prot · GR09122 · 2004-05-26 00:00:00 — Var finns tilliten till vår grundlag då? Så såg det ut när utrikesministern vägrade att presentera ett brev med skrivningar om utökade försvarsgarantier mellan EU-länderna för . Vilket tillit känner man då för , om man inte ens anförtror den att läsa de papper man formellt har samråd om? Så har nedläggningen av skötts. Den orimligt långa tid som utskottet konstaterar har gått mellan det att beslutet fattades och , då det fortfarande inte är verkställt, visar inte bara på brist på handlingskraft och vilja utan också på brist på respekt. Låt mig uttrycka det så här: För varje kubikmeter vatten som flutit under broarna i Strömmen som skiljer riksdag från regering sedan beslutet om fattades har tilliten oss emellan falnat ytterligare lite. Så kommer att fortsätta att ske tills bara en fläck av misstro är kvar. Vid förra årets granskning konstaterades att grunden för några av de ärenden vi granskade var de relationer som finns bortom vanliga människors kontroll och förståelse. Också har vi några sådana ärenden. Jag tänker inte bara på det ärende som vi självfallet avskriver om resan till Vin & Sprits vingård i utan också på frågan om vad som egentligen hände mellan statsministern och vd:n för ett av våra stora medieföretag i buffématsalen efter valdebatten mitt i den känsliga gångna valrörelsen. Om detta kan utskottet inget veta. Vi kan inte veta något om vad som sägs. Vi vet bara att uppgifter står mot varandra, att vd uppger att han kände sig hotad av orden och tonfallet i samtalet mellan honom och statsministern medan statsministern själv menar att han bara recenserade en i hans ögon dålig valbevakning. Det faktum att vi debatterade statsministerns intervjuprojekt med en av SVT:s främsta reportrar och att vi det här året debatterar en anklagelse om ett hot mot vd är givetvis i sig anmärkningsvärt. Misstanken att statsministern med sina särskilda maktmedel försöker hålla journalisterna på mattan och undergräva mediernas granskande uppgifter är såsom misstanke allvarlig. KU kan givetvis inte gå in och döma mellan motstridiga uppgifter, men den diskussion som skapades i kölvattnet från anklagelsen mot statsministern för att försöka styra medierna måste givetvis fortsätta på ett sådant sätt att medierna klargör sitt oberoende. Jag kan också säga det så: Jag vill inte från nu sitta och granska ytterligare ett förhållande mellan statsministern och en journalist. Låt mig också redan nu vi har senare anledning att återkomma till det nämna något om det faktum att ett särskilt kapitel i granskningsbetänkandet rör olika frågor om . Utifrån det är det uppenbart att och den inte står väl rustade att möta de storförvecklingar vi riskerar att dras in i när vi inte står på oss och håller armlängds avstånd till krigshetsarna och entydigt agerar för fred. Om så vore fallet skulle vapenexportfrågan kunna diskuteras öppet och beslut fattas politiskt och ambassadör i skulle inte så fatalt missförstå den svenska positionen till det folkrättsvidriga angreppskriget mot . I en tidningsintervju uttryckte ambassadör att han uppfattade det så att stöder deras handlingar i och att statsministern varit mycket angelägen om att inte anklaga för att bryta mot folkrätten. Utskottet kan inte rikta någon konstitutionell kritik, och bör inte heller göra det, men noterar i sitt ställningstagande att statsministern innan kriget startade hade ett frukostmöte med ambassadören där han inte berörde den fråga som låg i huvudfåran i hela den då pågående diskussion om huruvida ett väntande angreppskrig stod i överensstämmelse med folkrätten eller inte. Statsministern avstod alltså från chansen att klargöra att inte kunde acceptera ett angreppskrig mot och att ett sådant utan stöd i en ny FN-resolution är ett brott mot folkrätten. Därmed blev missförståndet ett faktum. De svenska reglerna är formulerade för ett land som står upp för sina ideal och för det man tror på, inte för ett tyst land. Kanske behövs en regelförändring. Den konstitutionella granskningen har blivit möjlighet att, som uttryckte det, bita ifrån mot den bristande respekten. Det har blivit ett sätt att manifestera sin brist på tillit. Det är inte en situation som någon tjänar på. Vi skulle behöva närma oss varandra över vattnet, regering och riksdag. Men det kräver en del. Det kräver att vi får anledning att känna att våra bedömningar respekteras, våra beslut fullföljs, våra tillkännagivanden hörsammas och våra beställningar utförs inom rimlig tid. Först då kan tilliten åter växa i denna kammare. Kanske vore bästa lösningen en regering med direkt parlamentariskt stöd av en majoritet av de folkvalda. 28 () replik: för ett intressant resonemang. Han tycker att det ska finnas, och jag delar den uppfattningen, respekt för regler och respekt för överenskommelser, och han tycker att det kan skapa tillit. Jag skulle till den här korta respektkatalogen också vilja foga respekt för verkligheten i kombination med respekt för regler och respekt för överenskommelser. Det är klart att vi granskar detta i en verklighet, inte enbart i en teknisk regeringsform. Låt mig säga några ord om folkinitiativet, där kritiserar några statsråd som har deltagit i debatten och opinionsbildningen genom en artikel i en av de större morgontidningarna i . Menar att ett tillkännagivande i omöjliggör för statsråd att delta i den offentliga debatten? Är det ett munkavlebeslut som har varit med om i den svenska ? Är det verkligen avsikten? När det gäller debatterar vi ju faktiskt inte anklagelserna. Utskottet har ju sagt att det inte kan klara ut vad som faktiskt har förekommit, men fortsätter att diskutera de sakerna trots att de inte återfinns i utskottets betänkande. Beträffande majoritetsregeringar: Jag tror att man mycket väl kan tänka sig att ha sådana, men då tror jag också att man måste ändra valsystemet, och möjligen kommer det att leda till något färre partier i riksdag, och det är kanske bra för effektivitetens skull. Vad vet jag? När det sedan gäller respekt för verkligheten har ju och jag tillsammans ett 121-punktsprogram som är en del av den verklighet som vi jobbar i. 29 () replik: En riksdag med färre partier är möjligen bra för men knappast för väljarnas genomslag i den folkvalda församlingen. Detta sagt om detta. Vad gäller , , har jag väldigt noga precis som de tidigare talarna betonat att vi inte kan gå in och döma av mellan olika uppgifter men fört ett resonemang kring det faktum att vi hade en annan granskning som rörde statsministerns relation till en annan journalist och att det följt en debatt av dessa båda efter varandra följande granskningar. Vad gäller frågan om folkinitiativ är det givetvis inte så att ett tillkännagivande förbjuder statsråden att gå ut och uttala sig, men det som hände var att tillkännagivandet i följdes av att två statsråd gick till och därefter i en departementsskrivelse föreslog inte vad upprepade gånger hade fattat beslut om utan en helt annan form av samråd. Givetvis skadar det, , respekten och tilliten mellan riksdag och regering. Det finns givetvis möjlighet att ändra den situationen. Propositionen från regeringen i denna fråga har ännu inte lagts fram för , vilket utskottet också konstaterar. Avslutningsvis om verkligheten: resonemang är ju lite märkligt. Han började sitt inledningsanförande här med att utmåla socialdemokratin som den som försöker döma av vad som varit rätt och vad som varit riktigt. sade att hans ingång i granskningen var att se om man följt regler eller inte, och om man inte har följt regler förtjänar man också kritik för det. Det var, som det sades, den socialdemokratiska ståndpunkten, i polemik mot vad vet jag inte. Men när vi sedan kommit in på ett par fall där det kan konstateras att reglerna inte riktigt har följts av statsrådet hänvisas det i stället till verkligheten. Vi har att göra en konstitutionell granskning. Vi har att se om reglerna har följts. Konstaterar vi att de inte har följts bör kritik framföras. 30 () replik: Jag uppfattar det så att trots att säger att statsråden har möjlighet att uttala sig, är det ändå så att om har uttalat sin oförgripliga ståndpunkt i en viss fråga, ska statsråden sedan bara foga sig i det resonemanget. Det kallar jag ett munkavlebeslut, och det ligger inte i socialdemokratins intresse av fri opinionsbildning, fri debatt och annat. Men det är möjligt att det ligger i intresse att det ska fungera på det sättet. Jag har inte heller sagt att det är Socialdemokraterna som ska döma av vad som är rätt eller fel. Jag har däremot sagt att vi tycker att det är en för oss viktig uppgift att delta i utskottets samfällda arbete med granskning av olika saker och att då faktiskt också döma av och diskutera. Sedan har jag pekat på att jag tycker att två av de kritikområden som finns är orättvisa därför att man inte tar någon hänsyn till verkligheten. Men det är möjligt att paragrafrytteriet är trevligare än att också konfronteras med verkligheten. 31 () replik: I en konstitutionell granskning kan man ju alltid beskylla dem som pekar på reglerna för att vara paragrafryttare, men så verkningsfullt är det kanske inte. Det är just regeringens efterföljning av reglerna som vi ska granska. Om regeringen hade velat skapa en situation av respekt och tillit mellan regering och riksdag, hade det tillkännagivande som man inte gillade som folkinitiativ givetvis följts av att man funderat över det, att man hade haft en diskussion på departementen och lagt fram ett förslag till och i diskussion med partier kommunicerat om tillkännagivandet från och funderat över vilket regelverk som skulle följa. I stället skrev man efter tillkännagivande en artikel under där man i praktiken sade: Vi ämnar inte hörsamma tillkännagivande utan i stället lägga fram ett helt annat förslag. Det här går fortfarande att ändra. Propositionen har inte framlagts för , och jag hoppas att regeringen vill verka för att det kommer en proposition till som kan bifallas av en bred majoritet därför att man också hörsammar det tillkännagivande som man har fått vid upprepade tillfällen. Vidare tycker jag att resonemang om orättvisa kritikpunkter är lite märkligt. Han pekar på två sådana. Den ena gäller frågan om som ett särskilt känsligt havsområde. Vad vi där säger i reservationen är att regeringen efter att den insett att man inte skulle vilja eller skulle kunna fullfölja att göra en ensidig svensk ansökan skulle kunnat kommunicera detta med tidigare än innan en sådan ansökan skulle ha varit inlämnad till IMO. fick veta det. Man hade haft möjlighet att berätta det tidigare, och det har vi skrivit i reservationen. Det var inte uttryckt allvarligare än så att man skulle ha kunnat kommunicera detta tidigare med . Vad gäller konstaterar vi att det inte är tillfyllest att ett tillkännagivande som gjordes 2002 fortfarande inte är uppfyllt, som man säger att man vill uppfylla det. Det har tagit orimligt . Jag tycker inte att det är en särskilt hård kritik men en kritik som är förtjänad. Frågan om status som särskilt känsligt havsområde (avsnitt 1.1) 32 (m): Som framgått av den inledande debattrundan här kring årets granskningsbetänkande om statsrådens ämbetsutövning har en majoritet i KU i några fall funnit anledning att uttala viss kritik mot enskilt statsråds befattning med ett ärende eller regeringens hantering av det för granskning anmälda ärendet. När det gäller frågan om status som särskilt känsligt havsområde, som är avsnitt 1.1 i betänkandet, har en majoritet av KU:s ledamöter funnit anledning att rikta viss kritik mot regeringens handläggning av ett tillkännagivande från . Vi moderater utgör tillsammans med de övriga borgerliga partierna och reservanterna. I reservation nr 1 anför vi närmare de motiv som vi anser leder fram till den här kritiken. beslutade på förslag av miljö- och jordbruksutskottet att tillkännage för regeringen som sin vilja att regeringen hos IMO, , skulle ansöka om att få klassa svenskt vatten i som särskilt känsligt havsområde. Syftet bakom det är bland annat att genom olika skyddsåtgärder uppnå vissa miljökvalitetsmål. Miljö- och jordbruksutskottets förslag till innebar i och för sig inget slutdatum för en sådan ansökan till IMO, utan det förutsattes alltså ske . gick dock i realiteten tidsfristen ut för att IMO skulle kunna hinna behandla en sådan ansökan inför ett beslutande möte . Och fanns det då ingen beredd ansökan på bordet hos IMO skulle ärendet inte kunna komma att behandlas utan fördröjas ytterligare. , dagen innan, förklarade miljöministern inför miljö- och jordbruksutskottet att man inte skulle hinna få fram en rimlig ansökan till IMO av tillräcklig kvalitet före . svarade också statsministern vid en frågestund här i på frågan att regeringen bedömde att en ansökan till IMO skulle göras tillsammans med andra stater runt för att få ett, som det hette, maximalt genomslag och en snabb behandling. En nationell ansökan bara för svensk del skulle inte behandlas snabbare av IMO, framgick det också av statsministerns svar. Enligt vad vi reservanter nu anser har framkommit under granskningen har det dock funnits både tid och kunskap för regeringen att informera tidigare om sina bedömningar kring en sådan här ansökan än att så att säga spara på beskedet till dagen innan tidsfristen hos IMO skulle löpa ut. Om regeringen nämligen ser att ett tillkännagivandebeslut av av ett eller flera skäl inte kan efterkommas är det av stor vikt att regeringen underrättar om det förhållandet och grunderna härför på ett sådant sätt att informationen är tillgänglig för samtliga ledamöter, det vill säga inte bara de direkt berörda ledamöterna i utskottet eller utskottets kansli. Med det sagda, herr talman, ber jag att få yrka på godkännande av anmälan i reservation nr 1 i granskningsbetänkandet. 33 (): Det var ett enigt miljö- och jordbruksutskott som beslutade sig för att föreslå att fatta beslut om ett tillkännagivande till regeringen, ett tillkännagivande med innebörden att regeringen skulle ansöka hos IMO om att ge svenskt vatten i status som särskilt känsligt havsområde. Utskottet menade vidare att regeringen skulle påskynda arbetet inom Helcom för att även övriga delar av skulle komma att klassas som särskilt känsligt havsområde. Anledningen till att utskottet och senare även ansåg att frågan var så särskilt angelägen och särskilt brådskande var att det hade inträffat ett fartygshaveri utanför den spanska kusten som följdes av ett omfattande oljeläckage. Eftersom oljetransporterna på ökat kraftigt fanns ju riskerna och de ökar ju också att liknande händelser skulle kunna inträffa i vår närhet. Vi ska också ha i minnet att har fastställt ett antal miljökvalitetsmål, och ett av målen är Hav i balans, levande kust och skärgård. Målet innebär att och ska ha långsiktigt hållbar produktionsförmåga och att den biologiska mångfalden ska bevaras. är det ju faktiskt inte så att vi ska granska miljö- och jordbruksutskottet och skäl till det ställningstagande som gjordes. Vi ska inte recensera det beslutet. Just den frågan skulle kräva en helt egen debatt eftersom det är få miljöer i världen som är så känsliga som just . Nej, det vi har granskat är hur regeringen har hanterat tillkännagivande. tillkännagivande handlar, som jag sade tidigare, om att regeringen först skulle gå fram med en egen ansökan för del om och arbeta för en gemensam ansökan för hela . Man skulle alltså köra på dubbla spår. Men regeringen gjorde ett eget val med miljöministern i spetsen. Regeringen valde att gå sin egen väg. Regeringen valde enkelspår, skulle man kunna uttrycka det. Det hade varit möjligt att lämna in en ansökan till IMO . Det hade varit möjligt om regeringen hade velat. Det gjordes dock inte, eftersom regeringen inte ansåg att det var vare sig möjligt eller intressant. Regeringen hade redan bestämt sig för att gå sin egen väg. En ansökan skulle göras tillsammans med övriga stater runt . KU har hört miljöministern i en muntlig utfrågning, och vid den muntliga utfrågningen uttrycktes skälet till regeringens valda väg på ett ganska tydligt vis, tycker jag. Miljöministern sade nämligen så här: När det gäller frågan hur vi skall hantera den här typen av konflikter är min utgångspunkt att det ofta är så att när man väl har samma faktaunderlag, samma utgångspunkter, brukar man ofta komma till en samsyn. Hon talar vidare om att företrädare för regeringen besökt miljö- och jordbruksutskottet för att informera och ge utskottet tillfälle att ställa frågor. Miljöministern konstaterar: Jag kan konstatera att vi trots dessa ansträngningar inte har haft samma verklighetsbild. Då skulle man kunna läsa mellan raderna och säga att regeringen anser att hade fattat ett felaktigt beslut, och det tycker jag är i högsta grad anmärkningsvärt. Man skulle också kunna säga att miljöministern har blivit en stamgäst när KU granskar. handlade det om valfångstfrågor och bristfälliga förberedelser inför ett internationellt möte, och handlar det om nonchalerande av beslut och bristfällig information. Man måste ju säga att den här återkommande kritiken inte direkt stärker förtroendet för miljöministern. I vår reservation, som är nr 1 jag yrkar på godkännande av anmälan i den pekar vi just på den bristande informationen till när regeringen fattat beslut om att gå en annan väg. 34 (): status som särskilt känsligt havsområde om detta har vi fått en anmälan. Granska och statsminister hantering av frågan om ansökan hos IMO! Det var uppdraget. Vi har fullföljt det uppdraget i , och vi har, förhoppningsvis från en majoritet här i kammaren , funnit att och regeringen hade haft möjlighet att informera alla ledamöter tidigare än i elfte timmen, före det att ansökan skulle vara inlämnad. Skälet till att det är viktigt att ha en tidig information till kammaren, till alla i , är ju att de ledamöter som har varit engagerade i de här frågorna och de ledamöter som har blivit engagerade under resans gång ska få möjlighet att rätta till eller påtala och agera för att hävda eller sin uppfattning. Är man ute så sent så är det naturligtvis så att ledamöter ställs inför faktum. Om man från regeringen tidigt vet att man inte tänker göra den bedömning som har gjort utan en helt annan bedömning, då är det naturligtvis angeläget att regeringen tar sitt ansvar för att meddela detta till kammaren och ange skälet för det. Av den utfrågning som hölls med miljöminister framgick det ganska klart att regeringen inte har svävat i tvivelsmål om vad som majoritet önskade. Regeringen fick ett uppdrag från som var väldigt tydligt. Man ville se gå fram på egen hand med förhoppningen att svenskt vatten därmed skulle kunna klassas snabbare än i en gemensam process. Man bad oss också att vi skulle intensifiera processen. Så svarade i vår utfrågning. kan vi konstatera att miljöministern inte kunde redogöra att hon hade vidtagit några åtgärder för att göra detta möjligt. Hon fullföljde inte det spåret, utan hon fullföljde det spår som från början var utlagt. Det hade varit möjligt att komma fram om regeringen gett i uppdrag att granska dessa frågor. Då hade man verkligen kunnat göra en prövning och en avvägning av om man skulle gå fram själv eller i en gemensam process. Men man valde bort det spåret redan på tidigt stadium, vilket framgår ganska tydligt av utfrågningen. Det framgår också tydligt att regeringen var medveten om uppdraget. Man var inte obekant med det. Jag tycker att vi i reservationen är ganska milda i kritiken mot denna hantering. Vi har funnit att regeringen hade kunnat informera om sin bedömning tidigare och om att man inte vidtagit de begärda åtgärderna. Det är en mild kritik. Vi hade kunnat vara skarpare. Men jag är glad att vi i alla fall kunde enas om denna formulering. Jag yrkar på godkännande av anmälan i denna reservation och hoppas att det också blir kammarens ställningstagande. 35 (): I vattnen runt vårt land flyter båtar som går att beskriva som miljömässiga bomber, enkelskroviga fartyg och osäkra oljetankrar. En ökande fartygstrafik riskerar att ställa till med allvarliga miljökatastrofer, om en olycka sker. Efter ett par oljekatastrofer i vatten nära oss begärde miljö- och jordbruksutskottet ett tillkännagivande till regeringen av innebörden att regeringen hos IMO skulle ansöka om att svenskt vatten i skulle få PSSA-status, status som särskilt känsligt havsområde. Det har under granskningen tvistats lite om vad uttrycket egentligen innebär. Men den debatt som följde av miljö- och jordbruksutskottets begäran om ett tillkännagivande i den här kammaren vilket också erkändes av i utfrågningen gick ut på att man ville ha en ansökan inskickad så att IMO kunde fatta beslut om att svenskt vatten skulle klassas som PSSA vid sitt möte . Frågan ställdes då: Gjorde regeringen vad den kunde för att hörsamma detta tillkännagivande? Arbetade man med båda spåren, både med samarbetet inom Helcom för att få in en gemensam Östersjöansökan och med en ensidig svensk ansökan för att få svenskt vatten klassat som PSSA ? Jag tycker inte att man gjorde det. Man gav inte de tilläggsinstruktioner som de borde ha utifrån det uppdrag de hade fått . Man flaggade inte för de andra om att man tänkte gå in med en ansökan. I stället svarade man med anledning av de frågor som vi ställde: I slutändan när det möjligen var dags att gå in med en svensk ansökan kunde man inte det, för om man plötsligt berättade detta för de andra länderna skulle det kanske uppfattas som märkligt. Ja, det var ju för att man inte tidigare hade flaggat för detta, för att man inte genast hade berättat för dem att det fanns ett riksdagsbeslut som säger att vi också bör arbeta på en ensidig svensk ansökan. Man inledde inte något samarbete med olika myndigheter för att få till stånd en så snabb ensidig ansökan som möjligt. Man såg inte ens till att så snabbt som möjligt kontrollera när en sådan ansökan skulle vara inne. Det dröjde innan man hade full koll vilket slutdatum det var för att hinna få in en ansökan till . I stället fokuserade man ensidigt på en ansökan som var gemensam med de andra Östersjöstaterna. Man kan i och för sig ta upp en diskussion om intensiteten i detta arbete eftersom det vid vår granskning visade sig att det var som först tog kontakt med och undrade vad som egentligen var på gång och inte tvärtom. Man lämnade dock in en ansökan, och är klassad som särskilt känsligt havsområde, vilket givetvis ska framhållas som någonting positivt. Men om jag återgår till den formella granskningen och det beslut om ett tillkännagivande som fattade verkar det inte som att man arbetat på att också få till stånd en ensidig svensk ansökan. informerade slutligen miljö- och jordbruksutskottet om att man inte skulle kunna lämna in en sådan ansökan av tillräckligt god kvalitet . svarade samma sak på en fråga av här i kammaren. skulle en sådan ansökan vara inlämnad. För de riksdagsledamöter som ville reagera på regeringens svar på tillkännagivandet kan man lugnt säga att det inte lämnades mycket tid över för sådana reaktioner. En utskottsminoritet och förhoppningsvis senare en kammarmajoritet konstaterar i en reservation att regeringen hade haft möjlighet att tidigare lämna information så att dialogen mellan och regeringen hade kunnat bygga på att man hade samma information. I diskussionen om varför detta inte gjordes pekade som flera talare här har varit inne på att hon inte tyckte att beslutet var så bra. Man skulle kanske få problem i det gemensamma Helcomarbetet, och man tyckte inte att förstod argumenten. Men den formen av överprövning av tillkännagivanden ska inte kunna göras av regeringen ensam utan att man informerar . Det anser vi inte att man har gjort. Mot bakgrund av detta vill vi fem partier understryka vikten av att kammaren får information om regeringen inte tänker hörsamma ett tillkännagivande fullt ut, vilket också reservation nr 1 går ut på, och härmed yrkar jag på godkännande av anmälan i den. 36 (): godkände IMO och sju andra länders ansökan om att få klassificerat som särskilt känsligt havsområde, PSSA.