i fyra generationer, och ville överlåta verksamheten till sin son, som hela sitt liv har varit inställd på just detta. Av någon anledning motsatte sig greven detta, och frågan gick till rätten. Domen som kom var både häpnadsväckande och överraskande. Trots att verksamheten bedrivs på nästan och att de har börjat med flera nya grepp och idéer kom man fram till att verksamheten inte var utvecklingsbar. Om inte närmare skulle räknas som utvecklingsbart faller av alla arrendatorer på just detta faktum.