prot · GR0988 · 2004-03-25 00:00:00 — 1 § Aktuell debatt: Lika rättssäkerhet och rättstrygghet för kvinnor och män 1 (): Brottsofferjouren i träffar regelbundet ungdomar i årskurs 8 och på gymnasiet. De brukar ställa frågan till ungdomarna så här: En tjej är ute på fest, är lite utmanande klädd, dansar med en kille, följer med honom hem, kelar lite, men säger sedan nej och blir då våldtagen tycker ni att den tjejen får skylla sig själv? Vad tror ni att ungdomarna svarar? Vad tror justitieministern? Så gott som av ungdomarna svarar: Ja, hon får skylla sig själv. ser allvarligt på varje tillfälle då människovärdet kränks. Alla människor har samma värde, och ingen har rätt att respektlöst kränka någon annan ingen. Människovärdet förändras inte om man har kort kjol eller är berusad. Detta är och måste vara en grundläggande princip i ett rättssamhälle. Därför är det oroande när , professor i straffrätt, visar att 95 av 100 kvinnor som har gjort anmälan om våldtäkt får beskedet att deras ärende har lagts ned. Handlar den statistiken om samma strukturer som ungdomarna i ger uttryck för, att en man har rätt att sexuellt kränka en kvinna om hon räcker honom lillfingret? har begärt den här debatten i förhoppning att den ska bli konstruktiv, där förslag kan föras fram och tas till vara. Hur förändrar vi attityder i ett samhälle där en stark sexualisering präglar TV, tidningar och Internet? Hur förebygger vi våld? Och hur skapar vi rättssäkerhet när sexuella övergrepp ändå sker? 2 Justitieminister (): Tack, , som har tagit initiativ till den här debatten. Det här är någonting som har diskuterats väldigt mycket . Det ska vi vara glada för. Det värsta som skulle kunna hända är att den här debatten tystnar. Det vore också det största sveket mot de unga flickor och kvinnor som råkar väldigt illa ut. Det här är en fråga som samtliga partier i prioriterar högt. Det är också en sak som vi i regeringen gör vad vi kan åt för att åstadkomma så bra resultat som möjligt. Jag tycker att man kan dela in det arbete vi gör i fyra delar. Det första är förstås resurser till myndigheter, det andra är styrning av myndigheter, det tredje är lagstiftning och det fjärde är internationellt arbete. När det gäller resurser ska jag inte säga så mycket mer än att ni vet att det pågår en väldigt stor satsning på rättsväsendet . Enbart polisen får jämfört med mer. Det har sedan vändningen kom 2001 blivit 1 100 fler poliser, ungefär hälften vanliga poliser och hälften civilanställda. Den här satsningen kommer vi att fortsätta. Ni känner också väl till att pengar ska föras över från försvaret till rättsväsendet. Men det räcker förstås inte att bara se till att det blir ökade resurser. Det behövs mycket mer än så. En sak som är viktig när det gäller kontakten med myndigheter och myndigheters utveckling är att myndigheterna fortsätter sitt arbete med bemötande av brottsoffer. Här säger många personer som jobbar inom kvinnojourer att det har blivit bättre, speciellt hos polisen. Det är roligt att höra. Men det råder inget tvivel om att man kan bli ännu bättre. Det här har vi tagit fasta på. I regleringsbrev har vi just understrukit till polis och domstolsverk hur viktigt det är att man fortsätter utbildningen om hur brottsoffer ska bemötas. Det vi kan se, även om det inte är så låga tal som nämns här och i den studentuppsats som har refererat till, är att det är väldigt stora skillnader regionalt. Det kan skilja mellan och när det gäller ärenden som går till åtal. Bara det faktum att det är stora skillnader visar ju att när man har gjort stora ansträngningar kan man också åstadkomma gott resultat. Det är inte bara så att det är väldigt svårt att fälla någon till ansvar när ord står mot ord utan vi kan se att det finns stora skillnader. Detta faktum ger alltså vid handen att här är utbildning viktig. Det är också viktigt att i arbetet med attityder börja . Det är därför som vi nu också ser över hur juristutbildningen fungerar när det gäller jämställdhet. Jämställdheten ska prägla alla dessa myndigheters arbete, men alltså också juristlinjen. Många av de attityder som vi inte anser ska finnas i det svenska rättsväsendet bygger faktiskt på bristande jämställdhet. När det sedan gäller lagstiftning bygger mycket av det som jag nu berättat om på den brottsofferproposition som lades fram . Den handlade just om att myndigheterna måste bli bättre på att skaffa sig kunskaper om bemötande av brottsoffer, om samverkan mellan myndigheterna, om samverkan mellan myndigheter och ideella organisationer och om att forskningen om brottsoffer måste bli bättre. Vi har mycket forskning kring gärningsmän, men alltför lite om brottsoffer. Men ökar den, och det är positivt. Vi har också som ett viktigt led infört besöksförbud även i det gemensamma hemmet. Det blev ganska starkt ifrågasatt i början, men efterhand var det någonting som jag tror att de allra flesta till slut ansåg var bra. Det var ingen liten lucka i lagen som täpptes till utan övergrepp i det gemensamma hemmet är av de övergrepp som sker. Det var ett viktigt steg. Det trädde i kraft . Men det största arbetet och det kanske största lagstiftningsarbetet under den här mandatperioden på vårt område är naturligtvis sexualbrottslagstiftningen. Det började med den kommitté som arbetade , . Det var någonting som alla partier deltog i, och den lade sedan fram väldigt intressanta förslag. sägs det helt felaktigt att ingenting har hänt. Det har det visst gjort. Bland annat har brottet människohandel införts. De som påstår detta bör nog fundera lite närmare. Däremot var det så att man tog ett väldigt viktigt steg i den här kommittén. Man sade nämligen att man ska kunna bli dömd för våldtäkt även i flera situationer än när det är våld och hot om våld. Man ansåg att fall med kvinnor som är så kraftigt berusade att de inte kan göra motstånd också ska kunna bedömas som våldtäkt. Det här tyckte jag var ett väldigt viktigt steg. Men det visade sig när förslaget gick ut på remiss att det blev en väldigt stark kritik. I korthet gick den kritiken ut på att detta är alldeles för otydliga gränser. Vad händer om den här kvinnan dricker ännu mer, så att hon somnar? Är det då inte att anse som våldtäkt? Då hamnade vi i den situationen att det av demokratiska skäl kanske inte skulle gå att föra fram detta, när alla kom med sådan kraftig kritik. Dessutom måste man säga att det låg en hel del i den. Det är ju inte lättare att värja sig när man sover än när man är kraftigt berusad. Vi hade då valet att starta en ny sexualbrottskommitté, som då skulle jobba , eller att försöka göra arbetet själva på . Vi valde det senare, därför att detta är ett mycket angeläget arbete. Det fanns ändå så starkt stöd bland partierna, och vi kunde se kritiken så tydligt. I det förslag som föreligger utvidgar vi våldtäktsbegreppet till att gälla inte bara det som föreslog, alltså när människor är så kraftigt berusade att de inte kan göra motstånd, utan också när de är i sovande tillstånd eller har funktionshinder och därigenom inte kan göra motstånd. Det här är en modernisering av lagen. Det är en förändring av lagen som jag tror ligger i linje med samhällets utveckling och synen på brottsoffer. Jag tror också att det är på det sättet att en kvinna som vaknar och får reda på att flera personer har förgripit sig sexuellt på henne just känner sig våldtagen, och ska vi kalla det vid dess rätta namn. Det här har också fått en viss kritik. Man har sagt att det inte går att införa saker som man inte vet om är straffbart. Det är en märklig invändning eftersom sexuellt utnyttjande är straffbart . Det är precis samma gränser vi talar om. Men samhället ser mer allvarligt på det och har möjligheter att döma till högre straff. Framför allt är det en anpassning och modernisering som är i takt . Förslaget innehåller flera olika delar. Jag ska återkomma till dem, men jag ska i mitt inledningsanförande nämna något om det internationella arbetet. Vi kan inte bara ägna tid åt ett ökat skydd åt de ungdomar och kvinnor som blir utsatta i . Vi kan inte stillasittande titta på på det som sker ute i andra länder. Det har varit en stark drivkraft för och ska fortsätta att vara det. Vi drev länge bland annat gjorde ett fantastiskt arbete, men också en del andra frågan om människohandel. Den bemöttes med skepsis. Vad är det för fråga? Det är väl inte det som är viktigast. Det finns andra saker att bry sig om. Som alla känner till, och som alla stod bakom, lyckades vi under vårt ordförandeskap att nå en överenskommelse om gemensamma bestämmelser och gemensamma straff för människohandel. På så sätt fick vi en lagstiftning som överensstämde med alla länder i EU och som de nya kandidatländerna ska anpassa sig till. Det här var ett stort och viktigt steg. Det gjorde vi från svensk sida, och det är inget tvivel om att det under vårt ordförandeskap var den i särklass viktigaste frågan. Det räcker förstås inte med att ha en gemensam definition om straff och lagstiftning. Vi måste gå vidare. Det arbetet driver vi på i Europol och Eurojust men också i det nordiska arbetet där är det många diskussioner och i Östersjösamarbetet. Vi lyfter fram de uppgifter vi får från polisen, sambandet mellan sexköpslagen och det faktum att vi är förskonade från människohandel jämfört med många andra länder, bland annat våra nordiska länder. Det här har väckt ett intresse för vår sexköpslag. Det har väckt ett par av våra nordiska länder. är intresserat av lagen. är intresserat av lagen. Vi försöker sprida detta. Det är genom internationellt arbete vi kan nå resultat. Vi får inte se frågan som något som bara finns innanför våra nationsgränser. Vi måste fortsätta att arbeta hårt för att nå förbättringar, för att ge den hjälp och det stöd som dessa unga kvinnor behöver. Det kan vi göra bara genom att arbeta på bred front. 3 (): Tack, justitieministern, för svaret. Vi kristdemokrater anser att polisen har för lite resurser. Vi lägger fram förslag om mer resurser där eftersom vi ser att poliserna är för få och inte räcker till. Där har vi säkert en stor del i förklaringen. Ministern redogjorde här för lagstiftningsarbetet. Det går med snigelfart och behöver skyndas på. Men det var intressant att ministern bekräftade att attityder också spelar roll. Året är , och vi hade hoppats att kvinnor och män skulle behandlas jämlikt och ha samma möjligheter. Jag blev förvånad över Karlstadsungdomarnas attityd, som var så entydig: Tjejen får skylla sig själv. Jag menar att något i grundarbetet, i normöverföringen, har gått snett när en ung generation inte ser att det faktiskt inte är offret som är skyldigt, att ett nej alltid måste respekteras. Vi kristdemokrater talar ofta om attityder och värderingsfrågor som viktiga förebyggande åtgärder. Det är ingen tillfällighet. Aldrig har det varit viktigare än . Ju starkare den kommersialiserade värld vi lever i blir, desto större motkrafter behövs i form av värderingar som karta och kompass för livet. Det är att arbeta förebyggande. Vi måste impregnera ungdomar mot MTV-bilden att alla kvinnor är våp och klargöra att sexualitet à la porrfilm faktiskt inte är vad alla tjejer och killar vill ha. JämO:s statistik visar att så gott som alla pojkar i årskurs 9 har tittat på porrfilm. Det behövs motbilder, justitieministern. Därför är arbetet med attityder och värderingar så centralt. Tidigt i uppväxten läggs grunden för hur vi ser på oss själva och på varandra. Föräldrar kan ge sina barn trygghet i sig själva och tillit till andra. Barnomsorgspersonal och skola ska fortsätta det arbetet. Skolans värdegrund, vilande på grunden för ömsesidig respekt för varandra, måste finnas närvarande i skolvardagen. Skolan får inte lämna walk over. Alla kränkningar måste uppmärksammas inte minst könsord som tilltal. Det ska vara nolltolerans. Är justitieministern beredd att skriva under på det? Varje gång, om och om igen, måste vi vuxna säga ifrån att det är oacceptabelt att en tjej kallas hora. Det gör skillnad om vi bryr oss. Det gör skillnad om det finns goda förebilder kring unga människor som är i färd med att bilda sig en egen könsidentitet. Samma könsmaktsstrukturer ser vi i våldtäktsmålen. Som motkraft behövs också här mer kunskap. Beslut som fattas utan kunskap är farliga, vare sig de fattas i eller i domstolarna. Kunskap behövs hos sjukvårdspersonal, som ofta är först ut att möta en våldtagen kvinna. Kunskap behövs hos brottsofferjourerna och kvinnojourerna om att deras insats är otroligt viktig, trots att de får alltför lite samhällsstöd. Kunskap behövs hos polisen, som ibland tror att kvinnan samtycker om hon inte skriker trots att hon är paralyserad av skräck. Kunskap behövs hos de åklagare som inte förmått lyfta fokus från brottsoffer till brottsling. Brottsoffret får aldrig göras till brottsling bara för att hon är kvinna. Domstolsförhandlingen vid ett våldtäktsmål måste handla om huruvida han har tagit reda på om hon ville, inte om hon har gjort motstånd eller om hon har uttryckt att hon inte ville. I alltför många domar förekommer beskrivningar om hur kvinnan var klädd, om hon druckit och så vidare. Mycket sällan beskrivs gärningsmannens dryckesvanor eller hans sexuella erfarenheter. forskning visar också att det är slumpen som styr om en anmälan om våldtäkt leder till förundersökning. Chansen ökar om kvinnan är välutbildad och har blivit överfallen på öppen gata av en försupen man. Då är möjligheterna som störst. Men om den överfallna kvinnan är hemlös och mannen har hög status görs nästan aldrig någon förundersökning. Dessutom verkar det bero på om den polis och den åklagare som handhar ärendet är drivande och intresserade. Det är dags att ersätta den slumpmässigheten med trygghet, kvalitet, ansvarstagande och kunskap i rättsförfarandet. Att justitieministern har skickat regleringsbrev till och Riksåklagaren är väl bra, men det kommer inte att räcka. Vad vill justitieministern göra för att förstärka arbetet med attityder i vårt land? Ser justitieministern värdet av en värdekommission? Vilka åtgärder är justitieministern beredd att vidta för att säkerställa att alla får en rättssäker behandling, inte minst kvinnor vid våldtäktsmål? Är det inte dags att sätta JämO på spåret i domstolarna? 4 (m): Många anmälningar som kommer in till polisen avskrivs en hel del utan utredning. När det gäller många allvarliga brott når man aldrig så långt att åtal väcks och att rätt kan skipas. Det gäller olika typer av brott, och konsekvenserna drabbar både män och kvinnor. Orsakerna till att det blir så är naturligtvis flera, och har ett ansvar att försöka komma till rätta med bristerna. Det handlar om resurser. Polis och åklagare tvingas faktiskt prioritera bland ärenden, och mål som kan bevisas kommer alltid först. Bakgrunden till begäran om dagens debatt är samhällets misslyckande när det gäller att minska och förebygga våldtäkter. Antalet anmälningar ökar, men uppklaringsprocenten ligger fortfarande på en beklämmande låg nivå. Det är allvarligt. Orsakerna måste naturligtvis redas ut. Regeringen hade utlovat en proposition med anledning av betänkande, och vi har fått en förklaring från ministern om orsaken till förseningen. I stället för en proposition med konkreta förslag för att göra lagstiftningen bättre tvingas man läsa i att regeringens statsorgan BRÅ arbetar för att ta fram vad som ligger bakom brotten. Det görs med förhoppningen att man ska kunna ringa in för kvinnor farliga och särskilt utsättande situationer, så att informationen om rapporten och citerar jag ordagrant kan få kvinnor av ren självbevarelsedrift att undvika sådana situationer. I övrigt kanske i form av att man ändrar lagstiftningsterm eller så. Kvinnor som utsätts för våldtäkt ska inte skylla sig själva. Det är pinsamt att behöva läsa att statliga myndighetspersoner uttrycker sig så och att detta är tankegångarna i ett arbete som bedrivs för att förbättra situationen. Fokus måste i stället sättas på förövarna. Det behövs konkreta kunskaper, forskning om den som våldtar och resoluta behandlingsprogram inom kriminalvården för dem som döms. Dessutom måste lagstiftningen förbättras. Domstolarna som ibland också får kritik av ledamöter här i kammaren dömer efter lagen. Därför är det viktigt att ställa frågan till justitieministern: När tänker regeringen landa i sitt beredningsarbete och lägga ett konkret förslag med anledning av betänkande? Det behövs också insatser för att se till att utredningar görs och att brott dokumenteras. De som gör den här typen av övergrepp återfaller tyvärr då och då. Om en anmälning inte kan leda till lagföring kan den kanske i alla fall stärka bevisningen i ett senare fall. Det är en anledning till att polisen måste ledas av den bestämda viljan att ta itu med frågorna, även när utgångsläget verkar svårt. Det är en resursfråga, och vi ska påminna om det när vi behandlar budgeten. Men det är naturligtvis också en attitydfråga. Av årsredovisning framgår det påpekade ministern att polisen har gjort positiva framsteg när det gäller att arbeta mot våldsbrott som drabbar kvinnor. Skillnaderna mellan olika distrikt är oacceptabla. Det visar sig att vissa myndigheter släpar efter när det gäller att organisera och genomföra polisarbetet mot bland annat våldtäkter. Vilka direktiv kommer regeringen nu att ge med anledning av den här redovisningen? Utbildning är en sak, men det räcker inte. Familjevåldsenheter har visat sig vara ett bra sätt att arbeta på, och många myndigheter har inte ens kommit i gång med att organisera sådana. Temat för dagens debatt är vidare än våldtäktsproblematiken. Våld mot kvinnor är mer än sexuella övergrepp. Statsmakterna har därför genomfört många åtgärder i syfte att förebygga våld mot kvinnor. Misshandlade kvinnors rättsliga ställning har stärkts, och det är bra. Straffen har blivit hårdare det var också nödvändigt. Ett nytt brott, kvinnofridskränkning, infördes i stor enighet 1998. Det intressanta med kvinnofridsbestämmelsen är att den var ett försök att utgå ifrån brottsoffret och att den var så utformad att den skulle underlätta åtal mot gärningsmän som upprepat kränkt närstående kvinnor. Flera olika brott skulle kunna bedömas , och det skulle finnas förståelse för att misshandlade kvinnor inte alltid vet exakt vilken dag eller vilken tid det ena eller det andra slaget träffade. Den uppföljning som jag har tagit del av när det gäller detta tyder på att resultatet inte riktigt har blivit det som avsåg. Då kommer jag osökt in på att överlämnade regeringens nationella råd för kvinnofrid sin rapport till regeringen med förslag till ett antal olika statsråd. Justitieministern fick inte mindre än tolv förslag, och tiden medger inte att jag räknar upp alla. Men en enkel och väldigt viktig fråga för oss moderater är: När kommer regeringen att exempelvis det var ett förslag från detta råd ta initiativ till en utvärdering av de gångna årens rättspraxis i kvinnofridsmål? Att en sådan behövs har vi moderater påtalat länge, och jag tycker att det var väldigt bra att rådet förde fram detta. Men vilket svar får vi av ? 5 (): För oss liberaler är det tydligt att det tyvärr går att anlägga ett könsmaktsperspektiv eller ett mer generellt socialt perspektiv på det mesta i vårt samhälle, så även på hur de rättsvårdande myndigheterna sköter sitt uppdrag. Därför är forskning och debatt om detta så viktigt. Jag vill tacka för att de har tagit initiativ till denna debatt. Det är uppenbart att arbetet för att förbättra bemötandet av våldsutsatta kvinnor behöver förbättras på alla nivåer i rättsväsendet. De flesta poliser, åklagare och domare gör självfallet enskilt fantastiska insatser utefter sina givna förutsättningar och gällande rätt. Vi måste också komma ihåg att brott som inte sällan begås utan vittnen är väldigt svåra att avgöra om man inte vill tumma på rättssäkerheten någonting som jag inte tror att någon här inne är beredd att göra. Lagstiftningen är glasklar. Våld, inte minst sexualiserat våld, är förbjudet och belagt med stränga straff. Vissa efterlängtade förbättringar lär vara på väg, enligt besked från justitieministern. Det gäller inte minst att få våldtäktsbegreppet att bättre stämma överens med den hos både män och kvinnor rådande uppfattningen om vad som med ett normalt språkbruk är att klassa som våldtäkt. Det är väl trots allt ingen som tror att traditioner och attityder enkelt kan lagstiftas bort genom att vi här i trycker på knappar och stiftar en lag. Bara innan justitieministern inledde sin utbildning på juristlinjen kom våldtäkt av äkta make att hamna under allmänt åtal. var detta att betrakta som en springnota från krogen. Detta var 1981. Traditioner är svåra att bryta, men det krävs att vi gör det. Det finns massor att göra för att förbättra bemötandet av kvinnor som utsatts för brott. För dem som arbetar med brottsoffer och processrätt är problemet klart. Trots att våra domstolar, ytterst , arbetat fram en rättspraxis om att ett enkelt nej räcker för att markera att en fortsatt sexuell aktivitet från en man är att betrakta som våldtäkt finns det tveksamheter i hur polis och åklagare behandlar detta faktum när det gäller anmälningar av våldtäkt. Arbetet måste bedrivas på bred front. Det grundläggande problemet och drivkraften bakom allt våld mot kvinnor ligger i att det finns ett antal män i vårt samhälle som springer runt med en förvriden syn på sin rätt att använda våld, säkert i allmänhet men mot kvinnor i synnerhet. Deras bristande, ibland rent sjukliga, verklighetsuppfattning har inte sällan sin grund i en egen miserabel uppväxt, men denna verklighet är aldrig ett försvar för en mans beteende. Här behövs kraftfulla förebyggande insatser av både män och kvinnor gentemot i huvudsak vissa män. måste kunna gå in. Kriminalvården måste kunna behandla och poliser agera. För min del tycker jag personligen att arbetet för jämställdhet i vårt samhälle kanske måste börja så tidigt som i förskolan. Riksåklagaren och har reagerat kraftfullt på uppgiften att det i ett avgränsat urval av fall visat sig att 95 av 100 anmälningar av våldtäkt inte har lett till något annat än att ärendena har lagts ned. Gemensamt för dessa centrala myndigheter för att skipa rättvisa är att de är överens om att förstahandsåtgärderna vid en anmälan måste bli bättre någonting som vi har pratat om i justitieutskottet . Kunskaperna måste öka, och kanske till och med en och annan attityd fortfarande förändras just i rättsväsendet. Ansvaret för att dessa förbättringar blir möjliga är regeringens. Genom en budget, tydliga regleringsbrev och omfattande informell styrning måste och regeringen sätta kraft bakom sina ord och komma till rätta med dessa utmaningar. Det är ändå så att få poliser, otillräcklig organisationsförmåga och avsaknad av åklagarresurser alltid kommer att innebära att de allra svåraste brotten, med de sämsta bevislägena, kommer att avskrivas eller läggas ned. Men det gäller inte bara polis och åklagares behov av att som en helhet skärpa upp sitt arbete. Rättsintygen måste bli bättre. Vid utskottets föredragning i fråga om framgick det tydligt att det finns en hel del att göra framöver. Hotade och förföljda kvinnors integritet sätts alltid på undantag jämfört med den man som hotar. Här behöver lagstiftningen förbättras. För hade jag och justitieministern en ordväxling om detta, men det besked jag fick från justitieministern var: utredningar, utredningar, utredningar. Stödet till brottsofferjourer och kvinnojourer, som stöttar brottsoffer, måste säkras. När myndigheter och staten har misslyckats med att garantera någon medborgare den fysiska tryggheten får man inte snåla med det stödjande och det reparativa arbetet. Ett nej är alltid ett nej, och för att det ska bli verklighet för fler kvinnor måste regeringen agera mer kraftfullt. 6 (): Dagens aktuella debatt, som har begärt, om lika rättssäkerhet och rättstrygghet för kvinnor och män är ett ständigt aktuellt ämne och ett mycket vittomfattande fält för diskussion.