prot · GS0927 · 2004-11-11 00:00:00 — Vi alla har ett ansvar för detta. Kommunerna har det, och landstingen har det. Men jag tycker att regeringen har ett mycket stort ansvar. Det har gjorts olika utredningar även om psykiatrin, men jag har inte upplevt att regeringen har tagit till sig de förslagen. Jag känner att vi inte har tid att vänta, ! Människor framför våra fötter lider . Det är ångest, oro och förtvivlan. Man känner sig missanpassad, och man känner sig inte accepterad av omgivningen. Man känner sig frustrerad och som en belastning. Eftersom nämner primärvården kan jag säga att jag personligen tror att varenda vårdcentral borde ha en person med psykologisk eller psykiatrisk kompetens. Jag tror att vi behöver vårdteamet för att hitta personer som kanske söker för ont i magen men som i själva verket lider av någonting annat. Det har krävt i . Enligt har man ett krav på att vi behöver 200 specialister till för att klara av psykiatrin. känner sig orolig över att det inte finns specialister inom psykiatrin. Det finns icke folk som tar över. Man har inte prioriterat den verksamheten. Det behövs en långsiktig lösning där vi garanterar att det finns specialister inom psykiatrin även . Precis som tror jag att vi måste ha kunskap, kunskap och åter kunskap, för problemen är mångfasetterade. Min fråga är: Vad tänker statsrådet göra åt att även anser att vi behöver 200 nya specialister? 145 (): Jag är väl medveten om att regeringen inte i första hand bygger sitt agerande på debattartiklar. är detta en fråga som har varit känd . Det finns ett antal regionpsykiatriska kliniker och liknande som har fått från , från och från andra håll därför att de på vad man har uppfattat som ett korrekt sätt har försökt begränsa patienters möjligheter till brottslig verksamhet. kan jag konstatera att jag blir glad åt det svar som ministern ger om att psykiatrisamordnaren kommer att komma med konkreta förslag inom och att ministern ser positivt på det som har förekommit i artikeln. Jag förutsätter att det mycket snabbt kommer förslag till om ändringar på den punkten. Det är viktigt. Det är viktigt för de människor som utsätts för brottsliga handlingar, och inte minst är det viktigt för de patienter som kan få sin rehabilitering förstörd därför att man saknar tillräckligt med tvångsmedel för att inskrida mot dem. Där tycker jag att det är viktigt att inskrida. Jag välkomnar förslag från ministern, och jag tackar för detta positiva besked. 146 (): I mitt förra inlägg försökte jag beskriva alla inblandade runt den psykiskt sjuke. Jag avslutade med att ställa en fråga till ministern: Vad anser ministern vara sin uppgift och sitt ansvar när det gäller vården och omhändertagandet av psykiskt sjuka? Jag fick inget svar på den frågan, men det kanske jag kan få . Vi moderater menar att problemet med det dubbla huvudmannaskapet måste lösas för att man ska kunna förbättra förutsättningarna för en god vård och ett gott omhändertagande och en hållbar vårdkedja. Vi anser att en huvudman bör ha ansvaret i bemötandet av de här utsatta människorna. Det är alldeles för många inblandade i den psykiska vården. Det finns alltför många stuprör, och då menar jag inte bara olika huvudmän och olika organisationer utan också inom vården, inom försäkringskassor, inom arbetsförmedlingar och så vidare. Det är så lätt att de psykiskt sjuka hamnar mellan stolarna där. Ett ansamlat ansvarstagande kring den sjuke måste vara mycket bättre. Vi vill också, som en annan viktig åtgärd för att stärka de psykiskt sjuka, satsa på personliga ombud. Det gör vi med utöver vad regeringen satsar på . Detta är en verksamhet som ska hjälpa de psykiskt sjuka i kontakter med olika myndigheter och med sjukvården. Vårdbehovet minskar det framgår av en uppföljning av dem som har haft kontakt med ett personligt ombud. Uppföljningen visar att för de 96 klienter som hade haft ett personligt ombud minskade den psykiska slutenvården från 61 . Kontakterna med öppenvården minskade från 41 till 27 gånger. Uppföljningen visar också att de psykiska symtomen minskade, och klienterna tyckte att de hade fått en bättre livskvalitet. För till hade vi fått väldigt många personliga ombud. Det är ofta ute i den öppna vården som människor mår väldigt dåligt och är isolerade. Ett annat viktigt inslag är att lyssna på de psykiskt sjuka och höra vad de tycker och var de känner att de får den bästa vården. Då vill jag påminna om den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården. Där kan man läsa om behovet av just en mångfald inom den öppna vården. Det står så här: Genom att bejaka privata, ideella och kooperativa vårdgivare kan utvecklingen främjas, bland annat av tillgänglighet och kvalitet samt arbetsorganisation och former för service och bemötande. Så står det i den nationella handlingsplanen. beslut var i enlighet med regeringens förslag, men med det tillägget, vilket Socialdemokraterna inte motsatte sig, att det är angeläget att olika driftsformer i den öppna vården stimuleras genom att fler privata, kooperativa och ideella entreprenörer ges möjlighet att sluta avtal med sjukvårdshuvudmännen. Min fråga, förutom den första frågan om ansvar för psykiskt sjuka, är: Vad har hänt med intentionerna i handlingsplanen när det gäller att bejaka, bevaka och se till att vi får en mångfald? Det handlar ju om att lyssna på de psykiskt sjuka och höra var de känner att de får en god vård och ett gott bemötande. Det handlar också, som det står i handlingsplanen, om att det i sig kan utveckla vården och främja kvaliteten och tillgängligheten. 147 (): Jag delar statsrådets bedömning att problemen i psykiatrin inte är en dagslända. Vad jag däremot försökte beskriva var den moderna politikens problem. Där tror jag att vi alla bär ett ansvar. Vi springer på den boll som just nu är hetast i den mediala debatten. fanns det en enorm samling i där vi insåg att det under lång hade gjorts misstag i psykiatrin både vad gäller resurser, organisation och en hel del annat. Det som bekymrar mig är att ser man att rätt många landsting fortsätter att spara på psykiatrin. Därmed riskerar den möjlighet vi hade till en upprustning av psykiatrin att gå förlorad. Det blev en dagslända i den politiska verksamheten. Jag lyssnar på statsrådet. Jag tycker att det är positivt att statsrådet säger att psykiatrin är en av de prioriterade uppgifterna. Jag hoppas innerligt att vi kommer att se resultat. Varken jag eller någon annan kommer att kräva att vi ser resultat om en eller , men vi kommer att kräva att det sker saker och att man på allvar försöker verkställa bland annat de förslag som kommer från psykiatrisamordnaren. Jag tycker också att det är positivt att gav beskedet att hon är välvilligt inställd till restriktioner för personer som döms till rättspsykiatrisk vård. Det är oerhört viktigt för de brottsoffer som drabbas av fortsatt förföljelse på grund av att man inte har den möjligheten . Sedan har vi detta med att smita undan ansvar. Jag anklagar inte för att göra det. Efter att ha lyssnat på kollegan sade jag att hennes kolleger i regeringen verkar ha en liten tävling i vem som kan smita undan ansvar bäst. Vi får döma . Jag blir lite bekymrad när hennes första ryggradsreaktion när vi talar om ansvar är att börja prata om den borgerliga regeringstiden, som var . Det är ett klassiskt sätt för den sittande regeringen att försöka prata om någonting annat än de problem som vi ser i verkligheten. 148 Statsrådet (): Jag ska försöka kommentera det som har sagts. Regeringen har ett stort ansvar. Vi är inte ensamma, men vi har ett stort ansvar. Det är min avsikt att jag ska ta det ansvar som vilar på mig. Jag tycker också att vi är i full färd med flera åtgärder. Det har hänt en hel del sedan psykiatrisamordnaren tillsattes. Det kommer nya förslag . Vi handskas med de förslagen på ett, som jag tycker, någorlunda effektivt sätt. Sedan är det självfallet viktigt att huvudmännen, landstingen och kommunerna, också har ett stort ansvar. tar upp ett problem som finns. Vi har alltför många stuprör. Jag delar den uppfattningen. Det är för dålig samordning. Jag tror dessvärre inte att det enkelt låter sig lösas med att det skulle vara samma huvudman, eftersom vi också har stuprör inom samma huvudman och också mellan andra delar. Det behövs över huvud taget mer av samverkan. Detta kommer att vara en av de viktiga uppgifter som psykiatrisamordnaren ska använda de pengar som han förfogar över till att stimulera. Andra delar där regeringen kan göra insatser handlar framför allt om detta med att öka kunskapsbasen. Jag tycker för min del att det är oacceptabelt att vi har så pass dålig nationell kunskap om tillståndet inom psykiatrin att det inte finns tillförlitlig statistik i alla avseenden. Då kan man dra slutsatsen att man inte alltid använder sig av kompetensbaserade metoder såsom uttrycks i psykiatrisamordnarens rapport. Det måste vi självfallet åtgärda. Jag tror att staten har ett ansvar för åtgärder som , uppföljning och gemensamma strategier. Där kan vi göra mer än vad vi har gjort. pekar på en viktig fråga, och det är vikten av att utveckla primärvården. Det är i primärvården väldigt många möter vården, eller inte möter vården. Jag delar uppfattning att det finns dagsländor i politiken och att det är ett problem i sig. handlar mycket av debatten om våldsbenägna människor med psykiska sjukdomar. Det är trots allt en väldigt liten grupp. Det största problemet handlar om de människor som inte alls är våldsbenägna utan tvärtom sitter ensamma i sina lägenheter eller, ännu värre, inte ens har en egen bostad och inte söker vård. De kanske inte ens blir avvisade eftersom de inte söker vård. De finns inte, utan de lever ett liv långt under den nivå som man rimligen skulle ha möjlighet och rätt att leva på. När det gäller personliga ombud vill jag säga till att det tycks som om verksamheten med personliga ombud är en väldigt bra verksamhet. Den utvärderas just nu av . Den är fortfarande under uppbyggnad, och man har ännu inte använt alla de medel som är avsatta. Men mycket tyder på att det är en väldigt bra verksamhet. Det är säkert någonting som vi kan få anledning att återkomma till . Till vill jag säga att det finns en oenighet mellan den kartläggning som gjordes i en artikel i och den kartläggning som har gjort av hur mycket olika landsting kommer att satsa på psykiatrin . Oavsett detta vill jag i alla fall deklarera att det är min uppfattning att vi behöver satsa mer resurser på psykiatrin, och detta gäller generellt. Psykiatrin behöver en upprustning, och det hoppas jag också att vi ska kunna åstadkomma. 149 (): Så här i mitt sista inlägg vill jag tacka både för svaret och framför allt för det här samtalet. De här frågorna är ibland av den kalibern att jag tycker att vi bör föra samtal och inte hårda debatter. Jag är övertygad om att vi i grunden är överens, men orden och engagemanget måste utmynna i handlingskraft. Det är viktigt att vi nu ger möjlighet att visa handlingskraft. Jag såg i statistiken att försvann 289 vårdplatser inom psykiatrin. Det behöver upprustas. När det händer sådana fruktansvärda våldsbrott där vi alla far illa hör jag många som bara ropar på strängare straff. Jag vill ha vård och förebyggande åtgärder så att dessa människor slipper begå dessa våldsbrott. Jag är säker på att de inte vill begå dem. Det behöver vi som politiker se till. Vi vill alltså försöka förhindra och förbättra. har lagt nästan 1,7 miljarder extra på psykiatrin. Det är alltså ganska mycket mer än regeringen. Jag ser fram emot förslag på psykiatriområdet. Jag lovar att kommer att stödja alla bra förslag. Jag hoppas att vi kan hjälpas åt så att det går ut signaler härifrån till landsting och kommuner om att vi är överens om att detta ska prioriteras. Enligt det prioriteringsbeslut vi fattade 1997 är faktiskt psykiskt sjuka i prioriteringsgrupp 1. 150 (): Jag vill bara i korthet tacka för en bra och intressant debatt. Jag vill också tacka för ett viktigt besked. Jag hoppas att statsrådet kommer att se till att det handhas så snabbt och effektivt att en motion som bland annat jag har väckt i detta ämne kommer att avslås med motiveringen att vad som ska göras redan är gjort. Tack än en gång! 151 (): Angående inte utnyttjade pengar för personliga ombud vill jag säga att många kommuner inte haft råd att ta emot erbjudandet eftersom kommunerna har merkostnader utöver dessa pengar. Återigen: Jag hoppas att vi får stöd för att tillsätta personliga ombud. Jag återkommer också till den nationella handlingsplanen. Jag kan se hur s-majoriteten ute i landet inte lever efter handlingsplanen när det gäller vikten av mångfald, utveckling och förnyelse. Låt mig ge ett kort exempel. Trots alla vackra ord avbryter nu s-ledningen i nordvästra sjukvårdsdistrikt upphandlingen av ett psykiatriskt öppenvårdsteam. Man gör det trots att teamet har fungerat i väldigt och trots att de patienter som går där bönar och ber om att det ska få vara kvar. talade jag i telefon med en flicka som sade: Varför lyssnar man inte på oss? Varför respekterar man inte oss? Varför kan inte vi få bestämma och tala om var vi har det bra och mår väl? Trots att man därmed inte skulle spara några pengar i sjukvårdsdistriktet avbröt man denna upphandling. Vi måste lyssna på de psykiskt sjukas egna besked. Vi som är friska och har små krämpor här och där kan bestämma till vilken vårdcentral vi vill gå eller om vi ska vända oss till en privatläkare, men det kan de inte göra på samma sätt. Jag vädjar om att vi ska se till att också de får den här möjligheten. Det kan de få om vi låter kostnaden för vården följa dem och deras val. Jag tycker att det är att visa respekt för de psykiskt sjuka om de får avgöra vart de vill gå, var de mår bra och vilken typ av behandling som de känner att de trivs med. som jag tackar för debatten har jag slutligen en fråga till statsrådet: Hur förpliktande anser statsrådet det vara för politiskt valda ute i att följa det som står i den nationella handlingsplanen? 152 Statsrådet (): Också jag vill tacka för debatten och kort svara . Som vet kan jag inte kommentera hur enskilda landsting sköter sin upphandling eller vilka prioriteringar de gör. Det ligger helt inom deras kompetensområde. Men om man bygger ut och satsar nya resurser inom den psykiatriska vården ser jag det också som naturligt att fler kan medverka i den. Däremot vill jag inte medverka till att vi får en marknadslösning. Jag vill inte tvinga ut vårdsökande på en marknad, men jag ser gärna att det finns flera aktörer som kan tillhandahålla vård och omsorg. Avslutningsvis, herr talman, vill jag säga att också jag tycker att det varit en intressant och bra debatt. Vi har alla som framträdande politiker ett stort ansvar för hur och att debatten om psykiatrin förs. För det första vet vi att det fortfarande finns problem med både fördomar och stigmatisering i debatten kring psykiatrin, och vi har ett ansvar för att motverka detta. För det andra vet vi att psykiskt sjuka i stor utsträckning är en svag grupp. Tvärtemot vad man kan tro om man läser tidningar är det i allmänhet inte en grupp som gör särskilt mycket väsen av sig. Kanske är det också en av orsakerna till att resurser historiskt inte har satsats tillräckligt mycket på denna grupp. Där har vi gemensamt ett ansvar för att lyfta fram de här frågorna och att fortsätta att driva ett utvecklingsarbete. Överläggningen var härmed avslutad. 15 § Svar på interpellation 2004/05:98 om Nationella hjälplinjen som del i det förebyggande psykiatriarbetet 153 Statsrådet (): har frågat om jag gör bedömningen att det behövs förebyggande vård i form av stöd, råd och information som kan ges via en nationell telefonjour för människor med psykiska problem samt om jag avser att försöka hitta en lösning för en permanentning av Nationella hjälplinjens viktiga verksamhet. Inte bara för personer med psykiska problem utan för alla människor är det viktigt att i olika situationer få lämpligt stöd, råd och information. Staten, landstingen och kommunerna har i dessa sammanhang en väsentlig uppgift. Det finns även en rad organisationer och föreningar som på frivillig basis gör viktiga insatser inom området bland annat genom telefonlinjer. Telefonlinjer och telefonjourer är en del i ett omfattande nätverk av råd, stöd och information som personer i olika situationer kan vända sig till. Utbudet av telefonlinjer som fyller olika funktioner är mycket stort. Många drivs av frivilliga. Det finns till exempel nio själavårdande linjer, varav en är Nationella hjälplinjen. Det finns också glidande skalor av utbildade alternativt professionella och experter som svarar på samtalen. Ju större område som en rådgivningsfunktion famnar över, desto svårare blir det att ha specialistkunskaper och desto mer blir det en fråga om så kallade allmänmänskliga samtal att lyssna och vara en medmänniska, någon att vända sig till när oron växer eller att hänvisa samtal till någon som kan hjälpa, en organisation eller en institution. Staten har givetvis inte möjlighet att finansiera alla dessa linjer. Organisationer, statliga myndigheter, landsting, kommuner med flera får dock stöd i olika former för att kunna ge råd, stöd och information. Det sker genom organisationsstöd, anslag eller statsbidrag. Några få linjer stöds av staten mer permanent eller tillfälligt i ett projekt. Det är då fråga om linjer som till exempel är knutna till en institution inom och ibland kan bidra till kunskapsutveckling inom området. Statens stöd för att driva dessa linjer är förhållandevis måttliga jämfört med de kostnader som Nationella hjälplinjen uppgivit att verksamheten nu skulle uppgå till om linjen drevs dygnet runt. Det kan inom parentes nämnas att när Nationella hjälplinjen startade var den beräknade kostnaden cirka hälften så hög. Förutsättningar för en fortsatt drift av hjälplinjen efter projekttidens slut har klargjorts för dem som driver linjen. Det stöd som regeringen föreslagit är därför tillfälligt. Psykiatrisamordnaren, som har ett brett uppdrag inom det psykiatriska området, har i rapporten översiktlig genomgång av dagslägetinom svensk psykiatri uppgett att SOS Alarm, brukar- och intresseorganisationerna med flera framfört behovet av en telefonrådgivning. Samordnaren anser att ska det vara av typen sjukvårdsupplysning måste den hålla hög kvalitet när det gäller både innehåll och tillgänglighet samt att det är svårt att skissa hur en eventuell telefonlinje bäst skulle organiseras. Det är så pass olika behov som ska tillgodoses att det inte finns någon enkel lösning. Enligt samordnaren bör frågan utredas vidare och diskussioner föras med såväl brukar- och intresseorganisationer som de olika huvudmännen. Ska staten gå in och ta ett ansvar för en särskild telefonlinje för personer som är psykiskt sjuka eller befinner sig i en akut psykisk kris finns det en rad frågor som först måste utredas. Det kan till exempel vara frågor kring juridiskt ansvar, risker och kvalitet, kring effektivitet, kostnader och finansiering, kring tillgänglighet och avgränsningar vad vill staten uppnå och vilka behov ska tillgodoses som inte redan tillgodoses. Lösningarna kan vidare se olika ut. Jag är därför inte beredd att närmare gå in på framtida statligt finansierade permanenta telefonlinjer inom psykiatrin varken i förebyggande eller i andra syften. 154 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret. Jag delar statsrådets synpunkter när det gäller frivilliga organisationer och deras viktiga arbete för att ge råd och stöd och att lyssna som medmänniska. Det arbetet ska naturligtvis bedrivas bland annat med hjälp av föreningsstöd. När det gäller den nationella hjälplinjen talar vi dock om en sådan professionell hjälp som psykiatrisamordnaren faktiskt har eftersökt. Det gäller alltså professionella stödsamtal med utbildad personal som har kunskaper och erfarenhet för att klara mycket svåra samtal. Dessutom har personalen tillgång till handledning, vilket är alldeles nödvändigt när man jobbar med så känsliga frågor. Att det finns ett stort behov av den här verksamheten är ju helt klart. till fick man nära 94 000 påringningar. Man kunde tyvärr inte ta emot alla men lyckades svara på 14 171 samtal. SOS Alarm och sjukvårdsupplysningen anser att det verkligen behövs en professionell psykiatrisk rådgivning som är nationell. Man menar att här kommer många samtal som inte hör hemma i SOS Alarm eller i den vanliga sjukvårdsupplysningen. Det behövs mer kunskap, och här har Nationella hjälplinjen verkligen kunnat ställa upp. Men vad man saknar är då att det ska vara öppet , och för ett större samarbete fordras det också att man känner till att man har en verksamhet som kommer att finnas också. Man vågar inte gå in i ett projektsamarbete, men tillfälligt samarbetar man. Det gläder mig att också psykiatrisamordnaren talar för en nationell telefonjour med hög kvalitet då det gäller tillgänglighet och innehåll. Här stämmer då Nationella hjälplinjen väl in. Man har prövat fram detta med projektpengar från staten, man känner behovet och man vet vad som ytterligare behöver göras. Ett exempel är att man har sökt medel från olika stiftelser för utveckling av verksamheten. Det är projektmedel, och det är tyvärr inte medel som kan finansiera den långsiktiga verksamheten, men det är viktigt för att öka tillgängligheten och kvaliteten. Det handlar till exempel om fasta telefontider för uppföljande eller bearbetande samtal, texttelefoni för döva personer, stöd via e-post med en handikappanpassad hemsida, att tillsammans med SOS Alarm och den nationella sjukvårdsupplysningen kunna vända sig till olika språkgrupper i samhället, och man ska också hitta metoder för att förmedla information om andra stödformer så att hjälpsökande inte i alla sammanhang belastar psykiatrin. Det här är saker som är på gång och som diskuteras för en utveckling. Jag är övertygad om att det behövs en nationell 24-timmarsjour som är statsunderstödd, precis som det finns i . Det finns ingen annan finansiär om rådgivning skulle vara tillgänglig över hela landet på lika villkor. Denna utredning som ministern talar om förstår jag behövs, och jag hoppas att den kommer att arbeta snabbt och att man i det här sammanhanget analyserar den verksamhet som redan finns framtagen med stöd av statliga utvecklingsmedel, det vill säga Nationella hjälplinjens verksamhet. Det måste vara bättre att satsa på att utveckla en verksamhet som redan är känd och etablerad där man känner till behovet än att lägga ned den här verksamheten för att starta något nytt. Jag vill fråga ministern: man framöver att vara beredd att satsa på Nationella hjälplinjen fram till dess att utredningen är klar så att man tar med Nationella hjälplinjen och analyserar den i samband med utredningen? 155 (): Först vill jag hälsa välkommen tillbaka till . Vi ska här diskutera Nationella hjälplinjen, som började på initiativ av fem patientorganisationer. Kortfattat går verksamheten ut på att man ger stödsamtal och rådgivning till människor i akut psykisk kris och även deras närstående. Man kan också tala om var man möjligtvis kan söka vidare hjälp. Den viktiga biten är att dessa jourarbetare har en utbildning och erfarenhet från människovårdande yrken. De är psykologer, sjuksköterskor, socionomer och mentalskötare. De är alltså professionella, och det tycker jag möjligtvis att missar lite när hon pratar om det här. lade vi faktiskt från samtliga partier här i fram en motion där vi ville att man skulle betrakta Nationella hjälplinjen som en del av det förebyggande psykiatriarbetet. Vi visste ju då att regeringen sade att man prioriterade psykiatrin. står vi här och får svaret att man inte vet riktigt var det här kommer att landa någonstans. Regeringen säger fortfarande att man prioriterar psykiatrin, och det gör vi moderater också. Det framkom ju i förra debatten att vi lägger mer pengar på psykiatrin än vad regeringen gör eftersom vi tycker att det är väldigt viktigt.