prot · GS0943 · 2004-12-03 00:00:00 — Övervakning av kvalitetsnivån sker vidare genom den statliga tillsynsverksamheten på respektive område, som exempelvis och har till uppgift att sköta. När det gäller kommunala nämnders och statliga myndigheters beslut kan de i allmänhet överklagas till domstol. Därtill kommer den tillsyn som ombudsmän och Justitiekanslern utövar. Det finns således stora principiella och legala skillnader mellan tjänster som tillhandahålls inom ramen för avtalsförhållanden och de tjänster som utgör en del av den offentliga kärnverksamheten, som till exempel sjukvård och skola. En utvidgning av det civilrättsliga konsumentskyddet till att även omfatta den typen av offentlig verksamhet är därför en mindre lämplig väg att gå om man vill stärka medborgarnas rättigheter på det området. Jag menar att det i stället måste anläggas ett medborgar- och brukarperspektiv när man tittar på den här frågan. Det innebär att det i första hand är den offentligrättsliga lagstiftningen som bör förändras om det krävs stärkta rättigheter för brukarna av de gemensamma samhällstjänsterna. Jag vill i det här sammanhanget även påpeka att regeringen har gett (Fi 2003:02) i uppdrag att analysera och bedöma om struktur och uppgiftsfördelning inom staten och mellan staten, landstingen och kommunerna behöver förändras. Syftet med detta är bland annat att förbättra medborgarnas inflytande, insyn och ansvarsutkrävande genom att skapa en tydligare samhällsstruktur. Utgångspunkten för kommitténs arbete ska vara en välfärd på lika villkor och efter behov som styrs demokratiskt och är solidariskt skattefinansierad. om förhållandet mellan konsumenträtten och de offentliga tjänsterna berörs också i departementspromemorian Den framtida konsumentpolitiken (Ds 2004:51) som tagits fram vid . Promemorian är en del i arbetet med att ge regeringen underlag till en ny konsumentpolitisk strategi, och den har gått ut på remiss. Avsikten är att regeringen ska lämna en proposition till med förslag på inriktning och mål för hur arbetet inom konsumentpolitiken bör bedrivas. Det pågår alltså ett arbete med den här frågeställningen, och jag har inte nu för avsikt att vidta några ytterligare åtgärder. 11 (): Diskussionen om den fråga som jag tar upp kan föras på två nivåer. Jag tackar naturligtvis ministern för genomgången av vad som händer. Att den här frågan är föremål för prövning i har vi hört . Men vad är det som händer i realiteten? Prövningen kan ske arbetsmässigt och lagstiftningsmässigt med kommittéer, offentligrättsligt lagstiftningsarbete och så vidare. Allt detta är ju bra. Men varför ska vi krångla till det? Egentligen är ju hela den här frågan väldigt enkel. Jag tycker att den är enkel. Kanske är det för att jag har kommit den så nära. Julen närmar sig. Det är då familjen samlas och umgås. har min far, så länge han var i livet, fått komma hem till oss. Han behövde färdtjänst. Pappa var konsument av en offentligt finansierad tjänst. Tyvärr blev han dålig för att han tvingades åka runt hela staden när det skulle plockas upp och lämnas av folk. Dessutom hade han fått vänta väldigt länge innan han kunde komma till vårt hem. Jag kände alltså på nära håll hur det här fungerade. Vi kunde naturligtvis inte i den nära familjen, inte ens jag som stod för köket inför julbordet, acceptera att det här skulle drabba pappa. Vi började organisera det så att vi, mina anhöriga, fick åka och hämta honom. Vi försökte fixa en bil för att göra det möjligt. Alla kan inte det. Alla har inte en familj som kan ordna upp det för att det offentliga systemet inte fungerar. Jag menar, herr talman, att systemet har knutit en knut på sig själv. Om en taxiförare på uppdrag av samhället kör min far hem till oss är tjänsten densamma för pappa som om han hade beställt taxin hemifrån själv och betalat ur egen ficka. var det naturligtvis ett problem, för färdtjänsten har ofta lite annorlunda bilar som då var uppknutna till färdtjänsten. Men det är samma företag som används. Det är egentligen samma tjänst för konsumenten som ska fraktas från sin bostad, transporteras till sitt mål. Varför kunde inte pappa få känna att han hade samma konsumenträtt? När det här pågick hade jag det uppe i en debatt här i kammaren. Då sades det också, fast då var inte nuvarande jordbruksminister ansvarig för det, att vi arbetar med frågan. Och jag tycker att frågan är så enkel! Varför ska inte samma konsumenträtt gälla som gäller för alla oss andra, vi som betalar själva? Vi ska komma ihåg att det är de äldre och faktiskt också barnen, de svagaste grupperna, som behöver de offentliga tjänsterna. Varför ska de inte ha samma rätt som du och jag, som kan agera mot en intressent? Varför ska inte de ha samma rätt? Jag vill att ministern svarar på detta. Är det verkligen riktigt att de svagaste i samhället, som behöver de offentliga tjänsterna, inte ska ha konsumenträtten? 12 Jordbruksminister (): Jag har stor förståelse för det säger om att vi ska kunna ställa krav på de offentliga tjänsterna och att vi också måste ha former för att det ska vara enkelt för medborgaren. Men jag tycker att det är som krånglar till det. Hon kan göra det väldigt besvärligt när hon säger att det är samma lagstiftning som ska gälla för offentliga tjänster som för tjänster som vi får på den privata marknaden. Det är väsentliga skillnader mellan de här tjänsterna. Det uttryckte jag också i mitt svar till . Det handlar ju om tjänster som vi ska ha på lika villkor, var och en efter behov. Vi har en gemensam finansiering efter förmåga, och vi styr det här genom den representativa demokratin. Jag tycker inte att man kan jämföra de här olika tjänsterna. Det känns väldigt avlägset för mig att prata om att jag är kund när jag går till sjukhuset. Jag vill också framhålla att det snarare skulle kunna gå i fel riktning om vi gjorde den här parallellen till det civilrättsliga systemet. För den skyddslagstiftning som vi har på det offentligrättsliga området är ofta mer omfattande än det civilrättsliga skyddet. Den är också väl anpassad till de här tjänsterna och till den struktur som vi har i samhället när vi tillhandahåller tjänsterna. Jag tycker inte att det skulle vara enklare för den äldre person som inte är nöjd att behöva gå till domstol för att få sin rätt. Det är ju så det systemet är konstruerat. Vår konsumenttjänstlag omfattar hantverks- och förvaringstjänster. Det är så den är utvecklad. Att direkt tillämpa det regelverket, om vi så att säga går ned till ett enskilt regelverk, skulle inte ge oss någonting. Men jag tycker, som , att vi ska vara väldigt ambitiösa när det gäller våra möjligheter att ställa krav, våra möjligheter att klaga och våra möjligheter att få vår rätt i fråga om offentliga tjänster. Men då måste vi specifikt gå in i det specialregelverk som vi har på det här området. 13 (): Jag tycker att ministern och jag inte når varandra riktigt. Jag är rädd för att ministern lägger ett rätt ensidigt von oben-perspektiv på den här frågan. Det som jag försökte uttrycka var ett konsumentperspektiv. Jag tog exemplet med min far, som inte lever , därför att jag är övertygad om att han betraktade sig som kund, och för taxiföraren och för taxibolaget var han kund. Och han var konsument av en tjänst i alla dessa avseenden. Från hans perspektiv spelade det verkligen ingen roll hur resorna betalades. vänder ministern på detta och säger att det är en väldigt väsentlig skillnad mellan dessa tjänster och att det beror på vilka pengar som subventionerar det hela. Men visst är det väl ändå så att även offentliga organ kan omfattas av näringsidkarbegreppet men att det då naturligtvis krävs att man ägnar sig åt verksamhet som är av ekonomisk natur? Av dessa förarbeten framgår det att när arbeten utförs som ett led i offentlig förvaltning under sådana förhållanden att det framstår som främmande att tala om ett privaträttsligt förhållande mellan näringsidkare och konsument är den här lagen inte tillämplig. Det är egentligen det som är pudelns kärna . Varför kan vi inte låta konsumenttjänstlagens tillämpningsområde omfatta alla de tjänster där vi har konsumenter? Enligt ministerns svar kan kommunala nämnders och statliga myndigheters beslut, som behövs för att dessa offentliga tjänster ska kunna användas, överklagas i domstol. Menar ministern att om en äldre människa inte är nöjd med sin färdtjänst ska den människan överklaga i domstol? Det tycker jag närmast är en kränkning av de äldre. Kvar står att de offentliga tjänster som samhället subventionerar eller betalar på annat sätt är till för de människor som på något sätt är utsatta eller svaga. Det är ju just dessa människor som inte har rätt att klaga. Och där tycker jag att vi har hamnat lite fel, eller rättare sagt mycket fel. Jag tycker att det är just de äldre i detta fall har jag tagit äldre som exempel som behöver dessa tjänster eftersom de inte klarar sig på något annat sätt. De skulle väl ha denna jättefina rättighet som en konsument har enligt konsumenttjänstlagen? Min poäng i detta är att vi måste ge dem som verkligen behöver detta en rättighet att kunna leva ett vanligt liv. Det är ju dessa människor som om möjligt ska ha största nyttan av alla de bra lagar som vi har för att stärka svaga människor. tycker jag att det kan bli fel. Vi säger att vi har lagar för att stärka konsumenterna och dem som själva inte har så bra möjligheter. Men när det kommer till kritan blir konsekvenserna att det i realiteten är just dessa människor som står utanför den här lagen. Hur ser ministern på det? 14 Jordbruksminister (): Det förefaller som om och jag inte når varandra riktigt i den här debatten. Vi är överens om att vi som brukare av offentliga tjänster ska ha möjlighet att uttrycka våra synpunkter på tjänsterna och ha möjlighet att klaga och att få förändringar. Det är därför som vi har varit så ambitiösa när det gäller den offentligrättsliga lagstiftningen och när det gäller krav på dessa tjänster. Vi har också varit ambitiösa när det gäller den statliga tillsynsverksamheten. Vi har speciallagar på de områden som är aktuella, nämligen på hälso- och sjukvårdssidan, på omsorgssidan och på skolsidan. Vi har också tillsynsverksamhet via de kompetenta centrala myndigheterna. Och när det gäller kommunala nämnders och statliga myndigheters beslut ofta en möjlighet att överklaga i domstol. Och ombudsmän och Justitiekanslern övervakar detta. Det är klart att vi kan ha situationer då vi inte är nöjda med vårt system. Då menar jag att vi ska göra förbättringar inom ramen för den offentligrättsliga lagstiftningen. Att gå in i den civilrättsliga lagstiftningen innebär att man lite grann blandar bort korten. Poängen med det som jag sade tidigare var att det inte kan vara det som den enskilde önskar att han eller hon ska behöva gå till domstol för att klaga på den här offentliga tjänsten. Jag menar att det är andra vägar som man ska gå. Vi kommer i en väldigt svår situation om vi i lagstiftningen ska ange precis vad vi menar med kvalitet i fråga om dessa tjänster som vi finansierar gemensamt inom ramen för vårt demokratiska system, och där vi också arbetar inom ramen för den kommunala självständigheten där det finns ett utrymme för kommunerna att utforma tjänsterna på det sätt som de finner lämpligt. Jag vet att man i många kommuner nu utvecklar olika typer av kvalitetsgarantier. Det tycker jag är en bra väg att gå. Men låt oss inte krångla till det och gå in i konsumenttjänstlagen som dessutom, som den ser ut just , omfattar hantverkstjänster och förvaringstjänster. Det är inte lösningen på det problem som berättar om här. 15 (): förstår jag att ministern och jag förstår varandra. Det tycker jag är tryggt. Men vi har valt olika perspektiv. Jag har aldrig utgått från att vi ska försvara ett system som inte fungerar för den enskilde, tvärtom. Vi har många bra system. Men den statliga eller offentliga tillsynsverksamheten som ska vara garanten i stället för konsumenttjänstlagen, hur fungerar den? Vart vänder sig den enskilde då? Vi vet ju att det inte fungerar på det sättet . Är det då inte mer trassligt att söka sig rätt i något slags tillsynsverksamhet på just det området och dessutom veta om att man just i fråga om den här tjänsten inte kan använda sig av konsumenttjänstlagen? Är det inte mycket enklare, smidigare och mer logiskt att ha konsumenttjänstlagen för alla tjänster? Det är ju inte alltid helt enkelt för den enskilde att avgöra om en tjänst är offentlig eller privat. Det är inte heller alltid lätt att på något vis ha vettiga konkurrensvillkor eftersom konkurrensen också snedvrids rejält eftersom samma tjänst tas i anspråk men den omfattas av olika lagar. Men detta är inte huvudsyftet med den här interpellationen. Mitt önskemål är att konsumenttjänstlagen ska gälla för dem som behöver den bäst, de svagaste, även i fråga om en sådan offentlig tjänst som färdtjänsten. Jag skulle önska att vi mer beaktade den enskildes perspektiv. 16 Jordbruksminister (): Jag skulle vilja ytterligare förklara för varför det inte är en lämplig väg att gå via konsumenttjänstlagen om man vill förbättra den enskilde brukarens ställning när det gäller offentliga tjänster. Det är nämligen så att konsumenttjänstlagen kräver ett civilrättsligt avtal för att fungera. När vi talar om offentliga tjänster är det inga civilrättsliga avtal i botten, utan det handlar om offentligrättsliga relationer där kommuner och landsting är skyldiga att tillhandahålla medborgaren bland annat sjukvård och socialvård. Det är alltså en stor principiell skillnad mellan de här regelverken. Jag har svårt att se hur man ska kunna tillämpa lagens fel- och dröjsmålsregler och påföljdssystem om man skulle pröva exempelvis felbehandling av patienter inom sjukvården och bristfällig skolutbildning. Man kan ju inte bara tala om färdtjänst när man talar om den offentligrättsliga regleringen kontra den civilrättsliga. Det handlar om skolan, om dagis, om sjukvård och om äldreomsorg. Funderar man på vad det är för typ av tjänster som det rör blir, tycker jag, problemet med den civilrättsliga lagstiftningen tydligt. När säger att hon inte vill försvara ett system misstänker jag att egentligen har andra syften med den här debatten, att det inte handlar om den enskilda färdtjänsten offentligt tillhandahållen utan om att inte vill ha någon offentlig sektor. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2004/05:193 om odling av hampa 17 Jordbruksminister (): har frågat mig dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att dra tillbaka uteslutningen av industrihampa från EU:s stödsystem för energigrödor, dels vilka åtgärder jag avser att vidta för att frågan om odling av hampa för energi-, fiber- och proteinändamål inom eller utanför EU:s stödsystem ska bli klar för tillämpning 2005. Som anger i interpellationen har notifierat kommissionen om att vi undantar odling av hampa som energigröda från stödsystemet. Anledningen till detta är att vi befarar att det finns en risk för att odling av illegal hampa ökar om odlingen av hampa totalt sett ökar. Det finns olika bedömningar av riskerna, även mellan olika intresseorganisationer. Frågor som är relaterade till narkotika är komplicerade, och flera departement inom har intresse av frågan. Folkhälsofrågan när det gäller odling av hampa måste beredas ytterligare innan ett eventuellt nytt ställningstagande kan göras. arbetar med det uppdrag som gav oss . Som jag redan nämnt är detta en komplicerad fråga som behöver mer tid för beredning. Något klartecken för odling enligt tillkännagivande kommer det inte att bli till odlingssäsongen 2005. Jordbruket som bioenergiproducent är en prioriterad fråga för mig. Jag anser att jordbruket skulle kunna bidra mer än det gör till omställning från fossil till förnybar energi. Ett internt arbete pågår också inom där syftet är att få en översikt över och lyfta fram den potential som redan finns inom jordbruket samt se vilka områden som kan utvecklas vidare för att främja produktionen av förnybar energi i sektorn. Användningen av hampa till energi är en i stort sett oprövad verksamhet. Mycket lite forskning har bedrivits på området. Det behöver dock enligt min mening inte betyda att hampan inte skulle kunna ha en potential som energigröda . 18 (): Jag vill tacka jordbruksministern för svaret, även om det inte precis var det svar jag ville ha. Det är bra att få ett klart besked: Det blir inget klartecken för odling av industrihampa för energiändamål 2005. Det är ett klart besked, men beskedet i sig är beklagligt. har vi tillåtelse att odla industrihampa för fiberändamål om den som sedan tar emot och tar hand om fibern är godkänd däremot inte för energiändamål. Det finns projekt i sammanhanget, framför allt på . Jag har varit i kontakt med dem. Man står verkligen i startgroparna, men man kommer att tappa fart på grund av brist på besked. Vad är det som driver, eller inte driver, jordbruksministern i den här frågan? Jag tror att det hela handlar om ifall man väljer att se problem eller ifall man väljer att se möjligheter. Svenskt jordbruk står inför stora förändringar. Reformeringen av EU:s gemensamma jordbrukspolitik innebär att stora arealer i kommer att tas ur livsmedelsproduktionen. Jag såg en uppgift om att, tror jag det var, eller av arealen i ska tas ur produktion. Då gäller det att söka nya möjligheter. Jordbruket är inte bara producent av livsmedel utan också producent av bioråvara, energiråvara och fibrer och skulle kunna bli det i mycket större utsträckning. För mig är industrihampa ett bra exempel på en gröda som skulle kunna öppna för nya möjligheter dels för svenska jordbrukare, dels och lika mycket för i en omställning till ett hållbart energisystem, till ett hållbart samhälle. Industrihampa ger bra avkastning som energigröda och är klart bättre än salix och rörflen. Jag har sett uppgifter om att jämfört med salix och skog skulle industrihampa ge trefem gånger större avkastning biomassamässigt. Den är bra i växtföljden och kväver ogräs, och för grödor som kommer efteråt blir det en bra avkastning. Om man går tillbaka här kan man fråga sig vad det då är för problem i sammanhanget. Ja, regeringen ser problem. Jordbruksministern säger i sitt svar att hon befarar att det finns en risk för att odling av illegal hampa ökar om den totala odlingen ökar. Jag har respekt för att man kan se den kopplingen och det problemet. Jordbruksministern befarar alltså. Men frågan är vad det finns för belägg för att det finns en koppling mellan odling av industrihampa och odling av illegal hampa hampa för drogändamål. Jag väljer att se möjligheterna, och jordbruksministern väljer uppenbarligen att se problemen. Återigen frågar jag: Vad finns det för belägg för den här kopplingen? 19 Jordbruksminister (): Jag håller med om att det finns möjligheter inom ramen för den omställning som vi nu går in i när det gäller den nya jordbrukspolitiken inom ramen för den gemensamma jordbrukspolitiken inom EU. Möjligheterna att odla energigrödor ökar med reformen. Det här är en utvecklingspotential som jag vill ta vara på, som jag också uttryckt i mitt svar. Vi har en utredning inom just om jordbrukets roll som energiproducent, och jag ser här många möjligheter. Det handlar givetvis inte bara om hampa. beskriver fördelarna med hampa som energigröda. Ja, hampan är ettårig. Den är hög och tätväxande, och den ger en bra avkastning sett till biomassan. Men det finns också oprövade sidor med hampan som energigröda, och det finns väldigt lite forskning. Det ska vara ett steg till. Det är ju inte bara fråga om odlingssteget, utan sedan måste det här också kunna användas i energiproduktionen. Då kan det handla om att man får problem med höga askhalter eller problem med att tillverka pellets och briketter. Det kan också vara fördyrande att man behöver ha särskilda maskiner för att hantera det här. Men det är inte det som är problemet för mig, för det kan man säkert klara genom forskning och kreativt utvecklingsarbete. Nej, problemet för mig är folkhälsoaspekten. Vi odlar hampa för fiberproduktion, och det är inom ramen för det stödsystem som vi har inom EU. Det stödsystemet ger oss då också ett kontrollsystem, och det är det som är den springande punkten. Man kan inte sticka huvudet i sanden. Man kan inte bortse ifrån att vi kan få problem med missbruk. Jag tycker att vi måste känna oss helt trygga med att missbruksbegärlig hampa med hög THC-halt inte odlas i skydd av legala odlingar. Tyvärr är det så att vi inte rakt av kan använda det kontrollsystem som vi har när det gäller fiberproduktionen för odling av hampa som energigröda på uttagen areal. Därför måste vi titta närmare på problemet. Vi måste göra en analys. Inom ramen för det tillkännagivande som vi har fått från arbetar vi nu med den analysen. Jag gav det klara beskedet här att vi inte kommer att vara klara i sådan tid att ett eventuellt nytt system skulle kunna vara tillämpligt säsongen 2005. 20 (): Det var intressant att höra jordbruksministern utveckla den koppling hon befarar finns. Framför allt gällde det att detta är svårt att kontrollera. Men jag tycker att det jordbruksministern säger kokar ned till att det inte finns så mycket belägg för det här befarandet. Man får se praktiskt på det här. Industrihampan kväver inte bara ogräs. Den kväver också illegal hampa eftersom den är så högväxande. Skulle man då gömma små plättar med illegal hampa i en odling av industrihampa så skulle den kvävas. Det skulle krävas så pass stora ytor av illegal hampa att det inte skulle vara svårt att utföra kontrollen. Man kan också titta på erfarenheter från . Där har man odling, efter att EU godkände hampa för odling inom EU:s stödsystem, inte gjort några beslag av droghampa i anslutning till odling av industrihampa. Jag tycker att man ska titta på praktik och erfarenhet, och jag tycker inte att de visar några belägg för att folkhälsoaspekten spelar roll. Jag kan ha förståelse för att man ser den, men tittar man på praktiken och erfarenheten så finns det inga belägg för att den typen av kopplingar finns. Uppdraget från var ju att pröva möjligheten att godkänna odling av hampa för energi-, fiber- och proteinändamål, inom eller utom stödsystemet. Då är min fråga till jordbruksministern: jordbruksministern verkligen att pröva möjligheterna, som efterfrågar, eller kommer hon att fortsätta leta efter problem? Och i så fall: När återkommer departementet med besked? 21 (): Jag har också noterat svaret från jordbruksministern till . Han tar upp en, tycker jag, mycket angelägen fråga. Jag har ju förmånen att arbeta i miljö- och jordbruksutskottet och har då också varit med och tagit fram grunden till ställningstagande och tillkännagivande till regeringen. Jag måste tolka detta som så att har fel och regeringen har rätt i den här frågan, och det bekymrar mig när man intar den positionen. Sedan skyller jordbruksministern vidare på att det är flera departement som är involverade etcetera. Det är ju ren förhalning som jordbruksministern gör sig skyldig till. Så pass tätt samarbete har ni väl när ni träffas i regeringsrummet att ni borde kunna reda ut de här problemen. Det tycker jag borde vara en ganska enkel sak. Jordbruksministern säger att det här är en komplicerad fråga. Då ställer jag mig frågan: För vem är detta komplicerat? Jag upplever att det är jordbruksministern som komplicerar den här frågan. Detta är en oerhört gammal odlingsteknik och en oerhört gammal produkt. Det finns inget som är märkvärdigt i detta. Jordbruksministern säger i sitt svar till att det finns oprövade sidor och frågar sig vilka maskinkedjor etcetera som man ska använda. Men snälla någon, det kan väl ändå inte vara jordbruksministern och regeringen som ska bestämma vad det är för typ av maskiner som ska användas! Det måste vara fullständigt huvudlöst! Det är självklart att det är marknaden som ska lösa den uppgiften. Den är hundratusen gånger bättre än regeringen på detta. Så håll fingrarna borta ifrån den delen, och ägna sig åt det som är väsentligt, nämligen att släppa fram ett klokt förslag!