prot · GR0958 · 2004-01-27 00:00:00 — Möjligheten att enligt skadeståndslagen begära och få ersättning för skada är inte begränsad till att avse personer med viss nationalitet eller visst medborgarskap. För det fall gärningsmannen saknar betalningsförmåga eller är okänd kan den drabbade ansöka om statlig brottsskadeersättning. Beträffande sådan ersättning kan jag också nämna att kommissionen har lagt fram ett förslag till rådsdirektiv med minimiregler om ersättning till brottsoffer. I propositionen om människosmuggling och tidsbegränsat uppehållstillstånd för målsägande och vittnen föreslås även att en utlänning som har beviljats ett uppehållstillstånd på ansökan av en förundersökningsledare själv kan ansöka om uppehållstillstånd i på andra grunder. Vid prövning av en sådan ansökan kommer en sammantagen bedömning av alla relevanta omständigheter i det enskilda fallet att göras. Något generellt svar på om en person som mot sin vilja blivit offer för människohandel kan anses ha tillräckliga skäl för att beviljas permanent uppehållstillstånd av humanitära skäl kan jag inte ge. Slutligen när det gäller frågan om vilka åtgärder som vidtas för att flickor och kvinnor som vill återvända till sina hemländer ska kunna erhålla skydd och hjälp där kan jag nämna att utvecklingssamarbete fyller en viktig roll i detta sammanhang. Det handlar om förebyggande åtgärder för att förhindra att främst kvinnor och barn faller offer för människohandlare, om stöd och hjälp till offren, om insatser för att stödja återintegrering av offren samt om insatser för att stärka ländernas förmåga att bekämpa människohandel. Jag vill också nämna att utarbetandet av en nationell handlingsplan för arbetet med att bekämpa prostitution och handel med människor, särskilt kvinnor och barn, har påbörjats. Handlingsplanen inbegriper åtgärder för förebyggande av prostitution och människohandel samt insatser för skydd och bistånd till offren. Arbetet kommer att drivas inom berörda politikområden och ske i samråd med ansvariga myndigheter och frivilligorganisationer och kommer att inkludera insatser både på nationell och på internationell nivå. 11 (): Jag vill tacka för svaret. Det känns som att det finns en vilja i de förändringar som regeringen föreslår i propositionen om människosmuggling och tidsbegränsade uppehållstillstånd. I vart fall finns det en god vilja i ett brottsbekämpningssyfte. Men förslagen i kapitel sju rörande just tidsbegränsade uppehållstillstånd är inte tillräckliga och har ett alltför ensidigt fokus. För att göra saken begriplig för ledamöterna i den här kammaren och åhörarna vill jag förtydliga min frågeställning: den flicka som vi lärde känna i filmen ha fått permanent uppehållstillstånd i om hon, i stället för att ta livet av sig, hade fått kontakt med polisen och deltagit i förundersökning och rättegång? Det är just henne och liknande personer som jag tänker på när jag engagerar mig i den här frågan. var ett barn när hon blev lurad att resa till vårt land. Löften om en bättre framtid infriades aldrig. Hon vistades i olagligt och tvingades till prostitution. Hon blev hotad, misshandlad och olagligen frihetsberövad. Jag tycker att statsrådet borde ha en uppfattning i frågan, just i det här fallet. Detta och liknande har ändå inträffat i vårt land. Det finns flera exempel på det. När det gäller de här brotten, människohandel för sexuella ändamål, är det svårt att få personer lagförda i domstol. Det krävs ofta att det finns målsägare och vittnen som ställer upp, som tillsammans med teknisk bevisning är en förutsättning för att man ska kunna nysta upp de här stora brottssyndikaten, som organiserar brottsligheten och som också tjänar stora pengar på den. Den här brottsligheten är än så länge inte alltför omfattande i vårt land, men det finns risk att utvidgningen med de nya medlemsstaterna kommer att öppna gränserna ytterligare och även innebära en ökning av människohandelsbrotten. Jag menar, statsrådet, att propositionen har ett alldeles för snävt syfte. Det är statens intressen som står i fokus. Var finns brottsofferperspektivet? Fokus i propositionen är uttalat att bevispersoner ska kunna bistå i utredningen därför att de här ärendena är svårutredda, tar och är kostsamma och krångliga. Det nämns särskilt i propositionen att bevispersoner som befinner sig utomlands inte är särskilt benägna att komma till och vittna, av rädsla för repressalier. Jag frågar mig då, fru talman: rädsla finns inte hos den kvinna, i det här fallet, som medverkar i en förundersökning och vittnar i rättegång när hon sedan återvänder till sitt hemland? Det handlar om oro för den egna säkerheten och om oron för säkerheten för familj och barn. reste jag till och kom att prata med föreståndaren för ett skyddat boende, Missing Persons Families Support Center. Kvinnan som drev verksamheten berättade då att flickorna som tvingas återvända till inte har något skydd att påräkna från samhället. Rättssamhället är korrumperat; det finns många poliser som själva är inblandade i människohandeln. De är också stigmatiserade av sina familjer som ofta har katolsk bakgrund de har ju varit prostituerade. De är alltså dubbelt bestraffade och har sällan några möjligheter att känna sig säkra i sitt gamla hemland. Kvinnan på det här centret gjorde så starkt intryck på oss att vi själva samlade ihop lite pengar och gav till henne. Jag menar alltså, ministern, att det är cyniskt att kräva att de här flickorna och kvinnorna ska medverka i en rättegång och berätta allt de vet utan att veta vad som ska hända med dem i slutändan. De kan söka uppehållstillstånd av humanitära skäl, men det är väldigt höga krav som ställs för att man ska få uppehållstillstånd på den grunden. Och om de söker uppehållstillstånd kommer den processen antagligen att ta än själva rättsprocessen, med nuvarande ärendebalanser. Jag skulle vilja höra ministerns ställningstagande i den delen. 12 (): Själva förekomsten av människohandel beror ju på den otroliga fattigdom och den maktlöshet och underordning som kvinnor lever i. Det blir på något sätt en skärningspunkt när de med sina desperata drömmar om en bättre framtid möter män som anser sig ha rätt att köpa dessa kvinnors kroppar. Det är där hela grogrunden för människohandeln finns. Det finns då människor som anser sig ha rätt att profitera på detta. när man hör den här diskussionen bland maktens män i får man nästan en känsla av att de anser att detta är någon sorts del av den inre marknaden, men så är det inte. Detta är helt enkelt vår tids slaveri. Det finns ingen enkel lösning på problemet. Det behövs oerhört många förändringar. Framför allt måste vi från svensk sida jobba på internationell nivå. Vi i är ändå, lyckligtvis, någorlunda förskonade från detta på vår egen mark. Den här propositionen är naturligtvis ett steg i rätt riktning, men vi är inte alls nöjda. När man läser propositionen och vad regeringen tänker göra åt det här ser man återigen på något sätt kvinnors strukturella underordning. Man mäter brottens dignitet. Man ställer slavhandel och våldtäkt mot brottet olaga vistelse. I vårt land har det, i vart fall fram till , varit entydigt att brottet olaga vistelse betraktas som värre än att vara utsatt för slavhandel och våldtäkt. Därför har man, som brottsoffer, blivit avvisad, vilket i sin tur normalt har inneburit att hela utredningen försvåras. Det är egentligen ganska intressant att har rätt att anmäla dessa människor för avvisning. Det måste ju vara att begå brottet försvårande av utredning, men det kanske inte gäller när det är utländska kvinnor som är offer. Vi menar från liberalerna att det här med tillfälliga uppehållstillstånd som ni nu öppnar för helt handlar om utredningens perspektiv och inte alls om brottsoffret. Man beaktar inte alls brottsoffrets behov av personligt skydd, utan det handlar enbart om hur man ska kunna gå vidare på ett bra sätt med utredningen. Handlingsplanen, som ni ska ta fram, är mycket bra, men det är för segt. Det gäller särskilt där man i många fall verkar ha en oerhört otydlig syn på sin egen roll. Statsrådet skriver i interpellationssvaret att det är ansvar. Ja, men om det inte pågår en förundersökning anser uppenbarligen de på normalt sett att deras ansvar inskränker sig till att anmäla personen för avvisning, vilket då innebär att utredningen havererar. Permanent tillstånd kan sökas av offret. Vi kan då inte få något besked om huruvida vederbörande faktiskt kommer att kunna få det, som någon sorts grundregel. Jag tycker inte att regeringen bara kan backa undan och säga: Vi kan inte lämna något besked om det. Det är just därför att man inte kan få något besked om det som det behövs en lagändring, så att det klart och tydligt från lagstiftaren framgår att det är meningen att man inom vissa ramar under vissa villkor faktiskt ska få permanent uppehållstillstånd om man är offer för människohandel. Och det ska inte vara avhängigt av hur man klarar av bevisvärderingen och om man faktiskt får gärningsmännen fällda. Jag skulle vilja fråga statsrådet om hon inte i stället för att säga att man inte kan lämna något besked är beredd att säga: Ja, vi gör en lagändring så att vi kan lämna beskedet att i normalfallet kommer offer för människohandel att, om de så vill, kunna påräkna ett permanent uppehållstillstånd. 13 Statsrådet (): Om jag uppfattar det rätt anser både och att vi har ett för starkt brottsofferperspektiv, men jag menar att vi faktiskt har både ett brottsofferperspektiv och ett kvinnoperspektiv. Under hela arbetet med den här propositionen, har vi faktiskt haft 4-ever-filmen lite grann för ögonen. Jag skulle ändå vilja slå ett slag för det lagförslag som vi har lagt fram. Jag tycker att det är väldigt väl avvägt. Som det ser ut handlar det ofta om en kvinna som upptäcks i en lägenhet någonstans av polisen. Den här kvinnan är ofta inte i stånd att över huvud taget överblicka sin situation. De här kvinnorna vet kanske inte ens i vilket land de befinner sig. De här kvinnorna är inte i stånd att tänka: ska jag söka ett uppehållstillstånd. Vad de behöver är ett rådrum. De behöver en tids återhämtning. De behöver komma in på sjukhus. De behöver på något sätt komma till rätta med sig själva. Under den tiden, precis i det här akuta skedet, måste en myndighetsperson ta över och säga: ser vi till att det blir ett tillfälligt tillstånd. De kanske inte ens vill ha ett permanent uppehållstillstånd, men de måste få ett rådrum för att tänka igenom sin situation. Det är då polisen eller förundersökningsledaren som ansöker om det tillfälliga tillståndet. När kvinnan sedan har återhämtat sig och ser att det inte finns någon möjlighet för henne att återvända kan hon söka ett permanent uppehållstillstånd. Detta är ett avsteg från en princip som vi har, principen att man inte kan ha ett tillstånd, befinna sig i och sedan söka en annan form av tillstånd. Vi har gjort ett avsteg från den principen just när det gäller dessa kvinnor. Vi menar att de behöver ett tillfälligt tillstånd för att över huvud taget komma till rätta. Jag skulle vilja få veta lite grann om hur alternativet skulle se ut. Skulle man garantera tillstånd? Det betyder att man skulle ha en lagändring som säger ungefär att om man är offer för människohandel är detta en tillståndsgrund vid sidan av asyl, att man riskerar tortyr och så vidare. Det, menar jag, skulle snarare bidra till människohandel än att bekämpa den. Det skulle vara ytterligare ett vapen i händerna på människohandlarna om de kan säga att en tids prostitution i det här landet garanterat ger ett permanent uppehållstillstånd. Jag tror inte på den lösningen. Jag tror att den lösning vi har är betydligt bättre. 14 (): För mig och är det viktigt att alla brottsoffer får upprättelse. Jag håller med statsrådet om att det finns delar av den här propositionen som är riktigt bra, inte minst att staten tar ett ansvar för den tid som brottsoffer och bevispersoner vistas i . Det finns andra delar också som är bra. Upprättelsen för brottsoffret är viktig för att minska brottsligheten i stort i den här formen. Att det blir en fällande dom kan också leda vidare och till att brottsoffret får skadestånd, antingen från gärningsmännen eller i form av brottsskadeersättning. Det är positivt. Men det som framstår som felaktigt och närmast oetiskt är att ansökan om tillfälligt uppehållstillstånd ska göras av förundersökningsledaren, det vill säga av polis eller åklagare, med endast, som det står i propositionen, det allmännas intresse för ögonen. Men om det förhåller sig så att åklagaren bedömer att han inte har behov av vittnet eller har en gärningsman som har erkänt brottet redan, är det då troligt att åklagaren kommer att ansöka om ett tillfälligt uppehållstillstånd? Det finns det ingen garanti för över huvud taget. Sannolikt blir det så att om det allmännas intresse att utreda brottet inte kräver vittnen, bevispersoner eller målsägare på plats riskerar personen att utvisas ur landet. Jag vill också påpeka att om personen i fråga ska söka på humanitära skäl är kraven väldigt hårt ställda , och den processen tar ju . Antagligen kommer rättsprocessen redan att vara över när behandlar ansökan. Det kan också vara så att bevispersoner inte är idealoffer. De kanske svävar på målet, tar tillbaka sina uppgifter eller inte är ett bra vittne för åklagaren i rättsprocessen. Vad händer då? Jag vill poängtera att myndigheterna i många länder, inte minst på , inte kan garantera ett säkert skydd för de återvändande brottsoffrena. Även om man gör det finns det många, NGO:er och andra, som säger att det är osannolikt. De kommer att kunna bli uppspårade. Är det då inte bättre att de inte deltar i rättsprocessen, än att de gör det, vittnar och ställer upp i för att minska brotten och sedan ändå får lämna landet? I filmen som jag vet att regeringen använt sig av i olika sammanhang det är väldigt bra framstod flickan som ett idealt offer utan någon bakgrund i form av utbildning, familj eller pengar, hänvisad till prostitution eller brott. Jag vill fråga rent hypotetiskt om hennes situation som vi alla känner så väl. Skulle hon, som ministern bedömer det, ha haft tillräckligt med humanitära skäl för att få ett permanent uppehållstillstånd i ? Det är den ena frågan. Propositionen tar även upp en mängd andra brott. Jag frågar mig hur omfattande problemet är. Jag har uppfattat att det är människohandel och trafficking som är det stora problemet. Propositionen kanske är för vid. Det skulle kunna minska möjligheten för offren för människohandel att få permanent uppehållstillstånd. 15 (): För det första vill jag poängtera att det är mycket i den här propositionen som är förbättringar. Det stora problemet finns inte heller i de rättsprocesser som sker i . Den stora frågan är ju om vi kan bekämpa människohandel med hjälp av insatser i de länder som offren kommer ifrån och genom att få en öppnare värld. Jag skulle vilja slå ett slag för den fråga som debatterades i den förra interpellationsdebatten, nämligen arbetskraftsinvandringen. Om kvinnorna kunde ges en möjlighet att komma hit och söka jobb inom vård eller service kanske de skulle kunna hamna där i stället för att vara tvungna att falla offer för handlare som utlovar sådana jobb men sedan serverar en helt annan verklighet när de väl kommer hit. Jag tror att arbetskraftsinvandring skulle vara till betydligt mycket mer hjälp för väldigt många fler än alla de olika lagändringar vi kan genomföra när det gäller att bekämpa människohandelsbrottet. För det andra anser jag angående den möjlighet till tillfälligt uppehållstillstånd som enligt statsrådet skulle vara väl avvägd att den inte alls är väl avvägd. Den utgår från rättegångsperspektivet och inte från den enskildes perspektiv. Du säger att det kan vara bra att få ett rådrum. Visst kan det vara så att kvinnan upptäcks av polisen och att det behövs att det är en myndighetsperson som gör ansökan, men den ska ju inte göras ur kvinnans skyddsbehovs perspektiv. Den ska göras ur utredningens perspektiv. Det kan vara så att det redan finns vittnen och så vidare, eller ponera att det inte alls är polisen som upptäcker fallet utan att det kommer till någon ideell kvinnoorganisations kännedom eller till någon annan som tar hand om den här kvinnan. Då har de inte rätt att göra en sådan ansökan. De har inte rätt att företräda henne på det viset. Det är formulerat ur det allmännas intresse. Det är bra så, men man måste också kunna sätta fokus på den enskilda kvinnans perspektiv. Det måste kunna vara en grund både för ansökan och behandlingen av den. Därför önskar jag att ministern kunde ge besked om att man är beredd att gå vidare, med arbetskraftsinvandring, med permanent uppehållstillstånd och att tillfälligt sådant ska kunna sökas ur kvinnans perspektiv. 16 Statsrådet (): Jag menar att man måste ha flera perspektiv . Brottsofferperspektivet finns ju där. Det här är brottsoffer, och de är utsatta för förfärliga brott. När de hittas är de per definition brottsoffer. Per definition går de in under den här lagstiftningen. Men i den här propositionen finns också den andra delen, nämligen att de här kvinnorna ska ha rätt till det stöd som de behöver. De får en lagstadgad rätt till stöd. De behöver bostad till exempel. Det kan ibland handla om skyddat boende. De behöver hälso- och sjukvård. De ska få inte bara den nivå som asylsökande har, utan de har rätt till samma hälso- och sjukvård som i bosatta personer. Det kan handla om psykiatrisk, psykologisk eller medicinsk vård. När det handlar om ungdomar ska de även ha rätt till skolgång. Det är helt riktigt att vi måste utveckla kontakterna med de länder som de här kvinnorna kommer ifrån. Det har pågått ett arbete tillsammans med frivilligorganisationer, , och andra organisationer, som har utvecklat kontakter med vissa av länderna så att man kan vara säker på att kvinnan inte hamnar i en väldigt svår situation när hon återvänder. frågade angående andra brott. Det kan handla om människohandel, brottet mot individ, men den här lagstiftningen täcker också in människosmuggling som faller in under den här paragrafen. Det är många människor som kommer till och söker asyl som i hög utsträckning kan sägas vara offer för människosmugglare. Dessa utnyttjar människor i nästan organiserad företagsform, lockar och lurar dem att sälja allt de äger och har och att komma till . Det finns också ett sådant syfte med den här lagstiftningen. På frågan om flickan i 4-ever skulle få uppehållstillstånd kan jag inte svara. Hon skulle ha fått tillfälligt uppehållstillstånd men skulle med stor sannolikhet också ha sökt permanent uppehållstillstånd. Myndigheterna gör avvägningar i det enskilda fallet. Flickans situation, hennes bakgrund, vägs naturligtvis in i den bedömning som görs när det gäller permanenta uppehållstillstånd. 17 (): Jag deltar i en utredning om just översynen av utlänningslagen utifrån humanitära skäl. Vid genomläsningen av förarbeten och annat har jag insett att kraven på dem som ska få stanna av humanitära skäl är oerhört hårt ställda. Det ska vara fråga om livshotande sjukdomar och dylikt. Rätt eller fel men så är det i förarbetena i varje fall, och det är ju det som myndigheterna har att rätta sig efter. Således bör det finnas inskrivet i förarbetena om grunderna i det här fallet att det skulle kunna vara fråga om humanitära skäl. De kvinnor och flickor som jag talar om kan komma från väldigt närliggande länder. De kan komma från medlemsstater inom EU som är demokratiskt uppbyggda och där man hävdar att man har en fungerande poliskår och annat men där andra, frivilligorganisationer, säger att det inte fungerar, att det finns till exempel brottssyndikat som egentligen inte räds att ta livet av någon. Därför menar jag att det känns oetiskt att de här flickorna och kvinnorna ska delta i rättsprocessen utan att känna till sannolikheten för att de kan få stanna i och vad som kommer att hända om de skickas tillbaka alltså utan att veta vad de vågar säga. Jag uppfattar att flickan i 4-ever sannolikt skulle ha fått stanna. Det är ju glädjande, för det är väl den allmänna uppfattningen både i kammaren och bland befolkning att det var just ett väldigt allvarligt fall. Jag undrar också hur ministern har resonerat när man menar att det är förundersökningsledaren själv som ska ansöka om tillfälligt uppehållstillstånd egentligen oavsett vilken uppfattning kvinnan själv har. Konkret skulle jag också, om ministern kan svara på frågan, vilja veta vad som görs med svenskt bistånd. När vi var i hade i alla fall det här centret inte fått del av svenskt bistånd eller på något annat sätt. I stället gjorde vi en liten privat insamling där. Den var inte stor men hjälpte ändå ganska rejält. Avslutningsvis vill jag poängtera att det finns många delar i propositionen som är bra och som jag välkomnar. Men det finns också problem. Jag tycker att statens intresse slår alldeles för kraftfullt igenom och att det är för lite fokus på brottsoffren. Det tycker jag att man måste försöka ändra på. 18 Statsrådet (): Jag tycker att det ändå känns glädjande att vi på något sätt är överens om grunderna här, att det är fråga om ett brott mot mänskliga rättigheter. Det är ett brott mot kvinnors mänskliga rättigheter och en fullständigt vidrig hantering som verkligen jag tror att det var som sade det kan sägas vara vår tids slaveri. Vad jag också tycker är positivt är att det även finns en enighet inom EU om att bekämpa den här typen av grov brottslighet detta trots att EU-länderna har väldigt olika syn på prostitution. Det är verkligen olika på olika håll. Dock kan man där enas om att just den här formen av utnyttjande av kvinnor är någonting som måste bekämpas. Där är också väldigt mycket arbete gjort. Det gäller då det rådsdirektiv som jag tidigare nämnde, men det finns också andra projekt som EU stöder, särskilt när det gäller att bygga upp framför allt kandidatländernas möjligheter att dels bekämpa den här brottsligheten, dels ge kvinnor det stöd som de behöver. EU har lite grann anammat den analys som vi har gjort att den här kampen mot människohandel måste stå på tre ben . För det första måste det finnas en lagstiftning i samtliga länder. Det måste finnas en lagtillämpning så att man verkligen får fast dem som bedriver den här formen av organiserad brottslighet. För det andra måste man ha förebyggande insatser. Det handlar då om allt, från det som tidigare nämnde om alltså att skapa möjligheter för kvinnor till att göra något åt efterfrågan i våra länder på den här typen av tjänster. För det tredje måste olika former av stöd utvecklas liksom möjligheter för kvinnor att återvända och möjligheter att återrehabiliteras för de kvinnor som utsatts för de här brotten. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2003/04:167 om ett sammanhållet Posten 19 Näringsminister (): har ställt tre frågor som rör och utredningen av postmarknaden samt statens ansvar avseende kassaservice. Låt mig besvara frågorna i tur och ordning. Till att börja med undrar vilka planer jag har för Posten . Posten har en utomordentligt viktig samhällsroll att sköta: att tillhandahålla en post- och kassaservice av hög kvalitet som fungerar i hela landet. Posten är också en av allra största arbetsgivare. Posten har en historia som sträcker sig . Organisationens styrka har varit förmågan att utvecklas i takt med nya beteenden, ny teknologi och nya kundkrav. För att kunna fortsätta att vara ett framgångsrikt företag krävs det att Posten kan svara mot kundernas efterfrågan och därigenom vinna allmänhetens förtroende. Posten ska också vara en god arbetsgivare som medarbetarna kan känna stolthet över. Därutöver krävs att Posten är ett lönsamt bolag som klarar av att investera i sin egen utveckling. klarar detta tror jag också är det bästa sättet att mota dem som kräver en uppstyckning och privatisering av Posten. Posten ska även vara ett företag som ägs av svenska folket.