prot · GR0960 · 2004-01-29 00:00:00 — Regeringen har dessutom, efter samtal med och , gått in och stött bostadsbyggandet ytterligare via sänkt moms, som infördes , och särskilda investeringsbidrag. Det finns alltså goda möjligheter för byggnadsindustrin, med tanke på de goda förutsättningarna när det gäller bostadsbyggande, att visa att de också kan ta vara på möjligheten att bygga mer. 86 (): Det ger ändå tydligen inte riktigt de resultat som vi förväntar oss. När det gäller ombyggnation finns det 1,3 miljoner lägenheter som vi väntar på ska bli ombyggda. Det är ett stort projekt. Det är faktiskt så att har värdet på bostadsstocken sjunkit . Förslitningen är alltså större än värdet på nyproduktionen och ombyggnationen. Det är ett stort nationalekonomiskt problem. När det gäller räntan är väl frågan om inte en räntesänkning vore på sin plats. Realräntan är naturligtvis oerhört viktig för bostadsproduktionen. Då funderar jag naturligtvis på om finansministern är för en räntesänkning och om regeringen tänker ta några initiativ när det gäller just ombyggnation. 87 Finansminister (): Som bekant har vi en klar arbetsfördelning. Det är riksbank som sköter penningpolitiken och räntenivåerna. Regeringen har ansvaret för finanspolitiken. Den ordningen tycker jag att det är viktigt att vi upprätthåller också i fortsättningen. Den har ju visat sig mycket framgångsrik. Jag pekar på att vi har ett lågt ränteläge , och alltså mycket goda förutsättningar för byggföretagen att kunna bygga till rimliga och låga kostnader. Men jag förstår och håller med om att det finns skäl till en viss oro eftersom byggföretagen inte utnyttjar dessa möjligheter. Jag är allvarligt oroad över att konkurrenssituationen är så dålig i byggsektorn, inte minst bostadsbyggnadssektorn. Det finns goda exempel från många håll i landet, tyvärr inte från men från många andra håll i landet, på att man via bra bostadsbyggnadsprocesser har pressat kostnaderna rätt ordentligt. Man skulle önska att fler företag tog efter det, gärna här i . Det behövs framför allt mer konkurrens i bostadsbyggnadssektorn. Socialförsäkringar på den nordiska arbetsmarknaden 88 (): Här ges ju möjligheten att ställa frågor. Jag ställer min fråga till Nordenministern . Vid TV-apparaterna sitter just nu ett tiotal värmlänningar och tittar på det här programmet för att eventuellt få ett besked om vad som kan ske med deras situation. När finansministern var AMS-chef var kravet att vi i gränsbygderna skulle se till att vårt folk fick arbete. Vi tvingade en hel del människor att vända sig till den nordiska arbetsmarknaden och pendla över till eller till i Skåneområdet eller till längre norrut. Vi har för stor sjukskrivning i landet. Vi ska göra något åt det. Men vi är överens om att de som är drabbade ska hjälpas. Om den som väljer att jobba på den nordiska arbetsmarknaden drabbas av sjukdom eller olycka måste vi hjälpa till. Det finns en hel del människor som är svårt drabbade av sjukdom och andra olyckshändelser och som arbetat på den nordiska arbetsmarknaden. Vad tänker regeringen göra för att hjälpa dessa människor ur den mycket svåra familjesituation som de har ? 89 Statsrådet (): Jag vill inledningsvis påminna om att jag är förhindrad att uttala mig i enskilda ärenden. Rent generellt gäller att vi har en gemensam nordisk arbetsmarknad. Lagstiftningarna i våra nordiska länder skiljer sig åt. Vi har också skilda förhållanden när det gäller parterna på arbetsmarknaden. Det innebär att de kollektivavtal vi har i inte är desamma som man har till exempel på arbetsmarknad. Det innebär också att det finns skillnader i de försäkringar som arbetstagarna omfattas av. Jag tycker att det är viktigt att vi har en bra information om vad det innebär att ta arbete i ett annat land. Där ska vi bli bättre. Vi ska också utveckla en gemensam nordisk skatteportal så att man vet vad som händer med de inkomster man har och vilka skatteregler som gäller. Vi ska också fortsätta vårt arbete i den gemensamma nordiska socialförsäkringsgruppen just för att klara ut sådant som förhindrar våra arbetstagare att röra sig över gränserna. 90 (): Tack för svaret. Det är samma svar som vi har fått och som betyder att dessa människor inte känner att regeringen tar något ansvar för deras situation. De är redan drabbade av den tid då vi ställde kravet att man skulle åka till . Kommunpolitiker har varit med och ställt kravet: Ni måste åka till eftersom det finns arbete inom pendlingsavstånd. befinner sig många på grund av sjukdom eller olyckor i en situation som innebär att en borde tillsättas av regeringen. Svaret från ministern betyder: Vi ska se till att det inte sker igen . Min fråga var: Vad gör vi åt de redan drabbade? 91 Statsrådet (): Jag vänder mig mot att säger att regeringen inte tar ansvar. Både och jag vet mycket väl att vi har tagit ett mycket stort ansvar. Vi har också tillsammans med fört diskussioner med försäkringskassa och med arbetsförmedling för att lösa just de problem som hänvisar till när det gäller arbetstagare i . Det är inte sant, , att vi inte tar ett ansvar. Arbetet går vidare när det gäller att utveckla gemensamma förhållningssätt mellan våra länder. Det arbetet sker oavbrutet och kontinuerligt i den gemensamma nordiska socialförsäkringskommittén. Vi tar steg framåt. Vi har olika lagstiftning i våra nordiska länder och vi har olika kollektivavtal. Det innebär att förhållandena på arbetsmarknaderna i , och inte är desamma. WTO-förhandlingarna om global rättvisa 92 (): Jag har en fråga till jordbruksministern. Det är många stora frågor som ligger på jordbruksministerns bord, har vi hört. Dels handlar det om att skapa möjligheter för ett framtida svenskt jordbruk vilket har berörts här dels handlar det om att inom EU verka för gemensamma beslut om god djuromsorg, hållbart nyttjande av jordens resurser men också om global rättvisa. WTO-förhandlingarna som just hade ambitionen om global rättvisa att lyfta fram tredje världens möjligheter har strandat. Det var en stor besvikelse för många av oss. Jag vill därför fråga jordbruksministern om nya svenska försök har gjorts för att inom EU verka för att förhandlingarna återupptas. 93 Jordbruksminister (): Det jordbrukspolitiska beslut som togs var ett led i att försöka underlätta de kommande WTO-förhandlingarna. Den svenska linjen var att driva på förändringen i systemet på ett sådant sätt att EU hade en bra position för att komma till ett resultat i . Jag är också av uppfattningen att det var otroligt sorgligt att vi inte kunde komma till ett resultat i . Frågan har varit uppe i jordbruksministerkretsen ett antal gånger efter sammanbrottet i . Den svenska linjen har givetvis varit att vi med intensitet har drivit de frågor som är centrala för att vi ska lyckas i förhandlingarna. EU talar med en röst i de här förhandlingarna. När beslut väl är fattade inordnar vi oss i den kretsen, men i de diskussioner som vi för internt finns det inget tvivel om vilken den svenska positionen är. Vi ska verka för att vi får goda förutsättningar för en friare världshandel som också gynnar utvecklingsländerna. 94 (): Tack för svaret. Det är ju oerhört viktigt att alla länder ligger på för att finna de här lösningarna så att det inte i stället blir kortsiktiga bilaterala lösningar. Det krävs ett samlat grepp för att ta tag i de här orättfärdiga exportsubventionerna, tullarna och dumpningen av livsmedel. Därför vill jag ställa en följdfråga: Har för avsikt att ytterligare driva på genom att ta med samarbetspartner som Nordenländerna vi har haft Nordenfrågor uppe tidigare och övriga länder som vi vet har ett stort engagemang i tredjevärldenfrågor? 95 Jordbruksminister (): Givetvis har vi olika typer av kontakter innan vi har våra förhandlingar inom ramen för EU-arbetet. Generellt har vi ett samarbete i . Vi har också ett samarbete i förhållande till de nya medlemsländerna, särskilt de baltiska länderna. Sådana kontakter tas. Jag var på den stora mässan , som egentligen är en mässa som riktar sig mot konsumenter. Där hade jag utrymme att träffa mina kolleger, inte bara EU-kolleger, utan också kolleger från de nya medlemsländerna och från . I de kontakterna fanns de här frågorna naturligtvis på dagordningen. 96 FÖRSTE VICE TALMANNEN: Dagens frågestund är slut. Vi tackar deltagande statsråd och frågeställare. 8 § Svar på interpellation 2003/04:237 om rätt signaler om rättssäkerhet 97 Justitieminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att stävja grövre våldsbrott. Han har också frågat vilka åtgärder jag avser att vidta för att minska andelen illegala vapen. interpellation spänner över ett brett spektrum av frågor som alla landar i att vi måste satsa mer resurser på rättsväsendets alla led för att åstadkomma ett tryggare . Jag håller med om detta. Rättsväsendets samlade förmåga har stor betydelse för att människor ska kunna känna sig trygga. Regeringen har därför tillfört stora resurser till både polis, åklagare, domstolar och kriminalvård. har till exempel polisen fått anslagsökningar på nästan . Enligt prognos kommer antalet poliser, efter den examination som äger rum /05, att uppgå till ca 17 000. Det är en ökning med mer än 900 poliser . Tack vare regeringens satsningar har också antalet civilanställda ökat med nästan 900 personer . Till detta kommer som sagt också omfattande satsningar på övriga myndigheter i rättsväsendet. Som statsministern framförde i partiledardebatten är regeringen inställd på att fortsätta en bred satsning på rättsväsendet. De resurser som frigörs vid en fortsatt omställning av det militära försvaret ska användas för kampen mot de nya hoten i vårt samhälle. Det handlar om insatser på bred front som stärker människors trygghet och förebygger brott. Självklart handlar det om fler poliser, förstärkningar av domstolar och åklagare, men också insatser för att stärka socialtjänst, skolor och fritidsverksamhet riktad till exempelvis ungdomar i riskzonen. tar också upp frågan om de illegala vapen som cirkulerar i samhället. Det är ett mycket allvarligt problem som måste bekämpas kraftfullt. Det är ett av skälen till att vi i har en restriktiv vapenlagstiftning. Det är dock särskilt oroväckande om unga människor beväpnar sig. Mycket talar för att attityden till vapen har förändrats, och det måste vi tillsammans försöka påverka och ändra. Vi är just nu inne i slutskedet med en översyn av ett flertal vapenfrågor. Det gäller bland annat skärpta regler för vapenhandlare, bestämmelserna om skrotning av vapen och om innehavet av målskyttevapen bör begränsas. I arbetet ingår även att se över reglerna om så kallade soft air guns och om läkares anmälningsskyldighet. Vi utreder nu också vilka åtgärder som ska vidtas för att ska kunna ratificera FN:s vapenprotokoll. Vapen rör sig över gränserna. Jag är därför övertygad om att också ett förstärkt samarbete mellan polis och gränsmyndigheter inom EU kan bidra till att begränsa tillgängligheten till vapen. Straffet för grovt vapenbrott är fängelse i lägst och högst . Enligt motiven till lagstiftningen bör som grovt brott särskilt bedömas sådana brott som medför att vapnet kan befaras komma till brottslig användning. Inom ramen för den nuvarande regleringen kan alltså olaga vapeninnehav bedömas som ett grovt vapenbrott. Den närmare tillämpningen av bestämmelsen är i första hand en uppgift för domstolarna, men jag följer noga utvecklingen i denna fråga. På många sätt är jag således överens med . Det råder ingen tvekan om att rättsväsendet måste tillföras mer resurser, som verksamheten självklart också behöver utvecklas och effektiviseras. Vi måste också hindra vidare spridning av illegala vapen, som ett led i kampen mot de grova våldsbrotten. Och detta arbetar vi alltså med på bred front. 98 (): Jag vill tacka för svaret på interpellationen. Jag kan konstatera att det grova våldet i samhället ökar. Alltifrån mord, skjutning av dörrvakter, till användande av grovt våld i andra sammanhang har fyllt våra medier . Man kan då givetvis ställa frågan: Vad beror det här på? Kan vi som medborgare känna oss trygga när vi går ut på gator och torg, eller måste var och en själv stå för sin trygghet? Personligen köper jag inte rakt av det som sägs i den allmänna debatten om att vi löser det enbart genom fler poliser. Den här frågan är mer komplicerad än så. Jag tycker trots allt att anslaget i justitieministerns svar till stora delar är bra. Det är uppenbart att det finns en klar vilja från regeringen att göra något. Några kommentarer är ändå på sin plats. Interpellationen spänner över ett vitt spektrum eftersom orsakerna till detta är många. Det handlar till exempel om attityder såväl i familjekretsen som i samhället. Här spelar videofilmer och spelvåldet en framträdande roll. Det är alltså åtgärder av såväl preventiv som reparerande karaktär som behövs. Rättsmaskineriet måste få mer resurser. Det gäller alltifrån polis till rättsväsende och kriminalvård. På det här området bör det också finnas någon form av gräddfil för de grövre återfallsförbrytarna i systemet. Det måste också finnas fängelser som är kapabla att ta hand om förbrytare och våldsmän för att säkerställa allmänhetens säkerhet. Varifrån pengarna ska tas till detta anser jag att den fortsatta debatten får visa. Att inteckna pengar som inte finns anser jag vara felaktigt. Låt oss i första hand vänta på den försvarsuppgörelse som bör ha en bred politisk förankring och därefter föra diskussionen om det finns resurser att hämta från det området. Ministern tar upp inriktningen för att stärka insatserna i samhället i övrigt, och det är bra. Men jag saknar en fråga, nämligen frågan om invandrargruppen och satsningar för att hjälpa människor som kommer från olika oroshärdar i världen och som har en annan värderingsgrund och en lägre tröskel för att ta till grovt våld. Detta är en fråga som ofta är tabubelagd och därför inte diskuteras. Vi kan konstatera att vi har misslyckats i integrationsfrågan. Vi måste våga föra den här debatten för att hjälpa alla människor i samhället. Beträffande den förändrade attityden och användande av skjutvapen som ministern tar upp, kan jag konstatera att jag har väckt motioner i dessa frågor, och jag ser fram mot det åtgärdsprogram som kommer att presenteras på detta område. Jag saknar dock en fråga, och det gäller samhällets acceptans av det så kallade praktiska skyttet, eller dynamiskt , som det också heter. Det är alltså en form av combat-skytte som påminner om den utbildning som kommandosoldater får. Detta tillämpar civilister i . har begränsat utövningen av den här skytteformen, och funderar på att göra det. De som har studerat skytteformen ifrågasätter om detta är något som någon utanför polisens insatsstyrka eller militären över huvud taget ska få syssla med. Men det här sker alltså bland civilister . Detta påverkar givetvis attityder. Det påverkar givetvis förekomsten av avancerade vapen i samhället, och det ger givetvis fel signaler om hur vapen ska användas. Det påverkar alltså tryggheten i samhället. Min rekommendation är att man även ska se över den här skytteformen och utforma rimliga regler för det. Därutöver vill jag betona vikten av att man ser de här trygghetsfrågorna ur ett vitt perspektiv och inte enbart ur ett juridiskt. Det är en bred samhällsfråga där alla parter måste visa sitt engagemang. Det är endast genom ändrade attityder som vi kan nå de bästa resultaten. Och i det arbetet måste alla delta. 99 (): I en enkätundersökning där 8 203 niondeklassare deltog uppgav av pojkarna att de minst en gång hade haft med sig kniv som vapen när de hade gått ut. har antalet ungdomar som misstänks för brott mot vapenlagen ökat . Bland 15-åringarna är siffran fem gånger så hög jämfört med enligt BRÅ. Ungdomar står för en femtedel av alla misstänkta brott mot vapenlagen. I en säger varannan svensk, , att de lätt skulle kunna få tag i ett illegalt skjutvapen. Många säger att de skulle kunna använda det om de kände sig hotade eller om familjen var hotad. var det i några av landets tidningar många intervjuer med unga människor som menade att det är tufft att vara beväpnad. Någon sade: Det inger respekt, och jag blir en ledare. Enligt flera bedömare börjar det skapas en illegal marknad för vapen som säljs av ungdomar till andra ungdomar. Då kommer jag till min fråga, justitieministern, som handlar om 19 § i polislagen. För att polisen ska kunna ingripa för att söka efter vapen krävs det att någon är skäligen misstänkt för ett specifikt brott. Om polisen upptäcker att det är kända kriminella som kommer och åker i en bil och stoppar dem räcker det inte att polisen har starka misstankar om att de har begått ett brott för att kunna titta vad som finns i bagaget. Detta har jag som inte är juridiskt utbildad väldigt svårt att förstå. Jag tycker att det är helt naturligt att man transporterar sig med bil när man åker i väg och ska begå ett brott. Om polisen då misstänker att bagaget är fyllt med vapen och stoppar bilen med dessa kriminella kan man ändå inte göra en besiktning av bagaget eftersom det skulle vara mer integritetskränkande och likställas med besök som polisen gör i hemmet. Det där tycker jag är lite märkligt. Det är den argumentation som används för att lagen ska finnas. Det handlar alltså om att likställa den med den som gäller för att kunna göra en undersökning i hemmet. Den fråga jag har till är: Vore det inte rimligt att man ändrade polislagens 19 § så att den även omfattade bilar, vilket inte är fallet ? Det skulle ge större möjligheter till att kunna visitera och se vad som finns i bagaget. Jag tycker alltså att utvecklingen är oroande. Vi vet, och jag har motionerat om det , hur mycket illegala vapen som misstänks komma över våra gränser. Om det då helt plötsligt dessutom upptäcks att ungdomar säljer och köper vapen sinsemellan blir man ytterligare oroad. Då finns det anledning att se över lagstiftningen så att polisen ges större befogenheter. Jag har varit i kontakt med poliser som jobbar i narkotikasammanhang i . De har berättat om hur mycket vapen som påträffats i samband med olika större tillslag när man kommit åt narkotikalangare. Det har i vissa fall handlat om 3040 vapen. Det gäller rejvkonferenser och liknande. Detta oroar mig, och jag skulle vilja veta om justitieministern har några tankar kring det förslag som kommer om hur man skulle kunna komma åt detta. 100 Justitieminister (): Även om antalet mord faktiskt inte ökat , och även om den undersökning som det hänvisas till visar att färre ungdomar begår brott, delar jag helt den oro som här framförs över att alltfler ungdomar har den här synen på vapen. Det är mycket oroväckande, och där tror jag att vi alla är överens. Som ni känner till, och som jag också nämnde, pågår väldigt mycket arbete kring detta, och här måste vi verkligen arbeta brett på alla plan. Två saker togs särskilt upp här. Det första som tog upp gällde just sammanslutningarna. Det finns med i ett av uppdrag. RPS har uppmärksammat att tveksamma skyttevarianter bedrivs i organiserade former, alltså att bedrivs med mindre lämpliga vapen. Därför ska en översyn göras av bestämmelser för sammanslutningars innehav av vapen. Det finns alltså med här. När det gäller det andra som togs upp är det också något som vi alldeles diskuterat. Vi arbetar med det och bör snart kunna presentera det. Jag ber att få återkomma i den frågan . 101 (): Jag upplever att det finns en vilja att verkligen göra någonting. Då gäller det att också klä den viljan i reell handling och skaffa fram pengarna. Kanske är det där som svårigheten ligger. Men det handlar också, som sagt, om attitydförändringarna. Om vi inte lyckas ändra attityderna har vi misslyckats i alla fall. Det handlar alltså inte bara om pengar. En allvarlig tendens inom rättsstaten är också oviljan att vittna. Oviljan finns på grund av risken för repressalier, att busen är ute på gatorna igen efter endast en kort tids bortovaro i fängelset. har jag förstått att man kommer att lägga fram förslag om ett utökat vittnesskydd. Jag skulle vilja höra om det finns någon information att ge på det här området. Jag ser detta som något mycket viktigt. Vi måste nämligen få tillbaka civilkuraget i samhället. I civilkuraget ligger bland annat att ställa upp och vittna. Det får inte vara så att folk är rädda för att ställa upp och värna om andra människors säkerhet. 102 (): Jag vill tacka för att det kommer en översyn av det här. Jag väntar också ivrigt på den proposition som ska komma med anledning av det arbete som pågår i . Det finns dock några statistiska exempel som gör mig alldeles förtvivlad. SGI, Särskilda gänginsatsen, tog 105 skjutvapen i beslag, tog hand om 16 skarpladdade skjutvapen och tog hand om 32 skjutvapen . Det är bara ett fåtal exempel, men det visar på en tendens att alltfler vapen florerar i vårt samhälle. Inte minst pekar de senaste våldsdåden som skett på att människor som man inte trodde över huvud taget skulle komma sig för att skaffa vapen tydligen kan göra det. Utvecklingen är alltså oroande, och jag är jätteglad om vi åtminstone lagstiftningsvägen kan se till att vi får ett regelsystem som inte förhindrar polisen i dess verksamhet när de upptäcker att någonting lurt är på gång. Man får naturligtvis vara försiktig med att ge polisen alltför stora befogenheter så att det inte blir fel. måste det finnas en balans så att polisen får de verktyg den behöver för att kunna skapa trygghet för samhällsmedborgarna och komma till rätta med sådant som är olagligt. 103 Justitieminister (): Jag ska inte uppehålla med sådant som vi är helt överens om. Det här är, som sagt, en synnerligen allvarlig fråga, där vi arbetar på bred front. Jag tror inte att här finns några partiskillnader. Så känns det när vi diskuterar dessa frågor. Jag fick också en fråga om vittnesskydd, och det berättar jag gärna om. Där finns två delar. Den första delen, som kom , har redan redovisats och gäller framför allt utsatta kvinnor som kan hamna i en mycket svår situation. Det handlar alltså om ett nationellt skydd och att det till exempel ska vara möjligt att få kostnader för säkerhetslarm och annat betalda. Man ska inte behöva stå för det själv. Det handlar således både om ett personligt skydd och om ekonomi. Den andra delen kom i går och gäller personer som kanske själva varit inblandade i brottslighet men vill bryta sig ut ur till exempel mc-gäng. De har förstås oerhört mycket värdefull information att ge och kan vara de som avgör om det blir en fällande dom mot en organiserad liga. Förslaget innebär alltså att det ska finnas ett nationellt system för personerna. Det är inte så att det inte finns vittnesskydd det gör det men det fungerar inte lika bra över hela landet, och det är internationellt. Man behöver ha ett nationellt skydd som fungerar lika bra överallt, men behöver man också ha helheten. Detta räcker emellertid inte, utan vi måste också titta på hur vi ska kunna utveckla det hela internationellt. I den delen ska vi också samarbeta på ett bättre sätt till exempel med våra nordiska grannländer. I de allra svåraste fallen kan det ibland vara bättre att en person vistas i något av våra grannländer. Då får det inte finnas hinder mellan länderna eftersom de här problemen ju finns överallt. I anledning av den utredning som kom i går från rikspolischefen kommer de delar som gäller lagändringen att nu gå ut på remiss. Förhoppningsvis ska vi kunna göra ändringarna så fort som möjligt. Jag kommer också att ta kontakt med mina kolleger i de andra nordiska länderna för att diskutera hur vi bättre ska kunna samarbeta när det gäller vittnesskydd. Slutligen vill jag nämna att det också finns fall där det kan vara nog så besvärligt att vittna, men där det kanske inte är fråga om direkta hot. När det gäller dessa fall håller vi på att arbeta fram ett vittnesstöd som ska finnas i alla våra tingsrätter. Det man med säkerhet kan säga är att om man ska bekämpa brottslighet behövs det vittnen, och för att vi ska få vittnena att ställa upp måste vi också ställa upp för dem. Överläggningen var härmed avslutad.