prot · GS0933 · 2004-11-19 00:00:00 — 1 § Aktuell debatt: Skolfrågan 1 (): Skolan är den kanske viktigaste delen av välfärdspolitiken. Det är skolan som ger unga människor det körkort som krävs för att klara livet. Vi kan inte acceptera den socialdemokratiska trekvartsskolan, där år bara tre av fyra elever når målen. Vi kan inte acceptera att 25 000 barns drömmar börjar släckas redan . Kvalitetskraven måste höjas, men skolan måste också ges nya verktyg så att man kan möta kraven. Kunskapen ska stå i centrum. Alla elever ska ges förutsättningar att nå målen. ser med oro på resultatutvecklingen i , säger man i den nationella utvärderingen . Läsförståelsen har svåra brister. Vi riskerar att få en generation av språklösa elever. Många saknar grundläggande kunskaper om historia och hur demokratin fungerar. Kunskaperna i matematik och kemi försämras. De bristande resultaten är ingen slump, utan tvärtom en logisk konsekvens av en skolpolitik som fokuserar på allt annat än vad eleverna lär sig. Många elever har övergivits av skolan och får själva klara sitt eget lärande. Varannan elev får arbeta enskilt . Många lärare känner sig övergivna av politiken och får utan verktyg klara en allt svårare social situation. Vi ser nu ett läge där av lärarna är ämnesbehöriga, det vill säga har utbildning och också undervisar i det ämne de har utbildning i. Om eleverna inte når kunskapsmålen, skolminister , är resten irrelevant. Skolpolitiken behöver läggas om, och är det Baylan som har bollen. Skolan har många olika uppdrag. Man säger från sida att skolan lider av målträngsel. Det viktigaste av allt, kunskapsuppdraget, har i alldeles alltför ofta hamnat i skymundan. Det måste skolpolitiken nu lägga om. 2 Statsrådet (): Den i särklass viktigaste uppgiften för det svenska skol- och utbildningsväsendet är att ge alla elever en stark kunskapsbas att stå på inför fortsatta studier och framtida yrkeskarriär. För ett land som , där kunskap och kompetens är en av de mest centrala konkurrensfördelarna, är ett väl fungerande utbildningssystem avgörande för framgång. Denna inställning ska genomsyra utbildningspolitiken inom alla områden, och som socialdemokrat ser jag som en hörnsten i arbetet med att skapa en kunskapsskola för alla. nationella utvärdering av är en viktig del i regeringens kvalitetsarbete. Utvärderingen är unik i sitt slag, och det är den mest heltäckande nationella utvärdering som genomförts av den svenska skolan . Det är av stor vikt att vi tar till oss de slutsatser som kommer fram i utvärderingen och att vi ger dem tyngd i det utvecklingsarbete som pågår inom skolan. Jag välkomnar diskussioner och debatter kring dessa frågor. Utvärderingen innehåller både positiva och negativa utvecklingstendenser beträffande måluppfyllelse och resultat. Låt mig inleda med att fokusera på de positiva resultaten. Eleverna ser skolarbetet som viktigt, och samarbetet med och respekten för lärarna fungerar väl. av eleverna ser det som viktigt att ha bra kunskaper i engelska, svenska, matematik och samhällskunskap. Kunskaper i dessa ämnen ses också som betydelsefulla för framtida studier och arbete. Elevernas förmåga att vara medvetna och kritiska i sina val och att kritiskt granska och värdera påståenden och förhållanden är god, och kunskapen om mål och betygskriterier tycks ha ökat hos både elever och lärare. Elever, föräldrar och skolans personal visar en väl utvecklad medvetenhet och hög prioritering av värdegrunden. Elevernas engagemang i och intresse för samhällsfrågor och globala frågor är stora och har ökat . Likaså har elevernas kunskaper i engelska blivit mycket goda, och deras kommunikationsförmåga i svenska och engelska är fortsatt god och har i vissa fall till och med förbättrats. Detta skapar en god grund för förbättringar. Undersökningen visar även upp resultat som har gått i negativ riktning, vilket djupt oroar mig. Elevernas läsförmåga i svenska har försämrats, och detta gäller i synnerhet för pojkar. Även elevernas kunskaper i ämnena matematik och kemi har försämrats. Elevernas kunskaper i samhällsorienterande ämnen är i många fall fragmentariska och otillräckliga. De stora könsskillnaderna i resultat, attityder och motivation är allvarliga och behöver uppmärksammas. En betydande andel elever anser sig inte informerade om undervisningens mål och vad som krävs av dem för att få olika betyg. Jag ser mycket allvarligt på de brister som framkommer i nationella utvärdering av , men det är också viktigt att sätta in utvärderingen i sitt sammanhang. genomfördes kraftfulla besparingar inom den svenska , och jag menar att resultaten i utvärdering måste ses mot bakgrund av att 90-talet var ett oerhört tufft och ansträngande årtionde för väldigt många skolor i vårt land. I debatten har det nu framförts krav på en översyn av gällande läroplan. Jag är inte främmande för en översyn av läroplanen och kursplanerna, men jag menar att vi har tydliga mål för skolverksamheten. Det viktigaste för mig är i stället att ge skolorna tydliga verktyg som de kan använda i det dagliga arbetet för att ge alla elever nödvändiga baskunskaper. Jag vill här ta tillfället i akt att beskriva de insatser som är centrala i mitt arbete med att förstärka den svenska . För det första: Mer resurser och fler utbildade och behöriga lärare i skolan är grunden för framgång. Regeringen har tidigare tagit initiativ till öronmärkta statsbidrag avsedda för personalförstärkningar i skolan. Genom ett tillskott från staten på anställs 15 000 fler lärare och andra specialister i landets skolor. har satsningen gått över förväntan, och över 12 000 fler personer har anställts i skolan. Lärartätheten ökar nu . Som före detta kommunpolitiker vet jag att öronmärkta bidrag inte alltid är populära, men jag är övertygad om att vi hade haft skäl att vara betydligt mer oroliga om de öronmärkta satsningarna på skolan hade uteblivit. Vi vet att det finns en alldeles för stor andel obehöriga lärare både i och i gymnasieskolan. Huvudmännen, det vill säga kommunerna och de fristående skolorna, måste anställa behöriga lärare, och inte minst de fristående skolorna måste skärpa sig rejält. Men då är det också nödvändigt att lärarutbildningen är utformad och dimensionerad efter dagens och morgondagens behov. Staten och huvudmännen har alltså ett gemensamt ansvar för detta. Behörigheten och utbildningen har stor betydelse för kvaliteten i skolan. För det andra: Alla skolor ska vara bra skolor. Kvalitetsarbetet i skolorna ska utgå ifrån att ge alla elever förutsättningar för att nå kunskapsmålen. Genom en enhetlig struktur och tydliga nationella kvalitetsindikatorer blir kvalitetsredovisningar det grundläggande verktyget för att i varje kommun och varje skola analysera styrkor och svagheter och därifrån formulera effektiva strategier med kraftfulla åtgärder för att nå målen. Alla skolor har ett ansvar för att eleverna får nödvändiga baskunskaper. Jag kommer att skärpa kraven på vad som ska finnas i alla skolors kvalitetsredovisningar. För det tredje: Framåtsyftande individuella utvecklingsplaner ska införas i . Jag har valt att prioritera detta arbete, och min ambition är att framåtsyftande individuella utvecklingsplaner ska vara införda i samtliga grundskolor . De individuella utvecklingsplanerna vill jag ska fungera som ett kontrakt mellan skolan och eleverna, där det beskrivs vilka insatser som behövs för att eleven ska nå målen och även i övrigt utvecklas så långt som möjligt inom ramen för läroplanen och kursplanerna. Jag kommer att ge i uppdrag att ta fram allmänna råd för de individuella utvecklingsplanerna samt följa upp och utvärdera tillämpningen av bestämmelserna. För det fjärde: Segregationen inom skolan måste brytas. I många kommuner i finns utsatta områden som är präglade av social och etnisk segregation. I dessa områden finns en kraftig överrepresentation av elever som har svårigheter att nå utbildningens mål. Arbetet med att bryta segregationens negativa effekter kräver samordnade insatser från många olika sektorer i samhället. Det är väl känt att skolresultaten för elever i dessa områden inte enbart beror på förhållanden inom skolan. Vistelsetiden i , föräldrarnas utbildningsbakgrund och deras anknytning till arbetsmarknaden har också stor betydelse. Skolan är emellertid den arena där alla barn och ungdomar vistas en stor del av sin tid, och skolans roll i sammanhanget måste betraktas som central. I budgetpropositionen aviserar regeringen ytterligare resurser för att förstärka insatserna i skolor i segregerade områden. Vi föreslår att det för detta ändamål avsätts 70 respektive , alltså sammanlagt . För det femte: Trygghet och studiero är avgörande. Jag är väl medveten om vilka barn och ungdomar som drabbas hårdast när det är stökigt i klassrummet. Det är inte de barn som har möjlighet att få hjälp hemma. Det är inte de barn som kommer från välbemedlade hem som far mest illa när det inte är studiero i klassrummet. Det är de barn som inte får någon hjälp hemma, som inte har föräldrar som kan hjälpa till utanför klassrummet. Därför kommer jag också att prioritera detta arbete när vi nu går igenom den nya skollagen. För det sjätte: Kunskaperna i svenska och matematik måste förbättras. Min ambition är att genomföra ett antal konkreta åtgärder för att förbättra läsförståelsen och läsförmågan i svenska. Låt mig också säga något om matematiken. Jag talade i går med som är rektor på . Hon beskrev att många elever hade väldigt dåliga förkunskaper när de kom till gymnasieskolan. Detta måste vi ta tag i, fru talman. 3 (): som lämnade en larmrapport om kunskapsutvecklingen i skolan gjorde den nye skolministern utspel efter utspel om vem som ska få äga och driva skolor. Det är naturligtvis ingen slump utan regeringens själva strategi i skolfrågor, att avleda debatten från huvudsaken, elevernas kunskapsresultat, till bisaken, skolornas driftsform. Jag såg i att när Baylan intervjuades hade han inte läst . Det är bra att han har gjort det nu och inser allvaret. Inte ett enda barn kommer att lära sig någonting mer i den svenska skolan på grund av skolministerns alla stopplagar för friskolor. Friskolorna bidrar tvärtom till utvecklingen av skolan i . Alla skolor borde ges rätt att verka med den frihet som friskolorna har. Alla skolor borde också granskas med likvärdiga ögon och elevens valfrihet och kunskap sättas i centrum. Processen, hur skolan arbetar, har av regeringen gjorts viktigare än resultaten eleverna når. Skolan präglas av det som också är skolpolitikens problem, för mycket fokus på form och för lite på innehåll. Skolan kan inte vara bättre än de förutsättningar som ges den. Det är förvisso bra att elever lär sig söka information, men för att kunna tolka och förstå den information man finner krävs det kunskap. Många saknar tillräcklig kunskap för att kunna reflektera djupare över frågors innehåll, säger . Man kan alltså återge utan att förstå. I stället för att höja kvaliteten i har regeringen lyckats skapa två parallella skolsystem i . Det ena är det officiella, skolan i högtidstalen. Där går svenska barn i grundskola följd av gymnasieskola och universitet. Det andra är det inofficiella, det reparativa och växande skolsystemet som regeringen sällan vill tala om. Där går 26 000 barn ut utan att nå målen. går därför direkt till det individuella programmet som växt till ett av de allra största. ser vi siffror på att det som var tänkt att vara som inskolning, övergång till nationella program, tvärtom har förvandlats till en situation där bara en tiondel av IV-eleverna slutligen går ut gymnasiet. De som går i gymnasiet går där ofta i stället för tre. Därefter går man direkt till komvux för att komplettera eller konkurrenskomplettera betyg. Om någon tror att det därefter är dags för högskolan är det inte alltid så. Därefter följer förberedande collegeår och olika former av introduktionsår. Det handlar om reparation i hela regeringens fokus. Ansvaret måste flyttas tillbaka till skolsystemet och varje skolform ta sitt ansvar. Skicka-vidare-mentaliteten i dagens skolpolitik måste avskaffas. Varje elev ska ges en individuell kunskapsrätt, det vill säga rätt till en sådan anpassad undervisning som gör att man kan nå kunskapsmål. Detta kombineras med individuella kunskapskontrakt som skapar balans mellan skolans, elevens och hemmets ansvar för kunskapsinhämtningen. Jag noterade särskilt det kanske fler gjorde att Baylan inte nämnde föräldrarnas roll över huvud taget när han pratade kunskapskontrakt och skola. Man ska börja skolan när man är mogen, och man ska lämna skolan när man har nått målen. Det är grunden. börjar man hösten när man fyller sju vare sig man är mogen eller inte, och man lämnar våren när man fyller 16 vare sig man har nått målen eller inte. Det är mycket bättre att få den extratid man behöver i stället för att skickas igenom skolsystemet med bristande grundkunskaper och ofullständiga betyg. Skolan ska inte detaljstyras av lager på lager av politiska beslut. finns det 810 lager av politiska beslut ovanför en vanlig lärare, . Lärare och rektorer måste ges förtroende att avgöra hur skolan och eleverna ska nå de nationella kunskapsmålen. Sedan svarar skolorna och deras medarbetare för en nationell kvalitetsutvärdering. Eleven ska ha full rätt att välja skola. Resurserna för det följer med eleven till den skola eleven väljer. En viktig sak är också att låta skolans medarbetare avgöra hur pengarna används för att styra pengarna till undervisningen. Det är en paradox att lägger mest pengar i världen på skola men långtifrån mest i världen på undervisning och utbildning. Mindre än hälften av skolans pengar används till undervisning. Det visar hur snett skolpolitikens fokus har hamnat. Resten går till administration, lokaler och kringkostnader. Mindre än varannan krona når eleven i klassrummet i form av undervisning. Vi moderater lägger mer än regeringen på skola. Vi har hört skolministern prata vackert om resursernas betydelse. Jag ser också i att Socialdemokraterna tvingas erkänna att de hade fel när de påstod att sparade på kärnverksamheten. Resurserna och deras storlek har betydelse för resultaten, men det avgörande är hur resurserna används. Vi ska inte lägga dem på vuxna i skolan, som Baylan talade om, inte på personal i allmänhet, utan på att utbilda lärare. Vi ser att regeringen sker ned på lärarutbildningen som man pratar om de brister som finns. Lärarnas ämneskunskaper och fortbildning måste stärkas genom magisterprogram och lektorstjänster. Ett stärkt forskningsperspektiv ska föras in i vår utbildning och skolans vardag. Outbildade lärare är ett problem för kunskapsresultaten. Det riskerar att trivialisera ämnenas innehåll och lämnar över för mycket ansvar till eleven själv. Slutligen vill jag säga att skolans signalsystem ska vara tydligt. Det är fel att i åttan, när man ska börja sätta betyg, upptäcka att en kille är dyslektiker. Man måste få tidiga signaler så att man tidigt kan lösa problemen. Stoppa skicka-vidare-mentaliteten i skolan som är orsaken till att var fjärde elev går ut utan fullständiga betyg. 4 (): Det är mycket bra att vi har fått den här debatten tidigt, när vi har fått en ny skolminister. Jag hälsar honom hjärtligt välkommen i hans nya ämbete. Den fråga som reser sig är förstås: Vad är tanken med personskiftet? Är det att åstadkomma ett politikskifte, eller är det att dölja en brist på politikskifte? Det har vi ju sett vid tidigare ministerbyten. När byttes mot fick vi en verbalare utbildningsminister en minister som hade större förmåga att lägga ut dimridåer. Det som fanns i dimman var fortfarande samma politik, samma politik som ledde till att resultaten i skolan successivt försämrades. främsta förmåga blev verklighetsflykt. Alla lyssnar nu väldigt noga på statsrådet för att höra om han verkligen är redo att ta till sig verkligheten. Jag vill ge ett exempel. Det är ju jättebra att av eleverna i tycker att det är viktigt att lära sig samhällskunskap. Av samma utvärdering framgår att av dem inte vet att kommunfullmäktige väljs i demokratiska val. vet inte att landstingen väljs i demokratiska val. Hur ska man se på den informationen? tycker att det är jätteviktigt att kunna mycket om samhället, men vet inte att kommunfullmäktige väljs demokratiskt. Slutsatsen måste ju bli att det finns en kunskapstörst, och att det finns ett samhällsintresse. Men den skola som ska förmedla kunskaper misslyckas med den uppgiften. Vi betonar, från vårt håll och vi hör ordet allt oftare också från Socialdemokraterna utvärdering i skolan. Det är viktigt att elevernas resultat utvärderas. Men det är ju också viktigt att själva skolpolitiken utvärderas, att vi vågar ta till oss bedömningar av det vi har gjort. Den stora utvärdering som har gjorts visar att resultaten successivt försämras. Det finns då ingen annan rimlig reaktion på den utvärderingen än att göra saker annorlunda. Ett typexempel kan vi hämta från en . Rubriken är: Nio av tio klarar inte individuella programmet. Nio av tio som börjar på det individuella programmet klarar alltså inte gymnasiet. När jag förberedde det här skrev jag in att inte klarar det, men enligt dagens tidning är det i som inte klarar IV-programmet. Det är en lång artikel om det. Längst ned på sidan står det i en artikel: Regeringen redo skjuta till mer pengar. Det har vi hört . Resultaten är dåliga, regeringen är redo att skjuta till mer pengar. Det är ju jättebra. Vi säger ja till alla extra pengar till skolan. Det kan ju inte bli sämre av mer pengar. Men jag vill ge ett gott råd till statsrådet tidigt under hans ämbetsperiod: Tro inte att den svenska skolans grundproblem är brist på pengar. Problemen är mycket djupare än så. Problemen är av ideologisk natur. Problemet är att de politiska förutsättningar som skolan har inte är tillräckligt tydliga när det gäller kunskap och arbetsro i skolan. Jag lyssnade mycket noga på det statsrådet sade om hur han ska hantera förslagen från . För det första måste man konstatera att det är en häpnadsväckande segdragning av dessa frågor. skulle ha varit klar före förra valet. För att man skulle slippa debatten i själva valrörelsen blev den försenad en bit in till början av den här mandatperioden. Varför ska det ta tills dessa förslag, som skolorna ropar efter om de blir bra förverkligas? hörde jag skolministern säga att han ska prioritera åtgärder i skollagen som ökar förutsättningarna för arbetsro eftersom han vet vilka elever som drabbas hårdast när det är stökigt i klassrummen. Det låter ju väldigt bra. Får vi tolka det så att statsrådet är redo att förändra majoritetsförslaget från så att lärare och skolledare får verkningsfulla möjligheter att ingripa för att skydda mobbningsoffer, för att flytta mobbare och för att verkligen se till att arbetsro råder i våra skolor? Är skolministern redo att ta itu med krisen i lärarutbildningen? kom en undersökning från som visade att många av dem vi anförtror den allra viktigaste uppgiften i skolan, nämligen att lära våra småbarn att läsa, över huvud taget inte har någon utbildning för den uppgiften. Det är ju helt orimligt och är ytterligare ett exempel på att det är ett radikalt omtänkande från skolpolitikerna som behöver. Vi har fått en ny skolminister. Det är kanske bra. Men det vi framför allt behöver är en ny skolpolitik. Innebär ministerskiftet ett politikskifte? Den frågan är fortfarande obesvarad. 5 (): Jag vill också börja med att hälsa välkommen till den första kammardebatten som skolminister. Det finns mycket som är bra i svensk skola i svenska skolor. Varje skola borde få bli bedömd efter hur just den fungerar, och inte utifrån generaliseringar eller statistik som inte alltid är rättvisande. Det är inte svårt att förstå hur det känns för lärare och skolledare som lyckats skapa en trygg skolmiljö, där eleverna utvecklas och där de flesta lyckas uppnå bra resultat, när de ständigt matas med en mörk bild av skolan i bestämd form. I den politiska världen är det ändå utifrån det sammanlagda resultatet som vi måste dra våra slutsatser. Då är bilden dessvärre ganska dyster. Den senaste utvärderingen från , som är utgångspunkten för den här debatten, visar på en oroande nedåtgående trend inom flera områden jämfört med och 2002. Vad är det då som behövs för att vända den trend som rapporten visar? Det behöver vi inte famla i ovisshet om. Det är bara att lyssna på vad lärare och skolledare vill och ta reda på vad forskningen säger. Jag ska ge ett exempel som jag har hämtat från , nestorn inom svensk pedagogik. Han lyfte fram två forskare från som jämförde framgångsrika och mindre framgångsrika skolor genom att följa eleverna och hur de klarade sig . Resultatet är tydligt. Avgörande faktorer för framgång är föräldraengagemang, rektors ledarskap, lärarprofessionalism och den laganda som präglar skolan. Det centrala för en god laganda, säger forskarna, är upplevelsen av att ha inflytande och att kunna göra något utan detaljinblandning uppifrån. Det mest centrala för en lyckad pedagogik på basplanet är den självständighet som den enskilda skolan åtnjuter. Den är också en viktig förutsättning för föräldrarnas engagemang och villighet att samarbeta och göra insatser. I framgångsrika skolor drar föräldrar och lärare åt samma håll. Studien visar tydligt att det sätt på vilket den enskilda skolan styrs i hög grad påverkar vad den kan åstadkomma med sina elever, alltså vilka resultat den uppnår. Svaret på hur vi ska komma till rätta med problemen i skolan är alltså att styra mindre i stället för mer. Ge helt enkelt varje enskild skola och skolledare tillräckligt manöverutrymme för att bygga upp en verksamhet som fungerar utifrån de förutsättningar man har vid just den skolan. Är skolministern beredd att ge de kommunala skolorna självbestämmande, låta dem bli kommunala friskolor som har kommunen som huvudman men ändå har stor frihet att styra över sin verksamhet? Det är det kommer att få ta ställning till. Det måste också bli slut med att skolan ska lösa allt som resten av samhället inte klarar av. Det måste bli slut på ständigt nya direktiv och på utredningar om icke-frågor, till exempel om elever ska kallas elever, eller lärare lärare, eller om det ska heta årskurs 7 eller år 7. Det är den typen av frågor som man faktiskt sysslar med i stället för att ta tag i de stora problemen. Sådana frågor påverkar knappast elevernas läskunnighet. Skolan måste få ägna sig åt sin kärnverksamhet, att ge eleverna kunskaper, färdigheter och fostran till rättskänsla, generositet, tolerans och ansvarstagande, som det står så fint i läroplanen . Det klarar skolan inte själv, men med föräldrar som drar åt samma håll är det möjligt. har länge föreslagit att ett ansvarskontrakt ska skrivas där det klargörs vilka åtaganden läraren, eleven och föräldrarna har för att skolarbetet ska lyckas. Kontraktet ska följas upp och omformuleras vid varje utvecklingssamtal. Det var väldigt intressant att höra att den nya skolministern har kopierat detta förslag. Det är inte alltid man behöver sitta i regering för att få igenom sina förslag. ska jag följa noggrant att de genomförs och att det inte bara är fråga om att säga något. utvärdering kom tillträdde som skolminister, och det är säkert frestande att säga att man inte kan ta ansvar för det som hände . Men eftersom byter ministrar ganska ofta kan vi i oppositionen inte godta det argumentet. Oavsett vad han eller hon heter är det skolministerns ansvar att läget är som det är, det vill säga att svensk skola är bland de sämsta i en internationell jämförelse när det gäller ordning och reda i klassrummet. Var tionde elev blir inte behörig till gymnasiets nationella program, alltför många skolor tar inte mobbningen på allvar och elevernas förmåga att läsa och förstå längre texter har stora brister. Det är fruktansvärt allvarligt. Att man kan läsa och förstå det man läser är avgörande för hur man ska klara resten av skolarbetet och för hur man ska hänga med i vad som händer i samhället runtomkring.