prot · GS0926 · 2004-11-10 00:00:00 — Jag tror att vi också behöver den fria kommersiella radion för att erbjuda ett alternativ till det som finns inom public service, för att kunna få en ökad mångfald. Vi behöver också närradion för att se till att det lokala föreningslivet har utrymme för att få kontakt med sina medlemmar och dem som är intresserade av föreningens verksamhet. Alla dessa tre behövs. under debatten har det ibland framställts som att vi ska ställa de här alternativen i motsatsställning till varandra. Men både public service och den fria kommersiella radion liksom närradion behövs. De kompletterar varandra, och jag tror att alla dessa kategorier av radiosändningar kompletterar varandra och bidrar till den mångfald som är så viktig, inte minst för dem vi alla borde värna, det vill säga radiolyssnarna. Därför kan jag med gott samvete yrka bifall till förslaget i utskottets betänkande. 23 (): Den här debatten och det här betänkandet har illustrerat två tämligen olikartade uppfattningar om yttrandefrihetens innebörd i allmänhet och yttrandefrihetslagstiftningens roll i synnerhet. Enligt det ena synsättet, som och har gjort sig till tolk för, ser man i princip yttrandefrihet som ett minimum av statlig reglering. Punkt och slut. Det andra synsättet, som ju är det som bär upp den svenska lagstiftningen på det här området, skulle jag vilja påstå, är något vidare. Man skulle kunna formulera det så här: Yttrandefrihetslagstiftningens syfte är att skapa bästa möjliga förutsättningar för ett fritt meningsutbyte. Vad är då skillnaden mellan de där två synsätten? Jo, det andra synsättet innebär bland annat det som också säger, ett minimum av statliga ingrepp i yttrandefriheten. Men det innebär också, tillåter också och kanske till och med kräver regleringar som motverkar till exempel privat monopolisering av vissa mediekanaler, alltså regleringar som motverkar en faktisk begränsning av yttrandefriheten och mångfalden i debatten. Det är med detta synsätt som det blir naturligt att ha den typ av lagstiftning som vi nu diskuterar. Med mer minimalistiska syn på yttrandefriheten blir det tvärtom naturligt att gå emot den typen av regleringar som syftar till att skapa faktiska goda förutsättningar för ett fritt meningsutbyte i det här fallet när det gäller närradioverksamheten. Det framgick tydligt av Järrels anförande att det som bekymrar i första hand inte är yttrandefriheten och det fria meningsutbytet, utan det som bekymrar är naturligtvis möjliga begränsningar i en affärsverksamhet. Det är också naturligtvis helt i linje med program att se det så. Jag tror att yttrandefriheten mår väl av att inte enbart ses som affärsverksamhet. All erfarenhet talar för att detta bredare synsätt på yttrandefrihetens innebörd och erkännandet av betydelsen av inte bara ett minimum av regleringar och lagstiftning från statens sida utan också vikten av de faktiska möjligheterna för människor att utnyttja sin yttrandefrihet är oerhört väsentligt för lagstiftaren i det här fallet. Mot denna bakgrund kan jag med kraft yrka bifall till utskottets förslag och avslag på reservationen. 24 (m) replik: I yttrandefrihetsgrundlagen står det att begränsning i yttrandefriheten i form av tillstånd och villkor för att sända program är tillåten endast om det finns ett behov av att på något sätt ordna användningen av frekvenserna för TV och radio för att utrymmet i etern är begränsat. Det är precis vad vi tycker också. Därest det finns sådan begränsning i etern måste man naturligtvis tillhandahålla någon form av regelverk för att avgöra möjligheterna till att få sända om fler vill sända i det begränsade utrymmet. Då tycker vi att auktionsförfarandet trots allt är en bättre ordning, om än inte idealisk, än de detaljregleringar som regeringen och dess närstående samarbetspartier tycker är bra. Jag vet att jag har de övriga borgerliga som ställer upp bakom förslaget i betänkandet emot mig i den frågan också. Vi har vår uppfattning i frågan. Vi konstaterar, , att om man vill föra ut ett budskap, i radio och TV, vilken nivå man än sänder på, är det alltid publiken som slutligen avgör om de ska lyssna och titta eller inte. Det är inte politikerna som kan avgöra det utan det är publiken i form av det vi kan kalla den anonyma marknaden. Det är den som bestämmer om det är intressant att till exempel sända reklambudskap om det finns tillräckligt många lyssnare eller tittare. Men om man inte har ett attraktivt programutbud det kostar i regel får man förmodligen relativt sett färre tittare och lyssnare. Sambandet är inte alltför komplicerat. 25 () replik: Det är bara att konstatera att vi har helt olika synsätt. Jag tycker att närradioinstitutionen, sådan den nu har utformats, är en god sak. Det är rimligt att man har lagstiftning som innebär att tillstånd att sända närradio begränsas till, som det heter i den nuvarande lagstiftningen, lokala, ideella föreningar, församlingar och kyrkliga samfälligheter, studentkårer och särskilda närradioföreningar. preciserar vi lagstiftningen så att denna inte kan utnyttjas på ett sätt som inte var avsett. Jag vet inte om har någon annan uppfattning, men enligt min mening är detta helt och hållet i enlighet med yttrandefrihetsgrundlagens bestämmelser om vilken typ av lagstiftning som är tillåten på området. Sedan var det frågan om publiken den anonyma marknaden. För att marknaden, lyssnarna, ska kunna göra sitt val måste man ha något att välja på. Om denna marknad skapar en situation där mångfalden utarmas och där bara en eller ett fåtal kommersiella kanaler finns, kan inte denna marknad göra sig gällande därför att det inte finns något annat att välja på. Den realiteten måste man naturligtvis ta hänsyn till. 26 (m) replik: Ja, det är om man vill framställa en konstlad alternativmarknad, , på någon annans bekostnad. Vad är det för medel man använder då för att ge marknaden, lyssnarna, tittarna, möjligheten att se alternativen? När vi ser att begränsningar sker i ägarformer och så vidare, är det i viss mån ett uttryck för att det inte har funnits ekonomiska förutsättningar att driva verksamheten som det ursprungligen var tänkt därför att det helt enkelt kostar för mycket i förhållande till intäkterna eller de ideella krafter som är intresserade av att lägga ned arbete på verksamheten. 27 () replik: Finns det något värde i någon verksamhet som inte bär sig på en rent kommersiell marknad? lutar väl åt ett nej på den frågan. Jag lutar nog snarare åt ett bestämt ja. Det finns sådant som det finns ett värde i även om dessa verksamheter kanske inte alltid skulle klara sig på en helt kommersialiserad marknad. Jag tycker att det är bra att föreningslivet har denna möjlighet att utnyttja närradion. och tycker inte att det är bra. Vi har olika uppfattningar om detta, och därför ska vi votera i denna fråga. 28 (): Mycket har redan framgått av den tidigare debatten. Jag vill bara kort konstatera att närradio är en del av vårt medieutbud, kopplat som på ett bra sätt tidigare pekade ut till att närradion har sin plats, kommersiella radion har sin plats och public service-radion sin plats. De kompletterar varandra och skapar möjligheter på olika nivåer att föra ett samtal eller att få ett medieutbud som medborgarna önskar sig, kommersiella intressen vill sända ut eller public service har som uppdrag. Vi har konstaterat att närradion är ett utrymme för lokala ljudradiosändningar för föreningslivet. Det håller vi fast vid. Vi vill inte omdefiniera uppdraget för närradion. Vi vill skapa förutsättningar för närradion att verka alltjämt. Förslaget i propositionen innebär att möjligheterna förstärks och att reglerna anpassas till den tekniska utvecklingen när det gäller möjligheterna att åtala för olaga våldsskildring. Med den utgångspunkten, herr talman, yrkar vi bifall till denna proposition. 29 (): Det är nu ett tunt betänkande, elva sidor inklusive bilagor, som vi diskuterar, men det är inte oviktigt för aktörerna inom närradioverksamheten. Närradions syfte är, som många före mig har sagt, att stärka demokratin, möjliggöra engagemang i föreningslivet, hjälpa till där lokala kulturlivet vill få en kanal att nå lyssnare, möjlighet att nå ett lokalsamhälle och också skapa frihet för ett medieutbud helt fritt, eller så brett som möjligt fritt, från statliga pekpinnar såväl som från kommersialismen. På sina håll har dock närradion sjanghajats av kommersiella intressen. Det är det som vi genom detta betänkande och den proposition som har föregått betänkandet inte blundar för. För att mota detta sjanghajande kräver vi nu att närradioverksamheten ska ha en tydligare anknytning till det område man sänder från. Vi har fått tydliga garantier för att detta inte ska gå ut över de invandrare och andra organisationer som behöver samordna sitt lokala utbud över landet utan enbart slå mot dem som försöker slå mynt av den demokratireform som närradioverksamheten är. Det är ett tunt betänkande vi diskuterar. Närradioverksamheten behöver mer reformer inom lagområdet för att kunna få fortleva och fungera på det sätt som vi nästan alla önskat, sex av sju partier. Den lagstiftningen kommer. Det har pågått ett arbete inom . Det finns en promemoria till , och vi förutsätter att vi får förslag på ändringar för att stärka närradion ytterligare. Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut fattades under 13 §.) 6 § Redovisning av AP-fondernas verksamhet 2003 Föredrogs finansutskottets betänkande 2004/05:FiU6 Redovisning av AP-fondernas verksamhet 2003 (skr. 2003/04:130). 30 (): betänkande FiU6 har rubriken av AP-fondernas verksamhet 2003. Betänkandet bygger på en skrivelse från regeringen och innehåller en sammanställning av fondernas årsredovisningar, en utvärdering av fondernas förvaltningsresultat och mål, utvärderingar av fondernas kostnader, fondernas riskbenägenhet och förvaltningsaktivitet, riskspridningen mellan buffertfonderna och fondernas förvaltningsstruktur. har granskat skrivelsen och föreslår att den läggs till handlingarna. I betänkandet finns ett tillkännagivande. beslutade representanter från de fem partier som står bakom det nya pensionssystemet att inga nya medel ska överföras från AP-fonderna till statsbudgeten men att frågan om en eventuell ytterligare överföring får tas upp på nytt . menar att regeringen bör återkomma till med en tidsplan för när den slutliga kontrollen av överföringsbeloppet ska ske och när eventuella medel ska överföras från AP-fonderna till staten. Utskottet har behandlat fem motioner, och i betänkandet finns fyra reservationer. 31 (): Jag vill inleda med att yrka bifall till den folkpartistiska reservationen nr 4. AP-fonderna spelar en viktig roll i det nya pensionssystem som vi har genomfört. De fyller rollen som buffertfonder. De ska se till att pensionspengar finns tillgängliga. Därför har de en viktig uppgift. En av fonderna, , har placeringsregler som skiljer sig från de andra. Man ska placera i små och medelstora onoterade företag, som man ska placera på ett sådant sätt att pensionspengarna förräntas på bästa sätt. Det här är två motstridiga uppgifter som finns hos . Från sida har vi tidigare framfört att det är olämpligt att man via AP-fonderna på detta sätt försöker bedriva någon form av statlig näringspolitik. Som vi har anfört tidigare begränsar det fondens möjlighet att sköta det som borde vara och är dess huvudsakliga uppgift, att förvalta pensionspengarna på ett bra sätt. kom med ett förslag till förändringar av placeringsregler för . Man kan konstatera att reaktionerna på detta förslag stämmer väl överens med vad anfört. har ungefär samma uppfattning som vi. Man skriver så här i sitt remissvar: Att försöka tillgodose motstridiga önskemål inom ramen för en och samma verksamhet leder vanligen till att inget av målen nås. har också framfört en liknande kritik. Det här är två tunga remissinstanser när det gäller detta. Jag tycker att det är självklart att ska ges samma placeringsregler som andra fonder, och man ska se om den kan inordnas i det vanliga fondsystemet. 32 (): Jag yrkar bifall till reservationerna nr 1 Överskott i pensionssystemet, under punkt 3, och nr 2 Nya riktlinjer för AP-fondernas placeringar, under punkt 5. Betänkandet handlar om regeringens redovisning av AP-fondernas verksamhet 2003. AP-fondernas samlade kapital ökade med avrundat 89,5 miljarder, vilket motsvarar en nominell avkastning på när man räknar bort inflationen. Det är ett resultat som till en del kompenserar de stora förluster som fonderna redovisade 2001 och 2002. fanns det 745 miljarder i tillgångar i fonderna. hade de alltså sjunkit till 577 miljarder. Av dessa 577 miljarder bestod fondernas tillgångar vid utgången av 2003 till av utländska och svenska aktier. Relationen mellan utländska och svenska aktier visar att de utländska placeringarna dominerar med 233,5 miljarder jämfört med 108 miljarder i svenska placeringar. Även i en jämförelse mellan utländska och svenska räntebärande värdepapper på totalt 188 miljarder dominerar de utländska placeringarna med 100 miljarder i utländska och 88 i svenska. Denna redovisning visar att kritik är berättigad. AP-fondernas placeringar används inte för att möjliggöra en högre och mer uthållig tillväxt i svensk ekonomi. Vi anser att den i särklass viktigaste förutsättningen för att vi ska kunna klara de pensionskostnader som följer är att vi kan upprätthålla en hög sysselsättning och låg arbetslöshet. För att vi ska klara det måste det finnas många framgångsrika små och stora företag. Det handlar också om att ge förutsättningar för att utveckla en kunskapsintensiv och högt förädlad produktion. Historiskt har det statliga ägarengagemanget haft stor betydelse för det svenska näringslivets styrka. Dagens största svenska börsbolag är intimt förknippade med den offentliga sektorn och den statliga näringspolitiken. Samarbetet inom det militärteknologiska området har haft stor betydelse för att utveckla spetsteknologi. har till mycket stor del levt på samarbetet med det statliga telemonopolet. bygger till stor del på en forskning som har berott på en stark offentligt finansierad sjukvård. förändrades synen på det offentliga engagemanget, men kan vi skönja vissa små tecken på en omprövning av staten som ägare till en mer aktivistisk hållning. Jag kan, med lite god vilja, utläsa i regeringens utvärdering att man som man vidhåller sin placeringsstrategi också andas en gnutta kritik i konstaterandet att utifrån den låga aktiviteten i fonderna och de stigande kostnaderna tycks fondernas förvaltningskostnader inte stå i proportion till graden av förvaltningsaktivitet. Regeringen uttalar att den avser att hålla uppsikt på kostnads- och aktivitetsutvecklingen framöver. Vidare har fonderna utvecklat sin ägarpolicy, och resurser har avsatts för detta arbete. Fondernas deltagande i och förberedelser inför företagens bolagsstämmor har blivit allt viktigare. Ytterligare aktivitet kan skönjas i att fonderna deltar i kommittéer för nomineringar av styrelseledamöter. Man har bildat Institutionella ägares förening för regleringsfrågor på aktiemarknaden. Här kan vi dela regeringens positiva inställning till fondernas arbete med ägar- och företagsstyrning för att uppnå fondernas mål om långsiktigt hög avkastning. Men vi tycker att det inte är tillräckligt. Ett av syftena med att skapa fyra oberoende buffertfonder var att sprida riskerna i förvaltningen av pensionskapitalet, men detta syfte har inte infriats. Tvärtom har placeringsstrategierna stora likheter och höga samvariationer mellan både fondernas resultat och innehåll. Vi tolkar regeringens kritik i utvärderingen så att placeringsstrategin skulle kunna vidgas i enlighet med det som efterlyser. Till exempel finns det goda skäl att utvärdera AP-fondernas verksamhet utifrån sysselsättnings- och miljömål. I det sammanhanget vore det intressant att också utvärdera hur sysselsättningen utifrån ett regionalt perspektiv påverkas av placeringarna. Det har i enkäter påtalats att riskkapital som finns på marknaden tenderar att söka sig till storstäder och universitetsorter. Detta, anser jag, talar för att placeringsstrategin skulle kunna ändras i riktning mot det som har drivit , det vill säga att främja sysselsättning i hela landet. I reservation om överskott i pensionssystemet säger vi att inga ytterligare medel ska överföras från AP-fonderna till statsbudgeten, bland annat eftersom det finns stora frågetecken om pensionssystemets långsiktiga hållbarhet. Vi anser att det sparande som finns ska vara kvar i fonderna, och om det finns överskott ska det återföras till pensionärerna i form av återställande av pensionerna. håller i sitt ställningstagande faktiskt med i fråga om möjligheten till överförande till statsbudgeten när man säger att den nuvarande relationen mellan fördelningssystemets tillgångar och dess pensionsskuld uttryckt i det s.k. balanstalet inte medger en överföring utan att risken för en aktivering av den automatiska balanseringen blir för stor. erinrar också om att man vill avvakta UTÖ, Utredningen om överskott i ålderspensionssystemet, innan slutlig ställning tas om att överföra överskott i pensionssystemet, det som brukar kallas för GAS:en. Enligt tidningsuppgifter har UTÖ överlämnat sitt betänkande till socialministern , och utredningen sägs föreslå ett balanstal så högt att det mest troligt inte kommer att uppnås i praktiken. I retoriken säger man att pensionerna ska höjas respektive sänkas. Men i praktiken, med det föreslagna höga balanstalet, blir det inte tal om att använda överskottet till att höja pensionerna. I övrigt, herr talman, anser jag att Genomförandegruppen bör upplösas och pensionsfrågan ägas av alla partier i . 33 BO (): Jag börjar med att yrka bifall till utskottets förslag. Det innebär alltså att skrivelsen läggs till handlingarna och att motionerna avslås. Jag ska säga någonting om den allmänna utvecklingen det har sagts lite om den tidigare. när vi har behandlat den här återkommande skrivelsen har vi tvingats konstatera att fonderna har gjort betydande förluster, även om de har hävdat sig lika bra som andra aktörer på marknaden eller hävdat sig väl i förhållande till de jämförelsetal som man har. De svaga resultaten kan skyllas framför allt på en allmän kraftig nedgång på världens aktiemarknader men också det påpekade vi vid de här tillfällena på att fonderna valde att snabbt och i stor omfattning öka sitt aktieinnehav. har ju varje mynt en framsida, och utskottet kan i stället glädjas åt att AP-fondernas resultat har förbättrats som ett resultat av utvecklingen på aktiemarknaderna i världen. Vi konstaterar detta. Vi konstaterar också, men inte med samma förnöjsamhet, att fondernas förvaltningskostnader har ökat ganska raskt . Liksom regeringen gör utskottet den observationen att det är svårt att se att de här kostnadsökningarna skulle bero på en aktivare förvaltning. Det är angeläget att AP-fonderna, inte minst därför att allmänheten självklart måste ha ett högt förtroende för pensionssystemet och fonderna, håller nere förvaltningskostnaderna och att de i den mån kostnaderna ökar kan motivera dessa ökade kostnader. Utskottet ser det därför som mycket viktigt att kostnaderna hålls under noggrann uppsikt och att det sker en fortsatt utvärdering och en analys av orsakerna till de ökade förvaltningskostnaderna. I en av motionerna tas det här ämnet upp och där ställs liknande krav och förs liknande resonemang, men man poängterar särskilt att regeringen bör ta hjälp av erforderlig utomstående expertis. Vi menar att motionen kan betraktas som tillgodosedd i och med utskottets ställningstagande, men den avslås därför att vi förutsätter att regeringen tar hjälp av den nödvändiga expertisen när man nu ska analysera den här utvecklingen. Därför krävs det inget särskilt tillkännagivande. En central fråga som redan har varit uppe i diskussionen handlar om överföring av medel från AP-fonderna till statsbudgeten. Bakgrunden är i korthet att pensionsreformen innebar en försvagning av statsbudgeten och att det bestämdes att man efterhand skulle reglera det här förhållandet mellan statsbudgeten och pensionssystemet. har överförts till statsbudgeten tidigare. Enligt ett riksdagsbeslut sades det då att den slutgiltiga överföringen skulle bestämmas innevarande år och att överföringen, om den skulle ske, skulle ske . För sedan bestämde sig Genomförandegruppen, där de fem partier som står bakom pensionsreformen ingår, för att skjuta upp det här avgörandet. Inga medel ska alltså överföras . Men det innebär i stället att frågan tas upp för en slutgiltig bedömning om huruvida en eventuell överföring kan ske. Då kommer man alltså fram till ett avgörande. Utskottet tycker i motsats till vad som sägs i motion Sf362 att det här är en rimlig hantering därför att den slutgiltiga bedömningen inte har gjorts. Den återstår att göra. Däremot vill utskottet att regeringen i vårpropositionen 2005 eller, som vi säger, på annat sätt återkommer till med en tidsplan där man berättar när den här slutliga kontrollen och den eventuella överföringen av ytterligare medel ska ske. I ett par motioner ställs det krav som handlar om att fonderna ska ta miljö- och etikhänsyn i sin verksamhet och att regeringen ska driva på det arbetet. I en av de motionerna ställs det dessutom krav på att de här aspekterna ska utvärderas i en särskild skrivelse. I utskottets betänkande redogörs det faktiskt ganska utförligt för det arbete som pågår på många plan och som just berör etik- och miljöhänsyn i AP-fonderna men också i statliga företag över huvud taget. Utskottet ser det självfallet som naturligt att regeringen i den återkommande utvärderingen av fondernas resultat, alltså den skrivelse som vi nu diskuterar, efterhand också väver in en utvärdering av etik- och miljöarbetet. Vi menar däremot att det är rimligt att ett sådant arbete måste pågå , så att man har någonting att utvärdera. Vi menar dessutom att den här utvärderingen bör och kan ske i den återkommande skrivelsen. I en av vänsterpartimotionerna ställs det, som vi har hört, krav på att AP-fonderna ska få ett vidgat uppdrag och att tillgångarna ska användas för att uppnå också näringspolitiska och sysselsättningspolitiska mål. Man ska komplettera det uppdrag som finns. Det här är en motion som vi har diskuterat i kammaren. Jag kan avslöja att vi inte har bytt åsikt, utan vi tycker fortfarande att de nuvarande riktlinjerna för AP-fonderna bör ligga fast, inte därför att staten inte ska bedriva näringspolitik eller sysselsättningspolitik utan därför att vi har andra medel för att göra detta. Vi tror på renodling. Vi tror inte att man ska blanda in för många, kanske ibland delvis motstridiga, uppgifter i det här uppdraget för fonderna. Vi tror på renodling. Dessutom är självklart ett viktigt skäl att vi har ett ansvar att vårda pensionsöverenskommelsen. Det är alldeles givet att det är så. Men, som sagt, självklart ska vi bedriva näringspolitik och sysselsättningspolitik och säkert göra det bättre än , men där har vi andra medel och andra metoder. Vi har skattepolitik, forskningspolitik, finanspolitik och, indirekt i varje fall, penningpolitiken. Även om vi har lämnat över uppdraget till en viss myndighet har vi många instrument för att bedriva sysselsättningspolitik och regionalpolitik. Dem ska vi naturligtvis använda, men vi tycker inte att vi ska blanda in det här. Det finns också en annan spännande diskussion. Den rör ägandet, det ökade institutionsägandet och hur institutioner utövar sin ägarmakt, bland annat i förhållande till äldre tiders ägare då vi hade starkt familjeägande och personligt ägande. Det är en mycket intressant diskussion. Men den är egentligen större än det här ämnet. Där kan vi se, precis som pekade på, att AP-fonderna håller på att aktivera sig som ägare. Man utvecklar sin ägarpolicy, och man deltar på ett annat sätt . Jag tror att det bland annat beror på att Skandiaaffären och annat har fått upp ögonen på institutionsägarna.