prot · GR0995 · 2004-04-14 00:00:00 — är det inte bara och några av de andra borgerliga partierna som pekar på det självklara att man ska kunna använda sjukförsäkringspengar till vården utan också och senast lett, som bekant, av en minister från en regering med samma färg som den nuvarande. Det som jag, och förmodligen många andra i vårt land, skulle vilja veta är om det kommer att hända någonting med husläkarna. Kommer att ta intryck av att våra vänner i lyckats genomföra det med en modell som liknar den som den borgerliga regeringen hade? Kommer det verkligen att bli en vårdgaranti ? Hur kommer det att gå med sjukförsäkringspengarna till vården? 6 (): Bilden av den svenska sjukvården är komplex. En bild som man hittar i är att allt färre åstadkommer alltmer och med bättre resultat. Höft- och knäledsoperationer för patienter som är har till exempel tredubblats . Antalet starroperationer har, som vi har hört, ökat från 30 1990 till 82 2002. Spädbarnsdödligheten halverades och har fortsatt att gå ned . Vi tillhör de länder i världen som har lägst dödlighet efter hjärtinfarkter och så vidare. Den här listan kan göras lång. Innebär det att vården är utan problem? Vi kan också konstatera som talare före mig har gjort att det finns långa väntetider för vissa diagnoser och att väntetiderna varierar mellan landstingen. Vi har bristande tillgänglighet på en del platser när det gäller en del behandlingar. Antalet vårdplatser är för litet. Vi har en psykiatri som saknar resurser. Vi kan läsa i att kvinnor får billigare läkemedel än män, att kvaliteten och tillgängligheten brister för äldre kvinnor, att kvinnor inte får tillgång till by-passoperationer i den utsträckning som är motiverad och så vidare. Även problemlistan kan göras lång. har sjukvården genomgått stora förändringar. är det färre anställda inom vården än 1993. Vårdtiderna har minskat . och konstaterar i sin rapport i svensk hälso- och sjukvård att patienterna ändå verkar ha klarat sig hyfsat när det gäller den medicinska kvaliteten, om man tittar på statistiken, men personalen har fått försämrad arbetsmiljö och ett minskat förtroende för sjukvårdssystemet. Det är allvarligt. Svensk sjukvård är i internationell jämförelse kostnadseffektiv. avsatte vi av BNP till sjukvården. Det är att jämföra med och . När vi mäter kvaliteten ligger vi ändå ofta i topp. Ska vi lösa sjukvårdens problem som vi har en åldrande befolkning och som vi glädjande nog gör alltfler medicinska framsteg som innebär att vi kan bota och behandla alltfler, måste vi också avsätta mer resurser till vården. Det handlar om att öka tillgängligheten. Det handlar om att bygga ut närsjukvård. Det handlar om att öka resurserna och ta fram en handlingsplan för psykiatrin. Det handlar också om att kunna styra patientströmmarna till den rätta vårdnivån. Det handlar om att satsa på förebyggande insatser, jag har saknat det i diskussionen inte minst på alkoholområdet, men även på andra folkhälsoområden. Det handlar också om att se till att det finns fler läkartimmar i serviceboenden för att möta de äldres behov. Även listan på de insatser som behöver göras kan göras lång. Vårt svenska system med sjukvård på lika villkor, och framför allt att den ska ges efter behov, förutsätter att våra gemensamma sjukvårdsresurser fördelas till de vårdområden där de största behoven finns. Alla ska ha samma rätt till sjukvård. Det innebär att privatiseringar och marknadstänkande inte är någon lösning på sjukvårdens problem. Marknadstänkande bygger på att den enskilde väljer vilken vara han vill köpa och till vilket pris. Sjukvården är inte en vara på en marknad i den bemärkelsen eftersom sjukvården betalas med gemensamma skattepengar. Det ska i sin tur garantera att alla ska ha samma rätt till sjukvård. I den budget som ska presenteras här i kammaren tillförs också kommuner och landsting mer resurser, precis som i varje budget sedan samarbetet med Socialdemokraterna, inleddes . Jag menar att det är bra att vi kontinuerligt har kunnat öka anslagen till vården, som jag är medveten om att statsanslaget är en försvinnande liten del av vårdens finansiering. En aktiv arbetsmarknadspolitik för att öka landstingens skatteintäkter är minst lika viktig som att öka statsanslagen. Ska sjukvården kunna utvecklas i en takt som den åldrande befolkningen kräver och som den medicinska utvecklingen ger möjlighet till krävs resurser. Vi menar att det är rimligt att vårdens andel av BNP ökas till . Vi hörde socialministern säga att vi just har passerat . Låt oss behålla ambitionen . Även om vi vet att BNP är ett dåligt mått är vi överens med regeringen om det så kallade 121-punktsprogrammet och att satsa ytterligare resurser på vården. Det handlar om att vården ska ges till människor efter behov. har just presenterat en rapport som heter Jämställd vård könsperspektiv på hälso- och sjukvården. Den visar bland annat att kvinnor, och särskilt äldre kvinnor, oftare än män drabbas av kvalitetsbrister och problem. Jag skulle vilja höra socialministern reflektera över den rapporten, som faktiskt visar att vården inte alltid ges på lika villkor utan att det finns könsspecifika skillnader. 7 (): När man följer utvecklingen av den svenska vården blir man imponerad av mycket. Vi har en vårdpersonal som ger både mer och bättre vård nu än , trots att antalet anställda inom vården har minskat med 70 000 personer . Våra kompetenta och hårt arbetande sjuksköterskor, undersköterskor och läkare är troligen i världsklass när det gäller att ge en bra, modern och omtänksam vård. Men tyvärr är bristerna trots personalens insatser betydande. Väntetiderna för att få vård är fortfarande för långa. Det är helt orimligt att till exempel gamla människor med begränsad tid kvar att leva ska behöva vänta många månader och ibland år på att få höftleden eller starren opererade. Besparingstrycket är stort och tvingar fram prioriteringar som börjar kännas stötande. Personalen har en pressad arbetssituation och har fortfarande otillräckligt med inflytande. Bristen på personal är redan besvärande men kan bli ett riktigt hot framöver. Skulden måste sökas högre upp, inte bland vårdpersonalen. Nej, felet sitter nog oftast högst upp i röret, här i denna kammare och i regeringskvarteren norr om . Visst har socialminister och hans kompisar gjort en del saker, mest då har medverkat, till exempel när vi vågade oss på att skära bort 8 miljarder från försvaret och skicka dem till vårdsektorn. Vi smidde om kanoner till sjukhussängar. Vi tog från pansar och gav till psykiatrin, om man så vill. Det gjorde vi bra, . Den nationella vårdplanen som vi lade fram som villkor för kanonpengarna blev rätt bra. Vi satsade på psykiatrin, vårdkedjorna kring de äldre och tillgängligheten som är så viktig för många människors trygghet. Och vi har följt upp detta och kan se att landstingen efter förmåga arbetar för att göra verklighet av vår plan. Det gjorde vi bra. Men jag har också en känsla av, herr socialminister, att så fort som du ska bestämma på egen hand eller tillsammans med stödpartierna till vänster, då går det på tok. Jag tänker på alla dina löften om vårdgaranti som visar sig vara tunn luft. Vi har den finansiella samordningen, den enkla men geniala idén om att man ska kunna göra passiva sjukförsäkringspengar till aktiva vårdinsatser, ett system som finansierar sig självt mer än väl genom att sjukskrivningstiderna blir korta. Och jag tänker naturligtvis men blir jag lite vred på dig, på mångfalden i vården. Du skrev ju under på att du gillade mångfalden med privata och kooperativa alternativ när vi skrev den nationella handlingsplanen. Men så gör du upp med Vänstern och om nya stopplagar för mångfalden inom sjukhusvården. Var finns logiken? Tror du på mångfald eller stopplagar? Jag tror inte att vi kommer undan resursfrågan. Försvarsmiljarderna räcker inte i det långa loppet, och landstingsskatten kan inte höjas mer. Ändå måste pengar fram. Jag har nämnt finansiell samordning. Det är faktiskt ett viktigt sätt att mobilisera mer resurser genom att passiva bidragspengar görs om till vård. Men det behövs också ekonomisk tillväxt och breddade skattebaser för landstingen. Det finns de som ropar på förstatligande av vården. Jag tror att det är helt fel väg att gå. Min vision är en hälsofrämjande hälso- och sjukvård. Där ska närvården vara stark, där ska stödet till förebyggande insatser vara starkt, där ska hjälpen till egenvård vara framträdande, där ska bättre information om till exempel läkemedel och om ett förbättrat samarbete mellan kommunernas hemtjänst när det gäller de äldre och så vidare vara tongivande i arbetet. Det är en vision där vårdcentralen och primärvården blir viktigare, och operationssalarna kommer in i nästa steg i processen. För att skapa en sådan hälso- och sjukvård tror jag att det behövs ett huvudmannaskap med en regional förankring och en demokratiskt vald ledning. Det finns skillnader mellan de borgerliga partierna, men det finns också mycket som förenar, framför allt att vi över huvud taget vill göra något. Där är skillnaden mot regeringens passivitet tydlig. Vi vill tillföra pengar och utforma drivkrafter som ger en nationell vårdgaranti. Vi ser möjligheterna i mer mångfald i vårdsektorn och större möjligheter för personalen att pröva sina idéer. Flera av oss ser också möjligheten att föra resurser från passiva bidrag till aktiva vårdinsatser och därigenom öka vårdens resurser. Vi sluter upp kring principen om valfrihet och om att systemen ska anpassas efter människan och inte tvärtom. Med en ny och modern regering med ett starkt centerparti skulle den svenska vården, som redan har en högt kvalificerad personal, få chansen att bli verkligt världsledande. 8 (): Ärade kamrater, åhörare och TV-tittare! Det är svårt att kasta sig in i hela den stora hälso- och sjukvårdsdebatten. Jag tänkte därför utgå från de två skrifter som många har talat om, nämligen skrivelse om hälso- och sjukvård och Svenska Kommunförbundets och skrivelse om utvecklingen i hälso- och sjukvården. En kamrat i mitt utskott sade att det var en riktig rysare. Jag håller till viss del med om det, framför allt avsnittet om skolhälsovården. Det är verkligen en riktig rysare. Där står: Det fanns oftast minimal tid att ägna sig åt skolhälsovårdsuppdraget. Intresset var skiftande i olika kommuner. Det var en stressig arbetssituation, och man hann inte med eleverna. Skolpsykologerna och skolkuratorerna var alldeles för få i flera kommuner och saknades helt . Psykiatriavsnittet är också psykiskt i hög grad en rysare. Och jag påminner socialministern om att hålla tag i detta med rätt vård i rätt tid. I skrift står det på framsidan att den handlar om folkhälsa och sociala förhållanden. Men avsnittet om folkhälsa handlar om spädbarnsdödlighet, förväntad medellivslängd och åtgärdbar dödlighet. Det var ett nytt uttryck för mig. Och det avsnittet är väldigt tekniskt beskrivet och saknar mycket analys. Det är något förmildrande att det under avsnittet om psykiatrisk vård står: Tidig upptäckt och tidiga samordnade insatser är grundläggande för att kunna ge effektiv vård, behandling och sociala insatser. Det handlar om att förena insatser från bland annat polis, kriminalvård, socialtjänst, barn- och ungdomspsykiatri, rättspsykiatri, allmänpsykiatri, skolhälsovård och beroendevård. Jag skulle kunna lägga till väldigt mycket att detta också skulle hindra mer än missbruk, psykiska problem och asociala inslag. Det skulle också hindra sjukdomar av olika slag och sjukskrivningar. Men detta var allt om förebyggande arbete. Här saknas också beskrivningar och analyser tabeller och beräkningar. Det går att ekonomiskt räkna ut vad man tjänar på att till exempel förhindra en brottslig karriär, en missbrukarkarriär eller en sjukdomskarriär. Den skrift som socialministern hänvisade till sades vara glädjande. Mig gläder den inte. Den handlar mest om organisation och om strukturomvandlingar. Hälso- och sjukvården har länge drabbats av omorganisationer. Omorganisationer påbjudna uppifrån har varit vardagsmat, och en blind tro på att omorganisationer ska lösa allt har funnits. Allt färre åstadkommer alltmer och med bättre resultat. Det har jag hört i denna sal, och det har funnits med i många överskrifter när det gäller omorganisationer. Tekniskt sett är det allt bättre resultat ja, men ett sämre bemötande och ett sämre tillstånd när det gäller hur personalen mår. då jag jobbade i var jag på ett stort seminarium för hela i . Det skulle handla om arbetsskador. Jag trodde att det skulle handla om tunga lyft och sådant. Redan då var alltså orsaken till arbetsskador och till sjukskrivningar omorganisationer. Detta hade jag sedan med mig i socialförsäkringsutskottet förra mandatperioden, men det var svårt att få gehör för att just det här var en orsak till sjukskrivningar. Jag vill också passa på att säga att mångfald inte är endast olika huvudmän utan också olika sätt att bedriva vård. har dagens inlägg här mycket handlat om teknik. Men ämnet är ju inte bara problem, utan det gäller också utmaningar. En stor utmaning är att satsa förebyggande och långsiktigt. Vi har en väldigt kortsiktig finanspolitik över huvud taget. Det är fruktansvärt att så intensivt kämpa med en vårbudget och en höstbudget, med en vårbudget och en höstbudget och så vidare. Man borde se mycket längre framåt. I går startade i en serie om självmord, Barnen som inte vill leva. Många unga mår så dåligt att de faktiskt hellre vill dö. Men det talar vi aldrig om. Självmord speciellt bland unga är tabubelagt. Trots att det bland unga är så vanligt med självmord finns det en liten, liten enhet på som tillåts jobba med detta som är så stort och så allvarligt. Jag vill senare under de två minuters talartid som jag har kvar återkomma lite mer om det förebyggande, om barn och ungdom och lite om komplementärmedicin. 9 Socialminister (): Först vill jag göra en liten kommentar till påpekande om nämnda rapport. Jag gick snabbt igenom detta och fann att i rapporten från och finns det 37 olika diagram. 24 av dessa handlar om medicinska behandlingar i svensk sjukvård och om behandling av patienter, så det är inte sant att detta i huvudsak är en organisatorisk redovisning. Det är i huvudsak en skildring av medicinsk utveckling inom svensk sjukvård. Till vill jag säga att jag blev en smula positivt överraskad av hans inlägg. På TT i går såg jag att en ledamot av denna kammare har ägnat all sin kraft åt att försöka hitta på en sorts personliga angrepp på mig. Jag vill ge ett gott råd: Ägna tid och kraft åt att fundera på hur sjukvården ska utvecklas kom med idéer och förslag om hur den ska utvecklas! Det är ingen bra strategi att ägna all kraft åt personliga påhopp. Det gjorde inte , utan han ägnade sig, som sagt, åt reflexioner kring sjukvården. Detta är glädjande. Jag tycker att det fanns en stor samstämmighet när det gäller såväl beskrivningen av sjukvårdens problem som beskrivningen av de uppdrag som vi står inför. återstår egentligen bara några grundläggande frågor som handlar om efter vilka värden vården ska utvecklas. och ger inte entydiga besked beträffande två frågor som väldigt många människor ställer sig. Den första frågan är: Varför vill inte förhindra gräddfiler i vården varför är man inte tydlig om att den offentligt finansierade vården aldrig får bli en plattform för privata försäkringsbolags försäkringsförsäljningar? Om jag kan få ett besked från på den punkten vore det glädjande. Den andra frågan är: Varför vill inte kd försäkra sig om att vinster i den offentligt finansierade vården stannar i vården varför kan inte vara tydliga på den punkten? Gärna entreprenörer, gärna avtal med entreprenörer inom den offentligt finansierade vården, men vinsten ska stanna för att utveckla vården och gå till personalen, till medicinska behandlingar eller till annat utvecklingsarbete. Det är nog på de två punkterna som vi mest skiljer oss. Beskrivningarna är vi överens om. Problembeskrivningarna är vi överens om. Men vi är uppenbart inte överens om efter vilka värden svensk sjukvård ska utvecklas. Om kunde utveckla sina tankar på det området skulle jag vara glad. Till , som kritiserar ordförande och ordförande för en artikel i , vill jag säga att jag tror att hon har missuppfattat frågeställningen. Det finns en stor samstämmighet också inom EU om att sjukvård ska vara en nationell angelägenhet. Vi vill försäkra oss om att varje medlemsstat själv förfogar över besluten om sjukvårdens utveckling och över prioriteringen av sjukvården hur man ska fördela resurserna, hur mycket man ska satsa på sjukvårdens utveckling och så vidare. Det är viktigt att det markeras i det nya fördrag som ska tecknas att sjukvård inte är en EU-kompetens utan att sjukvård är en nationell kompetens där medlemsstaterna förfogar över besluten. Detta hindrar inte att man utvecklar ett samarbete över gränserna. Som jag i mitt tidigare inlägg påpekade går det att kombinera ett beslut och en entydig hållning när det gäller medlemsstaternas möjligheter och en utveckling av samarbetet mellan sjukhus, inom den högspecialiserade vården och, framför allt, mellan forskningen på det medicinska området detta för att se till att vi länkar samman medlemsstaternas olika sjukvårdssystem med varandra, helt enkelt för att skapa en bättre sjukvård för de europeiska medborgarna. Jag skulle också något vilja kommentera det som sade men talartiden räcker inte för det, så jag återkommer i nästa inlägg till frågor. 10 (): Jag börjar med socialministerns två frågor. Den ena handlar om varför vi kristdemokrater inte vill förhindra gräddfiler inom vården. Där får man väl säga som vi politiker gillar att säga: Frågan är fel ställd. Vi vill förhindra gräddfiler inom vården. Problemet är att den politik som Socialdemokraterna bedriver leder fram just till en ordning där den som har den tjockaste plånboken köper sig förbi de vårdköer som finns vid sidan av en offentlig vård som inte fungerar fullt ut. Svaret är alltså att vi vill förhindra gräddfiler. Men problemet är att Socialdemokraternas politik leder till att gräddfiler faktiskt etableras i vårt land. Varför vill , frågade socialministern också, inte försäkra sig om att eventuell vinst ska stanna inom vården? Ja, det är samma sak här: Det handlar om att erbjuda många olika möjligheter med en offentlig finansiering. Där är det också så, får man understryka, att socialministern själv i har sagt att det när det gäller stopplagarna egentligen inte är hans egen uppfattning, utan det är samarbetet med som har drivit honom till de här stopplagarna. Jag skulle gärna vilja höra socialministern utveckla sin egen syn på dessa frågor. Vad som är regeringens politik efter samarbetet med är uppenbart tyvärr. Men är det också socialministerns egna uppfattningar? I så fall har refererat honom fel. När det gäller den rapport som det nu har refererats till, Utvecklingen i svensk hälso- och sjukvård, sägs det från och från socialministern att det är en glädjande läsning. Jag vet inte om det finns någon vårdkö för selektivt synfel. I så fall är det möjligt att man skulle försöka sluta upp i den vårdkön för att få det synfelet åtgärdat. Här är det ju nämligen så att det redovisas väldigt mycket som inte är fullt så muntert, bland annat när det gäller vårdplatserna i eller de många nedläggningar av akutsjukhus som sker i vårt land. kunde vi läsa i hur man beskriver att det fanns 115 akutsjukhus i landet 2003 finns det 60 kompletta akutsjukhus kvar, och prognosen säger att 30 av dem kommer att försvinna. Är detta en önskvärd utveckling? Här vill jag vara prövande och sökande, för jag är inte alldeles säker på vad som är det optimala antalet. Men jag är mycket bekymrad över en utveckling där sjukhus läggs ned på löpande band och det blir allt längre till vården för alltfler människor. Det måste naturligtvis alltid ställas mot behovet av en koncentration för att kunna få en kompetens som är så hög som möjligt på varje enhet. Men går vi nu inte för snabbt fram? Sker det inte för dramatiska förändringar av vården i vårt land? Det blir väldigt svårt att backa hem denna process om det visar sig att detta är fel, vilket jag tillåter mig att tro. Det kan inte vara alldeles angenämt att vara socialminister och ansvarig för vården i en regering som inte förmår att åstadkomma de resurser som faktiskt fordras till det här området. Vi har en resursbrist , och vi kommer att få en än större brist när andelen äldre ökar i en dramatisk takt. Jag avundas inte socialministerns uppgift, men den är likafullt oerhört angelägen. Jag hoppas att de många goda orden ska omsättas i praktisk handling. Det behövs, för människor behöver känna trygghet i sin tillvaro och trygghet inför ålderdomen och vara medvetna om att man inte behöver vänta särskilt länge när man behöver vård och omsorg. 11 (): är patienter sjukskrivna i stället för i arbete. Prioriteringar införs, och vårdkedjor brister. Nytänkande och initiativ motverkas. Politiker styr, och underskotten växer. Alltfler betalar vården två gånger: först via skatten och sedan via en sjukvårdsförsäkring. Vi står inför ett vägval. Det handlar om en gränslös vård eller ett landstingsmonopol till varje pris och om vi ska ha en mångfald av vårdgivare eller om vi ska ransonera vården. Det handlar om behovet av en långsiktig finansiering av vård och omsorg eller fortsatt tro på ökad skattekraft. vill att pengarna ska följa patienten till den vårdgivare man väljer. Vi har avsatt 3 ½ miljard kronor till en vårdgaranti. Socialdemokraterna röstar emot. Vi vill införa ett ersättningssystem som ger vården betalt för det man verkligen gör. Vi vill också införa en nationell finansiering, inte ett förstatligande av sjukvården, som garanterar en likvärdig vård i hela landet. Vi har snart inga militära enheter att lägga ned för att hämta pengar ifrån. Jag vill, fru talman, påminna om förslag om finansiering av vård och omsorg av äldre. Vi har vädjat till denna riksdag och till Socialdemokraterna att anta vårt förslag om att tillsätta en parlamentarisk utredning där vi, precis som vid pensionsuppgörelsen, med alla partier kommer överens om en lösning för att garantera en god och hållbar finansiering av äldreomsorgen , en lösning som håller och håller över val. Avslutningsvis, herr socialminister: inte lyssna till , som uppmanar regeringen att göra någonting och göra det nu? Det hastar när det gäller finansieringen, både av sjukvården och av vården av äldre. 12 BO (): Socialministern hann inte riktigt med i sitt förra inlägg, men jag ser fram emot hans nästa inlägg. uppmanade han att komma med idéer. Det tycker jag är en bra idé. Jag hoppas att han vill att även andra kommer med idéer. Då är det så här, , att vi i liberalerna har försökt och vi har försökt, och vi har försökt. Men tyvärr har vi under en stor del av ju haft en socialdemokratisk regering. Vi förde fram idén: Vore det inte bra om alla människor i hade en egen läkare att vända sig till, en person som kände dem och som de kände? Vi kallade det husläkare. Det är bara . Vi förde fram idén: Vore det inte bra att alla som ville ha ett eget rum inom långvården skulle få det? Det är bara , och det håller nu faktiskt på att förverkligas, till skillnad från en del av det andra. Vi förde fram tanken: Är det inte bättre att använda passiva sjukförsäkringspengar till aktiva operationer? Det kallades då för finansiell samordning, och fördes fram, som sagt var, . förde vi fram idén om att man mera direkt skulle kunna säga att landstingen får ta ansvar för en del av sjukförsäkringskostnaderna, och förstås få pengar med på kuppen. Det har varit inne på. Det var delvis därifrån vi hämtade idén. är nu inne på det. Den finansiella samordningen är fortfarande bara en tumme. Vi förde fram idén: Är det inte bättre att operera människor i stället för att de ska vänta om de ändå måste opereras? Vi kallade det för vårdgaranti. Nog har vi fört fram idéer, men vi har haft att göra med en doktrinär och mycket långsam regering.