prot · GR0970 · 2004-02-17 00:00:00 — Företagen går längre och längre i sin fräckhet att rikta sig direkt och indirekt till barn som de huvudsakliga målgrupperna, även om vi i trots allt har det hyfsat jämfört med många andra länder, till exempel . Jag vill för allt i världen inte att vi hamnar i närheten av de avarter vi kan se där. Fokuseringen på barn och unga är stark. Jag inser att det är starka kommersiella intressen som jobbar i en helt annan riktning än vad vi önskar, nämligen mindre reklam till barn och ungdomar. Det krävs ett ständigt arbete för att hålla emot marknadskrafterna. Jag skulle vilja fråga statsrådet vad som behöver komma till stånd för att statsrådet ska vara nöjd och tycka att vi når tillräckligt långt för att kunna skydda våra barn och ungdomar mot den ständiga påverkan av reklam. När bedömer statsrådet att vi kan nå dessa mål? Det står i svaret att statsrådet är beredd att överväga ytterligare åtgärder om det skulle behövas. Vad kan det innebära? Finns det redan så kallade ytterligare åtgärder som övervägs? 55 Jordbruksminister (): Jag tror att det är svårt att säga när man blir nöjd när det gäller graden av kommersiell påverkan. Vi lever i en marknadsekonomi, och reklamen är ett konkurrensmedel som ändrar skepnad. Vi har inriktat oss mot den otillbörliga reklamen, den som på något sätt utnyttjar att man är godtrogen, att man inte har erfarenhet. Där är barnen en särskilt utsatt grupp. Därför är det viktigt att vi prioriterar insatser för att minska kommersiell påverkan på barn och unga. När jag ser framför mig ett utrymme för olika åtgärder kan det givetvis vara lagstiftning. Men, som jag sade inledningsvis, jag tror att vi framför allt ska ha en hög ambition när det gäller att få ett bra konsumentskydd inom EU. Givetvis kan man på specifika områden titta på den nationella lagstiftningen. För inte så länge sedan lade vi från regeringens sida fram ett förslag när det gäller reklam i e-post och sms-meddelanden, så kallat opt in-förfarande, för att se till att vi slipper den kommersiella påverkan. Det var inte riktat specifikt till barn, men jag tror att det ändå är till nytta för många barn och unga. Jag ser också framför mig att vi kan satsa mer på information, utbildning och opinionsbildning. Regeringen initierade ett projekt som heter , som riktar sig både till medier och annonsörer. Det handlar om hur flickor uppfattar sig själva. Det är ett projekt som reser runt i landet för att flickor ska diskutera den egna självbilden. Reklamen är så mycket mer än att vi bara påverkas att köpa en vara. Den påverkar hur vi ser på oss själva, hur vi ser på andra, hur vi ser på vår kropp och vår sexualitet, hur vi ser på droger. Det är en mängd olika moraliska frågor som också är kopplade till reklamen. Jag ser ett utrymme för ytterligare åtgärder både när det gäller lagstiftning och information, utbildning och opinionsbildande arbete. 56 (): Jag hör att vi är på samma linje. Jag upplever också att det är barnen vi måste värna. Det är alldeles för mycket reklam för oss vuxna också, men vi lever i ett marknadssamhälle och vi måste prioritera. Jag hoppas att når framgång i EU och också fortsätter att driva frågorna på hemmaplan och överväger ytterligare åtgärder för att det ska bli lite dyrare för företagen att gå ifrån så kallad god marknadsföringssed. Det är lönsamt att vända sig till unga målgrupper. Även om vi tycks ha en hyfsat fungerande tillsyn hade det varit bra med så kallade tillslag, för att se om man faktiskt skulle kunna ändra på vad vi betraktar som god marknadsföringssed. 57 Jordbruksminister (): Uppenbarligen är och jag överens om hur vi ser på kommersiell påverkan. Det gäller särskilt kommersiell påverkan på barn och unga. Avslutningsvis vill jag försäkra att jag avser att arbeta aktivt för att minska den kommersiella pressen på barn och unga och också rusta barnen och deras föräldrar till att kunna möta det kommersiella bruset. Överläggningen var härmed avslutad. Kammaren beslutade på förslag av talmannen att ajournera förhandlingarna till . 14 § Svar på interpellation 2003/04:284 om platsgaranti och kvaliteten i barnomsorgen 58 Statsrådet (): har frågat mig dels vad jag avser att göra för att stärka kommunernas möjlighet att säkra barnomsorgsgarantin, dels vad jag avser att göra för att stärka kvaliteten i förskolan. Enligt Statens skolverks senaste uppföljning av tillgängligheten till förskoleverksamheten uppgav av kommunerna att de kunde ordna plats i förskola eller familjedaghem till alla barn vars föräldrar anmält behov . Det är samma andel som året innan. Införandet av den allmänna förskolan för fyra- och femåringar har således inte påverkat kommunernas möjlighet att erbjuda plats i förskoleverksamheten utan oskäliga väntetider. Inte heller har den genomsnittliga gruppstorleken, personaltätheten eller barnens vistelsetider påverkats. Att ett mindre antal kommuner uppger att de inte kan ordna plats utan oskäligt dröjsmål, det vill säga efter ansökan, är allvarligt nog. För den enskilda barnfamiljen kan det givetvis innebära ett mycket stort problem om inte plats kan ordnas efter föräldraledigheten och återgången till arbetslivet. Regeringen har därför låtit skollagskommitté utreda frågan om statens sanktionsmöjligheter mot kommuner som inte fullt ut tar sitt ansvar. Kommittén har i sitt betänkande föreslagit att statens sanktionsmöjligheter mot skolhuvudmän utökas genom att ges rätt att vid vite förelägga huvudman för verksamhet som står under verkets tillsyn att fullgöra sina åtaganden. Förslaget omfattar även förskoleverksamhet och skolbarnsomsorg. Frågan övervägs i samband med det arbete som pågår inom med anledning av betänkande. Det är ändå med viss tillfredsställelse jag kan konstatera att , som varit en av de kommuner som inte kunnat uppfylla lagstiftningens intentioner, enligt uppföljning, nu uppger att de lyckats bygga bort sina tidigare mycket långa köer och kan tillhandahålla plats utan oskäligt dröjsmål. Även situationen i tycks i detta avseende ha förbättrats åtskilligt, även om det fortfarande återstår en viss utbyggnad till full behovstäckning. Exemplen visar att tillsynsverksamhet respekteras av kommunerna. Jag har här i framfört att förskolans kvalitet är den för mig mest prioriterade frågan . Avsikten är att regeringen ska lämna en proposition till med förslag på reformer och insatser som syftar till att stärka förskolans kvalitet på en rad områden. I propositionen kommer frågor att behandlas om bland annat barngruppernas storlek och personaltäthet, den mångkulturella förskolan, föräldrainflytande, jämställdhet och systematiskt kvalitetsarbete. Den viktiga satsningen på mer personal och mindre barngrupper som regeringen tidigare aviserat kommer att inledas 2005 och innebära att 6 000 fler förskollärare, barnskötare och annan personal tillförs förskolan. Fördelningen av resurserna samt regelverket i övrigt i anslutning till detta kommer att behandlas i propositionen. Avslutningsvis kan jag bara konstatera att allmänhetens förtroende för förskolan nu liksom tidigare är mycket stort. För mig som förskoleminister är detta ett förtroende som förpliktar, och min ambition är att se till att förskolan kan fortsätta att leva upp till sin goda ställning bland barnfamiljerna och i samhället. 59 (): Tack för svaret. Det har varit ganska mycket diskussioner om hur förskolan ser ut . Många föräldrar tycker att förskolan fungerar väldigt bra, vilket är positivt. ser en hel del orosmoln. Det handlar om hur det kommer att se ut framöver och hur kommunernas ekonomi ska kunna hålla vad gäller förskolan. Besparingarna i kommunerna var väldigt stora . De vanligaste besparingsstrategierna var för det första att ta in fler barn i samma grupp och för det andra att minska personaltätheten på vissa ställen. Sedan kom införandet av maxtaxan. Den var inte heller fullt finansierad. Det gjorde att kommunerna fick rådda om i sin ekonomi. De fick i vissa fall låna till driften. Det har gjort att man haft väldigt stora problem med ekonomin. Det har bland annat gått ut över förskolan. Ett av de trubbel som många föräldrar upplever vad gäller förskolan är den icke-fungerande barnomsorgsgarantin. Det var också en av mina frågor i interpellationen. Vi kan se hur barnomsorgsgarantin har satts ur spel i flera kommuner. Bristen på förskoleplatser gör att det blir ett väldigt fixande och tricksande för föräldrarna. De har svårt att få vardagen att gå ihop trots att de i vissa fall har köat än det för att få en plats i förskolan. När den dagen kommer då de har fått ett godkännande och ska få en plats finns den inte längre. De vet heller inte när platsen kommer att finnas, om det tar en månad, , eller ännu mer. Det gör det i vissa fall ganska hopplöst om du har ett arbete där man väntar att du ska komma tillbaka eller om du har studier som väntar på dig. När jag frågor ministern hur hon ser på det och hur hon tänker lösa det svarar hon: Det fungerar ju rätt så bra som det är . Det är inte så många det handlar om. Man kan se att av kommunerna och drygt det hanterar det bra. Det är positivt. Men det finns ändå många familjer som hamnar i kläm. En av de saker vi kunde höra här var att föreslagit att man kan ge vite till kommunerna. Det kan vara en idé. Men faktum är att man inte kan ge vite eller böter till någon om man har gett ett uppdrag där det inte följt med tillräckligt med resurser eller pengar. Det är som att be någon gå och handla en liter mjölk för och skicka med . Man vet på förhand att det inte kommer att fungera. Vite kan vara en bra sak. Men då måste man på förhand veta att grunden finns och det finns möjligheter att kunna genomföra saker. Man kan inte skicka som man vet inte kommer att fungera. Kommunerna som sköter verksamheten borde också veta hur den fungerar i realiteten. Enligt ökar kostnaden för förskoleverksamheten och barnomsorgen plus att man ser att personaltätheten har minskat. Det är tvärtom mot vad ministern skriver i sitt svar. Där säger hon att det fungerar väldigt bra och att det inte hänt någonting vad gäller antalet barn i de olika grupperna eller vad gäller personalen. Kommunerna säger att de själva vill förbättra verksamheten. Det är också väldigt bra. Då måste man kunna bjuda till lite som minister och ge dem vad de behöver för att kunna förbättra den på olika håll. Ett sätt är att man kan ge mer resurser till verksamheten. Det riktade statsbidraget som brukar ta upp emellanåt, Wärnerssonpengarna, är ett krux för många kommuner. Det är kanske de som mest behöver pengarna. Men de har svårt att få dem, eftersom ekonomin inte kommer i balans. Därför är förslaget från att man ska lägga pengarna direkt i påsen i stället så att de kan använda dem fritt och att alla kommuner får den möjligheten. Ser förskoleministern den möjligheten? 60 Statsrådet (): Jag vill gärna börja med att säga att jag delar uppfattning om 90-talets smärtsamma besparingar. De har slagit inte minst mot barn, barnfamiljer och ungdomar. Jag tror att personalförstärkningspengarna har bidragit till att den utvecklingen inte har fortsatt . De personalförstärkningspengar jag brukar tala allra mest och varmast om är de pengar som jag ser fram emot att kan fatta beslut om att tillföra förskolan. Det innebär 6 000 fler förskollärare, barnskötare och andra vuxna. och Socialdemokraterna har kunnat finna varandra tidigare i frågan om att satsa på förskolan. Det handlade om att införa en läroplan och prioritera förskolans utbyggnad snarare än ett vårdnadsbidrag och så kallade stanna-hemma-pengar, och allt vad det nu kallas för. Jag hoppas att vi ska kunna finna varandra även i denna fråga. Det vore intressant att höra kommentar till och kanske också uppfattning om huruvida de 6 000 fler vuxna ska tillföras kommunerna eller inte. Jag har nämligen den bestämda uppfattningen att i de fall vi inte riktar dessa medel till kommunerna kommer pengarna säkert väl till pass. Men de kommer inte barnen, barnfamiljerna och förskolan till del, inte fullt ut. Det är jag väldigt mån om att de ska göra. ska de pengarna börja betalas ut. De ska gå till förskolan och inte till någonting annat. Det är helt riktigt att kostnaderna ökar. Fler barn finns i verksamheten. Nya avdelningar byggs. 4 500 nyanställningar har skett . 5,1 miljarder har också tillförts kommunerna. Maxtaxans finansiering tror jag att vi har diskuterat och debatterat ett otal gånger. Jag har inget nytt att tillföra i den diskussionen jämfört med tidigare. utvärdering kommer i repris. Nästa del av uppföljning kommer . Då kanske vi får anledning att diskutera vidare. Så här långt finns det ingenting som pekar på att kvaliteten har försämrats. Däremot har det alltid varit kommunens uppgift att se till att det finns en väl utbyggd förskola och barnomsorg. när lagen om rätt till förskola utan oskäligt dröjsmål infördes, för att ha något perspektiv, var det av kommunerna som lyckades uppfylla detta. Jag upplever inte att det finns en illvilja hos kommunerna, att de inte vill erbjuda verksamhet. Däremot upplever jag ibland att det kanske inte alltid finns den ambition eller framförhållning som krävs. Man känner till hur det ser ut, att det kommer fler barn ju går och inte minst . Där måste kommunerna naturligtvis anstränga sig ytterligare, och det görs oerhört mycket. Vi får fundera över vad det är för åtgärd som skulle kunna vidtas för att kommunerna ska följa den här lagen, om vi är överens om att de är relativt måna om att faktiskt kunna efterfölja den. Det finns naturligtvis en viss flexibilitet och rörlighet som inte är lätt för någon av oss att styra över. Det handlar om att barn ska kunna börja när som helst , det handlar om inflyttningar, om en rörelse. Vi ska också vara medvetna om att det i statistiken över köer faktiskt också finns en hel del barn vilkas föräldrar är väldigt måna om att få en plats på en viss förskola, och då är det inte lika lätt för kommunen att uppfylla kravet på en plats . Jag har ingen annan uppfattning än att det här är en lag som ska följas. har fått i uppgift att se över det här och har kommit fram till att man ska se över möjligheten till såväl vite som tvångsförvaltning. Jag är inte så säker på att något av detta är det mest idealiska. Det vore intressant, herr talman, om utvecklade alla de övriga metoder som eventuellt skulle kunna finnas. Jag har ingenting emot att försöka stärka lagen ytterligare. Men en rätt är en rätt, och jag har svårt att se hur den här rätten kan vara mer värd än vad den är . Kommunens respekt har ökat, skulle jag vilja säga, och är ganska stark för tillsynsverksamhet och för viljan att samarbeta. 61 (): Det var intressant att höra statsrådet . Hon frågade om vi kunde finna varandra igen vad gäller förskolan och dess verksamhet. Och, visst, på vissa punkt har vi liknande åsikter. Jag tycker att det är viktigt att vi vurmar för förskolan och dess verksamhet. Men vi har också en rad skilda synvinklar vad gäller till exempel valfriheten för föräldrarna. Jag och anser inte att vi härifrån ska diktera när och hur föräldrarna ska vara hemma och vem det är som ska ta hand om deras barn. Vi i satsar på båda alternativen: bra barnomsorg, oavsett om den är eller inte, och på möjligheten att vara hemma med sina barn. Där skiljer vi oss rätt så markant. Lagen ska givetvis följas. Som förälder har du en rättighet att ha ditt barn i förskolan. Men måste den som ska rätta sig efter lagen, i det här fallet kommunerna, ha möjligheten att göra det. Här är det en skiljefråga. Ministern och regeringen säger en sak och kommunerna säger en annan sak, att det fattas miljoner. Då är det viktigt att vi krasst kan se på verkligheten och säga att så här ser den ut, och ska vi möjliggöra att det fungerar bra för både barnen och föräldrarna men också för kommunerna. Man kan inte heller bara vifta undan problemen och säga: Visst, det finns vissa familjer som kommer i kläm, . Det får vara så, därför att för resten fungerar det bra. Vi måste ge alla de möjligheter och rättigheter som vi beslutar om. I valrörelsen lovade statsministern kraftiga satsningar på förskolan, och lovar här igen och säger att man ska göra en satsning med 6 000 nya förskollärare. Det låter väldigt bra, tycker jag. Regeringen gick till och med så långt att man skrev in i förra årets budgetproposition att det i genomsnitt skulle vara fem barn per heltidsanställd, 15 barn per grupp med tre heltidsanställda och så vidare. Statsrådet skriver också i svaret att förskolans kvalitet är det mest prioriterade området under den här mandatperioden för hennes del, och det är ju bra. Halva perioden har gått. Jag kunde läsa att 2005 skulle den här satsningen påbörjas. Då undrar jag hur man aktivt kommer att jobba för det här från regeringens sida. När vi tittar på hur det ser ut på lärosätenas lärarprogram runtom i landet, ser vi att det är färre som söker sig till de lägre årskurserna i lärarutbildningen än vad det var tidigare. Här måste vi sätta in ganska stor kraft för att det ska lyckas. Som sagt: Regeringen och Socialdemokraterna gick till val på en förbättrad förskola. Man sade också att taket i föräldraförsäkringen skulle höjas, men det försvann. Man säger att det ska ske när ekonomin så tillåter. Tyvärr kan ju varken föräldrarna eller kommunerna säga att när ekonomin så tillåter ska de ta de rättigheter eller fullgöra de skyldigheter som de har. När kommer de här idéerna igen? Vi kan se lärarförsörjningen , men hur kommer den praktiskt att gå till? 62 Statsrådet (): När det gäller valfrihet för föräldrar tycker jag att vi ska ha som politisk helhet att inte blanda ihop föräldraförsäkring och förskoleverksamhet. Det tror jag inte gynnar någon. Jag tror framför allt inte att det skulle gynna förskolan om de medel som ska gå till eventuellt hemmavarande föräldrar skulle tas från förskolans befintliga medel, vilket ju andra partier, inte här närvarande, har föreslagit. Det tror jag vore mycket olyckligt. Däremot tror jag att det är viktigt att vi funderar över varför kommunerna inte klarar att ta in barn . Först och främst är det inte samma kommuner som återfinns, vilket tyder på att det inte handlar om en ständigt dålig ekonomi, en ovilja att bygga ut och en ovilja att anställa mer personal tvärtom. Det händer saker i kommunerna som de får förklara och som det kan finnas skäl till. Jag säger inte att skälen är ursäktade och att det är skäl nog för den förälder som inte får en plats för sitt barn. Men det är klart att vi som politiska beslutsfattare måste vara medvetna om att en försening kan vara en månad eller . Det kan vara så att man fortfarande befinner sig i kö, trots att man har blivit erbjuden en plats, men vill ha plats på en speciell förskola. Jag vill återigen säga, om möjligtvis missförstod mig tidigare, att det finns ingen ursäkt. Men jag har svårt att se hur tvångsförvaltande eller vite skulle kunna hjälpa kommunerna. Det handlar heller inte alltid om ekonomi, utan det handlar om svårigheten att förutse när barn kommer inflyttande till kommunen när man ska tillgodose behovet av plats . Det är svårt att diskutera detta generellt, och varje kommun har sina olika skäl. Men om det hade varit så att vi hade sett samma kommuner ständigt och jämt återkomma, då hade det varit ett annat problem, tycker jag, än att kommuner tillfälligt har svårt att följa lagen. , som är ett konkret exempel, har problem med sina planärenden. Det tar att planlägga ett helt ärende, från idé om plats till bygglov och till att förskolan står där den står och kan inrymma befintlig verksamhet. Det är viktigt att komma ihåg det. 6 000 fler motsvarar en satsning som möjliggör 15 barn per barngrupp. Jag är helt övertygad om att vi kommer att se barngrupper som är både större och mindre både nu och efter den satsningen, därför att kommunerna själva ser att i en viss del av kommunen måste man satsa extra mycket, att man i en annan del kanske behöver en ny personal, medan man i en annan del redan har åstadkommit det som man tror är det rimliga och mest möjliga. Jag svarar gärna på frågor, och jag vill gärna höra idéer och synpunkter från själv när det gäller just rekrytering och personalförstärkning. Vi ser naturligtvis ett behov av personal som ska arbeta. Det handlar både om förskollärare och om barnskötare och om andra vuxna, som jag också ser som betydelsefulla i förskolans verksamhet. Förskolan är ju faktiskt omtalad både nationellt och kanske framför allt internationellt för sin bredd och för hur man i arbetslagen lyckas kombinera ett lärande och en omsorg på lekens grund. Det handlar inte bara om att rekrytera de nyutbildade förskollärarna, även om jag delar uppfattning, och jag har gjort det . Det handlar också om hur vi får fler som väljer lärarprogrammet att välja inriktningen tidiga åldrar och att också få dem att sedan arbeta i förskolan. Vi kommer att upprepa de samtal och dialoger som vi hade med alla högskolor och universitet . Min uppfattning är att de tre regleringsbrev som har tillsänts högskolor och universitet inte följs i den utsträckning som de skulle göra. Man ska särskilt tillse att man examinerar lärare som arbetar i förskolor och i de tidiga åren i , vilket man inte gör. Naturligtvis krävs det en ordentlig funderare på hur mycket högskolorna och universiteten ska styras i detta arbete. 63 (): Jag tror, precis som minister , inte att det finns någon ovilja hos någon enda kommun. Självklart vill alla kommuner göra det bästa för sina invånare och också följa de lagar och regler som är uppsatta för att kunna göra det bästa för dem som bor där oavsett om det gäller barnfamiljer eller inte. Men sedan kommer svårigheten att också kunna göra det, om man har alla möjligheter. Jag tror att anledningen till att vi ser att det inte är samma kommuner som återkommer är just att ekonomin ligger precis på gränsen. Man har fått rådda om i systemet och det blir ad hoc-utslag . Man ser att okej, nu räcker det inte den här omgången. Det är brist på lärare och förskollärare, det vet vi. Vi vet också att det är brist på pengar. Då blir det den här rörligheten, att man lever precis med näsan över vattenytan vartenda år eller varje termin när det sker en start. Det är det här vi behöver ändra på. Vi behöver ge möjligheter till en längre planering. Det är ju inte särskilt svårt att planera. vet vi att det är en jättelik babyboom. Man kan också statistiskt se att kommer många av de här barnen att börja på förskolan och den verksamheten. Då kan man väldigt lätt agera efter det. Men då måste det också finnas möjlighet att agera. Det måste finnas lärare och ekonomiska resurser. Man får inte bara låta det gå och säga att problemen finns och att någon annan någon annan gång får göra något åt dem. Det där med lärarutbildningen är jätteviktigt. Jag tror att det handlar om arbetsmiljö, lön, flexibilitet mot skolan och om att göra påbyggnader för människor som har en annan typ av utbildning . Det finns många spännande möjligheter att diskutera. Men skyll inte bara på kommunerna utan se också vilken vardag som de lever i och vilken vardag som de här familjerna lever i. Sedan måste vi i stället ge dem förutsättningar. 64 Statsrådet (): Jag kan väl avslutningsvis slå fast att det inte handlar om ovilja. Jag är faktiskt inte heller beredd att skriva under på att det alltid handlar om ekonomi. Det handlar om en förmåga och en vilja att både planera och prioritera verksamheten. Vi vet att barnkullarna kommer att öka . Vi vet också att barnkullarna i grundskolorna kommer att minska. Möjligheten och förmågan att styra om mellan dem kräver en hel del. Det kräver inte bara vilja från den enskilde att byta arbetsplats utan det är också fråga om hur man ger möjlighet till en kompetens som faktiskt gör det möjligt att växla från grundskola till förskola. De som är nyutbildade nu har ju den kompetensen. Det kan vi se som positivt i ett läge då kullarna ökar och minskar i olika skolformer. Det föds alltfler barn, och det behövs en utbyggd förskola. Men det kan inte huvudsakligen vara statens uppgift att bygga ut denna verksamhet.