prot · GR0988 · 2004-03-25 00:00:00 — Det kan vara ett möjligt alternativ. Låt en utredning titta på detta. När jag lyssnar på låter det faktiskt som om han, ihop med sitt parti, kanske fler än , ska rösta för reservation 5. Där sägs att vi ska söka den form säger borde vara ett värde i sig. Jag konstaterar att jag inte fick något svar på varför låter på ett sätt inför TV-kameror och på ett annat sätt i kammare. 100 (): I den här kammaren är vi röda, blå och gröna. har jag hört en ny färg: svart. Svart som i svartsjuk. Jag kommer tillbaka till det. Men jag skulle vilja börja i en annan ända, som jag tycker att det här betänkandet handlar om under . Jag vill be er lyssna på några ordpar: myndighet förvaltning, administration byråkrati, offentlig sektor gemensam sektor. Jag tycker att man hör hur orden leder tanken. Jag är lite oroad och inte så lite negativ till det myckna talet om myndigheten och byråkratin. Jag ser på ett annat sätt på samhället. Jag tycker att det här är någonting som vi gemensamt formar, där vi satsar gemensamma pengar för att sköta våra gemensamma angelägenheter och vårt land. Det innebär självfallet inte att det inte finns myndighetsperspektiv. Det ligger i själva regelverket att vi behöver hålla koll. Men statlig förvaltning eller annan offentlig verksamhet skulle mer ha det perspektivet. Jag tänkte på detta förut när vi såg ministrarna sitta här i stolarna. Ordet minister kan på engelska också omfatta min gamla yrkesverksamhet. Ordet minister to minister, minister to är ett utmärkt ord som faktiskt beskriver ett annat perspektiv än det vi i förstone hör, nämligen att betjäna, hjälpa, ta vård om. Jag skulle vilja att vi i en sådan här debatt i kammaren tydligt slår fast det perspektivet när vi talar om statlig förvaltning. Därför välkomnar jag motionerna som vi behandlar i betänkandet. Det är motioner som talar om otålighet när det gäller åtgärder av olika slag, eller talar om IT som ett uttryck för tillgänglighet. Däremot är jag inte alls säker på att motionerna ska bifallas. Men diskussionen är viktig. Jag skulle vilja, möjligen något överraskande, yrka avslag på samtliga motioner och yrka bifall till förslaget i betänkandet. Jag hoppas att kammaren om blir lika klok som utskottet, men det återstår att se. När det gäller färgerna blir jag bekymrad när jag hör representant, som tyvärr inte är i kammaren längre. Han läser långa listor med mycket distinkta och i förväg sannolikt utvalda tidsperioder i syfte att tala om hur många sossar som sitter i statsförvaltningen. Jag kunde inte höra någon annan färg än svart svartsjuka. Det är ganska märkligt hur vi här för den här typen av diskussion. Vi får egentligen aldrig någon riktig diskussion om det är fel på regelverket eller om regelverket inte tillämpas. Vi har aldrig hört någon som har kunnat föra i bevis, i ett trovärdigt resonemang, att frågan om förtjänst och skicklighet har åsidosatts, utan det blir en uppräkning på statistikens grund svartsjuka, om man så vill. Vi har också fört ett annat resonemang om det här. Det var intressant att höra så tydligt i denna debatt redan förebygga detta resonemang. Det handlar om oppositionens roll, att ha gett upp känslan av att man kommer att få regeringsmakten och därför hellre skulle vilja styra landet från . Jag har kallat det en baksätesdemokrati, att vi härifrån skulle vilja styra i den mån vi själva inte kommer till makten. Vi har också hört en annan debatt. När man misslyckas med att få majoritet för sina förslag här i kammaren kan man alltid hoppas på att Europeiska unionen för in de frågor som man önskar. Alltsammans är uttryck för samma sak, nämligen ett slags desperation över att man inte lyckas få ett folkligt stöd för den politik man vill föra. Därför tror jag att det är så viktigt, när vi nu resonerar om frågan om statliga tjänster och hur de tillsätts, att det blir ett bra principiellt resonemang. Är regelverket okej? Har vi sett några som helst bevis för att det borde vara på ett annat sätt? Talar någonting för att det är i stället för regeringen som ska styra riket i det här avseendet? Och vad skulle det innebära för plats, roll och uppgift om vi var utnämningsmyndigheten? Jag tycker därför att det är en ganska fattig debatt. Jag misstänker att jag får anledning att komma tillbaka till den. I övrigt finns det en fråga till, herr talman, som jag skulle vilja kommentera, och det gäller de myndigheter som har en opinionsbildande uppgift. Jag tycker att på ett utmärkt sätt har argumenterat för den linje som jag vill följa. Jag har en viss förståelse för att man utifrån ett moderat samhällsperspektiv skulle vilja bli av med den sortens myndigheter. Man har mer eller mindre i en undertext nattväktarstaten som mål, och den ska ju inte syssla med sådana frågor. Men när nu detta märkliga parti, som har alla färger försöker driva denna fråga måste man ställa frågan: Vad är det för samhälle vi vill ha? Hur kan vi skilja opinionsbildning från det som rör politik och offentlig förvaltning? Hur kan detta plötsligt ha blivit en stor fråga? Jag tycker att det här är tre ganska viktiga principiella frågor. Jag uppskattar att vi tar upp dem i utskottet, att vi får en årlig debatt i den här vägen och diskuterar de här frågorna. Men det är också helt klart att de förslag som motionärerna har lämnat inte löser några av de mera principiella problem som jag har velat lyfta upp. Det gör vi genom att ständigt debattera det här, att ständigt göra våra myndigheter och förvaltningar medvetna om sin uppgift och sin roll. Vi ska också här i kammaren försöka hålla det perspektivet, som handlar lite grann om att tjäna, att administrera, vilket innebär att vi hjälper varandra i vårt samhälle. 101 () replik: ser väl alltid svart när han debatterar med oppositionen, så jag förstår att han tillför en ny färg till våra knappar. Detta med betjänandet var ganska intressant. Jag hoppas att det nu är en ny attityd inom socialdemokratin som vill lansera. Det kanske är rätt tillfälle att läsa en sentens ur den skrift som tidigare hade som urkund i sin yrkesverksamhet, nämligen detta: Den som vill vara främst bland eder, han varde den andres tjänare. Jag hoppas att det kommer att bli en ny attityd hos socialdemokratin framöver. hoppas att beslutet här i kammaren ska bli lika klokt som i utskottet. Men vet lika väl som alla andra här att utskotten har en falsk majoritet. Han borde hoppas att det blir en äkta majoritet, inte att den ska bli som i utskottet. Jag skulle gärna vilja ta upp frågeställningen om utnämningsmakten. Vad har egentligen att invända mot en ökad öppenhet? Vad är det ni har att dölja när det gäller utnämningarna? 102 () replik: Jag skulle inte vilja kalla det en gammal citatsamling som ligger knuten till min tidigare verksamhet, för den är fortfarande rykande aktuell för mig. Jag tycker att det är ett alldeles utmärkt perspektiv. Jag är övertygad om att socialdemokrater och andra har ungefär samma problem med de här utmaningarna. Jag står gärna på barrikaderna för att på det här sättet försöka tukta maktperspektivet något. Jag tror att hela vår samhällsmodell skulle tjäna på mer av ett tjänarperspektiv än ett maktperspektiv. Den debatten går jag gärna in på. När det sedan gäller vilket som är en äkta majoritet eller inte har jag fortfarande en lite naiv syn på maktspelet i den politiska världen. Jag tror fortfarande att det är de goda idéerna som vinner. Då tyckte jag att det var äkta demokrati i utskottet när man avvisade de här motionerna. Jag räknar med detsamma här i kammaren. När det gäller utnämningsmakten försöker nu göra det till en öppenhetsfråga. Det är en fråga av många. I den reservation som ni har lämnat är inte öppenhetsfrågan den principiellt viktigaste, utan det är just frågan hur detta hanteras. Vad har regeringen för uppgift, och vad har för uppgift? Som tidigare pekade på har vi från KU själva ett litet record i den här frågan, och det visar hur komplicerat det är med öppenheten för den här typen av tjänster. Det kan i vårt fall handla om JO-tillsättningar och . Att försöka göra det till en huvudfråga tror jag är närmast populism från sida. 103 () replik: Att anklaga mig för populism är kanske att ta i lite väl mycket. Det brukar jag inte ägna mig åt. Det finns andra som gör det, på tal om social turism och så vidare. Jag ska invända mot en sak. I mitt anförande gav jag inte alls upp. Jag sade bara att det är naturligt att oppositionen fokuserar på utnämningsmakten, i synnerhet om man har befunnit sig länge i opposition. Det betyder inte att man ger upp. Jag brukar tala om de små stegens filosofi; det får väl gälla också maktövertagandet. Jag förstår inte riktigt resonemangen. Varför skulle man inte kunna öka öppenheten? Jag vet att det finns känsliga områden; tillsättningen av överbefälhavare och så vidare kan vara mer problematisk. Men i de vanliga statliga verken skulle man kunna vinna på att det fanns en förslagsnämnd som lyfte fram tre personer vilkas kompetens man fick granska i den öppna debatten i den öppna debatten, . Då kanske vi skulle kunna förhindra en del misstag, åtminstone de som gjordes . Borde det inte ligga också i intresse att regeringen inte gör missgrepp utan får hjälp när det gäller bland annat kompetensbedömningen? Jag menar inte att någon annan ska överta utnämningsmakten i sig, alltså att det slutliga avgörandet ska ligga hos regeringen. Det har jag deklarerat från början till slut. Så måste det vara i en parlamentarism där regeringen styr riket. 104 () replik: Öppenheten är en fråga, och jag tycker att den är viktig. Jag pekade bara på hur svårt vi själva hade att hantera det när vi hade våra utnämningar. Det illustrerar ganska väl hur komplicerad en sådan här tillsättningsprocess är. Problemet är att inte alls diskuterar de andra dimensionerna, som handlar om baksätesdemokratin, eller att man nu har lierat sig med , som läser upp långa listor över utnämningsstatistiken enligt den tolkningsmodell man ger. Där lämnar walk over och tar inte upp de principiella frågor som är viktiga. När det sedan gällde huvudanförande om hur just oppositionen kan ha ett särskilt perspektiv i den här frågan var min avsikt definitivt att på ett positivt sätt välkomna den lite mer självrannsakande formulering som hade. Jag såg inte alls det som att man gav upp möjligheterna på det sättet. Utan det handlade om att se perspektivet av att det är skillnad mellan den mera exekutiva makten och det som är den lagstiftande och den granskande funktionen. Det principiella resonemanget har inte återkommit till, och det går inte heller att läsa i reservationen därav min huvudsakliga invändning. 105 () replik: var en maoistisk paroll . Den är väl kanske inte lika aktuell i , men om den fäster den ovan dörren på tror jag att vi ska vara positiva till det. Det är en väldigt bra paroll egentligen, men det var inte den jag skulle ta upp utan reservation nr 7, där vi tar upp behovet av utbildning när det gäller öppenhetsfrågor. Jag skulle vilja säga följande till : Nog är det väl så att det alltför ofta kommer rapporter om att myndigheter, kommuner och andra inte fullt ut lever upp till de krav som grundlagen ställer vad gäller offentlighetsprincip och meddelarskydd och sådana saker. Nog är det väl så att vi alltför ofta har sett sådana rapporter, och nog är det väl så att en av orsakerna till detta är att kunskaperna, medvetenheten, kompetensen på detta område inte är helt tillfyllest överallt. 106 () replik: har vi stora problem här, för nu har vi både och på samma sida, men eftersom jag tror på idéerna är det helt okej. Jag välkomnar skylten, men möjligen skulle jag hålla mer på än i det här avseendet. Den reservation där man berör kompetenshöjande insatser tycker jag har ett vällovligt syfte, men det är ungefär som att vi här i ska stifta lag för att tala om att lag gäller. Jag tror nämligen att det är ganska många insatser som behöver göras, och jag är inte säker på att de behöver uttryckas på det sätt som man gör i reservationen. Därför avstår vi från det vällovliga syftet i den här motionen, liksom många andra. Men det innebär inte att vi är emot, och det vet mycket väl. 107 () replik: Nej, det får jag verkligen hoppas, att inte och är emot öppenhet och laglydnad hos myndigheterna. text hänvisas till , som är, tror jag, en alldeles utmärkt kampanj som regeringen har bedrivit. Min egen kommun, , har tagit del av den. Problemet med den kampanjen är att den, så som jag har förstått det, framför allt vänder sig till dem som redan har en hög ambitionsnivå, som har anmält att de vill vara med i det här arbetet. Men den missar, kan man anta, de myndigheter, kommuner och vad det nu kan vara, där medvetenheten är låg och där risken är störst att det görs fel och misstag. Det var tanken bakom att man med tydlighet skulle tala om för myndigheter av olika slag att de måste se till att de har tillräcklig utbildningsnivå, tillräcklig kompetens. Tyvärr, får man väl säga, kan vi konstatera att det nog är nödvändigt. 108 () replik: Jag vill faktiskt tacka för att han förde in färgspektrumet i den här annars ganska ideologilösa debatten och att han sedan höll ett så brinnande rött tal. Då fick vi höra att staten alltid är god, att myndigheterna alltid gör gott och att ministrarna enbart tjänar folket. Jag tror att det kan bli ett farligt uppifrånperspektiv, ett nästan lika farligt uppifrånperspektiv, fast det är byggt på demokratiska lager, som det uppifrånperspektiv som är byggt på kapitalets lager. Därför är det kanske fortfarande lite ovant för när någon slår mot en argumentation inte från en blå eller en svart utgångspunkt utan från en grön utgångspunkt. Vi tycker att det är viktigt med jämlika förutsättningar, med sociala regler och system och med en utvidgning av medborgerliga friheter, som den meddelarfrihet som precis, med skärpa, argumenterade för. tror vi på decentralisering, öppenhet och frihetlighet, om man så vill, och ser en poäng i sig med att folket och de folkvalda organen får mer att säga till om i flera frågor. Jag har faktiskt en fråga till utifrån detta resonemang: Kan inte du se att det som du uppfattar som nålstick mot regeringsmakten, kanske lite irriterande sådana, för en annan med en annan ideologisk utgångspunkt bara är fullt legitima krav på öppenhet och folkmakt? 109 () replik: Detta säger i som har skrivit en reservation ihop med moderater, folkpartister, kristdemokrater och centerpartister. Det är inte många av de ord som använder som han har sökt rätt sällskap för när det gäller att få igenom detta. Det är det som bekymrar mig. Jag tycker att talet om staten från ett ovanifrånperspektiv emellanåt har en ganska stor legitimitet men är någonting som vi på olika sätt bör bekämpa, vilket vi, som socialdemokrati och som arbetarrörelse, alltid har gjort. Jag medger gärna att det finns tider och förslag där vi har växt ihop med makten på det sättet att vi är som om vi är staten, men detta är egentligen grundläggande främmande för vårt sätt att se på samhället. Staten är inte något som någon äger. Det är inte längre kungens stat på andra sidan det smala vattnet, utan det är folket som är staten. Det är nog en ganska avgörande skillnad mellan och mig när det gäller sättet att se på staten. Därför tycker jag att det är angeläget att vi för den här typen av diskussion där ett tjänarperspektiv får vara väldigt tongivande och väldigt tydligt. Staten utövar inte någon makt utifrån någon annan kompetens och något annat perspektiv än att den har givits av folket. Det är själva kännetecknet på vår sorts demokrati, inte minst under den långa tid då socialdemokratin och arbetarrörelsen har haft ett dominerande inflytande. 110 () replik: , är det inte någonting att vara mer orolig för om folket inte känner sig delaktigt i staten än över mitt sällskap i en reservation? Jag kan erkänna att jag ibland är lite obekväm i sällskapet med herrarna i borgerligheten och de andra i , men ibland kan jag också bli obekväm i ett budgetsamarbete med socialdemokratin, som har så svårt för decentralisering och att makten ska flyttas närmare människor. Det är väl det som det handlar om, att komma med ett nytt perspektiv, förstår jag. Jag har inte varit med i politiken så väldigt länge men för att sluta oroa mig över sällskapet och i stället se på resultatet. Jag trodde att återigen skulle ta upp baksätesdemokratin. Jag har ett annat svar än det som kanske några andra har gett dig tidigare. Finns det inte en poäng om baksätesdemokratin inte handlar om dem som sitter bakom utan om dem som sitter under och har en möjlighet att påverka också från det hållet? Det finns ett gott citat från en man som lämnade parti. sade: Kanske vore bästa boten för den trötta samhällskroppen ifall tankarna från toppen i stället kom från roten. 111 () replik: Jag tror att med lite skulle och jag kunna finna det gemensamma konceptet i det här. Ditt perspektiv på staten är inte mitt perspektiv. Därför slåss du mot väderkvarnar i den här frågan. Det är lite mer lockande att ta upp den intressanta bilden av bilen som antingen körs från framsätet och granskas av passagerarna eller, som jag tycker att jag hör ibland, styrs från baksätet i något slags resignerad förståelse av att man ändå aldrig kommer fram till ratten. gör det riktigt komplicerat, för nu ska den styras underifrån. Jag undrar vilka perspektiv man har genom vindrutan då. 112 () replik: inledde med att referera till motionerna i betänkandet och tyckte att de var intressanta. Sedan avslog han samtliga och underkände reservationerna. I nästa andetag ansåg han att vi andra här i kammaren förde ett resonemang som går i svart. Jag tycker att det blev en rekyl rakt på själv. Mig och kallar han å andra sidan för färgglada. Det beror säkert inte på min röda tröja utan på annat. Jag ska för presentera en mångfärgad bild av fördelarna med ett öppnare förhållningssätt när det gäller utnämningsmakten. Jag kan räkna upp många fördelar. Jag får se hur många jag hinner med. Om fler kandidater finns till poster inom statlig verksamhet uppstår en konkurrenssituation, en may-the-best-win-situation. Det tycker jag är klart positivt. Det finns också mindre risk för att utnämningar görs på annan grund än dem som står i regeringsformen. Det minskar risken för spekulationer i medierna och annan offentlig debatt att fel person blivit utnämnd och fått ett uppdrag. Det stärker en enskild person som har blivit utnämnd. Som jag sade i början är det ju may the best win om det finns en konkurrenssituation. Min fråga till är: Kan och vill se de fördelar som jag har räknat upp? 113 () replik: Jag skulle gärna fortsätta lite grann på färgskaleresonemanget. Rött är vackert, . Du får helt godkänt. Jag har inga problem att följa resonemanget om öppenheten. Men jag har redan påpekat de problem som finns när det gäller den här typen av kritiskt placerade tjänster och de som kan tänkas komma i fråga för sådana tjänster, villighet och möjlighet att göra det som en offentlig ansökan. Jag har inga problem med de argument som för upp, men jag har stora problem med det som inte säger, nämligen vad det här innebär i spelet och maktförhållandet mellan regering och riksdag. Jag har heller inte hört något som helst argument om vad det är för fel på nuvarande regelverk. Jag har inte heller hört vad det är för missbruk av det annat än den svarta lista som den svartsjuke Järrel läste. 114 () replik: Det handlar inte om att makten ska flyttas från regeringen till i den meningen att det inte är regeringen som ska utse. Vi vill bara ha ett öppnare förhållningssätt. Vi har inte gett några färdiga lösningar. Vi vill ge ett uppdrag att utreda frågan. Jag tycker att det är vettigt att ta ett exempel i det här sammanhanget. Jag vill med det ställa ytterligare en fråga till . Det kan vara så att enskilda personer far illa i mediesammanhang till exempel i samband med en utnämning. För inte så länge sedan utnämndes till en post, och det spekulerades i pressen om den utnämningen. Om hade fått utnämningen i konkurrens med andra, om hon hade varit the best one, hade det stärkt hennes position? 115 () replik: Det blir riktigt komplicerat när vi ska tala om enskilda människor. Jag tycker att ambassadörsutnämningar är ett intressant exempel. Jag kan mycket väl se styrkan i att man går den långa vägen inom karriärdiplomatin till en ambassadörspost. Jag har upplevt ganska många ambassadörer i olika sammanhang. Jag har haft anledning att uppskatta den långa kunskap som finns från diplomatins värld, men jag har också sett att en del av dem faktiskt har problem med att läsa av och leva i en politisk miljö som ambassadörer också gör. Jag tycker att det är alldeles utmärkt med mixen av människor som har en politisk bakgrund och dem som har diplomatins bakgrund. Jag kan också tänka mig att det faktiskt finns olika länder, olika regioner i världen, där det vid olika tider passar bättre med den ena än den andra. Jag har väldigt svårt att se att den process som bland annat talar för skulle gynna den här saken. Jag tror att den genomlysning och den process som föregår ett utnämningsförfarande är alldeles utmärkt. Jag är inte säker på att den blir bättre för att den går hit och vänder i . Jag är inte heller säker på att den blir så mycket bättre av offentlighet. Men jag tycker att vi ska fortsätta att diskutera det. är det ingen av er som står bakom reservationen som riktigt tar diskussionen om skillnaden mellan den exekutiva, lagstiftande och kontrollerande makten och de andra principiella frågorna som jag har väckt. 116 (): Tack för möjligheten att så här i avslutande stund få ordet. Medborgaren utgör ju grunden för vårt samhälle. För oss är det viktigt att säkra, inte krympa, den enskildes utrymme. Vi vill överordna, inte underordna, medborgaren i det offentliga rummet. Vi ser självstyre i flera nivåer. Vi lever i en flernivådemokrati. De flesta av oss tror jag ser det. Vi vill stärka självstyret på alla nivåer. Det kräver klara spelregler. Det kräver också klara spelregler när det gäller relationen mellan politik och förvaltning. Alla vi vill oberoende av regering ha en förvaltning som är effektiv, som fungerar på sin respektive nivå, för att fullfölja och genomföra de beslut som tas och skapa förutsättningar för självstyre också för medborgarna. Det finns i och för sig alltid en balansgång mellan politik och förvaltning. Det finns en balansgång mellan riksdag, regering och myndigheter, om vi tar den nivån. Den ska vi nu titta på i författningsutredningen. I det här betänkandet berör vi ändå en del frågor som tar sin utgångspunkt i det tjänarperspektiv som på ett förtjänstfullt sätt tog fasta på. Det handlar om att inte styra och ställa utan i stället skapa mer förutsättningar. Det handlar om en rad av de frågor som vi tar upp i motioner och i reservationer från som vi hoppas få brett stöd för här. Det handlar om bemötandefrågorna. var vi från sida ensamma när vi reserverade oss till förmån för att få ett tillägg till förvaltningslagstiftningen om att man måste lyfta fram bemötandefrågorna. är vi flera bakom den reservationen. Det gläder mig, och det gläder . Bemötandefrågor har ett brett spektrum. Vi lyfter särskilt fram HBT-gruppen som vi vet har svårigheter i dagens relation med myndigheter och där vi vill ha särskilda insatser. Det handlar om myndigheternas tjänarperspektiv, om service. Andra frågor rör dröjsmål. Återigen handlar det om att stärka den enskilde. Balansen är inte bra . Den enskilde känner att myndigheten kan dröja utan att man har möjlighet att få sin sak prövad. Det är inte bra om man vill skapa en annan relation, förändra balansen och tydligt visa att medborgaren är den som sitter i förarsätet. Det är väl där som vi vill placera medborgaren. Regelförenklingar handlar det också om, för att underlätta och inte ge bilden av att reglerna kväver utan att man ser möjligheter. I det sammanhanget finns det en del bekymmer när det gäller så kallade opinionsbildande myndigheter. Man skapar oklarheter om vad det egentligen är som gäller.