prot · GR09122 · 2004-05-26 00:00:00 — Jag ska dock nämna vad ett ramavtal, som det handlar om här, är. Det är enligt 5 kap i : avtal som ingås mellan en upphandlande enhet och en eller flera leverantörer i syfte att fastställa samtliga villkor för avrop som görs . Sedan har man så kallade parallellavtal, som det finns i det här fallet. Då måste man ha en på förhand fastställd fördelningsnyckel, som det heter. Så heter det i . Så här talar NOU, , om offentlig upphandling. Och är det inte vem som helst som talar utan den officiella tillsynsmyndigheten. Man är där mycket bestämd på att ramavtal inte får användas som bara en lista på godkända leverantörer som man sedan plockar ifrån. Man har stöd för den kritik man riktar på flera punkter av domstolsutslag, framför allt från en kammarrätt. Det finns också en rättspraxis som man hänvisar till från andra nordiska länder. Man hänvisar också till vad har sagt i en fråga som gällde . finns det visserligen en instans som är något mildare i sin kritik. Det är Statskontoret. Det antyder en annan uppfattning. Det säger att rättspraxis inte är så omfattande. Sedan anser det sig ändå kunna dra slutsatsen att det är någorlunda klart att man skulle kunna ha sådana parallella ramavtal utan rangordning. Utskottets majoritet säger i sin bedömning att här står två olika uttalanden mot varandra. Det är dels , dels Statskontoret. Sedan anser man sig ändå kunna dra slutsatsen att den upphandling som har skett kan anses ligga inom det tolkningsutrymme som funnits. Det anser man sig plötsligt veta. Först säger man att det oklart och att det finns olika uppfattningar. Sedan anser man sig ändå kunna dra en slutsats som friar från väsentlig kritik. Det blir lite motsägelsefullt. Man säger också, vilket vi är överens om, att den osäkerhet som finns måste undanröjas för framtiden. Vi reservanter har tyckt att det är en lite klen skrivning och inte mycket till kritiska synpunkter. Det är först och främst knappast rimligt att jämställa och Statskontoret i en sådan fråga. Det är som enligt den lag som finns om offentlig upphandling är den myndighet som har att granska de upphandlingar som har gjorts. Det borde rimligtvis väga tyngre. Vi har också domstolsutslagen som pekar åt samma håll. Ytterligare kan man slutligen tycka att här borde , som är den formella upphandlaren, ha varit lite mer noggrann. Man bör ha känt till att det fanns ett osäkert läge. Då borde man ha satt sig in frågorna bättre innan man gjorde någon upphandling. Det gäller inte minst med tanke på att borde vara ett föredöme i sådana frågor. 103 (): Först vill jag tacka för en bra beskrivning av bakgrunden till detta mycket komplicerade ärende. Jag kan då bygga på med min kritik. , jag och andra här i salen har varit med i KU även och tidigare mandatperioder. Vi kan konstatera att det verkligen inte är första gången som KU behandlar snåriga och kostsamma upphandlingsärenden. Det nu aktuella ärendet handlar om . KU uttalade tidigare, vilket också framgår av utlåtandet som vi har som underlag för dagens debatt, en mycket skarp och detaljerad kritik mot det sätt på vilket upphandlingar har skötts. Sedan lovade naturligtvis bot och bättring. Men till vilken nytta, kan man fråga. Även i vår åberopade näringsminister vid den utfrågning vi hade med honom att upphandlingarna är väldigt tekniskt och juridiskt komplicerade och att det råder stor osäkerhet kring regelverkets tillämpning. Det har också framgått, precis som sade. Här står uppgift mot uppgift. Är det eller är det Statskontoret som har rätt i sin tolkning av reglerna? Detta är inte en ursäkt, fru talman, för en felaktig tillämpning av regelsystemet. Detta är en generell princip. Man måste klara ut vad det är för regler som gäller innan man tillämpar dem. Man får inte börja tillämpa dem och sedan sticka upp fingret i luften och se vartåt det blåser. Man kan undra varför näringsministern när han medger att det är problem med tillämpningen av reglerna som departementschef inte ser till att oklarheterna och problemen ut såsom lovat. Näringsministern har också ett ansvar som departementschef för att se till att departementets tjänstemän kan hantera upphandlingsärendena på ett korrekt sätt. Det gäller också tillämpningen av ramavtalen. Det duger inte med bara ett löfte om detta. Har det verkligen funnits vilja och förmåga hos näringsministern att klara ut rättsläget och tillämpningen av lagen om offentlig upphandling och om ramavtalen? Jag tror inte det. Den kritik som vi reservanter framför i vårt yttrande är klart berättigad. Min fromma förhoppning är att KU i fortsättningen ska slippa anmälningar mot näringsministrar för misskötta upphandlingar. Det förutsätter naturligtvis att den här gången gör verklighet av sina upprepade löften om att undanröja osäkerheten. Löften till KU måste hållas. 104 SKÅNBERG (kd): Vi har kommit till reservation 7, upphandling av ekonomisk och juridisk rådgivning. När näringsministern var inför för utfrågning hade han en klädsamt ödmjuk inställning. Han sade att detta är svårt. Ska vi skilja ut ett ärende från de andra ärendena och försöka inta en ödmjuk hållning vore det lämpligt att göra det just här. Detta är svårt. Som företrädare för ett av partierna som reserverar sig skulle jag vilja åtminstone försöka vara ödmjuk i den meningen att jag inte gör anspråk på att begripa detta. Det första jag faktiskt begriper som är fakta är att regeringen ska framstå som ett föredöme och inte lägga sig i det gråa fältet utan hålla sig till det vita. Det andra jag begriper som är fakta är att är expertmyndigheten. Den nämnden har slagit fast att ramavtalet inte medger den typen av upphandling som har gjort. Det tredje jag också har lyckats inhämta och förstått och som är fakta är att det var en dom i kammarrätten i som underströk detta. Utifrån de tre sakerna som jag i all ödmjukhet har kunnat ta till mig har jag och ställt oss bakom inte ordet kritik, för det förekommer inte i reservationen, men däremot slutsatsen att inte borde ha upphandlat ekonomisk och juridisk rådgivning på det sätt som har skett. Det skulle ha varit önskvärt med en annorlunda utveckling. Vi önskar att detta inte upprepas. 105 (): Jag tycker att detta är en bra ton att ha i den här frågan. Jag har inte gjort några detaljstudier. jag har varit med och granskat började det med en rätt så vildsint upphandling från under Per tid. Från det till nu tycker jag nog att det har skett en viss progress. Men om den är tillräcklig kan man diskutera. Det frågan här handlar om är tillämpningen och tolkningen och om upphandlingen av ramar kan avropas på det här sättet. Där är klar över att det inte går. Bedömningen från regeringens sida var att man kunde göra det. Men man säger nu att man bör titta över det och se om lagstiftningen och tillämpningen är riktig. Jag tycker att majoritetens formulering är alldeles tillräcklig. Vi säger att det är viktigt att det fungerar. Därvidlag finns inte skilda uppfattningar. Reservanterna vill driva det något längre. Men som Skånberg sade är detta inte något av de tyngre ärendena avseende kritikfrågan. Däremot delar jag uppfattningen att det är viktigt att det fungerar väl och att regeringen gärna ska ligga i framkant, även om det är långa, stora och komplexa sammanhang att hantera. Det här är en bra anledning för oss i och att säga att vi vill se att det här är klart och att det är en bra lagstiftning och tillämpning, och den bör regeringen leva efter. Jag tycker att utskottet på den här punkten har en alldeles utsökt formulering. 106 () replik: Jag är visserligen mycket intresserad av historia, men jag tror att jag ska avstå från att i det här sammanhanget komma med någon historisk redogörelse för tidigare granskningar av upphandling. Jag har egentligen bara två frågor till . Bakgrunden är den att, som sade, vi inte är riktigt nöjda med skrivningarna i utskottets ställningstagande. Frågorna är följande: Är det rimligt att sätta lika stor tilltro till vad Statskontoret säger som myndigheten, , gör? Är det rimligt, med tanke på att det ändå är som är den ska vi säga expertmyndighet som har att granska att upphandlingar går rätt till? Det var den ena frågan. Den andra frågan är: Delar uppfattningen att bör vara ett föredöme när det gäller upphandlingar? 107 () replik: Jag tycker inte att viktningen av Statskontoret och nämnden är en avgörande fråga här. Jag är möjligen lite förvånad över att nämnden är så tvärsäker på att sådant här inte går att upphandla inom ramen för ett ramavtal. Det där tycker jag att det finns anledning att titta på. Och ja: Jag tycker att regeringen ska vara ett föredöme. 108 SKÅNBERG (kd) replik: Med det har svarat på de frågor jag hade tänkt ställa. Regeringens förfarande vid utnämningar till högre statliga tjänster (avsnitt 3.4) 109 (): Vi ska nu debattera frågan om regeringens hantering av utnämningsmakten. Utnämningsmakten ger regeringen stora möjligheter att påverka vilka som ska ta ansvar för svenskt offentligt liv. Det är en mycket grannlaga uppgift. Det är därför som regeringsformen slår fast att endast sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet ska vara styrande för vem som får en viss befattning. Vi är alla ense om att politisk verksamhet kan vara en viktig erfarenhet när man bedömer lämpligheten hos en tilltänkt kandidat för en viss befattning. Men när vi går igenom de utnämningar som skett kan man inte underlåta att fundera om inte en viss partipolitisk erfarenhet är värdefullare än andra. Vi kan konstatera vid en granskning av de 20 viktigaste myndigheterna att av deras chefer har nio politisk bakgrund, och samtliga dessa har en socialdemokratisk bakgrund. När vi granskar ordförandena i universitets- och högskolestyrelserna kan vi konstatera att av totalt 31 ordföranden har 17 politisk bakgrund, och 13 en bakgrund inom socialdemokratin. Huvuddelen av dessa är säkert lämpliga för sina uppgifter. Genom att så tydligt värdera en viss partipolitisk färg begränsar regeringen antalet lämpliga kandidater, och vi riskerar att få ett system av ämbetsverk som leds av personer som har fått sin befattning på grund av sina goda kontakter inom . Vi riskerar därigenom att den svenska traditionen med självständiga ämbetsverk urholkas. I betänkandet kritiserar vi också det sätt på vilket regeringen bereder ärendena, eftersom regeringens förfarande gör det svårt att i efterhand granska vilka grunder som har varit förhärskande när en viss befattning har tillsatts. De kravprofiler som påstås tas fram vid varje viktigare utnämning arkiveras nämligen inte, och det gör det omöjligt för oss att i efterhand granska ärendena. ändrade sin praxis i den här frågan skulle möjligheten att granska utnämningspolitiken i efterhand öka, och vår förståelse för regeringens utnämningspolitik skulle kanske bli större. I vart fall skulle öppenheten öka, vilket alltid är till gagn för demokratin. Slutligen yrkar jag på godkännande av anmälan i reservation 8. 110 (): Precis som var inne på är det så att av de personer med partipolitisk bakgrund som leder de viktigaste statliga verken är samtliga socialdemokrater. har vi sett ambassadörsutnämningar gå till personer som har visat sin lojalitet mot det socialdemokratiska partiet. och var ett par av de allra senaste utnämningarna. Det där är ett stort problem. Exempelvis de två senaste ambassadörsutnämningarna har varit rätt pinsamma för . Det handlade i fall om det att han, efter det att han blev ambassadör, beslöt sig för att driva en helt egen utrikespolitik i Palestinafrågan och krävde att israeliska varor skulle bojkottas. Det blev pinsamt därför att uttryckte förståelse för . Att det är pinsamt för den socialdemokratiska regeringen att de här utnämningarna sker kan nog de allra flesta leva med, men det är enormt beklagligt och trist att det blir pinsamt och besvärligt för . Det borde vi alla ta till oss och försöka ändra på. Det är också så att av dem som har partipolitisk bakgrund som leder universitets- och högskolestyrelser är det 13 av 17 som har sin bakgrund inom socialdemokratin. Den fråga som man ställer sig är ju om det är så att socialdemokrater är så förkrossande mer kompetenta vad gäller att vara generaldirektör för de viktigaste verken, om socialdemokrater är så förkrossande mer kompetenta att vara ambassadörer i våra viktigaste länder, exempelvis och och om det är så att socialdemokrater är så förkrossande mer kompetenta att vara ordförande i landets universitets- och högskolestyrelser än personer med annan partipolitisk bakgrund. Det är ju så det står i grundlagen att vid tillsättning av högre statliga tjänster ska endast fästas vikt vid sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet. Det är det som står i grundlagen. Den här partipolitiska fördelningen framstår ju som helt orimlig med den utgångspunkten. Det strider mot sunt förnuft och det strider mot alla rimliga sannolikhetskalkyler. Om man i stort sett slumpade bort alla posterna skulle det ändå inte bli den här fördelningen. Det här är ju en kritik som har växt och som ju alltfler delar. förra generaldirektör är skoningslös mot den utnämningspolitik som regeringen bedriver. Hon säger så här i : I dyker det plötsligt upp en ny generaldirektör och ingen har insyn i den processsen. Man utkräver inte ansvar av sina politiska vänner och man kan aldrig ställa regeringen till ansvar för en dålig utnämning. Och visst är det så att har rätt. En försvarslinje, fru talman, för dem som brukar försvara Socialdemokraternas utnämningspolitik är att det inte ska vara diskriminerande eller diskvalificerande att ha politisk bakgrund. Det är rätt. Problemet är att det är precis det som det är om man inte har socialdemokratisk bakgrund, vill säga. Därför är det bra att de fyra borgerliga partierna och nu har samlat sig till en kraftig kritik av regeringens utnämningspolitik i det här betänkandet och också samlat en majoritet bakom sig i för att kräva en utredning och en kraftig reformering av det svenska utnämningsförfarandet. Det är en av de viktigaste signaler som vi kan sända från utskottet och från kammaren, och det borde vi försöka glädjas åt. 111 SKÅNBERG (kd): Ärendet för reservation 8, Regeringens förfarande vid utnämningar till högre statliga tjänster, är redan redogjort för på ett fylligt sätt. Jag vill bara ta upp en mening i Socialdemokraternas och Vänsterns majoritetstext på s. 153. Den lyder: Enligt vår mening visar inte den undersökning av utnämningarna som utskottet genomförde i samband med granskningen någon tendens till politisk överkantring. Det har tidigare av talats om historierevisionism. Jag skulle vilja påstå att uttrycket att det inte har varit någon tendens till politisk överkantring med förlov sagt är en viss historierevisionism. Går man igenom generaldirektörers och andra myndighetschefers politiska bakgrund, utnämningar med professors namn eller av styrelseordförande vid universitet och högskolor, ambassadörer och naturligtvis landshövdingar, som står i en klass för sig av speciella skäl, finns det inte bara en tendens till politisk överkantring, utan det är rent påvisbart att en oproportionerligt stor del är socialdemokrater. Dessa ämbeten framstår som politiska reträttposter. diskuterade och debatterade vi adelsprivilegierna som alltså ligger . Om man bläddrar i en statskalender kan man se att det fanns ett adelsprefix före de namn som fick bärande ämbeten i staten. Det fanns adelsprefixet von före efternamnet. finns det ett adelstecken, nämligen s, efter personnamnet. Detta är uppseendeväckande. Man skulle kunna diskutera en annan möjlighet för att göra systemet helt genomskinligt. I stället för att använda förtjänst och skicklighet skulle regeringen kunna tillsätta sina ämbetsmän. Vid ett eventuellt maktskifte skulle principen the winner takes it all gälla, precis som i , och då kan vi rensa ut och slippa den här penibla diskussionen. Jag yrkar på godkännande av anmälan i reservation 8. 112 (): Utnämningsmakten vilar på 11 kap. 9 § i regeringsformen. Den säger att avseende ska fästas bara vid sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet. Politisk bakgrund är inte diskvalificerade så länge som förtjänst och skicklighet är grunden. Det är en hållning som vi har haft, och vi har bejakat den. När Socialdemokraterna och Vänstern nu säger att regeringen har utövat utnämningsmakten i enlighet med gällande bestämmelser ställer man sig frågan: Vet ni det? Vi som tillhör reservanterna i utskottet vet det inte. De kravprofiler som använts som underlag och som vi i utskottet har efterfrågat för att kunna göra en bedömning finns inte att ta del av. De betraktas som minnesanteckningar enligt 2 kap. 9 § tryckfrihetsförordningen. Det finns ingen skyldighet att arkivera minnesanteckningar, och det görs inte heller. Därför tycker jag inte att det är möjligt att, med den grund som utskottet har, säga att regeringen har använt utnämningsmakten i enlighet med gällande bestämmelser annat än att man har följt tryckfrihetsförordningen och att man har utnämningsmakten. Vi kan inte granska den grund som ska finnas för utnämningarna, nämligen förtjänst och skicklighet. En sak blir tydlig i utnämningarna, och det är det politiska hemvistet. Den framstår i en starkare kontrast därför att de andra frågorna inte går att granska. Däremot kan man granska det politiska hemvistet. Det är självfallet så att ett långt maktinnehav leder till att det finns många personer med socialdemokratisk historia som blir aktuella för olika utnämningar. När vi pratar om den här typen av frågor i andra sammanhang brukar vi säga att de i sig kräver en extra varsamhet för att försäkra att mångfalden blir representerad. Det borde naturligtvis gälla även här. Den granskning som vi har gjort och som hänvisas till i utskottsmajoritetens uttalande är bara en liten del av helheten. På den grunden går det inte heller att dra någon tydlig slutsats, men man kan konstatera att det finns en stark överrepresentation. Det handlar inte om att vi ska en proportionerlig fördelning av uppdragen. Det är inte det jag menar. Men det finns en stark socialdemokratisk kantring när det gäller dessa uppdrag. Jag vet också att vi i har mer än vad vi skulle ha om man skulle se det proportionellt. Men det viktiga i det här sammanhanget är att man verkligen försöker att anstränga sig för att säkerställa att det finns en bra grund för att hävda att utnämningar sker utifrån förtjänst och skicklighet. Det vill vi försöka uppnå. Det är också bakgrunden till den reservation som jag biträder, och jag yrkar på godkännande av anmälan i den reservationen. 113 (): Jag vill i detta sammanhang peka på två paradoxer som vi snubblat över i samband med den här granskningen. Den första är den att regeringen självfallet hävdar att man följer grundlagens mening och att man fäster avseende enbart vid förtjänst och skicklighet och möjligen andra sakliga grunder. Men påpekade vid utskottsförhören att det råder en snedfördelning rent statistiskt när det gäller vissa partier, jag tror att det var , . När det gäller landshövdingsposter skulle han möjligen kolla om han skulle göra någon ändring. Om man ska fästa avseende vid förtjänst och skicklighet är det förvisso en god poäng att börja söka bland miljöpartister, men det låter som om det ryms en viss paradox här. Man pekar på att det ska finnas en särskild uppgörelse när det gäller landshövdingsposterna, men risken är väl att den här paradoxen också har spridit sig till andra utnämningar. Den andra paradoxen, om jag får använda det ordet ytterligare en gång, man möjligen snubblar över när man ska försvara det som kommit att bli majoritetsställningstagandet i utskottet är det som också var inne på. Hur vet man att regeringen har utövat utnämningsmakten i enlighet med gällande bestämmelser? De gällande bestämmelserna är att vid varje utnämning får avseende fästas enbart vid sakliga grunder såsom förtjänst och skicklighet. Om man inte kan gå in och granska enskilda utnämningar, kan man väl inte heller med säkerhet slå fast att avseende enbart fästs vid förtjänst och skicklighet? Man kan givetvis inte heller, såsom borgerligheten i en tidigare reservation som tack och lov fallit bort, hävda att det har begåtts fel. Det vet vi inte heller. Vi kan inte granska enskilda utnämningar. Vi kan inte veta om man fäst avseende vid förtjänst och skicklighet eller om man också fäst avseende vid andra grunder. Jag nämnde att borgerligheten tidigare i utskottsarbetet hade en annan reservation. Men man landade på att ansluta sig till det som var den ingång som hade i diskussionen, nämligen att den tendens som funnits vid utnämningar har varit sådan att det kan uppstå en misstanke om att avseende fästs vid andra grunder än förtjänst och skicklighet. Bara den misstanken i sig riskerar att rubba förtroendet för regeringens oväld och vilja eller förmåga att leva upp till grundlagens föreskrifter. Detta är givetvis vad utskottet, eller senare kammaren, ska uttala i granskningen av den statliga utnämningsmakten. Vi kan inte gå in och se om man har fäst avseende vid andra saker än förtjänst och skicklighet, men vi kan se att det funnits en tendens som gör att det kan uppstå en misstanke, och den misstanken är i sig ett problem. Jag vill avsluta med att säga att detta problem kommer att rättas till politiskt eftersom en kammarmajoritet har begärt att makt i utnämningsfrågor ska stärkas. 114 SKÅNBERG (kd) replik: Jag ber om ursäkt för mitt gråa hår. Det har blivit grått , när jag kom in här i . Om får leva, ha hälsan och vara kvar här, blir väl också han gråhårig. På vägen dit kommer han att upptäcka att det som sker i förhandlingarna inom de lyckta dörrarna i utskottet förblir bakom de lyckta dörrarna. Jag skulle därför vilja fråga om han vill ha någon annan tingens ordning än att vi samtalar oss fram till ett gemensamt ställningstagande, som vi sedan står fast vid oavsett hur diskussionerna har gått i utskottet. 115 () replik: Jag tycker att det är spännande att diskussionen i detta forum hitintills återigen har rört sig om att de borgerliga partierna velat beskylla regeringen för att faktiskt fästa avseende vid annat än förtjänst och skicklighet i utnämningsfrågor. Det är ett problem eftersom den linje som reservationen företräder är att tendensen vid utnämningar kan skapa misstanke om att man fäster avseende vid annat. Det är inte en hårdare skrivning än så och bör inte vara det eftersom vi inte kan granska detta noggrant. I reservationen finns också ett stycke där vi kräver att man på ett tydligare sätt ska kunna granska enskilda utnämningar. Jag tycker att det är positivt. Det har också träffats en politisk överenskommelse av en majoritet bestående av Skånbergs parti, mitt eget parti och tre andra riksdagspartier som kommer att stärka makt i utnämningsfrågor. Det kommer att ytterligare hjälpa till att lösa den här problematiken. Den verkliga märkligheten är dock och det bör man hålla fast vid att en majoritet i utskottet, om också förhoppningsvis inte senare i kammaren , helt vill friskriva regeringen här och tycker sig kunna påvisa att regeringen inte har fäst avseende vid annat än förtjänst och skicklighet. Detta är märkligt utifrån det ringa granskningsunderlag som vi har. 116 SKÅNBERG (kd) replik: Jag har den smärtsamma vägen lärt mig varför vi har två öron och en mun. Det handlar lite grann om balansen mellan vad man säger och vad man lyssnar till. Jag skulle i all kamratlighet och välmening vilja göra uppmärksam på att det finns en överenskommelse om att det som vi jobbar med och de diskussioner som vi har i utskottet hör till utskottet till dess att vi fått ett gemensamt ställningstagande, som vi sedan redovisar. Jag skulle med förlov sagt vilja peka på att det kan vara till fördel för framtida förtroendebyggande och så vidare, om han håller sig till den enkla regeln att innan någonting är justerat diskuterar man det inte och efter att det är justerat är det det gemensamma ställningstagande som man står fast vid. Det är ett enkelt och kamratligt tips för framtiden. 117 () replik: