prot · GR0998 · 2004-04-20 00:00:00 — Skälet till det är att jag tycker att man ser en utveckling som går åt fel håll just , att vi får mindre resurser till bland annat rehabilitering. har beskrivit det ganska bra i sitt inlägg. Jag tror också att här finns en tendens även inom professionen att smärta fortfarande inte tas på det allvar som den borde tas. Det finns vissa utredningar som visar att det är nedprioriterat bland läkare att syssla med smärta. Här tror jag att utbildning behövs. Därför vill jag fråga socialministern om han är beredd att ge i uppdrag att se över vilka krav man ska ställa på framför allt allmänläkare när det gäller smärta. Sedan hävdar socialministern i sitt svar till mig att det enligt hans mening finns förutsättningar för landstingen att bedriva en tillfredsställande smärtvård och rehabilitering med de kunskaper som finns om detta problem. Jag upplever att så inte är fallet. Jag tycker snarare att det finns både brist på rekommendationer och brist på att följa upp att de rekommendationer som finns verkligen genomförs. Därför är min fråga till ministern: ministern beredd att ge i uppdrag att på bred front utvärdera hur smärtrehabilitering och smärtbehandling sköts i det här landet? 60 (): Nästan var fjärde svensk lider av kronisk eller återkommande smärta i leder eller muskler. Det visar en studie bland 3 418 slumpvis utvalda svenskar, en studie som presenterats i tidskriften . Undersökningen visar också att många tror att ingenting går att göra mot värken för den hör till åldern, att man måste leva med den. Många säger att de inte vill besvära sin läkare med sådana saker som smärta och värk. Många säger att de har sökt behandling men inte blivit tagna på allvar och inte fått tillräcklig hjälp. Många tar smärtstillande mediciner, mediciner som medför risk för överdosering och svåra biverkningar. vet vi att massörer, sjukgymnaster, naprapater och komplementärmedicin skulle kunna göra mycket för många smärtdrabbade. Min fråga till ministern blir därför hur han ser på dessa gruppers betydelse när det gäller att effektivisera smärtvården i . Är inte på väg att halka efter när många andra europeiska länder har en betydligt mer positiv inställning till vad komplementärmedicinen kan betyda? Det finns oändligt många exempel på människor som har sökt och fått smärthjälp genom just komplementärmedicin. Är det inte rimligt att den enskilde medborgaren får rätt att på lika villkor välja behandling inom den komplementärmedicin som granskats och befunnits motsvara den traditionella medicinska behandlingen? Onödig smärta ska inte accepteras. Det gäller inte minst vården i livets slutskede. Jag citerar ur ministerns svar. Det är en viktig synpunkt. Jag har i min yrkesutövning som präst fått se hur KVH-teamen har hjälpt till med kvalificerad vård i hemmen och kunnat lindra både fysisk och psykisk smärta hos patienterna. De kan alltså vara kvar i hemmiljön även i livets slutskede. Men tyvärr är detta något som inte gäller överallt i , och min fråga till ministern blir därför: Hur ska alla invånare kunna få rätt att tillbringa sina sista dagar hemma med ett värdigt omhändertagande och en effektiv smärtlindring? 61 Socialminister (): undrar jag om inte somliga riksdagsledamöter borde ställa upp också i ett landstingsval och diskutera hur man organiserar sjukvården i de landsting som enligt beslut är ansvariga för hur vi organiserar vården. Jag påpekar det därför att det är möjligt att man kommer att få en majoritet hos svenska folket för att avskaffa landstingen. Det förutsätter att ska få majoritet, för det är bara som driver den linjen. I övrigt tycker vi i den här att det är ganska klokt att ha en decentraliserad sjukvårdsorganisation. Det finns en tanke bakom detta som är ganska viktig, nämligen om man skulle välja en alternativ modell där man säger att vi har en nationell finansiering av sjukvården via försäkring och sedan får människor välja var de vill bli behandlad. Det låter i förstone bra. Men de som har prövat det det finns många exempel på det konstaterar att ingen tar ansvar för planeringen av sjukvården på det sätt som är nödvändigt för att kunna möta kroniska sjukdomar, för att kunna möta just den typ av problem som vi diskuterar, smärta, svårdefinierade smärtupplevelser och liknande. Jag är otroligt nyfiken på att se var landar när man ska presentera det här systemet. Risken är att ni landar där landade för exakt då de införde ett system där de just lät sjukhusen konkurrera med varandra om patienterna och hade en nationell finansiering. De gav upp det därför att ingen tog ansvar för den typen av sjukvård som kräver långsiktig planering, att någon bygger ut kapaciteten för att möta just den här typen av vård. Vi behöver en sjukvård som också fungerar långsiktigt och där man gör den seriösa prioritering som handlar om att man bestämmer sig för vilka resurser som behöver växa , oavsett hur människor upplever sina behov. Det som har hänt när det gäller smärtvården är att det till några delar faktiskt är ganska nytt om vi talar om ett 1520-årsperspektiv att man upptäcker att smärtbehandling skild från den omedelbara sjukdomen också är viktig att lägga in i den vanliga sjukvården. Det händer väldigt mycket på det området, men kunskapen behöver fördjupas ytterligare. Det är därför jag hänvisar till den stora studie som SBU nu har påbörjat och som kommer att presenteras . Det blir jättespännande att se vilka behandlingar man kommer att rekommendera och hur man beskriver kunskapsläget när det gäller smärtbehandling. Då gör man som vanligt en genomgång av hela det internationella forskningsläget. Vi behöver det för att kunna diskutera hur vi ska planera, vilket ansvar sjukvårdshuvudmännen ska ha för den framtida sjukvården och att våga planera för utveckling också av det som inte bedöms som kommersiellt gångbart, för att använda ett marknadsspråk. Det är viktigt att konstatera att vi behöver den typen av sjukvårdsorganisation vi har för att klara detta, men det krävs också att man snabbt tar till sig ny kunskap, att man tar problemen på allvar inom sjukvårdsorganisationen och inom landstingen. Jag sade i svaret att landstingen har förutsättningar jag sade inte att det fungerar därför att de har redskapen och kunskapen finns där. Det är viktigt att vi från sida påpekar för landstingen vilket ansvar de har enligt hälso- och sjukvårdslagen. Jag ska återkomma till fråga om komplementärmedicinen därför att den kräver en alldeles speciell utläggning. Jag återkommer till den i mitt nästa inlägg. 62 (): Jag tänker inte tala om landsting. Jag tänker tala om smärtpatienter. Dessutom behöver inte resa ända till . Det går bra att åka till och se hur man där lagt ned landstingen, politikerna, professionella styrelser och statlig finansiering. Det fungerar ypperligt. Ojämlik vård och icke-vård ser vi alldeles för mycket av i landet. Landstingen kringgår vårdgarantin, och patienterna hindras söka vård på andra ställen i . Vi ser att skillnaderna ökar. Jag vill påminna socialministern vad socialdemokratiske kollegan skrev i nr 16 . Staten drar in från kommuner och landsting , på grund av en slutreglering av pensionsreformen Därmed verkar säger , s-ordförande i , de pengar regeringen utlovar i vårbudgeten bara bli ett nollsummespel. Sedan fortsätter han: Den bilden regeringen målar ut om satsning på kommuner och landsting håller inte. Förväntningarna om vad vi kan åstadkomma skruvas upp på ett sätt som riskerar att skada sektorn. Tilltro handlar om att många tror att de får den bästa vården utomlands. Jag nämner åter . Man har faktiskt där en garanti som säger att man får söka vård inom EU . I är det . Här i ser och regeringen vården i som ett hot, som ett hinder, och försöker måla upp en fasansfull bild av vad som kommer att hända. Säg i stället, , att vi i ska ge den bästa sjukvården till smärtpatienter, att vi ska satsa på forskning och rehabilitering, och vi ska välkomna patienter från till oss. Se inte EU-vården som ett problem. Öppna i stället upp och börja konkurrera om patienterna. Det är patienterna värda. I sjukvårdsdebatten , , framhöll socialministern i positiva ordalag de korta köerna för starroperationerna. Jag håller med om det. Det är intressant att socialministern tog upp just denna diagnos som ett alibi för att svensk offentlig sjukvård fungerar. Det är dels ett resultat av vårdgarantin, dels att de borgerliga landstingen har släppt in privata vårdgivare. Det är tack vare de privata vårdgivarna som köerna för starroperationer har gått ned. I med omgivning hade man nästan inga köer till starroperation. I , där man inte hade vårdgaranti, är kön fortfarande . Varför säger jag detta? Jo, därför att landets smärtkliniker ofta är privata, men landstingen förlänger inte vårdavtal och ser inte privata vårdgivare som en tillgång utan säger att allt ska vara inom sjukhusets väggar i den offentliga sektorn. talar om mångfald och vikten av alternativ. säger han så, och ibland tar han tillbaka det i . Sedan säger någonting annat i talarstolen. Vi begriper oss inte på vad egentligen menar. säger att alternativ är bra men tar sedan tillbaka. Det är viktigt, som jag ser det, att vi öppnar upp för alternativ och mångfald. Okej, låt oss hålla oss till den öppna vården för att göra det enklare för . Vad ska göra för att bevaka en sådan utveckling att vi får en mångfald inom smärtenheten, inte minst för de smärtdrabbades skull? När kommer vårdgarantin? I sjukvårdsdebatten sade att vi skulle vänta den kommer snart. Det har gått . 63 (): säger, när han väl kommer in på diskussionerna om smärtpatienterna, att landstingen har kunskap nog. Jag tror faktiskt inte att det är sant. Jag ägnade mig åt att söka lite på hemsida kring ord som beskriver smärta. Jag sökte på kronisk smärta, långvarig smärta, fibromyalgi typiska sökord för området. De ger mellan 5 och 13 träffar på hemsida. När jag söker på högt blodtryck får jag 86 träffar. Jag tror att det speglar lite hur lågprioriterat smärta är. Jag tror att det är viktigt att inte bara utredningen pågår utan att allmänt tar ett större grepp om frågan. Jag tror också att det gäller försäkringskassorna. Det var den andra delen av min interpellation till ministern. Försäkringskassorna måste också ta frågan på allvar. Det finns en fara när vi försöker tvinga fram snabb rehabilitering och när vi fokuserar på att få tillbaka folk i arbete vilket är jätteviktigt och vilket vi ska att det blir kontraproduktivt därför att man inte lyssnar på till exempel de läkare som jobbar med smärtvård. Rehabilitering måste ha ett första fokus. Första fokus när det gäller smärtpatienter måste vara att om möjligt naturligtvis göra dem friska. Nästa steg om patienten inte blir frisk måste vara att hitta ett sätt för människor att hantera och leva med smärtan i vardagen. Sedan är nästa steg att komma tillbaka till arbetet. får jag signaler från till exempel smärtläkare att man går på alldeles för fort, vilket gör att på jobbet kraschar patienten. Då kommer patienten inte alls tillbaka. Man har fått uppleva misslyckandet eftersom det inte har funnits kompetent och kunnig rehabvård. Jag tänkte läsa upp några siffror. Det kom en utredning från om hur rehabvård skulle hanteras. gjorde en läkare en uppföljning av hur det hade gått. Det visade sig att av länssjukhusen saknar multidisciplinära smärtmottagningar, vilket var en av de viktigaste sakerna som pekades ut i utredningen. av klinikerna saknar minst två läkare som kan arbeta med detta. av klinikerna saknar sjukgymnaster. saknar psykosocial kompetens, trots att man vet att just kuratorer är viktiga och en holistisk syn, en helhetssyn, på begreppet smärta är viktig. anger att man inte har kompetens för smärtrehabilitering, och angav att man inte kan behandla och rehabilitera patienter med diffus långvarig muskuloskeletal smärta. Det här är skrämmande siffror. Då pratade man senare, och pratar man . Situationen är inte bättre , snarare sämre. Ministern måste inse att någonting måste göras. 64 (): Jag vill göra ett vidare försök att definiera smärtrehabilitering. Det är en process som syftar till att människor med smärta ska uppnå och behålla bästa möjliga fysiska, intellektuella, psykiska eller sociala funktionsförmågor. är olikheterna stora runtom i landet vad gäller ekonomiska resurser för rehabilitering och utbud av insatser. De som står utanför eller bedöms ha små möjligheter att återvända till arbetsmarknaden får inte samma insatser som övriga medborgare. menar att all rehabilitering måste ses i ett livslångt perspektiv och inte bara vara en insats för yrkesverksamma eller de som kan rehabiliteras tillbaka till yrkeslivet. Då skulle rehabilitering efter fyllda inte automatiskt kunna hänskjutas till normalt åldrande och enbart bli en geriatrisk fråga. Det är också viktigt med en sammanhållen rehabiliteringsprocess, där insatserna finns som en helhet och inte som från varandra skilda insatser. Det är viktigt med en utvärdering och uppföljning av insatserna. kan jag inte bemöta socialministerns åsikter om komplementärmedicin, eftersom jag inte har rätt till ytterligare ett anförande, men jag vill ändå passa på att berätta hur det kan vara i praktiken. vaknar och har svår värk. Hon har värken kvar , och hon ringer till vårdcentralen och frågar . Det finns ingen tid. Hon har en som rekommenderar biolight-metoden, men den kostar henne tre behandlingar och . Hon vågar inte ta den, utan hon väntar på vårdcentralen. Är det inte rimligt, om det finns en metod som kan hjälpa henne mot smärtan, att den också värderas från samhällets sida? 65 Socialminister (): tillsatte regeringen en utredning som handlar om alternativ eller komplementär medicin. Uppdraget är att försöka göra det första registret över de vårdgivare som erbjuder alternativa behandlingsformer eller alternativ vård. Det är viktigt, därför att det har inte funnits på nationell nivå tidigare. ska förutsättningarna för det utredas. I uppdraget ingår naturligtvis också att bestämma sig för att registrera sådana alternativa eller komplementära behandlingar som är förenliga med vetenskap och beprövad erfarenhet. Det är inte så att det finns en strikt gränsdragning mellan skolmedicinen och komplementärmedicinen. De kompletterar verkligen varandra i många avseenden, och gränserna förskjuts. Men tar vi nu initiativ till att upprätta ett sådant här register, och det är viktigt för att öka kunskapen och också öka möjligheten för patienter att söka vård hos vårdgivare som erbjuder den typen av behandling. Det är ett första steg i att få en bättre ordning än den behandling som har varit fram till nu när det gäller komplementärmedicin. Vi beslutade om direktiv och om utredare på regeringssammanträdet . Jag måste säga att jag fascineras av . Oavsett vad vi diskuterar slutar det alltid med en sorts marknadsanpassning av sjukvården. Det är en marknadsanpassning om man bestämmer sig för att man så definitivt skiljer finansiären från vårdgivaren. Om man bestämmer sig, som och , för att låta pengen följa patienten har man tagit första steget till att betrakta patienten som en sorts kund. Vårdgivaren ska leva mot kunden, och kunden söker vård. I långa stycken kan det resonemanget låta lockande, om man bortser från behovet av just långsiktigt ansvarstagande, långsiktig planering för framtidens vård. skiljer sig definitivt från det system som jag förstår att tänker försöka plädera för, nämligen att staten är ansvarig för sjukvården. Vårdgivare och finansiär i sjukhussystemet i är ju densamma. Men att skilja det här åt och låta sjukhusen konkurrera om kunderna, som det heter, leder ganska snabbt till en misshushållning av resurser och till svårigheter att få en sjukvård som fungerar. Men det där är problem. Jag står för en uppfattning, som jag vet delas av en överväldigande majoritet av svenska folket och som delas av en överväldigande majoritet i riksdag, om att vi ska ha en vård som är gemensamt finansierad, där vi också har ett ansvar, där huvudmännen är både finansiärer och erbjuder vården. Vårdgivarna kan teckna avtal med entreprenörer för att få vård i alternativa produktionsformer, men huvudmännen är ansvariga både för finansiering och för att erbjuda vård. Detta är grundläggande för det sjukvårdssystem vi har i . Jag tror att när vi får en chans att pröva de här alternativen 2006 förlorar väl än en gång den här frågan, därför att folk vill inte ha en marknadsanpassad sjukvård. Det vi har ansvar för är att se till att vi stimulerar sjukvårdshuvudmännen att verkligen erbjuda den vård som medborgarna förväntar sig. Jag har aldrig sagt att vi skulle införa en vårdgaranti efter presentationen av vårpropositionen. Däremot sade jag att vi kommer att redovisa att vi anslår medel. Vi har anvisat medel och talat om de pengar som finns i budgeten, och vi kommer att redovisa mer i detalj hur de ska fördelas när vi presenterar budgetpropositionen . Vi har tagit det första viktiga steget för att göra det möjligt att införa en vårdgaranti . Det var det jag påpekade. 66 (): Jag vill påminna socialministern om att vi politiker är patientföreträdare och inte de bästa på att driva vård och omsorg. Där är vi odugliga. Jag kan notera att klarar sig utan politikerstyrda organisationer ute i vården i sina helseföretag. Jag konstaterar att också klarar sig utan apoteksmonopol, vilket ger både högre tillgänglighet och lägre priser. Jag tycker inte att det är fel att vi säger att pengarna följer patienten i hennes val. De gör det när och jag går till tandläkaren. De gör det när och jag går till sjukgymnasten eller till en privatläkare. Då följer pengarna oss. Jag tycker att det är rättvist att det också ska ske för andra patienter. Jag tycker att pengarna ska följa oss. Då kan jag välja smärtenheten i eller vistelse på Sommarsol, och jag kan gå till en massör som ännu inte har fått något vårdavtal. Vi måste också bevaka och bejaka att det finns privata vårdgivare. När det gäller forskning och utveckling, socialministern, har i sitt budgetförslag ökat regeringens budget till SBU med . Slutligen, socialministern! kom det en utredning, som var helt enhällig, som hette Vård i livets slutskede. Det handlar om patienter som också kan ha smärta, som kanske inte kan förmedla sig. Den här propositionen kopplar jag ihop med det vi diskuterar om smärta. Vi har väntat nog på den propositionen. Den har aviserats men inte kommit. Vi vet fortfarande inte när den kommer. Jag tycker att detta är en otroligt viktig och human proposition, och jag vädjar, det sista jag gör , till : Se till att den propositionen kommer fram! 67 (): Det är lite konstigt att hamna i en debatt som skulle handla om smärta men som mest handlar om sjukvårdens organisation och där organisationen inte brister just för smärtpatienterna. Ett av de stora problemen just med behandling av smärta är att man behöver länka ihop specialistvården och den nära sjukvården. Smärtpatienter behöver ofta ha en långvarig, trygg och välorganiserad sjukvård, där olika aktörer inom sjukvården min husläkare, om jag ska ta ett gammalt kärt folkpartiförslag, min specialist och andra arbetar tillsammans i lag. Om vi ska diskutera sjukvårdens organisation är det möjligtvis hur vi genererar en sjukvård som just gör det här, att vi arbetar i lag och sätter patienten i centrum inte bara i högtidstalen utan också inom vården. Jag har pratat en del med mina landstingskolleger, och jag tror att vi i alla fall i kommer att ha en diskussion åt det hållet att närsjukvården måste kunna arbeta ihop med till exempel specialisterna på rehabsidan, för att kunna ge en sjukvård till patienten som är på patientens villkor. Vi måste driva på här i . Vi måste driva på för att lyfta upp frågorna. Vi måste också driva på för att få fram de goda exemplen på hur man kan jobba med smärta och med rehabiliteringsvård på rätt sätt. Om socialministern och andra aktörer på nationell nivå inte ligger på är det en risk att de här patienterna fortsätter att vara bortglömda. Det vore ytterst olyckligt. 68 Socialminister (): Till ska jag säga att det inte är så märkvärdigt att vi diskuterar organisation. Det är i själva verket så att det är de organisatoriska förutsättningarna för sjukvården, de finansiella förutsättningarna och kontrollen över kvaliteten som i huvudsak är sak. Det är viktigt att vi då och då ventilerar och diskuterar sjukvårdens förmåga att leva upp till de krav som olika diagnosgrupper har på sjukvården och att vi ska försäkra oss om att ha en kvalitet. Men vårt huvudsakliga ansvar är att svara på frågan: Har vi organiserat sjukvården så att det finns förutsättningar för de medborgare som har uppdrag runtom i landsting eller i kommuner för den delen av vården som kommunerna är ansvariga för att leva upp till det? Jag tror att vi har anledning att fundera väldigt mycket på att stärka resurserna, ge tydliga anvisningar hur man ska göra, minska väntetider och öka tillgängligheten och vara öppen för organisatoriska förnyelser. Vi har mycket att göra där. Men ändå blir det så att frågan om huruvida sjukvården lever upp till de krav patienterna ställer på oss måste ställas till dem som har medborgarnas uppdrag att svara för sjukvårdens organisation och kvalitet. Det är människor ute i landsting och kommuner. Det blir en balansgång mellan vad vi bör diskutera här och vad vi bör ställa för krav på våra landstingsledamöter. Jag menar att vi har anledning att ställa höga krav på landstingen. De är ansvariga. Det handlar inte om att skylla ifrån sig. Det är bara att konstatera att vi i riksdag har beslutat om en organisation. Då ska vi också kunna diskutera vilka krav vi ska ställa på sjukvården. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2003/04:399 om hemservice till äldre över 80 år 69 Socialminister (): har frågat mig om jag är beredd att studera förutsättningarna för att stimulera hemservice åt personer . Utvecklingen inom äldreomsorgen har inneburit att andelen äldre som får hemtjänst i ordinärt boende har minskat kraftigt. har minskningen avstannat. Utvecklingen innebär att insatserna har koncentrerats till personlig omvårdnad medan möjligheterna att få hjälp med serviceinsatser har begränsats. kan vi konstatera att många äldre människor under åldrandet får behov av hjälp med serviceinsatser av olika slag. När i livet som detta sker och hur omfattande behov som uppkommer beror främst på hälsa och funktionsförmåga hos den enskilde. Tillgång till hjälp med serviceinsatser är ibland en avgörande faktor för den äldres möjligheter att bo kvar i ordinärt boende och leva ett självständigt liv. I olika sammanhang har framförts att sådana insatser kan fungera förebyggande och kan bidra till att uppskjuta eller förhindra mer omfattande vård- och omsorgsbehov i ett senare skede. Enligt gällande lagstiftning, socialtjänstlagen, ska kommunerna tillhandahålla stöd och hjälp i hemmet för äldre som behöver sådana insatser. Begreppet hemtjänst är inte definierat i lagtexten men av tidigare förarbeten framgår vilka insatser som ska ingå i . Bland annat framgår att personlig omvårdnad ingår i . Men det framgår också tydligt att ska innefatta uppgifter av servicekaraktär, bland annat praktisk hjälp med hemmets skötsel, såsom städning och tvätt, tillredning av mat samt ärenden av olika slag som till exempel inköp. I socialtjänstlagen regleras också kommunens rätt att ta ut avgifter för bland annat insatser inom äldreomsorgen. Dessa regler syftar till att skydda den äldre mot för höga avgifter och därmed göra det möjligt för alla som behöver sådana insatser att ta emot dem och inte behöva avstå av ekonomiska skäl. Den parlamentariska äldreberedningen Senior 2005 har utrett förutsättningarna för kommunerna att tillhandahålla viss hemtjänst utan behovsprövning. Resultatet redovisas i slutbetänkandet Äldrepolitik för framtiden. 100 steg för trygghet och utveckling med en åldrande befolkning (SOU 2003:91) samt en särskild bilagedel med .