prot · GR09130 · 2004-06-17 00:00:00 — Det pågår en process som syftar till att ge fler möjligheten att avge en röst. Flera kommuner med den så kallade ungdomskommunen i spetsen har ansökt hos regeringen om att få bli försökskommuner i en verksamhet där man röstar från . genomfördes en folkomröstning i två Jämtlandskommuner där 16- och 17-åringar fick rösta. har sänkt sin rösträttsålder till . Ändå vill inte KU uttala att dessa frågor bör lyftas fram i den kommande författningsutredningen. Det här är ett gammalt viktigt krav från , och skälen består. Vi har utvecklat mycket av detta, och det har sagts här från talarstolen: I huvudsak handlar det om att stärka de ungas möjligheter att påverka i politiken, inte bara önska att de ska göra det. Vi vill få och det står i betänkandet fler unga människor engagerade och öka valdeltagandet. Varför inte låta 16-åringarna rösta? De längre mandatperioderna innebar en höjning av den reella medelrösträttsåldern till . Men sänker man gränsen till 16 skulle medelåldern för att rösta första gången hamna på 18. I det här sammanhanget vill vi återigen understryka erfarenheterna från de delstater i jag har nämnt det tidigare från talarstolen där rösträttsåldern har sänkts. Det visade sig att ingen av de farhågor som fanns besannades. Tvärtom ledde sänkningen till att unga och politiker tvingades att mötas på ett fruktbart sätt som de tidigare inte hade gjort. De äldre politikerna tvingades se de unga människornas verklighet och faktiskt ge löften om förbättringar inom skol- och ungdomsverksamhet och sedan följa upp dem. Det vore en positiv utveckling i , där de unga alltför länge har fått snedfördelade resurser. Därför, fru talman, yrkar jag bifall till reservation 7. Det är ett fortsatt mycket viktigt krav från . Min fjärde punkt handlar om folkomröstning om EU-konstitutionen. Jag har inget i sak bättre eller nyare att säga än de mycket välformulerade ord har fört fram. Låt mig bara sammanfatta genom att undra vilken annan fråga , utom möjligtvis medlemskapet i EU, som har haft en sådan tyngd och behov av förankring som den om vi ska uppgå i en annan statsbildning, med en egen flagga, egen nationaldag, egen nationalsång och en egen konstitution. Alla element är på plats. Om detta vill inte majoriteten låta svenska folket ha en åsikt. Det är oförklarligt. Nej, det är inte oförklarligt, utan det är som säger: Man är helt enkelt rädd för förlust. Men betänk då: Vill man verkligen få människor att sluta strunta i EU, som den gnälliga parollen har lytt, ska vi naturligtvis folkomrösta! Se med vilken enorm kompetens människor lärde sig det mesta om handelspolitik, valutor, finansiell och internationell politik när vi hade EMU-omröstningen! Det är en självklarhet att vi ska låta svenska folket folkomrösta om denna århundradets största fråga. Det innebär bifall till reservation 30. Avslutningsvis, fru talman, vill jag säga någonting om de motionsyrkanden som behandlas i betänkandet och som gäller frågan om medborgarkontrakt. är i grunden positivt till att medborgaren får stärkta möjligheter att utkräva sin rätt gentemot det allmänna. Ett sätt skulle kunna vara att det upprättades medborgarkontrakt. Just nu bedriver vi ett arbete tillsammans med i en arbetsgrupp för att titta närmare på hur sådana här system konkret skulle kunna utformas. Jag vill bara tala om att vi beräknar att vara färdiga med det här arbetet och ber att få återkomma med förslag till den allmänna motionstiden. Vi står givetvis bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande är det som sagt var tre som jag yrkar bifall till, nr 7, nr 23 och nr 30. 61 () replik: Jag tänkte bara säga några få ord om den nya informationstekniken och demokratin. I reservation 23 står det bland annat: Regeringen bör utreda Internets användning i demokratiska beslutsprocesser och förekomsten av eventuella rättsliga och tekniska hinder därvidlag. Jag vill bara understryka att utskottsmajoriteten inte har någon annan uppfattning om detta. Vad vi pekar på är att detta sker i lite olika former. En av de utredningar som arbetar är , vallagskommitté, där jag har förmånen att delta och där vi har utrett vilka möjligheter det finns att använda ny teknik vad gäller röstningsförfarandet. Vårt betänkande är inte klart, men kommer man att få läsa det där. Jag kan ändå säga att vår erfarenhet är att ju fler vi har talat med, ju mer vi har läst, ju fler internationella försök vi har tagit del av, desto svårare och mer komplicerat blir detta med användande av så kallad e-demokrati, i alla fall när det handlar om röstningsförfarandet. Jag tror att det successivt växer fram dels insikten om att Internet inte är lösningen på demokratins problem, vilket man kan få intryck av ibland det har vi nog börjat förstå dels insikten om vad IT, Internet etcetera är bra till och vad det inte är bra till. Det är bra till vissa saker, och där ska det utvecklas. Men det är inte lösningen på demokratins problem, och det kommer inte att innebära något revolutionerande nytt när det gäller själva demokratins funktionssätt. Regeringen följer detta, har vi konstaterat, och därför har vi inte sett anledning att göra det tillkännagivande som reservanterna föreslår. 62 () replik: Jag tror säkert också att det snarare är en gradskillnad än en artskillnad. Men för oss är det väldigt viktigt, särskilt just med tanke på viljan att få med unga människor och att kunna arbeta globalt. Det är de stora saker som har hänt i demokratins värld, nämligen att det inte går att bedriva politik hemma med stängd dörr mot omvärlden. Vi lever i en globaliserad värld. Det är de unga människorna som kan och som har tagit till sig det här verktyget, och det är där som de och deras engagemang finns. Att biträda reservation 23 är att inse och förstå att IT är ett oerhört kraftfullt verktyg. Det ska naturligtvis utformas, utprovas och utvärderas. Vi måste ge oss ut på det havet, därför att det kommer att kunna bidra, inte som en ersättning för traditionella eller fysiska mötesformer, utan som ett komplement, med diskussionsforum, anslagstavlor och mejlinglistor. Jag har inget annat i sak att säga. 63 () replik: Jag bara konstaterar igen: I sak förefaller det inte finnas någon som helst skillnad mellan reservanterna och utskottsmajoriteten. 64 () replik: Men ibland är politiken fråga om att vilja mer. 65 (): Han stod där utanför vallokalen i sin fotsida, långa klädnad, ljust gul som sanden och som ökensolen, i vacker brodyr i rött och guld. Längs kinderna rann tårar. Det var , det första palestinska valet och den här mannens, beduinens, första erfarenhet av att någon hade frågat honom om hans mening. Han var lycklig. Jag tänker alltid på honom som jag mötte där utanför när vi talar om demokrati. Han illustrerar ganska mycket av det, också det problem som vi bara har snuddat lite vid , nämligen demokratins två sidor. Den ena rör deltagandet också i val och röstandet. Den andra handlar om politikens möjligheter, möjligheten att leverera, att åstadkomma något. Han var lycklig över att ha fått delta och rösta. Jag är övertygad om att han, om han lever, undrar vart rösten tog vägen, vad det blev av det som han då hoppades skulle innebära en skillnad. Vi ska inte diskutera den palestinska situationen, även om den intresserar mig, utan vi ska snarare diskutera just det demokratiska sammanhanget. Det är intressant många har nämnt det därför att och fler än det lät bli att göra som den gamle nomaden. Jag är inte säker på att så många av dem gråter över sin missade chans , de som lät oss andra bestämma. Jag tycker att det är allvarligt. Men jag tycker inte att vi ska överdriva situationen. Jag tror att de som försöker göra det här till en entydig bild av ointresset för är helt fel ute. När vi folkomröstade samlade det en stor del av befolkningen. Vi har i de nya, moderna och växande demokratierna i öst sett att EU-parlamentsvalet inte heller där lockar alla ut ur husen. Vi ska vara försiktiga med att dra slutsatser av något annat slag än att vi ännu inte riktigt har sett hur Europeiska unionen är en del av vår vardag och att det därför är ett viktigt val. Jag tycker därför, fru talman, att regeringens skrivelse är bra. Där slås fast ett antal viktiga och grundläggande perspektiv på demokratin. Men de som trodde att skrivelsen skulle lösa demokratins problem, nu och kanske för alltid, är naturligtvis besvikna. Men det är nog inte på regeringen de ska känna sig besvikna utan på sina egna förväntningar. Jag yrkar bifall till förslagen i KU:s betänkande i dess helhet, som är ett slags kontinuerligt samtal om demokratin. Det är också viktigt att fastslå att de som äger demokratin väl måste anses vara medborgarna. Det är vi tillsammans som väljare som värnar vårt demokratiska system. Men det här systemet måste underhållas, av till exempel folkrörelser, grupperingar av människor av gammalt slag och av nyare slag. När försöker göra väsen av att de gröna har ett annat grundperspektiv på demokratin kan det hända att det är sant, men inte från den här utgångspunkten. Om det är någon som vet att demokratin börjar där på fabriksgolvet, i förmågan att organisera människor för en gemensam kamp för en bättre värld, är det vi i arbetarrörelsen, och särskilt socialdemokratin. Det handlar därför om att vi som partiföreträdare och som partier förvaltar den här demokratin. Vi gör det genom att agera under politiska spelregler, och vi har ett oerhört stort ansvar. Medborgarna äger frågan och har därför ett ansvar. Partierna och de förtroendevalda har ett stort ansvar att förvalta det. Jag har sagt från den här talarstolen att jag ser de förtroendevalda som demokratins tjänare. Därför har vi ett särskilt ansvar, fast jag tycker inte att vi riktigt har anledning att klä oss i säck och aska. Vi har ju gjort, i varje fall nödtorftigt, en del av vårt jobb, men vi mötte inte riktigt responsen från medborgarna. Vi kan ha synpunkter på det. Kanske är det så att det är omöjligt att ha ett val och att den diskussionen är viktig. När jag jobbade i kyrkan sade vi alltid att det är ingen idé att göra någon stor satsning efter påsk för då kommer inte folk. Lite av det gäller också i det här sammanhanget. Jag tror att samspelet mellan väljare och valda är det som vi alltid måste utmanas av för att utvecklas. Och vi kan fundera över en del av de problem som vi har. Röstar vi för ofta eller för sällan? har vi faktiskt utmanat våra väljare att gå till val . Är det bra? Är det enigheten som skapar den stabila grunden och förtroendet för demokratin, eller är det polariseringen? Vi hade den debatten mellan och . Jag tror att den senaste valrörelsen snarare talar för att det är brist på polarisering, som därför inte vitaliserar väljarna, än ger en bild av en stor enighet. Så kan man också tolka det när ett parti valde att sno våra valsedlar och sätta sin partibeteckning under. Det kan möjligen vara en kvalitetsbedömning av våra valsedlar, men det kan lika gärna vara det av det parti som inte hade egen kreativitet utan valde vår text. Jag tror därför att vi, när vi för de här diskussionerna, inte ska göra det enkelt för oss. Jag tycker kanske inte riktigt att regeringen har det stora ansvar som en del av motionerna faktiskt resulterar i. Jag tror nämligen inte att det är regeringen som i alla sammanhang ska skapa mötesplatser för demokratin och det ena och det andra. Det handlar om ett mycket bredare ansvar hos folket och hos oss som politiker och förtroendevalda. Jag tycker att det här betänkandet, herr talman, är ett bra exempel på en fortsatt process. Regeringen löste inte alla problem. Det gjorde inte heller vi i KU. Men jag tror att den här formen för just den här typen av frågor är alldeles rätt, att regeringen presenterar en skrivelse, lyfter upp den aktuella diskussionen och gör det baserat på en hel del forskningsunderlag. Möjligen skulle vi här i med vår ännu bredare bas i sju olika partier svara mot en sådan regeringsskrivelse med ett mera utförligt material, kanske flera seminarier och sedan en sådan här avstämmande, ganska regelbunden debatt i kammaren. Jag tycker därför att det är angeläget, inte minst , att vi nu säger till alla de som lät bli att visa upp sin vilja i söndagens val. Kanske skulle vi kunna presentera dem för min herde, beduinen där utanför , som grät av lycka över att ha fått vara med och lägga sin röst. 66 () replik: Låt mig också bidra till samtalet här. Jag ska börja med att faktiskt hålla med ; jag tror inte att man entydigt kan tolka valutslaget som ett ointresse för . Det finns mycket annat som också spelar roll. Naturligtvis ligger i botten att det inte handlar om att stödja eller avsätta en regering utan om att välja personliga representanter. Det blir något svagare så. i har gjort en klassning av vilka faktorer som bidrar till högt valdeltagande. Det är framför allt tio stycken, varav nio normalt uppfylls i . En är vårval. Det var kanske något på gränsen här. Det är möjligt att valet låg något . En viktig faktor som bidrar till högt valdeltagande är givetvis poströstningen. Den faktor som vi inte har i är att man får böta om man låter bli att rösta. Så vill vi väl inte ha det. Om man då ser hur mycket som gynnar ett högt valdeltagande och sedan ser detta trots allt torftiga utfall, det måste vi ändå säga, blir man något undrande när det gäller regeringens i denna skrivelse framförda väldiga ambition just att tala om valdeltagandet som den stora demokratifrågan. Borde inte denna regering vara lite orolig? Det är kanske andra viktiga demokratifrågor som vi också borde lyfta fram. Delar inte den åsikten? 67 () replik: Det är karakteristik av den här regeringsskrivelsen som resulterar i de här tre i hans mening lite tunna förslagen från regeringen. Jag menar att hela anslaget med skrivelsen är mycket bredare och svarar mot många fler behov i den här komplicerade frågan som handlar om samspelet mellan väljare och valda och de valda demokratiska systemen och för all del den principiellt oerhört viktiga frågan om politikens räckvidd. Hur formar vi ett samhälle tillsammans på bästa sätt? Jag tycker därför att valdeltagandet är ett mycket bra mått på den demokratiska kvaliteten men naturligtvis inte det enda måttet. De som försöker dra slutsatsen av att det 37-procentiga röstdeltagandet i valet till borde resultera i att vi flyttar valet hit är naturligtvis ute på hal is eller längs ett sluttande plan. Om vi skulle sätta upp sådana gränser för ett legitimt val kan vi mycket väl tänka oss en situation, även om vi inte önskar den, där också valdeltagandet till går ned och skulle passera en sådan legitimitetsgräns. Hur ska vi då hantera de här tillsättningsfrågorna? Demokratin förutsätter ett högt valdeltagande. Vår samhällsmodell förutsätter i ännu högre grad att många känner sig delaktiga. Det lite gammalmodiga som jag tycker är så fint, att jag får ta på mig mina finaste kläder och gå till vallokalen och avlägga min röst, är naturligtvis någonting som vi också måste sprida kunskap om och känsla för. Det kanske inte räcker med en hederlig demokratisyn. Det kanske ska vara en cirkus utanför vallokalen vad vet jag? Men då får vi diskutera det också. 68 () replik: Även jag kände mig rörd när jag som valobservatör i såg hur folk röstade. För säkerhets skull hade de samlats för att inte gå miste om möjligheten att rösta. var i och för sig bakgrunden att de var tvungna att rösta under den gamla störtade kommunistregimen också, fast då fanns det inga alternativ. Men visst kan något ha gått förlorat när vi uppfattar en massa saker som självklara här. Jag har bara en fråga. Det gäller ett ämne som något berörde och som jag tog upp i mitt inledningsanförande. Kan det bristande engagemanget hos många för de politiska frågorna bero på att politikerna lägger sig i för många saker och löser för få saker bra? Vi kan tillämpa det här välkända resonemanget om smalare och vassare igen. Är det inte så att förtroendet för politiken kanske skulle bli bättre om vi politiker koncentrerade oss på de genuint politiska frågorna? 69 () replik: har representant gått härifrån. Jag har sagt under hela den här valrörelsen att jag uppfattar det här med smalare och vassare snarare som en bantningskur som är mer lämpad för mig än för Europeiska unionen eller för all del . Jag är nämligen inte säker på att det är mindre politik som skapar större intresse för demokratin. Däremot håller jag gärna med om att vi ständigt måste diskutera demokratins, i det här fallet, räckvidd i det samhälleliga livet. Här kan jag mycket väl se att det finns en konflikt, och den har berörts i debatten tidigare, mellan individuella friheter och det som mer kanske skulle kunna uppfattas som kollektiva rättigheter eller någon sorts bild av ett rättfärdigt samhälle som räcker till för alla. Jag tror att samspelet mellan de här två viktiga principerna, rättvisa och frihet, är oerhört angeläget, men jag är inte riktigt klar över om det finns någon enkel modell för att lösa det här. Jag tror heller inte att har rätt när han säger att det är ett bristande engagemang som gör att människor inte går och röstar. Det finns sådant också, men jag tror att en del faktiskt låter bli att gå och rösta för att de tycker att det är svårt. Det är svårt att välja mellan alternativen. Det är svårt att köpa hela paket, och man är mer inställd på att få göra sina egna val. Det är lång rad olika frågor. Men att mindre politik skulle skapa större intresse tror jag är alldeles fel. Å andra sidan är det inte säkert att tvärtom är rätt heller, nämligen att om politiken bestämmer allt skulle det göra att fler går och röstar. Det gäller att göra avvägningar. 70 () replik: Tjänstgörande talman hörde kanske inte inledning. När jag lyssnade undrade jag om det var eller som stod där utanför vallokalen. Att det inte var var ju uppenbart. Det var alltså den där palestiniern. Jag tycker att det var alldeles utmärkt av att påminna om vilken vikt valhandlingen har, eller borde ha. hade en formulering som var ungefär så här: Ännu har vi inte insett hur EU är en del av vår vardag. Det skulle vara ett slags förklaring till det låga valdeltagandet. Då borde ju rimligen valdeltagandet i den europeiska unionen öka . Det är faktiskt på motsatt sätt. I samtliga EU-länder, med något undantag i något val, sjunker valdeltagandet. Hur lågt kan valdeltagandet bli innan inte längre har det minimum av demokratisk legitimitet som vi ändå måste kräva? , , , , eller var går gränsen, och vad gör vi? Jag ska ställa samma fråga till som jag ställde till . Om vi , eller , som riksdagsledamöter kommer att uppmanas att lämna ifrån oss ytterligare en liten bit av den makt som vi har lånat från våra väljare i det senaste valet, är det då inte rimligt att vi frågar dem, varifrån vi har fått vår makt, om lov innan vi gör detta? Alltså: Är det ändå inte rimligt att ha en folkomröstning om den kommande så kallade EU-konstitutionen? 71 () replik: På ett sätt tror jag att det finns en gräns under vilken vi får stora problem med en vald församling som bara representerar ett fåtal. Amerikanerna har tydligen inte nått den gränsen än när det gäller sitt presidentval. Där väljer ju till slut en ganska liten del av befolkningen president. Går det inte med val kan det gå via domstolen, som vi såg i förra valet. Jag är dock orolig för att sätta en gräns. Kallar jag i min förening till ett årsmöte och har uppfyllt stadgarnas krav på hur den kallelsen ser ut har jag ett årsmöte även om det bara är några få som kommer. Det ingår i spelreglerna. Ur den synpunkten bygger själva legitimiteten i huvudsak på att man följer spelreglerna, tror jag. Det innebär inte att jag bortser från det problem som det rymmer om det blir för få som går och röstar. Men någon gräns skulle jag inte vilja sätta. Så till frågan om folkomröstning. Det är ganska intressant att det här i kammaren finns två partier som vill folkomrösta om . De två partierna skulle ha varit ytterst trovärdiga om det var de två partierna som ställde upp på resultaten från de folkomröstningar som vi har gjort. Det är de två partier, som underkänner resultatet av en folkomröstning när det gäller EU-medlemskapet, som kräver en ny folkomröstning. Jag tror inte på att du värnar folkomröstningsinstitutet, . Du är angelägen att hitta en form för att ska säga nej till den nya gemensamma grundlagen. Det är ditt legitimitetsproblem. Jag debatterar gärna innehållet i såväl folkomröstning som EU i den här frågan. Men det är du och ditt parti som ställer till bekymmer för mig i min egen argumentering i mitt parti i fråga om folkomröstningen. 72 () replik: Jag måste först rätta . Vi har inte , i något sammanhang, ifrågasatt legitimiteten i resultaten av de folkomröstningar som vi har genomfört. som var aktivt för ett nej till medlemskap 1994 röstade i efter att det hade blivit ja i folkomröstningen ja till medlemskapet av respekt för folkomröstningsresulatet. Det är en sak. En helt annan sak är när man kräver av oss att vi också ska byta åsikt och säga att vi hade fel. Det gör vi inte förrän vi har goda sakskäl för det. Vi har inte sett de goda sakskälen. Vi ser ingen anledning att ändra åsikt i denna fråga, lika lite som till exempel Socialdemokraterna eller har anledning att ändra åsikt i sak om anslutningen till EMU. Vi underkänner inga folkomröstningsresultat. Det taktiska argumentet kan ju användas både mot ja-sidan och mot nej-sidan, alltså både mot dem som är kritiska till den förmodligen kommande konstitutionen och mot dem som är positiva till den. De två taktiska argumenten tar ju ut varandra. Jag återkommer till grundfrågan. Är inte detta en speciell fråga, när vi nu ska lämna ifrån oss makt från ? Bör vi inte av principiella skäl fråga dem, från vilka vi har fått denna makt, om lov innan vi gör detta? Varför inte, i så fall? 73 () replik: argumentering går ut på att skälet till en folkomröstning, som han säger inte ger honom skäl att byta åsikt, är att vi lämnar ifrån oss makt. Det är det som ni redan har bestämt. Det finns egentligen inte något förslag att folkomrösta om. Enligt många av oss är det det liggande förslaget. Vi får se om man löser det eller om det senare kommer fram en ny gemensam framförhandlad ståndpunkt och om det i realiteten kommer att innebära en sådan förändring. Vår argumentering bygger på att det inte gör det. Den maktöverlåtelse vi har gjort gjorde vi 1994 när vi folkomröstade inför EU-valet ett val som jag menar att ni underkänner eftersom ni inte respekterar det. Du har själv varit med i ditt partis programskrivningskommitté och är ansvarig för den och har alltså fortsatt att framföra en ståndpunkt som är tvärtemot den som folkviljan visade i folkomröstningen. Ni har alltså använt folkomröstningen för en argumentering kring en fråga. När ni får stryk passar det inte. När ni vinner i folkomröstningen är det det yttersta uttrycket för den folkliga viljan. Jag menar därför att om ni skulle göra en folkomröstningsfråga om en ny konstitution rättvisa skulle ni behöva vara de första som säger: Vi respekterar utfallet. Vi inser att när det väl har kommit ska vi inte vara de som kräver en ny folkomröstning för att ändra resultatet. Det är ert stora problem. Men, tyvärr, , är det inte bara ert problem. Det är också mitt problem när jag vill argumentera om demokratifrågan i det här avseendet. 74 () replik: säger att han inte är särskilt oroad över det låga valdeltagandet och menar att skälet kan vara att vi inte riktigt har hunnit förstå vad vi kan göra med EU-samarbetet och att människor i allmänhet inte har hunnit förstå vad man kan göra i samverkan med EU. Jag är jätteoroad. Den här gången sjönk deltagarantalet under nivån 1999, som vi trodde var något slags bottennivå som vi aldrig skulle kunna komma under. I det betänkande som vi debatterar har vi därför föreslagit, med anledning av det förra resultatet, mer framåtriktade insatser för att öka människors kunskap om EU. Vi föreslår ett folkbildningsinitiativ, att fler beslut ska lyftas fram av regeringen och så vidare.