prot · GR0984 · 2004-03-17 00:00:00 — använder ni nästan lika mycket energi på att säga att sådant ska vi inte syssla med: Allt som är överstatligt är farligt, och det ska vi ta avstånd från, och vi bör genast hålla en folkomröstning för alla de skrämda. Jag yrkar bifall, fru talman, till utskottets förslag och avslag på de reservationer som finns. 73 () replik: Jag blir lite bekymrad när jag hör den här diskussionen, för det känns som att uttrycker någon sorts förakt mot alla frivilligorganisationer i och i hela världen och mot alla ekonomer i och i hela världen som stöder tanken om en Tobinskatt. Det är människor som bara försöker leta efter enkla lösningar. När man i flertalet länder har stött Tobinskatten , , , , , har man försökt göra det bara för att fiska röster. vet att det är så och att de här frivilligorganisationerna och alla människor som är aktiva där, även kyrkor, bara är okunniga idealister, som tycker om att kasta grus. Så upplever jag . Jag blir väldigt oroad över den människosyn som det bottnar i. Varken jag eller har påstått att Tobinskatten är en lösning på alla problem med den globala finansmarknaden. Det som är problemet är de kortsiktiga spekulationerna. Vi diskuterar och resonerar kring att den som spekulerar i valutor byter fram och tillbaka, fram och tillbaka. Man tjänar ganska lite på allt detta. Om det då finns en skatt minskar den typen av spekulationer. Men om man investerar har man en annan marginal. Det handlar inte om en skatt på som stoppar en investering, som faktiskt är reell. Det är vår uppfattning. Bemöt gärna det! 74 () replik: Jag tycker att går lite väl långt när hon säger att jag har uttalat förakt mot alla frivilligorganisationer i hela världen. Det har jag inte hunnit med på den korta tid jag har haft här. Så är det inte alls. Det handlar naturligtvis om den oerhörda övertron på att en skatt på på kapitalrörelser över nationsgränser det var väl där den skulle tas ut skulle bidra till lösningen på de problem som alla frivilligorganisationer i hela världen ägnar sin kraft åt. Det tar jag bestämt avstånd ifrån. Problemet är de kortsiktiga spekulationerna, säger . Jag skulle gärna vilja höra utveckla lite mer vari de problemen består och för vem. Hur långa ska investeringar vara för att inte ska känna oro inför dem? Hon uttalar ett antal teorier utan att underbygga dem med empiriska argument. Hon säger bara att spekulation skapar problem. Ja, så kanske det är. Men vad hjälper då ? Och vari består de problemen, ? Om jag sätter in pengar i en aktiefond och byter till en annan aktiefond därför att jag har läst att det kanske är så bra att satsa på sydostasiatiska fonder, hur länge bör jag vänta innan jag flyttar pengarna? Jag tycker att hela er argumentation kring detta vilar på en väldigt bräcklig grund, en ovetenskaplig grund. Ni har inte kunnat bevisa att en skatt på på något sätt skulle förbättra situationen för en enda människa. 75 () replik: Om en skatt på vilket är det som diskuteras när det gäller Tobinskatten inte skulle göra någonting, varför är den då så farlig, som vissa här påstår? Det förstår jag inte heller. Vad är problemet om den inte kan påverka någonting? Det säger några här. Vi kan resonera och diskutera kring det. Det finns också bland ekonomer olika uppfattningar om vilken betydelse skatten skulle ha. Det finns inte en enda uppfattning om detta. Det framkommer väl också här i debatten. Om man inför instrumentet med Tobinskatten som ska minska omsättningen, göra den lite långsammare och ge möjlighet att agera vid kriser skapar man också ett verktyg som man kan använda för att till exempel höja skatten i en extrem situation, om nu världssamfundet, de som har denna skatt, vill det. Det handlar om den politiska kontrollen över handeln. Man ger ett instrument, som lite grann kan ge en styrningsmöjlighet vid extrema situationer, som vi inte kan förutspå. Jag vet inte om förutspådde det som hände i , men jag tror inte att någon av oss här kan påstå att vi vet allting om framtiden. Många av de här frivilligorganisationerna, både i och i hela världen, känner att det finns en bristande politisk kontroll över den globala finansmarknaden. Det är det politiska argumentet för Tobinskatten och det systemet. Jag vill ytterligare en gång påpeka det som jag tycker är en av de viktigaste sakerna med Tobinskatten. Det är att Tobinskatten gör att vi kan finansiera FN:s millenniemål, att vi kan göra insatser som krävs för att minska den extrema hungern och fattigdomen. Jag kan ibland känna att det sker ett terrordåd , med alla de människor som dör av hunger och svält i världen, som vi inte har tysta minuter för och som vi inte uppmärksammar. Tobinskatten skulle kunna betyda väldigt mycket för att minska svälten. 76 () replik: Jag håller med om att det finns många problem och orättvisor som vi måste angripa. Men Tobinskatten är inte lösningen. Om vi vill ta in mera skatt ur det globala samfundet har vi ett mycket stort antal redan befintliga skattebaser som vi kan börja skruva upp . Lösningen är inte att skapa nya sådana. Om man nu tycker att det är för mycket rörelse av kapital och valutahandel, , är ju en möjlighet att införa en gemensam valuta. Det hade minskat valutarörelserna enormt mycket. Det hade kunnat skapa lite större lugn och ro , om man är oroad över den typen av valutahandel. Det ville ju inte svenska folket, så det får vi acceptera. Det innebär att det blir ganska mycket mer valutahandel än vad det hade blivit om vi i hade anslutit oss till den gemensamma valutan i . När det gäller utrikesbetalningar kostar det runt att skicka pengar till en släkting i , eller någon annanstans inom EU. EU arbetar för att få ned kostnaderna för att överföra pengar mellan länderna. Det är ett problem. Jag hoppas håller med mig om att det är angeläget att minska sådana kostnader. Det kostar för mycket att överföra pengar mellan olika länder. Det här skulle, såvitt jag förstår, verka i precis motsatt riktning. Jag tycker inte att debatten på något sätt har skapat trovärdighet för att ökade transaktionskostnader på de här marknaderna på något sätt skulle bidra till en bättre värld. Föredrogs finansutskottets betänkande 2003/04:FiU16 Svensk strategi för ökad global finansiell stabilitet (skr. 2002/03:118). Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 14 §.) 8 § Staten som arbetsgivare 77 (): kunde vi i medierna läsa att kvinnliga riksdagsledamöter var utsatta för könsförtryck. Vi är många som anser att artikeln var gravt missvisande. är en mycket bättre arbetsplats än många andra. Det innebär dock inte att allting är perfekt. Vi ska fortsätta att jobba med frågorna. Här ska vi nu diskutera jämställdhet där staten är arbetsgivare och fortsätta med jämställdhetsdiskussionen. Betänkandet handlar om tolv motioner från den allmänna motionstiden som tar upp frågor om hur staten är som arbetsgivare och arbetsgivarpolitiken. Motionsyrkandena berör huvudsakligen chefsförsörjningen och jämställdhetsaspekterna inom den statliga förvaltningen. De berör också statliga pensionsförmåner. Det handlar även om etnisk och kulturell mångfald inom den statliga sektorn. Utskottet anser att det är angeläget att regeringens jämställdhetsmål fullföljs och att kvinnorepresentationen på högre poster inom statsförvaltningen fortsätter att öka. Regeringen har initierat en rad åtgärder för att analysera och utjämna löneskillnaderna mellan kvinnor och män. Utskottet konstaterar dessutom att det pågår arbete från regeringens sida för att öka andelen och antalet kvinnliga myndighetschefer, ambassadörer och ledamöter i statliga styrelser. Det handlar, som sagt, inte bara om jämställdhet. Det handlar också om pensionsförmåner och åtgärder för att öka mångfalden i statsförvaltningen. Utskottet avstyrker samtliga motionsyrkanden. 78 (): står vi här igen och diskuterar ett liknande betänkande om statens arbetsgivarpolitik med en hel del jämställdhetsaspekter. Jämställdhet handlar om alla människors lika värde oavsett kön och med respekt för den person som man är med sina val och sina känslor. Det är en fråga om att inte särbehandlas på grund av kön eller annat. Utskottets majoritet vill att vi än en gång slår fast att de offentliga arbetsgivarna bör vara ett föredöme på jämställdhetsområdet. Det är mycket bra. Men det är också något vackra ord när vi tittar på orden i förhållande till handling och verklighet. Jag tittade på ett exempel. Jag bad titta på löneutvecklingen på majoritetens eget regeringskansli på andra sidan gatan . Jag noterar att man den perioden inte kan stoltsera med en jämnare löneutveckling för män och kvinnor med lika arbete. Då är vi där igen. Vi pratar mycket. Vi har många mål och strategier, men vi går inte till handling fullt ut. Då känns det oerhört udda och minst sagt främmande att vakna upp till en nyhet som handlar om att regeringen ska ta ytterligare initiativ på andra områden. I det här fallet förbereder man en proposition, trots att man inte lever upp till sina egna mål inom det egna kansliet, att lagstifta om kvotering vad gäller bolagsstyrelser. Är det inte bättre att först och främst ta hand om hemläxan, att ta tag i de frågor som finns i det här betänkandet och som återkommer , att jobba med de här målen och gå från ord till handling än att börja gå in på andra områden? Man är inte det man själv har sagt att man ska vara: ett föredöme. Så uttalar sig utskottets majoritet, att man ska vara ett föredöme som offentlig arbetsgivare. Jag kan inte tro att man tycker att det är ett föredömligt uppträdande. Jag har roat mig om man kan säga det och tittat på hur aktiva verben är i det här betänkandet när det gäller vad man vill åstadkomma. Jag hittar ord och verb som mål, strategier, analysera, arbetsgrupp, pågår, förbereder en översyn, en plan, se över, kartlägga. Jag kan hålla på så här. Orden finns i betänkandet. Men det är inte handling eller verklighet. Det är inte det vi vill uppleva. Vi står här än en gång utan att egentligen någonting har hänt. Vad har man gjort egentligen? Vi moderater yrkar bifall till den motivreservation som vi har lagt fram. Vi anser att staten ska behandla män och kvinnor likvärdigt från ord till handling. Genom en öppen och mer modern arbetsgivarpolitik ska staten bidra till en mer jämställd arbetsmarknad, inte bara ur ett könsperspektiv utan också med hänsyn till andra viktiga värderingar och attityder. I detta arbete bör vara ett föredöme, inte bara säga sig vilja vara det. Vi vill framhålla att attitydförändringar i synen på kvinnors roll på arbetsmarknaden kräver att kvinnor synliggörs, inte bara att de kvoteras in i olika verksamheter eller på annat sätt positivt särbehandlas. Om en kvinna särbehandlas för att hon är kvinna begås precis samma fel som när en man särbehandlas för att han är man. En orättvisa ersätts med en annan orättvisa, och en segregering består. 79 (): Staten som arbetsgivare här kommer vi till själva kärnan när det gäller jämställdhetsarbetet, att snacka eller att handla. Precis som föregående talare vill jag påpeka att den här majoritetskonstellationen är väldigt bra på att ställa krav på alla andra men inte fullt så ambitiös när det gäller att leva upp till kraven själv, framför allt inte att sopa framför egen dörr innan man går ut och pekar finger åt andra. När det gäller jämställdhetsfrågor och även etnisk mångfald och många andra saker tycker jag att staten som arbetsgivare har en hel del att leva upp till. Vi fick i går i finansutskottet en föredragning från om lönebildningen. Där framgick det klart och tydligt att de osakliga och orättvisa löneskillnaderna mellan kvinnor och män aldrig kommer att kunna lagstiftas bort. Regeringen, och har ambitioner att lura i svenska folket att man genom att sitta i den här kammaren och rösta och bestämma kan besluta bort löneskillnaderna. När det handlar om att gå hem och göra sitt eget jobb klarar de inte det, varken med eller utan de lagar som är stiftade. Jag tycker att det borde stämma er lite till eftertanke om vad man bör prioritera och framför allt vad man bör lura i folk att man kommer att kunna uppnå med olika skenåtgärder. Det hänger för övrigt nära ihop med föregående debatt där inte Socialdemokraterna men väl Miljö- och Vänsterpartierna med en skenåtgärd som Tobinskatten ville låta påskina att man skulle kunna lösa en massa problem som inte har något samband med åtgärden. Vi har därför från ledamöters sida velat reservera oss när det gäller motiveringen till avstyrkandet av dessa motioner. Av ett par motioner framgår det nämligen att man tror att det går att fatta beslut i kammaren om dessa frågor för att åstadkomma detta, när det faktiskt handlar om att ute i varje enskild avdelning prioritera i många fall kvinnolönerna och kvinnors arbetsvillkor i de faktiska och enskilda besluten. Men för att kunna se ett mönster räcker det inte att se varje enskild liten prick, utan man måste se prickarna tillsammans för att se vilken bild de skapar. Om det inte finns något problem behövs det inte heller någon lösning. Där har vi tyvärr fortfarande när det gäller dessa frågor. De förmår inte se att alla dessa prickar tillsammans blir en bild. Och om man inte ser bilden behöver man inte heller göra någonting åt den. Det finns en annan åtgärd där regeringens och dess stödpartiers handling inte på något sätt stämmer överens med deras ord och deras krav på alla andra. Det gäller att öka antalet arbetade timmar. Vad behöver är fler som jobbar. hade vi en hearing i finansutskottet där bland andra deltog. Hon hade representerat i en arbetsgrupp på hög nivå inom EU för att få fler människor i jobb. Hon sammanfattade saken på ett väldigt enkelt och jordnära sätt, och jag önskar verkligen att framför allt och lyssnar väldigt noga när jag läser upp vad hon sade. Hon sade: Ju mer man gör, desto mer blir gjort. Och det är precis så enkelt det är, men tydligen så väldigt svårt därför att staten som arbetsgivare har gått ut och skrivit ett avtal som innebär att man återinför delpensionen. Vilka är det som delpensioneras? Det var ett ganska stort besvär för oss att avskaffa delpensionen . Det var väldigt höga kostnader för detta, och det var väldigt angeläget att ta bort den förmånen. Det var ju inte de utslitna människorna på arbetsmarknaden som tog ut delpension, utan det var precis motsatsen när man såg vilka som hade möjlighet att utnyttja denna delpension. återinför man delpensionen i det statliga avtalet. Det tycker vi är mycket anmärkningsvärt, för att inte säga skandalöst. De spridningseffekter som detta kan få över tiden kan vara hur stora som helst. Om man har detta avtal inom staten blir det kanske spridningseffekter till kommuner och landsting som vill ha liknande avtal. Och sedan ska det ut på den privata sidan. Och står vi där och har återinfört detta delpensionsträsk. Vi behöver höja den faktiska pensionsåldern, inte sänka den ytterligare. Friår och mycket annat som ni talar om är oerhört dåliga förslag att lagstifta om. Men här har man en egen hemläxa att göra, nämligen att inte för sin egen personal införa sådana system. Den sista punkten som jag tänkte nämna handlar återigen om att sopa lite grann framför egen dörr och inte bara peka finger åt andra. Det handlar om att vi tycker att man ska införa etiska regler för statens tjänstemän när de är utomlands. Det talas mycket från regeringens sida om att man ska ha regler, bland annat om att man inte får ta in på hotell där det visas porrfilmer i TV-apparaterna. Det har visserligen inte kommit några sådana generella regler . Men vi tycker att en regel som säger att de som är ute och representerar och som är anställda av den svenska staten ska ha en uppförandekod när det gäller att köpa sex utomlands. Det tycker vi skulle vara betydligt mer angeläget och verkligen kunna innebära att man föregår med gott exempel för andra. Tyvärr är det en inte helt outbredd uppfattning bland framför allt män att det som inte är okej på hemmaplan är okej när man kommer utanför nationens gränser, nämligen att man anser sig ha rätt att köpa andra människors kroppar, vilket man aldrig skulle drömma om att göra på hemmaplan. Vi tycker att den svenska staten i detta fall kunde föregå med gott exempel och ange en riktning genom att i en uppförandekod för sin personal också ta in en sådan här sak. Vi tycker att det skulle vara betydligt mer angeläget än att säga att man inte får bo på hotell där det visas TV-program som det ogillas att man tittar på. Vi står givetvis bakom alla våra reservationer, men för att vinna tid nöjer jag mig med att yrka bifall till reservation 7 av och . 80 (): Socialdemokraterna har höga ambitioner på jämställdhetsområdet. Det ska jag gärna honorera. Men det finns också tendenser till en väldigt hög svansföring och svulstig retorik omkring jämställdhet och kvinnors representation på ledande befattningar som inte riktigt står i överensstämmelse med vad som händer ute i verkliga livet. Där är det, som två tidigare talare har påpekat här, nämligen att man i första hand riktar väldigt långa pekpinnar till det privata näringslivet. Senast illustreras detta med en lag som ska handla om att kvotera personer till det privata näringslivets styrelser. Vi har inte sett detta förslag , men jag hoppas att det kanske finns någon liten passus om att detta även ska gälla offentliga styrelser. Men det vet vi inte. Jag är inte riktigt beredd att slå vad om att det är så. Vi får väl höra vad majoritetens representanter säger här. debatterar vi hur Socialdemokraterna själva som arbetsgivare i staten hanterar dessa frågor. Och här finns naturligtvis en hel del i övrigt att önska. Om man tittar till exempel på utnämningspolitiken tycks det vara så att färgen på partiboken kanske är det allra viktigaste. Till och med jämställdhetshänsyn får vika för detta. Låt mig ta det senaste exemplet, som skedde när regeringen utsåg en ny landshövding i län. Då ersatte man den kvinna som satt där med en man, en socialdemokratisk landstingspolitiker. Det skulle vara intressant att höra varför man inte gjorde sitt yttersta för att tillsätta en kvinna. Vi vet att det fanns ett antal väl kompetenta kvinnor som diskuterades för detta. Men man valde ändå en man. Vad ska behövas för att åstadkomma lite mer efterlevnad av dessa höga ambitioner? Det som vi pekar på i våra två motioner som tas upp i detta betänkande är att jämställdhet är en fråga om demokrati och en fråga om mänskliga rättigheter att kvinnor och män, inte bara i teorin utan också i praktiken, ska ha samma möjligheter att påverka och delta i samhällsutvecklingen. Därför är det ett viktigt mål att män och kvinnor finns representerade i någorlunda lika delar i alla beslutande församlingar inklusive den statliga förvaltningen. Vi ser i forskningen att män och kvinnor har olika erfarenheter som påverkar vårt sätt att fatta beslut. Det ligger därför också en stor demokratisk dimension i detta. Man blir ändå lite bekymrad över att utskottet avvisar de förslag som vi har, nämligen att regeringen ska återkomma till med förslag till en plan för hur man ska öka kvinnorepresentationen bland myndighetschefer, ambassadörer och medlemmar i de statliga styrelserna. Vi vill också ha en årlig rapport om detta. Jag har liksom gått igenom undanflykterna för att faktiskt genomföra detta mycket konkreta att komma med en plan som kan utvärderas, så att man undan för undan kan stämma av hur detta efterlevs. Där återfinns bland annat följande uttryck: välkomnar att intensifiera den statliga personalpolitiken, avser att utöka redovisningen , starta utvecklingsarbete, finns en plan för, se över rutinerna. Det som tar priset, fru talman, är följande stycke i majoritetens text: En prioriterad fråga för regeringen är också att se över rutinerna för tillsättande av myndighetsstyrelser så att man kan påbörja det sista steget mot en jämn fördelning även i centrala styrelser. I detta arbete ska särskild uppmärksamhet läggas vid tillsättning av styrelser med ojämnt antal ledamöter då den udda platsen ofta tillsätts av män. Senast var den udda platsen som landshövding i uppenbarligen en sådan frestelse som regeringen föll för. Det är helt enkelt för dåligt, fru talman! Varför det är en fråga som jag gärna vill ha svar på från majoritetens representant kan man inte bifalla förslaget om att faktiskt, när nu detta är en viktig fråga, ta fram en plan som kan utvärdera när det gäller uppföljningen? Jag yrkar bifall till reservation nr 1. 81 (): Jag yrkar bifall till reservation 2 om löneskillnader mellan kvinnor och män i statsförvaltningen. Betänkandet handlar om staten som arbetsgivare. I mitt anförande kommer jag att beröra statens ansvar som arbetsgivare i en bredare definition och tala om den offentliga sektorns ansvar som arbetsgivare. anser att hela den offentliga sektorn behöver samverka för att på ett bättre sätt ta sitt gemensamma ansvar som arbetsgivare i arbetet med att kartlägga och åtgärda könsdiskriminerande löneskillnader. Vi vill att de offentliga arbetsgivarna föregår med gott exempel. Därför föreslår vi att regeringen tar initiativ till en arbetsgrupp för samverkan mellan offentliga arbetsgivare inom stat, landsting och kommuner som tillsammans med de fackliga organisationerna lägger fram en strategi för hur könsdiskriminerande löneskillnader i den offentliga sektorn ska kunna avskaffas. Jämställdhetslagen kräver att arbetsgivare tar ett stort ansvar för att kartlägga och åtgärda könsdiskriminerande löneskillnader. Men lagen ger inte någon effekt på de strukturella löneskillnader som beror på värdediskriminering där arbeten värderas olika beroende på om de är mans- eller kvinnodominerade. I samarbetet mellan s, v och mp har vi i det så kallade 121-punktsprogrammet kommit överens om att se över och utvärdera en skärpning av jämställdhetslagen. I överenskommelsen ingår också att utarbeta en nationell handlingsplan för att motverka könsdiskriminerande löneskillnader på hela arbetsmarknaden. Jag utgår från att denna handlingsplan uppmärksammar både så kallade horisontella och vertikala skillnader, det vill säga löneskillnader som beror såväl på separering av kön på arbetsmarknaden som på att det manliga arbetet är norm för arbetsvärderingen. Stat, kommuner och landsting bör vara spjutspetsar när det gäller att leva upp till jämställdhetslagens krav, men ensamma eller var för sig kan de inte förväntas avskaffa hela löneklyftan. Bristen på ekonomiska resurser är ett stort hinder för ett sådant ansvarstagande. Här behövs det därför en samverkan inom hela den offentliga sektorn när det gäller att ta ett gemensamt ansvar som arbetsgivare. presenterade sin årsrapport och lönebildningen 2003. Generaldirektör informerade finansutskottet i går om denna rapport. Jag noterade särskilt att det enligt kostar 20 miljarder att i ett slag minska löneklyftan mellan kvinnodominerade och mansdominerade yrken. Detta talar för att regeringen måste bli mer handlingskraftig och initiera vårt förslag om samverkan inom den offentliga sektorn och om en strategi för hur löneklyftan ska avskaffas mellan kvinnodominerade och mansdominerade sektorer. I ett särskilt avsnitt avsnittet Jämställdhet i bekräftas behovet av samverkan mellan parterna inom den offentliga sektorn. skriver: Att utjämna dessa strukturella löneskillnader är ingen enkel uppgift. Det är frågan om ett långsiktigt och målmedvetet arbete. Detta skulle kräva en långtgående samverkan under avtalsförhandlingarna och en samsyn om att kvinnodominerade avtalsområden ska prioriteras. Vidare sägs det att utjämningen inte kan lösas enbart av arbetsmarknadens parter. Förutom att den så kallade skattebasen ökar genom framför allt ökad sysselsättning och minskad arbetslöshet, så att de offentliga arbetsgivarnas betalningsförmåga kan stärkas, skriver : Vidare skulle det fordras att de offentliga arbetsgivarna enas med de fackliga organisationerna om sådana lönebildningsformer, som möjliggör att en bättre finansiering kan användas till en lönemässig uppgradering av kvinnodominerade yrkesgrupper.