prot · GR0954 · 2004-01-20 00:00:00 — En budlogg bör innehålla uppgifter om budgivare, tidpunkter och belopp och lämnas till köpare och säljare efter avslutad affär. För undvikande av integritetsproblem bör en advokat eller juristfirma kunna lägga bud för en klients räkning. Det här var bara ett axplock av alla de problem som finns med den nuvarande fastighetsmäklarlagen, och jag hoppas att justitieministern i sitt svar inte bara kommer att instämma i mina kommentarer om hur allvarliga de här uppräknade problemen de facto är med tanke på den enorma mängd fastigheter som omsätts i , utan nu också är beredd att precisera när en utredning kommer och vilka närmare direktiv som den kommer att få. 22 Justitieminister (): Om jag uttalat mig om detta , är det den funktionen som jag menar. Annars hade jag uttryckt mig på ett något annorlunda sätt. Men jag vill vara försiktig med att uttala någonting som jag inte är säker på att sedan kunna uppfylla. När det sedan gäller direktiven vore det ytterst olämpligt att nu konkretisera och presentera alla de olika delarna, bland annat av det skälet att vi ska ha en hearing om detta, där vi ska ta intryck av de olika i och för sig svåra och komplexa situationer och saker som kommer att diskuteras. Om jag skulle säga alla de sakerna här tror jag att ingen skulle komma till den hearingen. Vi skulle då tappa en viktig demokratisk del i den här procesen. Jag ber därför att få återkomma. Vi ska alltså ha en hearing, och sedan kommer jag att presentera konkreta direktiv . 23 (): tycker jag nog att justitieministern gjorde det lite lätt för sig. Först och främst bör man som statsråd och chef för ett departement kunna precisera tidpunkten för detta. Vi befinner oss just nu , och det finns goda möjligheter att tala om när de här direktiven kommer att läggas fram. Jag ska vidare med glädje komma till den hearing som planeras av , som ska bli mycket intressant, men jag vill ändå få förklarat om det är de frågor vilkas allvar vi är överens om som kommer att tas upp. Jag tycker att man kan förvänta sig detta. Om det inte är så att justitieministern delar bedömningen att de här frågorna är av stor vikt är det anmärkningsvärt. Jag tycker att en väldigt viktig punkt där justitieministern också bör förklara sig är frågan om förutsägbarhet i lagstiftningen. är det faktiskt så att mäklare i efterhand kan fällas för handlingar som de inte har kunnat förutse skulle strida mot det som i lagen kallas god mäklarsed. Det gäller förbudet mot förmedlingsuppdrag till närstående. Också det är sådana här tydliga och konkreta frågor där statsrådet bör ha en uppfattning och inför bör kunna precisera vad han avser att göra, om han kommer att inkludera dem i direktiven eller inte. Jag tycker inte att det är att gå för långt. Man är inte tvungen att säga: Oj, vi måste vänta ett slag, för vi måste lyssna på vad andra har att säga. Politik är ju, som vi mycket väl är medvetna om, en fråga om att vilja. Jag tycker att också justitieministern bör visa lite vilja här i kammaren. 24 Justitieminister (): Nej, det är inte fråga om bristande vilja. De frågor som tas upp är kända . Det handlar om att ta allting i rätt ordning, och jag tycker att det vore olyckligt att fastställa någonting som ska diskuteras. Det gäller att ta emot olika synpunkter från och andra, så att vi ska kunna komma fram till det som sist och slutligt ger det bästa resultatet. Låt oss alltså få återkomma i frågan. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2003/04:196 om krångliga regler för småföretagen 25 Justitieminister (): har frågat mig vad jag tänker göra för att se till att arbetet för en starkare revision inom näringslivet inte leder till en ännu tyngre regelbörda och högre kostnader för småföretagare. Frågan är ställd mot bakgrund av en promemoria som remitterade . Ett av förslagen i promemorian går ut på att den som är verksam i samma företag som den som sköter ett aktiebolags bokföring och redovisning inte ska kunna vara revisor i bolaget byråjäv. De skäl för förslaget som redovisas i promemorian kan sammanfattas så här. En revisor som granskar bokföring som han eller hon själv har gjort är inte oberoende. Detsamma kan hävdas när revisorn granskar bokföring som någon annan på samma revisionsbyrå en kollega eller ett biträde har gjort. Detta är fallet när en revisor åtar sig ett så kallat kombiuppdrag. Ett kombiuppdrag innebär alltså att en och samma revisionsbyrå sköter såväl bokföring och redovisning som revision åt ett företag. Enligt en utfärdad EG-rekommendation är kombiuppdrag förbjudna när det gäller företag av allmänt intresse. För övriga företag bör enligt rekommendationen gälla att kollegerna på revisionsföretaget tillåts hjälpa till med bokföringen, under förutsättning bland annat att revisionsbyrån inte deltar i klientens beslutsfattande. I promemorian diskuteras eventuella konsekvenser för de små företagen. Det är i sådana företag som kombiuppdrag främst förekommer, även om det är så att många av de små företagen redan har valt att låta någon annan än den valde revisorns byrå sköta bokföring och redovisning. Till de remissinstanser som har tillstyrkt förslaget hör , den statliga myndighet som bland annat utövar tillsyn över revisionsverksamhet och revisorer samt ansvarar för att god revisorssed utvecklas på ett ändamålsenligt sätt. Nämnden har alltså inte alls, som uttrycker det, gett förslaget svidande kritik. Jag vill också klargöra att förslaget om det genomförs inte, som gör gällande, innebär att revisorn förbjuds att ge råd till sina revisionsklienter. Regeringen har ganska framhållit betydelsen av att revisorn kan biträda klienten med annat än revision. Det skedde i propositionen om en ny revisorslag, som beslutade om . Jag ser inte någon anledning att ha någon annan uppfattning om revisorns roll som rådgivare åt de små företagen. Som också sades i propositionen om en ny revisorslag bör emellertid fördelarna med att revisorn ger råd till företagen givetvis inte föranleda att man gör avkall på grundläggande krav på oberoende och objektivitet hos revisorn. Då förlorar revisionen mycket av sin mening. Jag är inte beredd att ta ställning till promemorians förslag. Några remissinstanser har särskilt tagit upp konsekvenserna för de små företagen eller anser att dessa behöver belysas ytterligare. Jag tycker att det är en mycket viktig aspekt och kommer att beakta den noga. 26 (): Jag vill börja med att tacka för svaret. Bakgrunden till att jag skrev den här interpellationen var att jag hade tagit del av det förslag om byråjäv som redovisas i den promemoria som justitieministern nämner. Jag tycker att det är ett problem att det alltför ofta stiftas lagar som visserligen har en väldigt god intention men som i slutändan slår fel. Låt mig få nämna ett exempel som är ganska aktuellt och som ofta debatteras här i kammaren, nämligen . Syftet med är mycket gott, men dessvärre har det i efterhand visat sig att lagstiftningen slår orimligt hårt mot många småföretag. Alldeles fick jag höra att ett av de småföretag som har blivit väldigt hårt drabbat av just har valt att helt enkelt lägga ned verksamheten. Det gäller att i den här församlingen faktiskt tänka efter före. En felaktigt skriven lag kan slå mycket hårt mot små företag, och med tanke på det företagsklimat som vi har i har vi inte råd med felaktig lagstiftning. Självklart ska en revisor vara oberoende och objektiv, men det är också viktigt, inte minst för de små företagen, att förändringar som genomförs inte gör det svårare för småföretag som så önskar alla vill det inte att kunna använda sina revisorer som rådgivare och bollplank. Det talas ju så väldigt mycket om tillväxt just , inte minst från regeringens sida, men det gäller att visa att det inte bara är tomma ord. Småföretagen har en väldigt tung regelbörda. Denna regelbörda gör ofta att småföretagaren tvingas ägna väldigt stor tid till att administrera sin verksamhet. Det vore därför önskvärt att man, i samband med att ny lagstiftning som påverkar småföretagen tas fram, gjorde något slags konsekvensbeskrivning av hur lagen kommer att påverka småföretagen och vad den kommer att innebära. Det vore också rimligt i den här frågan. Jag tycker att det är bra att justitieministern verkar ha tagit till sig remissinstansernas oro. Han säger i svaret att han särskilt kommer att beakta konsekvenserna för de små företagen. Jag noterar detta och nöjer mig med det. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2003/04:197 om fortsatt centralisering av rättsväsendet 27 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att möta det hon kallar en centralisering inom rättsväsendet. Hon menar att det finns en risk för att detta påverkar tilltron till rättsväsendets funktion. Vidare har hon frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att förhindra att en fortsatt centralisering sker inom polisväsendet utan föregående analys och prövning av den samlade utvecklingen inom hela rättsväsendet. Slutligen har frågat mig vilka åtgärder jag tänker vidta för att säkra att det genomförs en samlad politisk prövning av rättsväsendets centralisering. Jag kan inledningsvis konstatera att svenska folkets förtroende för polis och rättsväsende glädjande nog är mycket högt. Det visar bland annat de undersökningar som det så kallade , Samhälle Opinion Massmedia, vid har genomfört. Där framgår att polisen är en av de samhällsinstitutioner som allmänheten har störst förtroende för. Även domstolarna placerar sig väl i undersökningen. Det är genom att ständigt förbättra myndigheternas verksamhet och anpassa den till medborgarnas krav som vi kan slå vakt om detta förtroende. Lokaliseringen av polisens kommunikationscentraler är ett exempel på detta. Förändringarna ska leda till en effektivare ledning av polisens resurser på fältet genom att några länskommunikationscentraler samverkar eller slås samman. Eftersom allmänhetens kontakter med en länskommunikationscentral sker via telefon har jag svårt att förstå farhågor inför ett större fysiskt avstånd mellan polisens länskommunikationscentral och den som ringer dit. Polisens arbete för att effektivisera verksamheten och samordna resurserna i detta avseende bör snarare leda till kortare telefonköer och fler tillgängliga poliser som kan arbeta med kärnuppgifterna att förebygga och utreda brott. När det gäller de förändringar av åklagarorganisationen som diskuteras är även här syftet att effektivisera verksamheten genom en förbättrad övergripande ledning och styrning av åklagarorganisationen. Här övervägs bland annat att bilda en enda nationell myndighet i stället för dagens sex regionala åklagarmyndigheter. Tanken är dock inte att detta ska påverka den lokala representationen av åklagare runtom i landet. tar också upp det reformarbete som pågår inom domstolsväsendet. En följd av förändringarna av domstolsorganisationen är visserligen att det blir färre tingsrätter . Syftet med reformarbetet är emellertid att säkerställa kompetensen och kvaliteten i den dömande verksamheten. De utvärderingar som har gjorts visar att målen vid domstolssammanläggningarna, bland annat att bibehålla tillgängligheten, i allt väsentligt har uppnåtts. I den mån man kan hävda att det pågår en centralisering av rättsväsendet är detta inget självändamål. De förändringar som har genomförts eller planeras inom rättsväsendet tar sin utgångspunkt i varje myndighets särskilda behov och förutsättningar. Förändringarna syftar till att myndigheternas verksamheter ska kunna bedrivas effektivt och rättssäkert genom hela rättskedjan så att vi kan öka medborgarnas trygghet i vardagen. En sådan utveckling är nödvändig för att allmänheten även i fortsättningen ska känna stort förtroende för vårt rättsväsende. 28 (): Tack för svaret från på min fråga om fortsatt centralisering av rättsväsendet. Jag noterar i svaret att ministern verkar tveksam till huruvida det pågår en centralisering av rättsväsendet eller inte. Det är en tvekan, må man väl säga. Om centralisering förekommer är den dock inte ett självändamål från regeringens sida. Det får man väl tacka för. Den baseras på varje myndighets särskilda behov och förutsättningar. Det finns två perspektiv i den här frågan. Det ena är medborgarens. Det andra är myndighetens. Medborgarna i tvekar inte. De hyser förtroende för sin polis, men stora delar av uppfattar inte närvaron av polis. Medborgarna i tvekar inte heller. De ser vad som händer i vardagen och verkligheten: en utvecklingsstörd i Ronna hemma i , en motionär vid Yngerns strand som tvistar med frågan om Yngern ligger i rätt område eller inte. Medborgarna i tvekar inte. Medborgarna som får enskilda polisers mobiltelefonnummer tvekar inte. De ser, fru talman, en tydlig centralisering av rättsväsendet, ledd av polisens verksamhet. De ser också, på alltfler ställen i landet, hur tingsrätter försvinner och åklagare centraliseras. De ser en annan verklighet. De har förtroende, javisst, men alltfler förväntar sig inte att polisen kan avvärja brott. Jag noterar att justitieministern inte heller talar om det annat än i termer av förebygga och utreda. Jag ser också en passus i justitieministerns svar som förvånar. Han tror inte att avstånd spelar någon som helst roll. Kanske inte för myndigheten, men jag hör ju att poliser väljer bort den stora länskommunikationscentralen som finns i den här regionen, i , eftersom man inte kommer fram. Den fungerar inte. Jag hör om hur effektiviteten minskar när lokalkännedomen försvinner. Medborgaren inser att polisen inte finns och att det inte är någon mening med att ringa eftersom man inte kommer fram. Väktarsamhället växer där man har råd att betala och köpa sig trygghet. Det finns medborgarsammanslutningar. Länspolischefen i den här regionen uppmanar medborgare att gå samman. I tar man saken i egna händer för att inte leva i ett rättslöst land, kommunerna likaså. Det riktigt allvarliga är att regeringen och justitieministern tvekar om huruvida det pågår en centralisering. Han ser inte medborgarens perspektiv. Regeringen väljer inte medborgarens perspektiv för att försöka ta ett samlat grepp över en av de viktigaste uppgifterna för ett demokratiskt samhälle, en väl fungerande rättsstat. Det är allvarligt. 29 (): Jag fick telefon från en journalist på . Han ringde och talade om att nu har presenterat ett förslag till ny organisation för . Det var ingen stor överraskning. Det har varit på gång . Men det som är lite sorgligt i det här är att man trots det stora engagemanget bland personal, kommunpolitiker och i regionen, där man verkligen har sett över hur man skulle kunna förstärka organisationen, ändå väljer att gå på att lägga ned. Det handlar om fyra tingsrätter som ska läggas ned. Det ska i stället bildas en stor för . Det väcker reaktioner på många håll. I talar kommunalråd från de olika kommunerna, , och så vidare, om hur hårt det slår mot just de kommuner där tingsrätterna ligger. Det är inte bara ur rättssäkerhetsperspektiv. Det tog upp här, och det har vi talat om tidigare från , att det är viktigt att det finns en tingsrätt nära. Det handlar också om de andra resurserna som finns på ett ställe där det finns tingsrätter, som advokatbyråer, åklagare och så vidare. Alla de här delarna kommer givetvis också att försvinna tillsammans med tingsrätterna. Ett annat perspektiv jag vill lyfta fram handlar om frivilligorganisationernas arbete. I , min egen hemstad, finns en otroligt engagerad och duktig kvinnojour till stöd för och uppbackning av de kvinnor som har hamnat i ohållbara situationer med män som slår dem. När de kommer till rättsväsendet eller hamnar i tingsrätten är det viktigt att det finns folk som kan vara med och stötta och backa upp dem. De bitarna kommer också att försvinna de ideella organisationer som stöttar och backar upp dem som ska vittna, målsägande och så vidare. Det är också allvarligt att sådana här stora förändringsbeslut tas utan att folkvalda organ, riksdag, har någon möjlighet att vara med och tycka till i processen. Detta är ju ett område som regeringen enväldigt eller självsvåldigt, beroende på hur man ser det beslutar över. Här föreligger alltså ingen demokratisk process. Detta kopplat till de avstånd som uppstår då dessa fyra läggs ihop till en stor gör att även om man har stort förtroende för rättsväsendet så kommer man inte att ha mycket med det att göra, eftersom man kommer att dra sig för att hamna i den situationen att man behöver åka så långt. I svaret pratar justitieministern om att det ska vara effektivt och rättssäkert. Jag skulle vilja påstå att just detta att man tar bort många små och gör en stor faktiskt har motsatt effekt. Jag skulle vilja att man tog sig en allvarlig funderare på om man inte har tagit ett för stort steg i den här utvecklingen. 30 (): Jag tog också med stort intresse del av justitieministerns svar. Jag tycker att justitieministern har rätt på flera ställen. Det är viktigt att regeringar med ansvar ser över myndighetsstrukturer så att de fungerar optimalt ur flera aspekter. Det kan gälla rättssäkerhet, snabbhet, genomlysningsbarhet och så vidare viktiga delar i en rättsstat. Problemet är väl att det har visat sig att det faktiskt har blivit sämre. Man har långtgående tankar om att centralisera mera inom kriminalvården, att minska inflytandet för varje enskild anstaltschef och att trycka besluten uppåt. Detta ska alltså ske i ett läge där anstalten Kumlas ledning genomförde en övning för att se över hur inbrottssäker inte utbrottssäker Kumlaanstalten var, där anstalten skickade över denna rapport till kriminalvården och där ingenting har hänt. Känner att han och hans regering har organiserat kriminalvården på ett bra sätt ? Känner han stolthet över detta? Hur är detta möjligt? Vi pratar om en kriminalvård som enligt regeringen får väldigt mycket pengar för att jobba på ett bättre sätt. Alla vi som träffar de människor som finns inom kriminalvården anställda som vill göra ett bra jobb, intagna som är frustrerade över överbeläggning, sysslolöshet och bristande tillgång på behandlingsplatser vet ju att de där pengarna faller ned i ett stort svart hål och att det aldrig i modern tid har varit så långa köer till svenska fängelser som det är . Platsbristen är besvärande. Kvaliteten blir sämre på de insatser som görs. Stämningen blir allt råare. Man har inte på denna anstalt råd att ha ett larm på de två första stängslen som ska hindra ett inbrott på anstalten. Ett sådant kan man gå och köpa på och sätta dit. Det skulle vara ett utmärkt sätt att vinna mer tid. Då behöver vi inte prata om mer beväpning och sådant som vi vet är den absolut sista utposten den absolut sista! Jag vill dock hävda att det är en sista utpost. Vi kan aldrig tillåta från den här och, förutsätter jag, inte från den heller att de med längst pistoler eller störst gevär bestämmer i vårt samhälle. Det måste alltid finnas en polisiär responskraft att möta det alltmer ökande våldet i vårt samhälle som uppenbart finns och som, rätt eller fel, sätter skräck i många människor. Jag tycker att debatten om huruvida våra rättsvårdande myndigheter ska vara centralt eller lokalt baserade och var tyngdpunkten ska ligga ska avgöras av vad som är effektivast för respektive myndighet. Inom kriminalvården vet vi att det finns anstaltschefer som skulle göra på annorlunda sätt om de fick ta hand om sina fastigheter och organisera. Då skulle man kunna sätta ett larm på stängslet, i stället för att det ska ligga en rapport från Kumlaanstalten hos kriminalvården och vänta på beslut av den chef som har utsett. Tyvärr, fru talman, framstår kejsaren på alltmer som naken. 31 Justitieminister (): Den principiella fråga som den här interpellationen handlar om är om rättsväsendet ska centraliseras eller inte. Det finns inget självändamål på något sätt med att centralisera någon verksamhet. Det finns heller ingen sådan skillnad att man kan säga att det där är för myndighetens bästa och det där är för människans bästa. Myndigheterna är ju till för människorna och ingenting annat. Däremot tycker jag att det är lite märkligt att när i stort sett alla delar av samhället förändras, vilket är naturligt, och därmed också myndigheter och företag förändrar sin verksamhet, förs det ibland ändå fram att det ska råda status quo när det gäller de rättsvårdande myndigheterna, att det som man en gång fastslog ska gälla för alltid. Så är det naturligtvis inte. Med den datorisering och annan teknisk utveckling som sker i samhället är det ganska självklart att det innebär en förändring också här. I tider när det görs stora satsningar är också möjligheterna att göra förbättringar större. Det vet vi . Därför finns det nu goda möjligheter att göra de förändringar som det talas om. Jag ska inte i den här debatten gå in på det ärende som tycks ta tillfället i akt att ta upp. Vad jag förstår har det begärts en riksdagsdebatt om den frågan, så den ska vi inte uppta tid med i den här interpellationsdebatten. Det har dessutom påbörjats en utredning om just den övning som nämndes, och jag har i alla fall fått uppgift om att detta skickades på sedvanligt sätt. Låt oss se vad det leder fram till och ta den debatten då. Men låt oss ändå i sammanhanget säga att det är viktigt det håller jag med om att effektivisering sker inom kriminalvården. Det behöver göras. Det kan göras förbättringar. Vi har problem med att det behövs fler platser. Här finns väldigt mycket att göra, och det har också gjorts stora satsningar, inte minst . Det finns många förbättringar att göra inom alla dessa myndigheter. Det är dock som sagt viktigt att hitta avvägningen så att det inte blir något självändamål. När det gäller domstolar vet jag och har full förståelse för att det är väldigt viktigt för människor att det finns en domstol på deras hemort. Det har stor betydelse på många sätt. Men det får inte heller där på något sätt bli ett självändamål så att detta skulle vara viktigare än att domstolarna fyller sin väsentligaste funktion gentemot människorna, nämligen att hålla en hög rättssäkerhet. Därför är det viktigt att det här arbetet går vidare. Visst är det viktigt med närhet till domstol, men det ska i sammanhanget ändå nämnas att en människa i i genomsnitt besöker en domstol en gång . Därför går det inte att jämföra alla de rättsvårdande myndigheterna och dra dem över en kam. Här är det alltså stora skillnader mellan till exempel mötet med polis och med domstol. Det är helt olika saker. Det går inte att jämföra en domstol med till exempel ett postkontor, som man besöker väsentligt många fler gånger. Men det viktigaste är att man fortsätter att försöka hitta de bästa formerna för myndigheten att arbeta. Den ska kunna bli så effektiv som möjligt, och den ska också kunna få fram det allra bästa resultatet för människorna. Man ska aldrig glömma bort att myndigheterna är till för människornas bästa och inte något annat. 32 (): När man lyssnar på den här debatten hör man att det låter som om det finns många problemområden. pekar på kriminalvården. Jag hörde tidigare om tingsrätternas centralisering. Det finns många små tårtbitar, i sig viktiga, i sig möjliga att förändra, i sig möjliga att effektivisera. Det sker en förändring av samhället och självklart krävs förändringar. Men det den diskussion som jag vill föra handlar om är att man har en helhetssyn, att inte tårtbitarna får styra sig själva, att inte myndigheterna får styra sig själva utifrån det man uppfattar vara bäst utifrån de för stunden rådande förutsättningarna, exempelvis resursbehoven. Regeringen bör se ett helhetsperspektiv och ta ett parlamentariskt ansvar för rättssamhällets hela utveckling och säkra att det inte fortsätter som , när maskorna i rättssamhället blir allt större. Det innebär inte att jag ifrågasätter polisen eller att de enskilda personerna på de olika myndigheterna gör ett bra jobb. Det handlar om att centraliseringsvågen går genom landet utan att det finns en samlad bedömning. Vi får alltmer en nationell polis.