prot · GS0925 · 2004-11-09 00:00:00 — Att EU-ländernas vetorätt kommer att slopas leder naturligtvis till en ökad överstatlighet, och det ser jag med lite oro på. Jag vet ju att statsministern egentligen är för mer mellanstatligt arbete så jag undrar hur statsministern ser på att vetorätten slopas. Är det inte ett ganska stort steg? Den irländske premiärministern sade vid en avslutande presskonferens att när Haagprogrammet är genomfört ska EU:s asylpolitik präglas av en enda verklighet. Han berättade också att det fanns visioner om ökat polissamarbete. Det här med gränspolisarbete har ju diskuterats här i , och vi hade det uppe på EU-nämndsmötet. Även om vi är kritiska till att EU kommer att besluta om en gränspolisbyrå har jag tolkat det som att denna gränspolisbyrå kommer att utvärderas och att ni inte kommer att gå längre inom EU vad gäller gränspolisverksamhet innan byråns verksamhet har blivit utvärderad. Jag undrar om detta är riktigt, statsministern. Kan vi lita på att vi inte ser någon gränspolis här ? Vi som är kritiska till delar av Haagprogrammet är ju det på grund av rättssäkerheten, att skyddsbehoven kanske inte tillgodoses. Vi är oroliga för att lagstiftningen kommer att skärpas så mycket att de som egentligen är berättigade att få skydd här i EU inte kommer att få det. 66 Statsminister (): tar upp fullt legitima och rimliga frågeställningar, som man naturligtvis måste förhålla sig till. Det finns inga enkla, bergsäkra svar att välja. Men när jag läser den här sammanställningen ur ser jag att tog emot 28 612 asylsökande . tog emot 3 853 och 3 492. Ett sådant stort land som tog 61 000. De är sju gånger så stora som vi. , som är åtminstone fyra gånger så stort som , tog emot 5 800. Detta är också ett europeiskt problem som vi på något sätt måste hantera. Flyktingar och asylsökande tror jag ytterst sällan gör skillnad på de europeiska länder man söker sig till. Jag tror att det är ytterst få som i en asylsituation med fara för livet väljer mellan , och i något slags medvetet val. Man vill ha skydd! Det är den personen vi ska se. Hjälper vi honom eller henne bäst med att var och en hanterar detta själv med den ordning vi just nu har? Det är ju resultatet av den utvecklingen. Eller ska vi försöka satsa på en linje där vi hävdar generositet och solidaritet baserat på internationella konventioner? Ja, det kan knappast bli en sämre situation än . Det borde kunna drivas åt andra hållet. Gränspolisbyrå för samarbete, utbildning, information och sådant ja. Det verkar också redan nu vara strid om var denna gränspolisbyrå ska ligga. Kandidater börjar infinna sig som vill ha den som en i eget land. Slutligen var det frågan om överstatlighet och vetorätt. På vissa områden får vi acceptera att vi tar beslut med kvalificerad majoritet. Där nationalstatens demokratiska organ inte räcker till för att lösa de problem vi ser, där är jag anhängare. I andra fall är jag motståndare. Här har vi ett sådant område. 67 (): Tack för svaret! Det är väldigt bra att statsministern är tydlig med att säga nej till gränspolis. Det kan ibland gå väldigt snabbt inom EU, och den här frågan tycker jag inte har diskuterats så mycket av . Detta är viktiga frågor. Jag är också helt överens med statsministern om de stora skillnaderna inom EU. Vi har till exempel grannländer som inte tar emot så många skyddsbehövande. Här finns mycket att göra. Man har till exempel en mycket strängare flyktinglagstiftning i än i . Jag tycker att det är bra att ni kämpar på toppmötet och på andra ministerrådsmöten för att vi ska ha en human flyktingpolitik. Det finns också orimliga förordningar som Dublinförordningen som gör att vi har väldigt mycket snabbavvisningar inom EU och som egentligen kanske borde utvärderas mer. Jag hoppas att ni gör det inom EU. Jag vet inte om det har varit uppe på toppmötet. Vi hade ju just Dublinförordningen uppe i samband med EU-nämndsmötet , och jag tror att statsministern försökte svara mig att det borde vara rimligt att göra en utvärdering av Dublinförordningen. 68 Statsminister (): Det är sant att det går fort i EU ibland, som vissa processer tar fruktansvärd tid. Det är en blandning av intrycken. Men ibland får man fart, ibland skapas momentum, och då blir det ett väldigt tryck i organisationen. Det här är någonting som vi naturligtvis ska se upp med. Jag sätter värde på bevakning av dessa frågor. Det är ett stöd. Det tackar jag för. 69 (): Först vill jag tacka statsministern för en fin information. Jag vill också uppehålla mig lite grann kring Lissabonstrategin. Den innehöll ju stora visioner om att skulle gå i kapp i konkurrensförmåga och ekonomisk tillväxt. Tyvärr, kan vi väl konstatera, upplever vi efter att det är mer ord än verkstad i det här sammanhanget. Frågan jag vill ställa till statsministern är: Hur är attityderna till att bedriva förändringsarbete här? Vi som sitter i har ju mött vår egen regering förkroppsligad av den nu avgående finansministern som säger att i är i stort sett allting klart och att vi är på den säkra sidan. Han säger det inte, men det är underförstått att vi kan luta oss tillbaka i stolarna. Men min fråga är hur de andra länderna ser på detta. Kommer det att ske någonting, eller kommer det att vara bara en strategi? 70 Statsminister (): Det var den saken vi diskuterade, ordentligt, vid kvällens middagsdiskussion. Det är bara att konstatera det jag då sade: Att genomföra den typ av exempelvis statsfinansiell sanering som tyskarna nu gör, i en konjunktur som inte går uppåt och utan att få belöning i form av fallande räntor, är en oerhört tuff arbetsuppgift. Den är oerhört svår och kräver i regel att man sätter hela sin politiska existens på spel, vilket ju den tyske förbundskanslern näst intill har gjort. tycks han på ha hämtat sig i opinionen och få stöd för sitt reformprogram. I händer det definitivt väldigt mycket. För min del är detta viktigt att konstatera. Vad tyskarna nu gör är nämligen att bygga norm omkring den så kallade stabilitetspakten. Visst, de har brutit mot 3-procentskriteriet, men de vidtar åtgärder som är av ett sådant slag att de skadar sig själva politiskt. Det innebär att det inte kommer att bli acceptabelt för någon finansminister i något medlemsland att använda argumentet att detta är omöjligt att göra av politiska skäl. Tyskarna har visat att det inte gäller. De gör det ändå. Kanske hinner de få resultat som gör att de också blir rikligt belönade i kommande val. Att så ska ske hoppas vi alla som är anhängare av Lissabonprocessen, men det är fortfarande skrivet i stjärnorna. 71 (): Det är ju pikant att höra att statsministern föredrar 90-talshistoria på middagen. Men är statsministern beredd att ge i uppdrag till sin egen regering att angripa den tunga reglering vi sitter med själva, så att exempelvis småföretagen i får ett större utrymme att skapa den ekonomiska tillväxten och fortsätta att gå före i sammanhanget som vi gjorde ? 72 Statsminister (): Det är ingen dålig erfarenhet vi har att luta oss emot. Det är också en erfarenhet som många länder gärna lyssnar till. Ta regeringar som sitter i ett läge där man tagit över efter en tidigare regering som har misslyckats. Hur gör man för att vända en sådan situation? Vi delar gärna med oss av de erfarenheterna. Sedan har vi säkert också brister självklart. Det vore dumt att påstå någonting annat. Jag tror dock inte att det är dynamiken, konkurrenskraften och flexibiliteten i den svenska ekonomin som är det avgörande problemet. Det finns andra saker som jag tror är svårare att hantera än dessa, även om de heller inte kan betraktas som lösta en gång för alla självklart inte. Men det finns en dynamik, och det finns ett nyföretagande och en kreativitet som är imponerande. De företag som har försvunnit, , är sorgligt nog jordbruk och dessutom småbutiker. I stället har det kommit större enheter i båda dessa sektorer. Men det är många små företag som har försvunnit ur statistiken. Det kanske inte är i de sektorerna som vi ska möta framtidens utmaningar. 73 (): Min fråga gäller tillsättandet av den nya kommissionen. Jag tänkte ge statsministern en chans att klarlägga efter vilka linjer det ska hanteras. Först konstaterar statsministern att en av kommissionärskandidaterna yttrar sig sensationellt omdömeslöst. Det var kandidat. När det sedan står klart att parlamentet är berett att inte godkänna den kommission som har en kommissionär som uttalar sig sensationellt omdömeslöst så är inte det bra! När det sedan visar sig att parlamentet trots allt har påverkat kommissionens utseende så är det möjligen bra, för man röstade dock inte om detta. Vilken är statsministerns linje? 74 Statsminister (): Den är ganska enkel att förstå om man vill förstå den. Buttigliones uppfattningar är värda kritik oavsett om han sitter i kommissionen eller inte och oavsett om han är kandidat dit eller inte. Den kritiken står jag för, och den kritiken framför jag gärna igen. Jag är övertygad om att en bred majoritet av riksdag delar den uppfattningen i sakfrågan. Sedan kommer vi till nästa steg. Barroso ska presentera en kommission för . Det är ett lag som består av dem som varje medlemsland har nominerat. Sedan ska Barroso förse dem med en lämplig portfölj. De utfrågas för att se om de håller måttet. Vid en sådan utfrågning kan det växa fram en bild där den sammantagna uppfattningen hos parlamentet är att denna kommission inte är värd vårt förtroende. Detta är helt i enlighet med fördraget. Om man däremot säger att det är den föreslagna kommissionären som ska bytas ut och att det blir det som det handlar om så är man inne och petar i varje lands rätt att nominera sin kommissionär. Då går man över den gräns som finns fördragsmässigt mellan och parlamentet. Jag menar att den här processen var snubblande nära en sådan utveckling. Som den nu har utvecklats, eftersom Barroso aldrig gick till omröstning om sin kommission, har han gjort ett par justeringar. vidtar en ny frågeomgång i parlamentet. Jag vet inte vad som kommer att komma ut ur detta, men jag antar att parlamentet nu kommer att ställa sig bakom kommissionen. Då har det gått till på så sätt som det bör gå till. 75 (): Ska man tolka det som att det här var okej därför att det inte blev någon omröstning? Man påverkade informellt, men det blev aldrig riktigt skarpt läge. 76 Statsminister (): Man ska tolka det på så sätt att Barroso valde att inte lägga fram kommissionen för parlamentets ställningstagande. Det var hans beslut. Barroso ägde frågan. Han släppte den inte ifrån sig. Hade han gjort det så hade vi haft en annan diskussion. Han tog tillbaka hela förslaget, tog en ny funderare och började om. På så sätt fick han anledning att komma till parlamentet med ett nytt förslag. får vi se om det kommer att godkännas i den formella omröstning som kommer. 77 (): Som nämnts var ett av ämnena som avhandlades på folkmordet i , en region som jag besökte och . Just , , gick tidsfristen ut för . Man skulle avväpna Janjavidmilisen och återställa ordningen i landet. Ingenting har i praktiken hänt . Kalla fakta är 70 000 dödade människor och två miljoner fördrivna, våldtagna kvinnor och flygräder som pågår just . Jag undrar mot den bakgrunden om statsministern är nöjd med EU:s och insatser. Om man tittar krasst på vad oerhört viktiga folkmordskonferenser har kostat ser man att de nästan har kostat mer än vad har lagt ned på och det folkmord som pågår där. Vi ser också att en internationell humanitär intervention förmodligen rycker närmare. Om det internationella samfundet vill ha svensk hjälp i form av trupp eller genom att EU:s snabbinsatsstyrka ska medverka kommer då statsministern att stödja detta? 78 Statsminister (): Först och främst finns det aldrig en motsättning mellan att ta ställning till en akut pågående kris av det slag som finns i och ett långsiktigt internationellt opionionsbildningsarbete. Det finns betydligt mer angelägna saker att attackera i så fall, om man vill friställa resurser, än just folkmordskonferenser. Jag är fullständigt övertygad om att om vi får en sådan förfrågan så kommer den att prövas positivt under förutsättning att vi har tillgång till de resurser som efterfrågas. Det är just i den här typen av insatser som har varit ett av de länder som har ställt upp mest frekvent av alla inom FN:s ram. Jag förutsätter nämligen att det är FN som är huvudman för det som vi nu talar om. 79 (): Jag tackar statsministern för svaret. När statsministern nu har påtagit sig den oerhört viktiga rollen att lyfta upp frågan om folkmord i världen tycker jag också att det förpliktar. Det är en skam att inte har följd amerikanerna i att statuera att det sker ett folkmord i . Jag tycker också att vi borde kunna ha satsat mycket mer resurser. Jag hoppas att vi den dag då det internationella samfundet vill ha militär hjälp från är de första som säger ja till det. 80 (): I den något rapsodiska beskrivningen av vad som sades om Lissabonprocessen talade statsministern om en miljöpolitik som ska bidra till ekonomisk tillväxt genom exempelvis teknikutveckling. Jag delar statsministerns syn på att det finns en stor potential i det. Men ibland, herr talman, behövs det också töm och betsel på den ekonomiska utvecklingen för att styra i en riktning som minimerar miljöpåverkan. Kemikaliepolitik och integrerad produktpolitik är exempel på sådant. Här finns ett spänningsfält som är alldeles tydligt. Jag vill fråga statsministern hur resonemangen går när det gäller att hantera det spänningsfältet och hur den svenska hållningen ser ut. 81 Statsminister (): Töm och betsel, piska och morot eller någonting annat grimma, kanske? För vår del är utgångspunkten ganska enkel. Vi tror att en användning av kemikalier som inte är ekologiskt hållbar gör oss fattigare. De länder som bygger sin ekonomi på sådana inslag blir också fattigare och mer sårbara. Detta borde vara särskilt lätt att förstå i utvecklade ekonomier, där man har alternativ och möjlighet att ställa om sin produktion. Dock är det så det vet att flera av starkaste industrinationer har svårt att acceptera exempelvis kemikaliedirektivet av just skälet att de vill skydda sin egen industri. Det sägs kanske inte så i klartext, men det är innebörden av resonemanget. Då brukar jag säga att framtiden känner inga lobbyister, utan lobbyisterna talar om det som är och det som varit och drömmer om att vi ska gå tillbaka till någonting som redan har passerats. Det är lobbyisterna som arbetar emot kemikaliedirektivet. Det är de som arbetar för den kemikalieindustri som rimligen har sett sin tid och borde ersättas med annat. Men i är detta en låst fråga. Vi är inte särskilt många länder som driver den här uppfattningen. Här får väl tiden visa att vi hittar andra sätt att komma fram. Kanske kommer en uppåtgående konjunktur att vara det bästa stödet för att fasa ut en del av den produktion som uppenbart skadar nästa generations förutsättningar att leva ett rikt och värdigt liv på vår planet. 82 (): Det var ju fint sagt, statsministern, inte minst det sista. Men det förpliktar ju att ha en sådan inställning som måste vara en drivkraft i arbetet att verkligen förbättra och förändra på de områden som är alldeles nödvändiga att förbättra och förändra för våra barns och barnbarns skull. Kemikaliepolitiken har mer eller mindre gått i stå. Frågan om en integrerad produktpolitik verkar också försvinna ned i kommissionens byrålådor. Vad avser statsministern att göra för att driva på inom de här två områdena? 83 Statsminister (): Detta är en svensk profilfråga som aktualiseras vid de tillfällen då vi tror att vi kan ha politisk framgång. Exakt vilka de kommer att vara framöver återstår att se, men den står på vår dagordning. Det är inte här har att söka bromsklossarna. De finns snarare i den politiska familj där han själv hör hemma ute i . Jag skulle sätta värde på om i de sammanhangen försökte driva de här frågorna till stöd för en mer radikal kemikaliepolitik. 84 (): Jag brukar inte försöka rätta statsministern, men såvitt jag kan förstå är det framför allt och som har varit pådrivande när det gäller att bromsa på kemikaliepolitikens område. Där är det väl partivänner till statsministern som har makten. 85 Statsminister (): Så är fallet. Å andra sidan måste jag säga att den kristdemokratiska oppositionen inte precis står på barrikaderna i och kräver nedläggning av IG Farben och allt vad de heter. Om jag pratar med mina vänner, så kan väl prata med sina. Då kanske det här går lite lättare. Vi tycks ändå vara överens om att detta är viktigt. 86 (): I dagens står det att vill att EU-länderna ska skapa en B-plan som innefattar ett utarbetande av ett speciellt partnerskap för om medlemskapsförhandlingar misslyckas. Vi i tycker att det är viktigt att , om man uppfyller Köpenhamnskriterierna, får bli en fullvärdig medlem av unionen. Då känns det oroväckande att antyder att inte kommer att bli medlem genom att lägga fram ett förslag om en B-plan. Därför skulle jag vilja fråga statsministern: förslag upp till diskussion, formellt eller informellt, på toppmötet? Vad sade då? Om frågan inte kom upp alls skulle jag vilja fråga statsministern hur han ser på detta förslag om en B-plan. 87 Statsminister (): Frågan var inte uppe alls. Hur ser jag på en B-plan? Jag är aldrig anhängare av B-planer. Jag vill ha A-planer av det enkla skälet att börjar man med olika typer av andrahandsalternativ blir de lätt någonting som kommer att fungera som en smitväg bort från frågan. Jag är inte ens säker på att beskrivningen i är riktig och att sysslar med detta. Jag har ingen sådan förstahandsinformation. Jag vill reservera mig på den punkten. Det är medlemskap som förhandling ska handla om, och det är medlemskap på samma villkor som andra. Det kommer att bli en mycket lång och komplicerad förhandling som naturligtvis ska genomföras så att behandlas som andra länder om man lever upp till de krav som unionen ställer. Något annat förhållningssätt är inte möjligt. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 4 § Svar på interpellation 2004/05:40 om arbetsdirektiv 88 Statsrådet (): har frågat mig vad jag avser att göra för att påverka processen så att det inte ska ges möjligheter till 65-timmarsvecka i ett nytt arbetstidsdirektiv. EG:s arbetstidsdirektiv behandlar bland annat frågan om arbetstidens längd. Av direktivet följer det att den maximala arbetstiden ska vara en 48 timmars arbetsvecka som kan genomsnittsberäknas . Det finns vissa möjligheter att förlänga beräkningsperioden genom lag eller kollektivavtal. Regeln är dock i princip absolut, med ett viktigt undantag. Det finns en möjlighet att i nationell lagstiftning välja att inte tillämpa regeln och tillåta längre genomsnittlig veckoarbetstid än genom individuella avtal mellan arbetsgivare och arbetstagare, så kallad opt out. Jag vill understryka att det rör sig om en möjlighet för medlemsstaterna att använda sig av denna opt out och att endast vissa länder har gjort det. Om man väljer att tillämpa undantaget gäller alltså inte regeln om maximal veckoarbetstid. Det finns inget övre tak för veckoarbetstid om man använt sig av den här undantagsmöjligheten. Kommissionen har inlett en översyn av direktivet. Översynen omfattar ett antal punkter, och en av dessa är frågan om så kallad optout. Kommissionen föreslår vad gäller denna punkt en rad skärpningar. Huvudregeln ska enligt kommissionens förslag vara att opt out måste tillåtas i kollektivavtal för att vara möjlig att tillämpa på en arbetsplats. I de fall det inte finns kollektivavtal eller facklig representation på arbetsplatsen ska dock så kallad individuell opt out vara möjlig att tillämpa också . Kommissionen föreslår ett antal regler som syftar till att skärpa tillämpningen av opt out och att säkerställa arbetstagarskyddet också då undantagsregeln tillämpas. Det rör sig här bland annat om den regel som säger att ingen arbetstagare ska arbeta om inte annat överenskommits genom kollektivavtal som berörs i interpellationen. Den inställning till frågan om opt out är mycket tydlig. Jag har föredragit den inställningen inför . Regeringen vill avskaffa möjligheten till opt out eftersom vi ser den som ett hot mot arbetsmiljön i . Vi menar alltså att det inte ska finnas möjlighet till undantag från regeln om 48 timmars genomsnittlig veckoarbetstid. Konkurrensen mellan företag i får inte ske på bekostnad av arbetstagarnas arbetsmiljöskydd. Därtill kan läggas att man bör beakta att en möjlighet att förlänga veckoarbetstiden genom individuella avtal kan få olika effekter för till exempel män och kvinnor och minska möjligheterna att uppnå jämställdhet mellan män och kvinnor på arbetsmarknaden. Om det inte är möjligt med ett avskaffande menar vi att opt out endast ska vara tillåten genom kollektivavtal. Jag vill understryka att regeringen vid de förhandlingar som förs rörande direktivet kraftfullt för fram uppfattningen att opt out ska avskaffas. Mitt svar till blir alltså att regeringen i de förhandlingar som pågår rörande direktivet kraftfullt agerar för att få till stånd ett direktiv som inte ger möjlighet till undantag från regeln om 48 timmars genomsnittlig veckoarbetstid. För det fall att det inte är möjligt att nå dithän menar vi att undantaget i så fall ska få ske endast genom kollektivavtal. 89 (): Till att börja med vill jag tacka arbetsmarknadsminister för svaret, och jag gläds åt den enighet som präglar i vart fall oss två i synen på arbetstidsdirektivets utformning och det orimliga i en 65-timmarsarbetsvecka. måste jag erkänna att jag förfäras över verkligheten. Jag inser min okunskap på området och att det förslag som EU-kommissionären har presenterat faktiskt innebär att det införs ett tak som , såsom jag uppfattar det utifrån vad arbetsmarknadsministern sade, inte finns. Det är alltså egentligen så att arbetstiden såvitt jag förstår kan vara i någon mening obegränsad. Men om vi ändå fokuserar på tanken om 65-timmarsveckan och sätter in den i det perspektiv och den verklighet som vi lever i just , med diskussioner om , Opel, , Rüsselsheim och så vidare, finner vi att detta diskuteras mellan arbetsgivare både i svenska och i andra europeiska företag. Vi har kunnat se hur just arbetstidens förläggning och andra villkor blir föremål för anbud från olika fabriker och någonting med vars hjälp man spelar ut arbetstagare mot varandra på olika håll på arbetsmarknaden. Sannolikt både inom och i det europeiska perspektivet spelas man ut mot varandra. Det är i det perspektivet viktigt att vi har gemensamma europeiska regler och att få ett arbetstidsdirektiv som begränsar arbetstiden till de i genomsnitt som vore det rimliga. Även om 65-timmarsformuleringen möjligen skulle vara något slags förbättring i förhållande till dagens gränslösa tillstånd, måste målet ändå vara att få en gemensam regel för hela den europeiska arbetsmarknaden om 48 timmars arbetsvecka. Jag tror också att detta är viktigt inte bara för arbetstagarna utan att det faktiskt finns ett värde i detta också för företagen. För företag som är seriösa och har en hög ambition för både process och produktkvalitet tror jag att det här är en viktig fråga. Jag skulle i detta sammanhang vilja ställa en fråga till arbetsmarknadsministern om det nu gällande arbetstidsdirektivet, som är gammalt. Förutsättningarna i det nya, utvidgade EU är möjligen bättre för att hitta stöd för den så att säga svenska linjen från kanske oväntat håll. Pressen på villkoren gäller ju framför allt oss i den del av som har ganska goda villkor, och jag tror att det kan finnas ett intresse bland dem som har sämre villkor att faktiskt stödja oss i arbetet för att få gemensamma villkor. Jag undrar hur regeringen och arbetslivsministern går vidare med arbetet på EU-nivå för att få bort möjligheten till undantag från regeln om 48-timmarsvecka. 90 Statsrådet (): Det är som jag sade: finns en regel i nuvarande direktiv som ger obegränsad möjlighet att träffa individuella avtal.