prot · GS0940 · 2004-11-30 00:00:00 — Vi har försökt vara snälla, humana och mycket välvilliga för att åstadkomma en väl fungerande asyl- och migrationspolitik. Men tyvärr har detta inte lyckats. I stället har migrationspolitiken i tenderat att bli brutal, grym och inhuman. Den har dessutom blivit mycket dyrbar för skattebetalarna. Den har skapat motsättningar i samhället. Det är bara att konstatera att av dem som får stanna i med nuvarande migrationspolitik är det ganska få som har de reella flyktingskälen. Vi har relativt många som kommer genom återförening av kärnfamiljer, medan av dem som får stanna av humanitära skäl, som utgör nästan hälften, har förvärvat dessa humanitära skäl i genom att må mycket psykiskt dåligt under en lång, påfrestande och osäker asylprocess. kom med en rapport om . Den visar på en mycket tydlig kritik från av sättet att hantera migrationspolitiken. Det handlar om långa dyrbara tidsutdräkter som innebär en långvarig asylprocess och därmed höga kostnader såväl mänskligt som i ekonomiska termer. Det handlar även om höga kostnader för människor boende i förläggningar medan tiden löper i den långa asylprocessen som tar mycket stora resurser i anspråk. Vi vill försöka höja anslagen till som vi tycker att skulle få större förutsättningar att självständigt kunna disponera sina anslag. Vi tycker att man måste upprätthålla kravet på ett avgörande i asylprocessen , när det gäller barn ännu , kanske ned . Friheten att använda resurserna inom kunde bli mer effektiv. finns det anledning att titta igenom bitvis ganska fräna kritik av hantering av processen. Man är för slapp i vissa delar när det gäller att upprätthålla kraven på snabba svar från myndigheter och enskilda personer. Därmed åsamkar man människor onödigt lidande och dessutom höga kostnader för statskassan. Vi gör också bedömningen att integrationsmyndigheten inte har lyckats särskilt väl. Vi tycker därför att delar av den myndigheten bör överföras till . som en särskild myndighet bör försvinna. Vi har tidigare i denna kammare argumenterat för en ny mer rättssäker instansordning i asylprocessen. Det handlar om att få ett ordentligt fungerande tvåpartsförhållande. Det ska finnas muntlighet och vara domstolsliknande former för detta. Ett ytterligare krav är naturligtvis att vi får en snabbare ordning som inte ger så långa väntetider i asylprocessen och skapar så oerhört många humanitära katastrofer för enskilda människor som det kostar statskassan stora belopp och också skapar motsättningar i samhället. Vi tycker att regeringsunderlaget då inkluderar jag samtliga tre partier har visat en betydande oförmåga att komma fram i den här processen. Vi tycker att man har anledning att försöka komma fram snabbare. Vi tror att man måste ha någon form av särskild domstol inom det allmänna domstolsväsendets ram som skapar en snabb prövning utan att för den skull hota rättssäkerheten eller skapa stora problem inom förvaltningsdomstolarna för andra ärendetyper. Vi moderater står fast vid samtliga reservationer i betänkandet som är undertecknade av oss, men enligt vår tradition yrkar vi bifall endast till den första som vi har undertecknat, i detta fall reservation nr 3. 43 (): Det finns få områden inom politiken där så stora förändringar behövs som inom flykting-, migrations- och integrationspolitiken. Det är inte bara hela asylprocessen som måste göras om, utan också själva asylmottagningen. fungerar helt undermåligt, som vi redan vet. Men också asylpolitiken och migrationspolitiken måste förändras. Vi måste få en effektivare, mer rättssäker, humanare, öppnare och tydligare migrations- och asylpolitik. Om allt detta kunde vi prata i många timmar. Jag ska ägna de här minuterna åt att uppmärksamma tre stora grupper som är de som drabbas värst av den oreda och den politik vi har . Det är dem jag kallar det glömda, och ofta det gömda, . finns det faktiskt tiotusentals i vårt land som lever i en obeskrivlig utsatthet. Många av dessa människor finns inte ens officiellt. De är icke existerande fast de finns runtom i . För dessa grupper måste vi få en lösning. Vi inom har lösningar. Den första av dessa grupper är den vi kallar för de oavvisningsbara. Det är kanske 10 000 människor som har fått avvisningsbeslut som inte kan verkställas. Dessa människor finns. Jag har träffat en hel del av dem. De har varit fem i . Deras öde är helt ovisst. Det här får inte fortsätta. Det är antagligen bland det värsta vi kan tänka oss. Konsekvenserna känner vi till: apatiska barn, apatiska och förstörda människor. Oavsett om de stannar eller om vi lyckas avvisa dem är de spillror av de människor som kom till . Till dessa människor vill vi ge en möjlighet att stanna i om avvisningen inte har kunnat effektueras . Det här är ett nytt förslag från sida. Det är det första förslaget i vår motion om asylpolitiken, och det syftar till att lösa detta oerhörda problem. Låt dessa människor stanna! Ingen ska få vänta på avvisningen. Har gått ska det inte gå att avvisa den personen. Då får den personen stanna. Sedan har vi de gömda flyktingarna en mycket svår fråga. Det är människor som trotsar lagen. Då tänker man: Ska man ge dessa människor en chans? Är det inte att bejaka att man trotsar lagen? Det kan så vara. har vi funderat som så att om dessa människor utsätter sig för det liv som det innebär att leva som icke existerande människor i måste de ha utomordentligt starka skäl för att vilja stanna. Det vill vi också bejaka. Det här är inte lätt. Vi står inför en konflikt. I den konflikten säger vi: Låt dessa människor stanna i ! Gör det som en amnesti, en gång, i samband med att vi lägger om hela asylprocessen! Låt dem stanna i , bli lagliga och leva normala liv! Jag har träffat dessa människor, och det har säkerligen ni också. Vi kan inte nonchalera dem. Den tredje gruppen jag vill uppmärksamma som är den största, den som ingen pratar om, den som regeringen inte har nämnt någonstans är de illegala invandrarna. Hur många de är vet vi inte. Uppskattningar säger mellan 20 000 och 50 000 människor. Jag känner en hel del; säkerligen gör ni också det. Dessa människor har bott i tre, fyra, fem eller . Några har fått körkort; några har köpt lägenhet. Det är otroligt ett helt liv i skuggan av det legala ! Det är en situation som vi inte kan acceptera längre. I andra länder, till exempel och , har illegala invandrare legaliserats då och då. Jag tycker att det är bra och viktigt. Dessa människor finns. Dessa människor arbetar hos oss. Dessa människor är nyttiga. Låt oss erkänna den verkligheten! Låt dessa människor stanna! Vi i har en väg för dessa människor. Vi bejakar arbetskraftsinvandring också från länder utanför den europeiska unionen. Vi säger att alla får komma hit och söka jobb. De flesta av de människor jag pratar om har redan jobb. Låt dem visa det! Låt dem visa att de är nyttiga, och låt dem stanna som arbetskraftsinvandrare! Vi kan inte längre blunda inför dessa öden. För att göra de här stora förändringarna, för att få en humanitär och öppen flykting- och migrationspolitik, måste vi tro på en sak: att vi har en integrationspolitik som fungerar, att de människor som kommer till oss inte kommer att bli en belastning, bidragstagare inlåsta i dessa miljonprogramsområden där så få arbetar och så många står och väntar. Det är förklaringen till regeringens politik vad gäller flyktingar och invandrare. De vill inte ha fler. De gör allt möjligt för att stoppa människorna, för de har en integrationspolitik som inte fungerar. Resultaten ser vi överallt i . I stora städer, i mindre städer, överallt finns ett utanförskap som är obeskrivligt. Det är därför regeringen fruktar människorna. Det gör inte vi. Vi har en politik för att integrera och nyttiggöra människorna. Vi har en helt annorlunda integrationspolitik som vi har redovisat i en mycket omfattande integrationsmotion. På basis av den säger vi: Låt de gömda flyktingarna stanna! Låt de illegala invandrarna bli legala och arbeta i ! Låt dem som inte kan avvisas stanna i ! Vi kan göra detta land mänskligare. Låt oss göra det! 44 (): Det är inte nödvändigt eller ens önskvärt att vi i denna kammare ska vara eniga om alla politiska frågor. Debatt och åsiktsskillnader ska finnas. Det hör till demokratin, och det utvecklar politiken på ett konstruktivt sätt. Men det finns faktiskt ett politikområde där det kan ligga ett speciellt värde i en bred samsyn, ett slags borgfred, om man vill kalla det så, mellan partierna. Det gäller det område vi debatterar här . Alla vi som arbetar med flyktingpolitik vet vilken laddning denna har hos många människor i vårt samhälle. Få frågor rör upp så mycket känslor. fick jag ett par telefonsamtal som vart för sig representerade diametralt motsatta bilder av politikområdet å ena sidan en förtvivlan över det man ser som en hårdnande praxis i asylärenden, å andra sidan närmast en idiotförklaring för att jag inte inser vilket utbrett ifrågasättande det finns i samhället. Man kan se två hotbilder mot den generösa men också rättssäkra asylpolitik vi kristdemokrater vill stå upp för. Det ena är den hårdnande praxis som många iakttagare ändå är överens om har inträtt . Det andra allvarliga hotet är en sviktande folklig förankring och uppslutning kring politiken. Jag tror att det senare är nödvändigt att upprätthålla om vi ska kunna hålla rent från suspekta politiska krafter i vårt samhälle. Mot den här bakgrunden är jag förvånad över regeringens politik på området. Jag kan inte tänka mig annat än att det ansvariga statsrådet håller med mig om behovet av en bred uppslutning kring asylpolitiken och att detta område väcker starka känslor hos många skiftande känslor, förvisso, men ofta starka, som sagt. Hur kan det då komma sig att regeringen så flagrant bortser från fattade riksdagsbeslut och segar på frågor som till exempel instansordningen och de ensamkommande barnens situation? Hur kan det komma sig att regeringen är så okänslig och så ljumt intresserad av att hitta breda uppgörelser och lösningar? ser vi hur förslag efter förslag får en riksdagsmajoritet emot sig. Det är häpnadsväckande och oroväckande. Det betänkande vi debatterar innehåller en rad viktiga punkter. Det handlar om återkommande kritik mot regeringens politik. Vi känner igen det mesta, dessvärre. Men jag väljer att använda merparten av min talartid till att belysa situationen för dem som kanske är mest utsatta i asylprocessen, nämligen barnen. fick vi en portalparagraf i utlänningslagen som innebär att man i alla ärenden som rör barn ska se till barnets bästa. Man ska ta särskild hänsyn till barnets hälsa och möjligheter till utveckling. Handläggare och beslutsfattare ska, enkelt uttryckt, ta på sig barnglasögonen. Det låter bra, men i lagens förarbeten finns ett slags oroande förbehåll om hänsyn till andra samhällsintressen. Det kan gälla vårt gemensamma intresse av att reglera invandringen. Vi kristdemokrater är rädda för att förbehållet på det här området kan leda bort från portalparagrafens anda om särskild hänsyn till barnets bästa. Barns bästa kan knappast villkoras eller snävas in. Enligt utlänningslagen har barn rätt att komma till tals i asylutredningarna. finns det undersökningar som visar att det inte fungerar så fullt ut. Här får inte finnas någon toleransnivå för att göra fel. Det är små och utsatta människor det handlar om. Besluten är avgöranden för barnets hela framtid och kan bokstavligen handla om liv eller död. Därför måste man utforma metoder som fångar upp barnets berättelse och barnets rätt. Huvudregeln ska vara att barnet ska höras om sina egna asylskäl. Om det av någon anledning inte är lämpligt i det enskilda fallet måste man vara ytterst noggrann i sitt hörande av vårdnadshavaren. Det är bra att det förslag som har lagt fram innebär en ytterligare betoning på att höra och ta hänsyn till barns egna asylskäl. I kommitténs förslag sägs också att ribban för humanitära skäl ska sänkas i ärenden där barn förekommer. Så måste det också bli i den praxis som ska utvecklas. Vi menar också att det behövs mer forskning i flyktingrätt med betoning på barnfrågor, just för att öka rättssäkerheten och tryggheten för barn som söker asyl. Vi måste ständigt se till att är vägledande för alla beslut som rör barn i asylprocessen. Frågan om de ensamkommande barnens situation är ett trist exempel på den tröga och närmast valhänta hantering regeringen visar prov på. Det är den dåvarande ministern viftade bort ett förslag med hänvisning till att det blir för dyrt. Kan vi sätta olika prislappar på svenskfödda barn och andra barn som söker sig hit? Knappast enligt min uppfattning. Tydligen enligt regeringens hantering. sökte 561 ensamkommande barn asyl i . Antalet har ökat . kom alltså och med en rapport som föreslog ett förbättrat mottagande av de ensamkommande barnen. En del förbättringar har genomförts i processen. Men fördelningen av ansvaret mellan stat och kommun har ännu inte fått någon lösning. ska den arbetsgrupp inom som enligt uppgift har tillsatts komma med ett förslag . Det är alltså hög tid, och det har det faktiskt varit väldigt länge i den här frågan alltför länge för de barn som ingen har fastställt ansvaret för. De ensamkommande barnen tillhör kanske de mest oskyddade, och många har hemska erfarenheter med sig i bagaget. Det har förekommit allvarliga självmordsförsök bland de här barnen, liksom att barn helt enkelt försvunnit ut i en okänd verklighet. Det är naturligtvis fullständigt oacceptabelt. Det kan inte accepteras för några barn och naturligtvis inte heller för dessa. Vi kristdemokrater stöder förslag att ensamkommande barn ska få en företrädare utsedd efter ankomsten till . Barnet måste vara synligt från början och får aldrig någonsin tappas bort i processen. Utskottets majoritet menar att vi nu måste komma till beslut om ansvaret för de här barnen. Jag är glad att vi har en sådan majoritet i det här betänkandet. Samtliga partier utom Socialdemokraterna menar att det i första hand ska slås fast att kommunerna har ansvaret för mottagandet. Det bör regeringen komma med ett förslag till. , herr talman, uttrycks kritiken mot regeringens asylpolitik av alltfler och blir allt hårdare. Senast i raden är det som tar upp de långa handläggningstiderna. majoritet kommer allt oftare till andra slutsatser än regeringen. Jag vill fråga här om det inte är dags för regeringen att regera lite mindre och reagera lite mer på det här området, dags att lyssna, samtala och finna en bredare samsyn än som är fallet . Det vore bra för politiken. Det vore bra för de drabbade människorna och för hela samhällsklimatet. Jag står självfallet bakom alla våra reservationer men yrkar här bifall till reservation nr 20. 45 (): antogs den universella deklarationen om mänskliga rättigheter. I den finns artikel 14 som säger att var och en har rätt att söka och få en från förföljelse i andra länder. För att definiera vad en flykting är tillkom och andra internationella konventioner som reglerar vad som till exempel är tortyr. Det är alltså en mänsklig rättighet att söka och få i . De flesta av oss brukar anse att mänskliga rättigheter inte ska kunna kompromissas eller förhandlas bort. vet vi att det kompromissas med det som kallas mänskliga rättigheter i just deklarationen om mänskliga rättigheter. Det kompromissas när EU bidrar till att bygga murar med taggtråd i för att hindra människor att använda sig av artikel 14. Mänskliga rättigheter förhandlas bort när människor i köerna till incheckningsdiskar världen över förhindras att åberopa artikel 14 i deklarationen om mänskliga rättigheter. De förhindras genom det ekonomiska ansvar som EU-länderna, däribland , ålagt flygbolagen, det vill säga transportörerna. Samtliga partier i den här har, vid olika tillfällen, kompromissat med mänskliga rättigheter. Det gjordes till exempel 1944 då samlingsregeringen , , och skickade tillbaka 3 000 ryska krigsfångar till trots att man visste att det var förenat med dödsstraff att desertera från den ryska armén och att de flesta skulle avrättas, vilket också skedde. Man gjorde det för att man kompromissade med de mänskliga rättigheterna och gav efter för tryck på den samlingsregering som då styrde i . Man var orolig i för att handeln med den kommunistiska regimen i skulle äventyras och för att de goda diplomatiska förbindelser man hade med Sovjetkommunisterna skulle upphöra. Och, herr talman, man gör det när man vägrar att öppna arkiven för att kunna utröna om vi kan lära oss något av de misstag som samlingsregeringen gjorde 1944 vad gäller flyktingpolitiken. ökar antalet flyktingar i världen. Och ökar de inkomster som som nation får för försäljningen av krigsmateriel och vapen till krigförande länder. Man skulle så där mellan tummen och pekfingret kunna säga att skatteintäkterna täcker kostnaderna och utgifterna för mottagandet av asylsökande i . Då har jag inte räknat in det mänskliga lidandet på svenska statens utgiftssida. De flesta tar dock sin tillflykt till närområdet vi har ju varit noga med att skicka ut så kallade signaler om att det inte är någon idé att söka asyl i EU-området eller i . måste ha varit bäst på att skicka ut signaler, för här får av alla som söker uppehållstillstånd bifall av . Ytterligare några procent får stanna när har sagt sitt. Men får avslag. Det ska jämföras med snittsiffran inom EU som ligger på och med som beviljar uppehållstillstånd med stöd av . Om det fortsätter så här kommer inte någon asylsökande att få stanna /06. och jag ska diskutera detta vidare i en interpellationsdebatt. kommer vi att få en ny instans- och processordning. Den kommer inte att lösa alla problem, men den kommer att öka rättssäkerheten i den svenska asylprocessen. Då kommer det att vara förvaltningsdomstolarna som tolkar lagen, inte något regleringsbrev från regeringen eller beslut om att irakier eller somalier läggs på hög i väntan på att olika krig ska ta slut så att vi kan skicka tillbaka alla dessa krigssargade människor med hjälp av organisationer som IOM som mutar sig fram. Ett stort problem är de ärendebalanser som vi ser och som måste försvinna när ärendena förs över till förvaltningsdomstolar. Det är ett problem som måste lösas, och det har också lagts fram olika förslag till lösningar. Där en del partier har föreslagit en nollställning av balansen i olika skepnader har regeringen föreslagit att man ska avskaffa möjligheten till ny ansökan, det vill säga möjligheten för en flykting att i en icke rättssäker process kunna få sin sak prövad om det tillkommit nya omständigheter. Ofta har de nya omständigheterna tillkommit under den långa väntetiden i . Människor bryts ned, och det mest traumatiska, för oss som slipper utsättas för denna prövning, är att se de apatiska barnen. Vad som också är traumatiskt är att höra och se hur de ansvariga försöker att skjuta över skulden på föräldrarna. Jag vet inte hur jag har hört från ansvariga på och över huvud taget i denna process att det är föräldrarna som tvingar barnen att lägga sig i sängarna. Låt mig en gång för alla säga att gemensamt för de barn jag har träffat är att de har egna asylskäl som inte någon under asylprocessen brytt sig om att undersöka eller ta hänsyn till. I stället hävdar man att det är bäst för barnen att vara tillsammans med föräldrarna när dessa ska utvisas, att inte har råd och att vår ekonomi går före vad som är bäst för barnen. Eller vad sägs, herr talman, om den familj från ett afrikanskt land på två vuxna och tre barn; och dessvärre är detta inte ett enskilt ärende utan jag tar det som ett exempel på många liknande familjer enligt . Mamman har hiv/aids och dör inom en månad om hon inte får bromsmediciner. Pappan är hivpositiv och har också hepatit C. Han lever högst utan bromsmediciner. Alla barnen är friska. Familjen har varit här , och barnen talar inte något annat språk än svenska. De är fem, . Eftersom det är förenat med dödsdom om föräldrarna skriver under passansökningar har de vägrat att sätta sina namn på dokumenten. Skickas de tillbaka är det ju till en säker död. Och eftersom de inte skriver under passhandlingarna medverkar de inte till att skickas tillbaka till det afrikanska landet, och deras dagpenning har därför sänkts från per dag till per dag. Är det humant? Är det generöst? Är det solidariskt? Ett antal kvinnor i asylprocessen har flytt från så kallat hedersrelaterat våld. De flesta får avslag på sina ansökningar. och hänvisar visserligen till att alla ansökningar ska behandlas individuellt, men sedan avslår man dessa kvinnors asylskäl med att man generellt inte tror att det ser ut så i eller . Man hänvisar till kvinnohus. Det kan vara okunnighet, vilket jag vägrar att tro. Eftersom jag kan få fram informationen borde också dessa myndigheter kunna få det om de vill. Det finns kvinnohus i irakiska det är helt rätt. Men den som tar sin tillflykt till ett kvinnohus kan aldrig lämna det eftersom den som hotar kvinnorna och deras döttrar med så kallat hedersrelaterat våld finns kvar i samhället. Visst har lagarna ändrats i irakiska , och det ska den regeringen ha all heder för, men det räcker inte med lagar. I är det till exempel förbjudet att mörda kvinnor, och trots det slås 66 kvinnor ihjäl av sina svenska män. Är det att se kvinnors asylskäl? Är det att följa ? har granskat asylprocessen, och kom deras rapport. Den är en svidande kritik mot och regeringen. Men den är också en förklaring till det som jag och har känt och sett när vi har besökt förläggningar, nämligen att mottagandet av de asylsökande kraftigt har försämrats. Förklaringen är att , enligt , överfört en tredjedel av det anslag som avsatt till mottagandet till handläggningen. Det är inte konstigt att trångboddheten på förläggningarna är lika hög som den enligt är i och som får honom att vilja stänga för människor med annan nationalitet än den svenska eller danska. Danskar är välkomna, och nya bostäder byggs för dem som har råd att betala hyran. Jag för min del, och , hoppas att granskning leder till att tar ett fast grepp om asylprocessen och mottagningen. Eller för att uttrycka det med vice talman ord på TV , ungefär: En process som var tänkt att mena så väl men blivit så dålig. Jag yrkar bifall till reservationerna 16 och 17, men jag står självfallet bakom alla reservationer. 46 (): Jag börjar mitt anförande med att yrka bifall till reservation nr 10, men jag står givetvis bakom övriga reservationer där finns med. Med tanke på det fokus som detta utgiftsområde som vi nu ska debattera har uppskattar jag att migrationsminister finns med i kammaren . Grunden för migrationspolitik är en vision om ett öppet samhälle där människor i stor utsträckning själva kan välja var de ska bo och skapa sin framtid. Vi vill att vårt land ska vara en välkomnande tillflykt för människor som tvingats fly från sina länder på grund av politiskt förtryck eller andra hot mot liv och frihet. Men stämmer vår vision med verkligheten som den ser ut i ? Svaret på den frågan måste bli ett nej. Den frustration och uppgivenhet jag känner inför de frågor vi nu ska diskutera är enormt stor. När jag förberedde mig inför debatten och gick tillbaka till tidigare anföranden jag hade haft i ämnet kunde jag konstatera att inom det här området har klimatet i samhället hårdnat och tumskruvarna dragits åt kring de personer som kommer hit och som söker asyl. Oerhört många av de människor som söker sig till vårt land för att här få sina drömmar förverkligade möts av ett ifrågasättande och misstroende av sällan skådat slag. Ofta har de lämnat ett land där de har fått sina liv slagna i spillror, och möjligheterna att där skapa sig en framtid för sig själva och sina familjer finns knappast. Enda möjligheten för dem att ta sig hit för att här skapa sig en framtid är att söka asyl. Och här börjar problemen. Väntetiden på besked om uppehållstillstånd kan i värsta fall vara upp till . Bristerna i mottagningssystemet har medfört ett stort mänskligt lidande hos många av våra asylsökande.