prot · GR0988 · 2004-03-25 00:00:00 — Dessutom har motståndet mot den fria aborten vuxit , inte minst från den amerikanska administrationen. Jag tycker att det är viktigt att hålla isär att varje land på ett eget sätt måste kunna bestämma över innehållet i sin social- och familjepolitik men att vi kvinnor måste kämpa för och stötta varandra över gränserna, så att rättigheter blir något som går över landsgränserna. Jag tror att det är på den nivån snarare än genom att diskutera vetoregler som kampen för rätten till fri abort måste föras. Jag ber er att inte rikta er till i den här replikväxlingen, för de har inga möjligheter att komma in i den här debatten, som är väckt av en centerpartistisk ledamot. 80 (): När de här frågorna diskuteras i FN-sammanhang blir det som sagt utrikespolitik. Det finns inom EU en vetorätt. Jag och vi i tycker att den vetorätten bör tas bort. Man kan ju tänka sig situationer när till exempel , som ju generellt sett har en väldigt negativ inställning till abort och till frågor om kvinnors hälsa på det här området, skulle kunna förhindra ett starkt arbete för att öka kvinnors rättigheter i FN-sammanhang. Det är därför som jag ställer frågan till statsrådet hur statsrådet står när det gäller vetorätten. Kvinnors hälsa och kvinnors rättigheter är i det sammanhanget också utrikespolitik. 81 Statsrådet (): Hela frågeställningen om är ju uppe till diskussion i och med det nya fördraget och de många nya medlemsländer som vi snart välkomnar in i EU-familjen. Jag vill nog ändå fortsätta att hävda att det bästa sättet att som kvinna och politiker i arbeta för rätten till fri abort är att lyfta fram frågan till en på allvar politisk fråga. Det gäller att knyta kontakter kvinnor emellan i parlament i olika länder. Jag tror att det är den mest effektiva vägen . En lite annan diskussion gäller vetoreglerna och rösträttsreglerna, och vi får väl se hur debatterna kommer att forma EU:s framtida konstitution. Rätten att rösta i kommunval 82 (): Jag vill ställa en fråga till statsrådet . Det gäller den så kallade treårsregeln vad gäller rätten att rösta i kommunval. måste personer med utländskt medborgarskap som inte är EU-medborgare eller nordbor vara folkbokförda i landet innan de har rätt att rösta i kommunvalen. Två kommittéer har föreslagit att den här treårsregeln ska försvinna, dels Kommittén om medborgarskapskrav, dels . I den senare utredningen fanns det parlamentarisk enighet i frågan. Jag hade hoppats på att denna fråga skulle vara med i regeringens skrivelse om demokratipolitik men har inte kunnat hitta den där. Är det så att regeringen överväger att lägga in denna fråga i den så kallade ? Jag tror att vi i så fall skulle tappa fart i en principiellt viktig fråga. 83 Statsrådet (): Det är riktigt att den här frågan bör bli föremål för översyn i den så kallade . Däremot är det inte riktigt att det med automatik innebär att frågan tappar fart. I motsats till de regeringsformsbundna frågor som ska behandlas i författningsöversynen, vilka ju har en automatisk tröghet i sig i och med att det för beslut krävs två likalydande beslut på ömse sidor om ett val, är det här ju en åtgärd som kan vidtas med ett enkelt klubbslag i eftersom frågan är reglerad i kommunallagen. Det är alltså inte alls så att detta i sig bör innebära att frågan på något sätt begravs i . Däremot bör den behandlas i det sammanhanget, därför att även om det är en kommunalrättslig fråga principiellt och formellt så har den stora författningspolitiska implikationer. Därav bör den behandlas i det sammanhanget. 84 (): Då kan jag känna mig trygg att vi inte ska tappa fart i den här frågan. Det är som sagt en principiellt väldigt viktig fråga. vet vi att det är av de utländska medborgare som kommer till som inte omfattas av den här åtgärden, och i och med utvidgningen är det ännu fler utländska medborgare som då de är folkbokförda kommer att ha rätt att rösta, vilket jag tycker är viktigt. Det kan uppfattas som diskriminerande mot andra länders medborgare om vi inte ändrar det här. Det viktigaste argumentet för detta är ju att stärka invandrares självkänsla i det här landet, att främja solidaritet med och delaktighet i det här nya landet som man är i, och det är en viktig fråga i dagens . 85 (): Jag tänkte ställa en fråga om förskolan till statsrådet . har gjort en utvärdering av förskolan och av hur det har blivit nu sedan vi har fått en läroplan för förskolan. Där säger att förskolan börjar bli för lik den vanliga skolan. Man kritiserar att förskollärarna utvärderar enskilda barns prestationer och så vidare och säger att det strider mot läroplanens anda. Min fråga är då om håller med om den här beskrivningen. Själv tycker jag att det är bra att förskolan inte bara är barnpassning. Min fråga är alltså: Är det verkligen fel att förskollärarna gör individuella planer för att hjälpa barnen i deras språkliga och sociala utveckling med lek och dans och på olika sätt? 86 Statsrådet (): Jag får tacka för en fråga som jag tycker är väldigt betydelsefull och som jag hoppas kommer att ägnas mer debatt och diskussion efter just den utvärdering som har gjort. Förskola i brytningstid kallas den för. Naturligtvis handlar den svenska förskolan om omsorg och lärande en kombination av dessa två på lekens grund. Men vad gäller att utifrån det säga att man ska utvärdera varje barns enskilda prestationer delar jag uppfattning: Det är inte det som är intentionerna med läroplanen för förskolan. Vi kan se exempel de går att läsa om i där man har brutit ned de övergripande målen som handlar om språklig, social och motorisk utveckling till att man ska kunna stanna och springa på uppmaning. Man ska kunna 18 kroppsdelar när man är . Det är inte förenligt med läroplanens intentioner som handlar om att verksamheten som sådan ska sträva efter vissa mål. Det är inte den enskilda individen eller det enskilda barnet som vid olika åldrar måste ha uppnått ett visst konkret mål. Verksamheten ska sträva åt ett visst håll, och barnet ska naturligtvis utvecklas i enlighet med det som läroplanen beskriver. 87 (): Nog är det väl ändå bra, om man har barn i förskolan och ser att de har svårt med till exempel vissa begrepp, att man gör någon form av plan för att se hur man kan hjälpa det här barnet i dess utveckling? Jag har blivit kontaktad av många föräldrar, både svenska föräldrar och utlandsfödda föräldrar, som är irriterade över att förskollärarna inte ger dem en ordentlig diskussion och plan över hur barnen utvecklas, att förskollärarna inte tar problemen på allvar och att man inte har medvetna planer för till exempel språkutveckling. Därför tycker jag i motsats till att det är utmärkt att höra att förskolorna börjat jobba på det här sättet. Min följdfråga blir då: Om man nu inte tycker om individuella planer, på vilket sätt tänker ministern då uppmuntra att förskolan blir en riktig förberedelse både för skolan och för livet ? 88 Statsrådet (): Jag ser inte riktigt konflikten mellan dessa två. Naturligtvis ska man jobba med individens utveckling i förskolan. Självklart ska föräldrar ha rätt till utvecklingssamtal och att få resonera om sitt eget barns utveckling, men det är en väldig skillnad att tala om att barnen ska utveckla sin kroppsuppfattning jämfört med ett mål där man ska stämma av i en ruta att barnen ska kunna 18 kroppsdelar. Risken är snarare att det är någonting som hindrar den ständiga strävan som förskolan faktiskt har. Att jobba med individen är någonting som förskolan gör på oerhört många olika sätt, men individerna behöver då inte jämföras med varandra, utan man jämförs med sig själv och sin egen utveckling på ett betydligt mer långsiktigt sätt än vad många av de dessvärre nedbrutna mål syftar till som många förskolor använder. Jag tror dock att man gör det i all välmening. Man måste jobba med särskilda utvecklingsplaner för förskolan. Det går inte att använda samma som finns i skolan och tro att vi bara kan föra över dem på förskolan. Det är en unik verksamhet i sig och måste behandlas som en sådan. Anpassning av färdmedel för funktionshindrade 89 (): Jag vill ta upp en fråga om kommunikation med socialministern. Då kanske socialminister undrar om jag har ställt frågan till rätt minister, och jag menar att jag har gjort det. Jag har väldigt konkret blivit påmind om vilka svårigheter det innebär att kombinera arbete och resande. Socialministern är liksom jag väldigt fokuserad på kampen mot ohälsa och att i det försöket underlätta för människor och visa på att det ofta är väldigt bra om man kan kombinera ett yrke med att vara tillfälligt sjukskriven så att man kan ha kontakt med sitt arbete. Man kan inte föra den diskussionen om man inte lyfter in den andra frågan: Hur ska man ta sig från sitt arbete till sitt hem och tillbaka igen? Hur ska man kunna resa om man har ett varaktigt eller tillfälligt funktionshinder? fungerar detta inte i , därför att det inte finns någon samordning mellan de olika trafikoperatörerna. Det kan fungera bra när man reser en resa med SJ. Det kan fungera bra när man flyger med SAS en sträcka. Men när man ska kombinera ett resande för att nå slutmålet det är då problemen uppstår. Fungerar inte resandet från dörr till dörr så fungerar inte resandet alls. Därför vill jag fråga socialministern om han också arbetar med detta och är beredd att lyfta in problemet med att kunna ta sig fram som handikappad i kampen mot ohälsan. 90 Socialminister (): ställde en jättestor fråga, men det spännande är själva utgångspunkten, nämligen att människor som är funktionshindrade ska ha rätt till arbetsmarknaden på samma villkor som vi andra. Redan där börjar problemet. Vi vet att väldigt många människor med funktionshinder faktiskt inte finns på arbetsmarknaden i lika stor utsträckning som andra. Nästa steg är sedan att man också måste ha möjlighet att röra sig mellan arbetet och hemmet på lika villkor. Då handlar det om två saker: dels om färdtjänst som fungerar, dels om transportmedel som faktiskt är anpassade. är jag i och för sig inte ansvarig för den här frågan, utan det är . Men när antog handlingsplanen för handikappolitiken ingick just anpassning av färdmedel som en del i detta. Det handlar om en aktivitet som ska pågå , då det svenska transportsystemet ska vara handikappanpassat, och det ska vara möjligt för funktionshindrade att delta i arbetslivet på samma villkor som alla andra. 91 (): Jag har försökt forska i den här frågan. Jag har läst promemorior och utredningar, jag har samlat på tidningsklipp och läst utdrag från konferenser, och det är väldigt svårt att hantera den här frågan, för den är uppdelad i färdtjänst, tillgänglighetsfrågor och olika delar. Men för den resenär som befinner sig i den här situationen och vill ta sig till ett jobb även om man har en funktionsnedsättning och inte är berättigad till färdtjänst och kanske inte heller ska vara det men som ändå har den här ambitionen blir problemet lika stort oberoende av vilket ansvarsområde det ligger på eller vilken trafikoperatör som problemet hamnar hos. Jag vill understryka att det är oerhört viktigt att man lyfter in detta i ohälsofrågan. Det här kan man inte hantera på lokal nivå. Det är ju helt uppenbart att man inte har kunnat lösa det i de olika länen och mellan de olika trafikoperatörerna. Jag tror att det krävs någon tvingande regel. 92 (): Jag har en fråga till under rubriken: Vad ska man tro på? I går debatterades förmögenhetsskatten, och regeringens företrädare försvarade med hetta nuvarande tillstånd. i går fick vi höra statsministern uttala att nu kunde förmögenhetsskatten avskaffas, och kommer ett besked från om att man vill att den ska breddas. Herr statsråd: Vad ska man tro på? 93 Statsrådet (): På en punkt håller jag med , och det är att frågan om förmögenhetsskatten får oproportionellt stort utrymme i den allmänna debatten. Det är enfaldigt att tro att ett avskaffande av förmögenhetsskatten löser tillväxtproblem. Jag vågar dessutom påstå att det är lika enfaldigt att tro att förmögenhetsskatten löser fördelningspolitiska problem, som man kan få intryck av om man lyssnar på debatten i andra kanten. Regeringen för just nu diskussioner med sina samarbetspartier om hur vårpropositionen ska vara utformad, inklusive angelägna skattefrågor, däribland frågan om förmögenhetsskatten. får ge sig till tåls något ytterligare innan regeringen lämnar besked i den här frågan. Därmed är frågestunden slut, och vi tackar regeringen för dess närvaro och dialog med kammaren. 9 § (forts. från 7 §) Statlig förvaltning (forts. KU11) 95 (): Det har sagts innan i debatten, men eftersom jag inte har fått något svar på det som sades då på grund av att det blev ett litet avbrott för frågestunden kan det med fog upprepas. När tillträdde som partiledare för vänsterparti blev ett av de mest framträdande jungfrukraven att skulle överta utnämningsmakten. Det var i vart fall så det uppfattades. var inte sen att haka på och kritisera regeringens utnämningar. Med tanke på hur regeringen har kommit att använda utnämningsmakten, ibland beskylld för att mer använda den som en utdela tack för lång och trogen tjänst, förstår man Ohlys och också vilja att markera integritet. Tanken på att utnämningsmakten helt ska övergå till hisnar dock, som flera talare före mig har varit inne på. Det vore en avvikelse från såväl hur det fungerar i samtliga andra länder i vår omvärld som god svensk förvaltningssed. Det betyder dock inte att det inte, just mot bakgrund av misstankarna om missbruk av utnämningsmakten, vore en bra idé att stärka roll i densamma. I reservation 5, som jag nu yrkar bifall till, ger och fyra partier till uttryck för detta behov. Märkligt nog är Ohlys vänsterparti inte ett av dessa partier. är det långt mellan krav på en pressfrukost och omröstningar i kammare verkar det som. Blotta misstanken om att regeringen inte utför sin uppgift som utnämnare av bland annat ambassadörer och generaldirektörer på ett sätt som ger oss de allra bästa ämbetsmännen borde pocka på en utredning. Blotta misstanken om att utnämningar används som tack för lång och trogen tjänst eller för gott samarbete med andra partier borde få de allra flesta att kräva att roll i utnämningarna borde stärkas. är det inte bara en misstanke. Det kan nog med fog hävdas att partier som samarbetar med regeringen plötsligt börjar få gamla trotjänare utnämnda. Det är en sanning att många duktiga politiker avslutar sin bana på en post som de fått genom utnämning av regeringen. Att frågorna reses om det verkligen är de mest kompetenta i varje läge som utses är naturligt. Därför stod , då tillsammans med tre andra partier, bakom en reservation som bland annat öppnar dörren för att skulle kunna göra som i en del andra länder och låta kandidater till olika uppdrag utfrågas i våra, parlamentets, fackutskott. argumenterade i sitt anförande mot det här. Men han sade själv att när det gäller kraven på ökad öppenhet kan det vara svårt att finna argumenten. Det enda substantiella han egentligen sade som var emot reservationen var att han inte såg anledningen till den. Möjligen är det så att syn på varför den skulle behövas skyms av ett stort och mäktigt socialdemokratiskt parti. Men då bör han åtminstone inse att om fem andra partier och också, som det verkar, hans egen partiledare ser att det finns problem med utnämningsmakten skulle man kanske kunna följa linjen att få mer öppenhet i det han inte fann några argument mot. har också anslutit sig till den här reservationen. Vi hoppas på majoritet vid eftermiddagens votering. Jag välkomnar till den nyvunna hållningen och konstaterar att det säger också gäller, ett förhållande till politik som en del andra i kammaren kanske borde ta del av. En annan reservation i betänkandet som jag inte kan underlåta att kommentera bär nr 6. förde med frenesi fram tanken att man måste få bort det man kallar för opinionsbildande myndigheter. har de borgerliga bröderna anslutit sig till tanken, och resonemanget har blivit, om möjligt, ännu mer krystat. Vi har som sagt försökt att reda ut detta förr och vi gör nu ett nytt försök. Vilka myndigheter är det egentligen man menar? Vilket arbete är det ni vill stoppa? Är det JämO:s försök att bryta ned de sexistiska fördomar som slagit rot i samhället och systematiskt snedfördelar kvinnor i fråga om makt och pengar och män i fråga om så kallade mjuka värden? Är det HomO:s kamp mot homofobin, vars värsta resultat vi ser i misshandel av HBT-personer? Är det DO:s uttalanden mot den diskriminering som ofta drabbar personer med utländsk bakgrund? Är det upplysningar om den växthuseffekt som vi alla drabbas av genom hårdare väderförhållanden och som äventyrar både ekonomi och ekologi? Jag förstår inte riktigt vad det är ni är ute efter. Jag förstår bättre de tankegångar de borgerliga för fram i reservationerna 1, 2 och 3 om myndigheters bemötande. Missförstå mig nu rätt! biträder inga av dessa reservationer. Vi finner det inte nu påkallat att införa dröjsmålstalan, göra ett tillkännagivande om myndigheters bemötande eller besluta befästa uppgiften att varje statlig utredning ska undersöka vilka regler som kan plockas bort inom dess arbetsfält en uppgift som för övrigt lär bli såväl arbetsam och dyr som försena utredningarna i än mer. Men, jag och anser att frågan om myndigheternas service och än mer om medborgarnas möjlighet att utkräva sin rätt behöver utvecklas. Tillsammans med har vi gröna en arbetsgrupp som förutsättningslöst tittar på frågor om de medborgerliga rättigheterna gentemot myndigheter och laborerar med lösningar såsom dröjsmålstalan eller det mer intressanta institutet medborgarkontrakt. Denna arbetsgrupp är i mitten av sitt arbete, och när den är färdig kan ni vänta er att vi, möjligen tillsammans med liberalerna, återkommer i frågan. I går debatterade vi här i kammaren frågan om att utvidga meddelarfriheten också till den privata sfären. Det vore en god reform, som kammaren tyvärr förkastade. I dagens betänkande finns en reservation, nr 7, som jag vill yrka bifall till. Den behandlar problemen med meddelarfriheten och offentlighetsprincipen i stort inom de fält där de faktiskt gäller . bemöts enskilda felaktigt i samband med att de begär att få ut allmänna handlingar, vilket bland annat framgår av JO:s och JK:s publicerade beslut. Personal inom offentlig verksamhet bör också ges information om meddelarfriheten och de rättigheter som tillkommer dem i enlighet med våra grundlagar. Trots att varje enskild anställd har rätt att offentliggöra uppgifter om missförhållanden på arbetsplatsen eller liknande kommer rapporter om ansvarigas försök att sätta munkavle på anställda genom att hänvisa såväl till sekretesslagen som till allmänna lojalitetskrav. I gårdagens debatt argumenterade hårt mot att utöka meddelarfriheten till enskild verksamhet. Hon underströk att det finns saker som kan behöva göras inom den offentliga sfären för att ge offentlighetsprincip och meddelarfrihet bättre genomslagskraft. Så här sade enligt snabbprotokollet: Den enda naturliga gränsen måste vara att medborgarna ska vara säkra på att det råder en offentlighetsprincip för den verksamhet som bedrivs inom den offentliga sektorn, av den offentliga sektorn själv, och som bedrivs i myndighetsform, för att man ska kunna ha en öppenhet i hela den verksamheten, som sköts av och för medborgarna. Låt mig därför fråga som kommer att hålla sitt anförande efter mig: Om nu medborgarna ska kunna vara säkra på att det råder offentlighet för den verksamhet som bedrivs inom den offentliga sektorn, mot bakgrund av JO:s och JK:s beslut och problemen med så kallade munkavlar på anställda, är det inte rimligt att göra ett tillkännagivande i enlighet med det i reservation 7? Varför står bara mitt och namn vid den reservationen? Är det en miss? I betänkandet finns ytterligare två gröna reservationer. Det är en om ökad HBT-kompetens inom offentlig sektor, och det är en om alkoholfri representation. Också dessa innehåller viktiga krav som bör reflektera över, även om jag för tids vinnande avstår från att yrka bifall till dem. 96 () replik: Låt oss för diskussionens skull anta att regeringen missbrukar utnämningsmakten till att belöna partivänner och samarbetande partier, eller åtminstone att det finns misstankar om detta som inte är fullständigt ogrundade. På vilket sätt, lite mer konkret, skulle ökade inflytande över utnämningsmakten kunna motverka detta? Jag ställer frågan med tanke på att är en institution där partipolitiska aspekter gör sig gällande på ett ganska starkt sätt, där till och med rent partiegoistiska synpunkter från tid till annan kan förmärkas. På vilket sätt skulle denna vår institution kunna användas för att motverka en sådan partipolitisering av utnämningsmakten? 97 () replik: Det är lite spännande att höra , som i går med skärpa och intellekt argumenterade för ökad öppenhet. Frågan gällde att utvidga meddelarfriheten. Han pekade på att det skulle lösa många problem i sig och att ökad öppenhet också är ett värde i sig. Men tycker han inte att vi ska öka öppenheten kring just utnämningsmakten. Dessutom ställer han frågan om den över huvud taget skulle lösa några problem även om de finns där. Det är klart att den kan lösa problem. Ökad öppenhet är ett värde i sig och kan ge och det är viktigt en självsanerande effekt när regeringen föreslår vilka som ska utses till olika positioner. Om man ser att misstanken finns lutar åt att påstå att fem partier misstänker att det finns ett missbruk; det är inte så svårt att konstatera när fem partier i kammaren säger att det är så kan man väl åtminstone låta utreda frågan. Reservationen kräver faktiskt en utredning. Vi pekar på ett par möjliga lösningar, men det är utredningen som ska titta på det. Jag vill avslutningsvis säga följande i min replik till . Jag tycker att det är en viktig princip att det som sägs utåt från ett parti också är det som gäller när vi röstar i kammaren. Tyvärr märks röstningarna här inte lika mycket som det som sägs på en presskonferens inför en TV-kamera. Därför är det viktigt när Vänsterns partiledare säger att man bör stärka roll i utnämningsmakten att få svar på varför det inte är Vänsterns position när vi nu behandlar frågan. Har du över huvud taget talat med och hört hans bevekelsegrunder för varför utnämningsmakt borde stärkas? 98 () replik: Först vill jag förtydliga att det var ett hypotetiskt antagande att de misstankar som har framförts om att det förekommer oegentligheter inte är ogrundade. Sedan försökte jag få ett svar på hur det lite mer konkret skulle gå till för att undanröja dessa misstankar eller eventuella missförhållanden genom ökade deltagande i utnämningsmakten eller genom ökad öppenhet. Jag konstaterar att jag inte har fått något riktigt svar på det. Dels har jag inte riktigt sett vilket problem som ska lösas. Dels, om problemet finns, kan jag inte se hur de föreslagna åtgärderna ska komma åt den saken. Öppenhet är självfallet något gott i sig och ska eftersträvas. Där har vi inte olika uppfattning. Skälet till att rekryteringsförfarandet över huvud taget, inte bara när det gäller regeringen, sker i en viss form av slutenhet är att det tyvärr har visat sig nödvändigt för att kunna göra de rekryteringar man vill. Kan man hitta en form för att göra rekryteringarna på bästa sätt och ändå ha fullständig öppenhet under processen är jag självfallet för det. Men har ingen kunnat visa på hur det ska gå till. 99 () replik: Det är intressant att lyssna på sista mening: Kan man hitta en form för att göra det vore det givetvis intressant. Om vi tillsätter en utredning är det en sådan form den ska leta efter. Det kan hända att har rätt i sin defaitistiska syn att det inte går att hitta någon form. Då har åtminstone en utredning tillsatts, letat och slutat i att inte hitta någon form. Det har gjorts ett allvarligt försök. Det är faktiskt ett par partier som pekar på ett par möjliga alternativ, till exempel offentliga utskottsförhör för den som föreslås bli utsedd som möjligen kan ha en självsanerande effekt gentemot regeringen.