prot · GR0984 · 2004-03-17 00:00:00 — Ett solidariskt samhälle som tillvaratar alla människors kunskaper och möjligheter blir ett rikare samhälle än det som marginaliserar. För att synliggöra vikten av arbetet mot diskriminering motionerade vi om en särskild utredning som skulle synliggöra kostnader för diskriminering men fick inte gehör för detta. Därför yrkar jag bifall till reservation 10 i betänkandet. 230 (): I regeringens skrivelse, som socialförsäkringsutskottets betänkande nr 9 behandlar, redovisas utvecklingen inom storstadspolitiken utifrån ett beslut här i kammaren 1998 om särskilda insatser i vissa storstadsområden. Stat, kommun, landsting, näringsliv, frivilligorganisationer, boende och andra lokala aktörer har samverkat brett kring insatser för att bryta segregationen och främja tillväxt i de 24 stadsdelar som ingår i storstadssatsningen. Ca 1 000 insatser har genomförts och ca 250 000 personer har givits möjlighet att påverka sin egen och stadsdelens utveckling. I storstadsregioner bor och lever mer än var tredje svensk. Till våra storstäder söker sig människor för att förverkliga sina drömmar, för att finna arbete, utbildning och nya erfarenheter. Storstaden rymmer de rikaste, men också de fattigaste. Storstadspolitiken syftar till att ge fler människor och företag möjlighet att växa och utvecklas. När vi beslutade om en ny integrationspolitik som ska utgå från den generella politiken gjordes delvis ett avsteg, nämligen att göra speciella insatser i vissa storstadsområden. från staten och lika mycket från kommunerna har bidragit till att ge dessa områden en positivare utveckling. En särskild storstadsdelegation inom fick i uppdrag att utveckla och samordna den nationella storstadspolitiken. För att kommunerna skulle få del av pengarna ingicks lokala utvecklingsavtal med staten där det skulle framgå vilka lokala mål och åtgärdsplaner kommunerna skulle arbeta med. Det skulle även finnas en plan för uppföljning och utvärdering. De lokala utvecklingsavtalen bygger på en helhetssyn på stadsdelen och på att på allvar involvera dem som arbetet berör, det vi kallar för underifrånperspektivet. Det är människornas behov och önskemål som ska styra valet av utvecklande insatser. Skrivelsen vi behandlar nu ger en bild av hur man lyckats uppnå målen i de här områdena. Det vi kan se är att utvecklingen går åt rätt håll i flera avseenden. Fler har arbete. Färre hushåll är beroende av socialbidrag. Valdeltagandet i valet ökade i flera stadsdelar. Men mer behöver göras. Forskare från har gjort en utvärdering i som beskrivs i skrivelsen. Strategin i innebär att man utgår från de boendes egna idéer. Där enades man om att tillsammans med de boende satsa på sex målområden som reviderades till fyra. Det var arbete och sysselsättning, trygghet inne och ute, svenska språket samt demokrati och medborgarinflytande. kan vi se en positiv förändring genom den uppföljning och utvärdering och de intervjuer som har gjorts. Trivseln i området har ökat inom samtliga ålderskategorier, likaså utbildningsnivån. Den sociala miljön visar att man känner mer gemenskap. Som en Fittjabo uttryckte det: Här lever man verkligen. Det man saknar är insatser i skolan som gäller språkutveckling på högstadiet. Trots det har antalet elever som behöver extra hjälp med svenska språket minskat från till . De som behöver annan studiehjälp har minskat från till . Ett tema som återkommer i samtliga intervjuer med fittjabor är massmediernas beskrivning av , som man upplever som alltför problemfokuserande och ensidig. Till följd av den negativa mediebilden har fått ett oförtjänt dåligt rykte som drabbar och färgar av sig på den enskilde individen. Bara att han kommer från , säger en ung man, gör det svårare för honom att få arbete. Det tycker jag är värt att tänka på när man lyssnar på dem som har varit uppe i det här ärendet i kammaren. Ni använder er också av den negativa retoriken. Ni ser problemen. Det gör vi också. Men vi använder dem som en möjlighet till positiv förändring och blundar inte för de goda exempel som vi möts av. läste jag i om ett familjecentrum där föräldrar och barn kunde träffas och bland annat stötta varandra och få tips och hjälp i föräldrarollen. När jag kom till slutet av artikeln fanns det en notis om att starten för det här möjliggjorts genom storstadssatsningen. Det går att vända en långvarigt negativ trend med en aktiv politik. Det har storstadssatsningen visat. Den helhetssyn som ska prägla insatserna har syftat till att inordna de olika verksamheterna i den ordinarie verksamheten när pengarna till storstadssatsningen nu fasas ut. Framgångsrika insatser ska göras permanenta. Det ställer stora krav på myndigheter, kommuner och andra aktörer att fortsätta arbetet med samverkan och lokala avtal inför det framtida storstadsarbetet. Regeringen har tillsatt en utredare för att inventera, sammanställa och analysera allt material man nu har tillgång till för att omvandla gjorda erfarenheter till kunskaper. Enligt utskottets mening är det viktigt att följa utvecklingen och resultaten av det långsiktiga storstadspolitiska arbetet. Dessutom har den svenska modellen med lokala utvecklingssamtal vunnit ett växande europeiskt intresse. har valt ut de lokala utvecklingsavtalen som ett av åtta goda exempel som deltar i en jämförande studie kring metoder och instrument som kan minska det sociala utanförskapet. Förutom skrivelsen, som är en uppföljning av de riktade insatser som har gjorts i de mest utsatta områdena, finns det ett antal motioner från den allmänna motionstiden i betänkandet med varierande innehåll på temat integration. Det är genom den generella välfärdspolitiken som vi skapar grunden för människors trygghet och därigenom för förmågan att göra sina egna livsval. Storstadspolitiken har syftat till just detta, till att motverka sociala klyftor och problem. Det finns en tendens att måla upp integrationspolitiken som misslyckad, vilket inte är en rättvis bild. Samma kritik finns mot storstadssatsningen. Men tittar man lite närmare på utvecklingen som den beskrivs i regeringens skrivelse ser man att satsningen givit resultat. Varför är det så svårt att erkänna att storstadssatsningen givit människor större möjlighet till egenförsörjning, större möjlighet till delaktighet? Att ni inte gör det innebär att ni medverkar till att ytterligare krympa och måla upp negativa bilder av de stadsdelar som varit delaktiga i storstadsarbetet. Låt mig ta några ytterligare exempel på den positiva utvecklingen. Vi kan ta kvinnornas position på arbetsmarknaden. Den positiva utvecklingen i förvärvsintensitet har varit starkare för kvinnor i samtliga stadsdelar som omfattas av det lokala utvecklingsarbetet än för i genomsnitt. Andelen invånare med långvarigt behov av försörjningsstöd har minskat i samtliga 24 stadsdelar. I reservationer till betänkandet, och vi har hört det nu i anförandena också, skrivs om att sätta fokus på individen. Det kan därför vara bra att än en gång påminna om att det individperspektiv som lyfts fram i reservationerna redan finns i det praktiska arbetet. Det visar inte minst utvärderingen av storstadsarbetet i . Två av medförfattarna till storstadssatsningens utvärdering menar att de satsningar som gjorts ur många aspekter varit framgångsrika. De säger att storstadssatsningen har fungerat bättre än många andra arbetsmarknadsåtgärder. Det beror bland annat på att man haft större fokus på varje enskild individ, att samordningen mellan , arbetsförmedlingen och fungerat bra samt att decentraliseringstanken fungerat. De här lokala arbets- och utvecklingscentren har funnits ute på plats nära människorna, och det har gett resultat. Tanken bakom samarbetet har varit att skapa en bättre helhetssyn på den arbetssökande. Huvudintrycket av storstadssatsningen är alltså att det har varit en lyckad satsning, även om man inte förmått slussa ut så många personer i arbete som man först tänkt sig. Den personal som arbetat med de här frågorna har också varit positiv till förändringarna. Detta säger alltså författarna till utvärderingen. Det individuella fokus som är tydligt i exemplet från finns också på andra håll i integrationsarbetet. Utskottet skriver bland annat: En förutsättning för att kommunen skall få schablonersättningen är att den, tillsammans med den berörda personen, upprättar en individuell introduktionsplan. Det övergripande målet med introduktionsplanen är att genom en individuellt anpassad introduktion ge individen goda förutsättningar att bli självförsörjande och delaktig i det svenska samhället. Det är den enskildes behov som ska motivera eventuella åtgärder. På den individuella nivån bör integration betraktas som ett livsprojekt, vars innehåll och mål endast kan bestämmas av individen själv. På den samhälleliga nivån kan dock staten sätta upp mål för vad som bör uppnås inom olika områden med hjälp av arbetsmarknadspolitik, utbildningspolitik och så vidare och stödja den individuella integrationsprocessen. Fokus på individen är med andra ord redan en viktig del i det arbete som görs . Det är bra. Mer underligt är det att vi sällan hör diskutera den andra och viktiga delen i integrationsarbetet, nämligen att motverka den strukturella diskrimineringen. En fullständig analys kräver båda sidorna: individen och samhället. Det är ingen tillfällighet att den som har utländskt namn har svårare att få jobb än den med svensk bakgrund. Detta kan inte förklaras utifrån ett individperspektiv; den bakomliggande orsaken är strukturell diskriminering. var jag på samma konferens som . Där presenterade sin rapport . En upplysning som kom från var att alltfler vill byta sina utländska namn till mer svenskklingande. Varför, kan man undra. Att enbart prata om individen är alldeles för enkelt. Den strukturella diskrimineringen är en väldigt grundläggande och viktig analys för att se hur integrationspolitiken ska kunna förstärkas. Strukturell diskriminering hindrar människors, arbetslivets och enskilda arbetsplatsers utveckling. : Några reservationer tar upp frågor som handlar om bland annat svenska för invandrare, ersättning till kommunerna och mottagningssystem för flyktingar den efter att man fått uppehållstillstånd. Inom de här områdena konstaterar utskottet att det pågår ett flertal utredningar och att det till regeringen har lämnats flera förslag som är under beredning och som vi får anledning att återkomma till. Det är genom att samarbeta brett inom samhällets olika institutioner och med våra medborgare som vi har störst möjlighet att bidra till att ge alla människor likvärdiga levnadsbetingelser. Jag yrkar härmed bifall till förslagen i betänkandet och avslag på samtliga reservationer. 231 Förste vice talman () replik: Jag måste säga att jag blev lite lätt chockad över anförande här i kammaren. Det är väldigt svårt att förstå att finns i samma parti som , och en stor del av den svenska opinionen. På anförande låter det som att allt har lyckats det är bara solsken över den svenska integrationspolitiken. Jag måste säga att jag har betydligt större ödmjukhet inför de problem som finns i samhället och som vi får dagliga vittnesmål om. Jag är även lite förvånad över att man över huvud taget kan diskutera batteriet av övergångsregler för nya EU-länder i samma andetag som man gör denna solskensbeskrivning av vad som har skett i . Jag säger inte att allt med storstadssatsningen har varit dåligt. Det finns också positiva element i den. Men vi måste självfallet se att allt inte bara är frid och fröjd. För att kunna åtgärda problem och skapa nya förutsättningar måste man faktiskt se att det finns problem som jag tror att man inte behöver mer än gå ut på gatan för att se och höra vittnesmål om. Vi ser även de utvärderingar som har gjorts av storstadssatsningarna. Det sägs där att det finns positiva trender, men man är inte säker på om de är bestående. Man vet inte om det är konjunkturen eller om det är politiken som ligger bakom. Vissa saker är bra, och det ska man ha gjort för 2 miljarder, men vad jag försöker säga är att vi inte får passivisera invandrare som kommer till . Det handlar om självkänsla, om stolthet och om egenaktivitet. Det handlar om att människor måste ges möjlighet att växa själva. Man ska inte bli tilldelad en kommun att bosätta sig i, och man ska kunna välja den utbildning i svenska som man själv tror passar en själv. Jag efterlyser den ödmjukheten. Jag säger inte att allt passar alla utan att vi måste söka oss framåt med individperspektivet väldigt starkt. Vi ser självfallet strukturell diskriminering, men det finns inte planhushållningssvar på allt. 232 () replik: Det som vi har att debattera är den skrivelse som har kommit från regeringen och som behandlar storstadspolitiken. I den kan vi se en del positiva framgångar, inte minst utifrån att man har använt ett annat sätt att arbeta än vad som är traditionellt. Det som jag tycker är viktigt att lyfta fram i den här diskussionen är att det är så här vi kan fortsätta att jobba framöver, med de här positiva bilderna. Självklart vill inte jag eller utskottet på något sätt förringa de problem som finns med att vi inte har kommit längre, och det står också klart och tydligt i utskottets betänkande. Men vad jag alltid förvånas över när pratar om individen och egenförsörjningen är att man inte vill se den strukturella diskriminering som finns på arbetsmarknaden att människor inte släpps in trots att de har en lika god utbildning som den som är född i och trots att de har bott i . Det finns väldigt många hinder i samhället som vi måste vara beredda att riva ned för att människor ska kunna få en bättre tillvaro. När det gäller den i finns det redan beslut i den här kammaren att man ska utgå från den enskilda individens förutsättningar och det som denna har med i ryggsäcken. Men man får inte glömma bort, vilket jag tycker att man gör när man pratar om det här, att det första uppdraget för den som kommer som flykting eller invandrare till är att välja vilken sfi man ska ha. Jag tycker att det är alldeles orimligt. 233 Förste vice talman () replik: Först ska jag villigt erkänna att nyanserat sig rätt påtagligt i sin replik. Jag tycker att vi ska lyssna på , och många andra som deltar i den här politiken, och vi måste se bägge sidorna. Jag kan se vissa delar som har gjorts i storstadspolitiken som har varit bra på det här området, men det finns väldigt mycket mer kvar att göra. Vi ser självfallet de strukturella problemen på arbetsmarknaden. Jag kan säga att vi har ganska många och betydelsefulla kontaktområden för att försöka hitta lösningar. Men låt oss komma ihåg att av de svenskar som är födda i och är uppvuxna här men som har varit arbetslösa eller sjukskrivna mer än tre eller kanske upp är det en väldigt låg andel som någonsin återkommer på arbetsmarknaden. Det är inte att undra på att vi får likartade problem med en del av de nya människor som söker sig till . Det därför som det enligt vår uppfattning är så viktigt att uppmuntra deras aktivitet och deras vilja att om de så önskar välja svenskundervisning. Alla behöver det inte utan det gäller dem som så önskar. Att kunna välja bostadsort, att kunna få påverka sin omgivning, att uppmuntra egenaktiviteten det är det vi slår vakt om. Vi säger inte att allt är dåligt, men vi säger att väldigt mycket kan bli väldigt mycket bättre, både för förståelsen bland dem som bor i och även för att människor ska få en bra chans att kunna utvecklas här i . Då måste vi vara beredda att diskutera både det positiva och det negativa. 234 () replik: För oss socialdemokrater är det viktigt att för de människor som kommer till , får bosätta sig i och har behov av att lära sig svenska se till att ha ett utbildningssystem som tar till vara de resurser som de här personerna har och på ett snabbt sätt lär dem svenska så att de kan komma in i det svenska samhället. Det ska vara behovet som är avgörande för vilken typ av undervisning man ska få. Jag tycker fortfarande att det är nästan naivt att inbilla sig att jag om jag har flytt från ett land, med all den erfarenhet jag bär med mig, redan de första två kan göra klart för mig var jag vill bo, var jag ska köpa min sfi och så vidare. Det krävs faktiskt väldigt mycket mer av ett mottagningssystem. Det handlar om att möta individer och se till att man får möjlighet att utvecklas, att man får tid på sig att utbilda sig eller får någon form av rehabilitering om man är i behov av det. Jag tycker att det är väldigt viktigt att vi har en bra arbetsmarknadspolitik och en bra utbildningspolitik som kan möta de specifika behov som de här människorna har för att de snabbt ska kunna få en egenförsörjning och kunna känna att de har fått en plats i sitt nya hemland. 235 (): har tagit som en av sina viktigaste uppgifter att bryta maktens privilegier och att förändra samhället i grunden. Vårt mål är ett samhälle där varje man och kvinna kan försörja sig själv genom sitt arbete, påverka sin livssituation, hysa en berättigad tilltro till samhället och dess institutioner och känna hopp . Det betänkande vi diskuterar kan möjligen göra en liten insats i denna strävan, men låt det vara sagt: en mycket liten sådan insats. Lösningen heter snarare en generell välfärdspolitik som omfattar alla och en politik för att bryta diskriminering och utanförskap. Alla människor män och kvinnor, invandrade och infödda i det här landet ska ha samma rättigheter och skyldigheter. Det är den enda rimliga utgångspunkten för en feministisk och för en antirasistisk politik. Det är dags att ställa krav. Vi vill att alla människor även invandrade män och kvinnor ska kunna ställa rimliga krav på goda löner och goda villkor på arbetsplatserna. Vi vill stärka, inte avveckla, arbetsrätten. Vi vill att invandrare och infödda svenskar tillsammans ska kunna ställa krav på en social bostadspolitik som bryter segregationen. Därför vill vi bygga ett stort antal nya lägenheter , i första hand hyresrätter med hyror som vanligt folk har råd med. Vi kräver mångfaldsplaner på alla företag, och vi kräver skärpt lagstiftning mot etnisk diskriminering. Måhända är mitt öga inte fullt så skarpt i denna sena timme, men jag tror mig inte se någon folkpartist i kammaren just . Jo, där sitter en! Välkommen upp i talarstolen efter debatten om du vill! Jag kommer nämligen nu att säga någonting om politik. Det förtjänar den dessvärre, i denna sena timme. är, skulle jag vilja uttrycka det jag har också sagt det förut i kammaren det etablerade svenska parti som har gjort enskilt mest för att introducera rasistiska och främlingsfientliga partiers frågor i debatten. Först legitimerade både och genom att ge deras företrädare oförtjänt uppmärksamhet, och därefter har man i en del stycken tagit över dessa partiers problemformuleringar. fullföljer man också det så hårt kritiserade förslaget om språktest för medborgarskap och lägger i praktiken skulden för bristande språkkunskaper på de människor som har invandrat. Lägg till detta glidningen i motståndet mot regeringens inhumana flyktingpolitik! Lägg till detta gårdagens beslut från riksdagsgrupp i alla fall majoriteten av den att stödja övergångsregler vid ! Det är ingen slump att i går i en debattartikel välkomnade denna nya linje. I ett särskilt yttrande har vi angivit att vi avser att fortsätta driva frågan om att avgiften för svenskt medborgarskap helt avskaffas. I kommande budgetförhandlingar så mycket information kan jag trots allt delge kammaren med Socialdemokraterna och kommer vi att ta upp den här frågan. Att som utskottsmajoriteten gör ange att den enskilde aldrig skall behöva avstå från att ansöka på grund av avgiftsnivån innebär i praktiken att man erkänner att det kan vara ett problem för en del att få ihop de pengar som avgiften faktiskt innebär. Då så, då borde man väl också i logikens namn avskaffa avgiften helt! I de kommande budgetförhandlingarna kommer vi också att ta med oss frågan om att försöka se till att storstadssatsningen i de delar den varit framgångsrik för sådana delar finns trots allt; det verkar vi numera vara överens om ges möjlighet att fortsätta. Vi är för att resurser fördelas utifrån behov, och det ska vara de behov som de boende själva formulerar och artikulerar. Men låt mig avsluta där jag började: Utanförskapet kommer aldrig att kunna brytas med mindre än att det förs en generell välfärdspolitik där ingen diskrimineras. Det handlar också om att vända perspektiven och ställa frågor som utmanar makten. Varför vill socialdemokratiska kommunalråd ställa krav på begränsningar i eget boende för flyktingar men aldrig ifrågasätta de privilegierades rätt att breda ut sig i paradvåningar i innerstaden? Varför är det fortfarande så mycket vanligare att man funderar över hur man kan förbättra invandrades möjligheter på arbetsmarknaden än att man ifrågasätter de krafter och personer som har intresse av att upprätthålla denna ordning? Varför, kort uttryckt, är det så mycket vanligare att blicken riktas mot dem som stängs ute än mot dem som bär ansvaret för den situationen? Innan vi ställer de frågorna och söker svaren kommer vi att ha mycket kvar att göra när det gäller lokalt utvecklingsarbete i storstäderna och kampen mot segregation. 236 (): Storstadssatsningen har varit framgångsrik och nödvändig för och därmed också för , som jag kommer att koncentrera mitt anförande kring. Jag kommer att kort beskriva hur politiken förverkligats och vad den inneburit för . Jag kommer också att tydliggöra den ideologiska skiljelinje som finns här i kammaren mellan de olika partierna. För Malmös del innebar storstadssatsningen tre saker: 1.Den var en viktig förutsättning för att vända den djupa kris befann sig i . 2.Den innebar en omfördelning av resurser till bostadsområden med stora behov. 3.Den gjorde det möjligt för kommunen att pröva nya metoder och sätt för att bryta segregationen och utanförskapet och förbättra integrationen. Man kan redan här se den viktiga ideologiska skiljelinjen mellan blocken ur ett nationellt perspektiv. Grunden för att bryta segregationen och utanförskapet är nämligen att omfördela och samla resurser till områden där arbetslösheten är stor, där socialbidragsuttaget är högt och där utanförskapet och utslagningen är stora bekymmer, att omfördela och samla resurser för att på så sätt möjliggöra lika möjligheter och lika rättigheter för alla, att omfördela och samla resurser för att skapa förutsättningar så att alla ges möjlighet att utvecklas och forma sina liv. Storstadssatsningen innebar just detta. Regeringen avsatte till områden och människor med större behov. Det var klassisk socialdemokratisk jämlikhetspolitik som vägledde oss. Mot det stod den borgerliga oppositionen med klassisk högerpolitik. De sade: Mindre av samhälleligt engagemang, inte mer. De sade: Mindre av gemensamma resurser, inte mer. De sade i praktiken: Mindre solidaritet, inte mer. Samma gamla höger. Samma gamla höger, man kan fråga sig var de partier som då var emot storstadssatsningen står . Är man fortfarande emot omfördelning till de områden som har störst behov? Är man fortfarande emot att samla mer resurser kring människor som har större behov? Det var det som storstadssatsningen innebar i praktiken. Var står högern ? Det fanns också ett annat viktigt skäl som lyfte fram, utredningen som föregick storstadssatsningen. Den slog fast att det behövdes en rejäl satsning för att segregationen och utanförskapet inte skulle hota den naturliga tillväxt som storstadsregioner innebär. De många möjligheter samt den skaparkraft och växtkraft som traditionellt finns i storstadsregionerna var hotad om klyftorna fick fortsätta att öka och om utslagningen permanentades. Alltså var storstadssatsningen helt nödvändig. Men, fru talman, var storstadssatsningen framgångsrik? förenklas det oerhört mycket i debatten om integration och segregation. Slagord och de retoriska bilderna blir viktigare än själva sakfrågan. Vi vet ju alla att integrationsprocessen, och därmed integrationen, är mycket mer komplex än så. Integrationspolitiken tar sin utgångspunkt i människors livsöde.