prot · GR0984 · 2004-03-17 00:00:00 — Men vi måste också se hur verkligheten har förändrats, vilka spelregler vi håller oss med . Har de polisiära myndigheterna adekvata metoder att ta till när de till exempel möter den grovt organiserade brottsligheten, internationell terrorism eller för den delen den omfattande vardagsbrottsligheten? Jag menar då den omfattande vardagsbrottsligheten som inte direkt hotar demokratin, inte direkt skadar människor till liv och lem eller ger men för livet men som sakta men säkert urgröper tilltron till statens förmåga att värna enskilda individers trygghet. Vi vet hur det ser ut när det gäller ekobrotten. Det är ingen vacker syn när man kommer ut till ekobrottsåklagare eller för den delen ekobrottsrotlar. Man får höra om deras oförmåga att komma åt de stora, fula fiskarna som försnillar miljoner från statskassan, sammanlagt kanske miljarder. De jagar i stället lokala Icahandlare och deras kvittomaskiner. Vi vet hur det ser ut med våldsbrotten. Det är inte alltid den omfattningen på utredning som man skulle önska. Det kommer från och till rapporter om hur till exempel våld mot kvinnor inte får det bemötande och den möjlighet till uppklaring som vi alla tycker man skulle ha. Vi vet att handläggningstiderna är långa hos både polis och åklagare. De har minskat något hos åklagare, delvis beroende på att åklagarna skickar tillbaka fallen till polisen med önskan om en korrigering, och då blir det kö hos polisen i stället. Sammanlagt bygger detta på att vi har enorma proppar i systemet. Man måste se över vilka tvångsmedel och processregler vi har. I det här betänkandet lyfter vi från fram några saker som vi tror är viktiga. En sådan sak är möjligheten till hemlig avlyssning. Det är en fråga som utreddes . Det fanns då ganska rättfärdig kritik. börjar en hel del falla på plats, bland annat vad gäller offentliga ombud. Vi är på gång att lösa frågan om överskottsinformation. är det att komma till beslut vad gäller hemlig avlyssning. Man ska komma ihåg att det här med hemlig avlyssning är ganska självreglerande. Vi föreslår ganska hårda begränsningar för när det ska få användas. Polisen kan inte heller använda den metoden när som helst och hur som helst, för det tar ganska betydande polisiära resurser. En duktig polis använder sig inte av hemlig avlyssning hur som helst. Vi tror att det kan vara ett medel mot människohandel, narkotikahandel och den typ av terrorism som trots allt finns i . Mycket av den organiserade brottsligheten bygger på möjligheten att försvara sig i det utanförskap där många organiserade kriminella befinner sig . Man försvarar sin verksamhet och man avskräcker fiender med att man har vapen. Här är det helt nödvändigt att polisen får rejäla resurser för att kunna eftersöka och komma åt de betydande vapenproblem som finns i vårt samhälle, vapen som alltmer blir legio i samhällets utkanter och som används för hot framför allt mellan kriminella men också mot människor i övrigt. Modern teknik gör att man kan komma mycket långt med att övervaka människor. Det brukar kunna innebära att någons rättssäkerhet faktiskt blir förstärkt medan någons integritet kan bli kränkt. blandar man ihop det och säger att rättssäkerheten hotas beroende på att integriteten hotas. Det är ofta helt fel. De här frågorna är egentligen varandras motsatser. Om du filmar alla människor så vet du precis vad som har hänt. Om man skulle avlyssna människor skulle man höra exakt vad som har sagts. Inte desto mindre är integriteten någonting som vi måste värna, på största allvar. Den tekniska utvecklingen i alla samhällssektorer gör att integriteten är ganska hotad. Därför är vi från tydliga på att det är viktigt med kontroller vad gäller övervakningskameror. Man får inte skynda i väg hur fort som helst med att dela ut tillstånd till övervakningskameror. Här krävs ett anmälningsförfarande och ett godkännande. Det kan vara berättigat med en hel del övervakningskameror, men det är viktigt att det finns en samhällelig översyn, en kontroll av var de finns och i vilken omfattning de används. En kamera kan trots allt aldrig skydda. En kamera kan möjligtvis registrera och hjälpa till preventivt, förhoppningsvis. Men i regel är det en lösning på problemet med brist på poliser. Vi vet också att de spelregler vi har är hotade av att människor gör allt för att förstöra dem. Vittnen hotas i en allt större omfattning. Därför pekar vi i en av våra reservationer på vikten av att stödja vittnen. Vi hoppas också att vi snart ser ett förslag från regeringen utifrån den utredning som har kommit, att vi inför ett nationellt vittnesskyddsprogram. Vi från vill för övrigt gärna lyfta upp frågan på en europeisk nivå. Vi tror att det skulle vara mycket bra att ha ett europeiskt vittnesskyddsprogram. Vi pekar också i en av våra reservationer på vikten av att människor har tillträde till spelplanen. Tillträde till rättvisa är också en viktig spelregel. Det handlar om att människor har en rättshjälp som man kan lita på. När man hamnar i konflikter, ofta civilrättsliga mål, ska man känna att man som medborgare kan komma till domstolen och få sin sak prövad. upplevs den möjligheten vara starkt begränsad. Det är en stor brist i rättssäkerheten, menar vi från liberalerna. Om detta kan man orda mycket. Vi lägger fram flera program från . Vi har en hel del reservationer. För tids vinnande yrkar jag i detta fall bifall endast till reservation nr 13. 112 (m): För tids vinnande yrkar även jag bifall till bara en reservation, reservation 2. Vi moderater står givetvis bakom alla våra reservationer i betänkandet. Betänkandet behandlar en rad vitt skilda motioner i processrättsliga frågor från den allmänna motionstiden. Majoriteten avstyrker i princip samtliga utan motiveringar i sakfrågorna. Det tänks i är huvudargumentet. Men hur det tänks och med vilken hastighet är i många fall oklart. Om socialdemokrater och andra i tänker får vi inte heller veta. Just denna passiva hållning från majoriteten i och regeringen rimmar illa med den vältalighet om kraft i brottsbekämpningen som vi också får höra en hel del om i olika anföranden. Ett konkret exempel på det problemet är att man nu vill att ska avslå två motioner om att polisen bör få söka efter vapen i bilar. Bakgrunden till förslaget är att det är vanligt att kriminella använder vapen bland annat i kroglivet för att höja sin status och för att få respekt. Vapnen bär man inte på sig eftersom polisen har rätt att kroppsvisitera och därför att många klubbar har metalldetektorer. Den verkligheten har vi hamnat i. I stället har man sina vapen i bilen och hämtar vapnen om bråk uppstår. Riskerna att oskyldiga skadas när vapnen kommer till användning är mycket väl dokumenterade. Flera mycket grova brott i krogmiljö visar denna tendens. Morden vid är ett exempel. I närtid har också skottlossningarna på restaurang Waiters och klubben Dailys i fått stor uppmärksamhet. Det är någonting som vi moderater tycker att ska ta på allvar. Polisens möjligheter att ta illegala vapen i beslag är begränsade. Polisen har inte rätt att i förebyggande syfte kontrollera en bil utan måste ha tillstånd till husrannsakan av en åklagare. Hur enkelt är det ? Dessutom krävs att man har misstanke om ett specifikt brott. Polisens möjlighet till visitation enligt 19 § polislagen gäller enligt förarbetena inte heller fordon. Detta innebär att polisen inte kan ingripa även om man befarar att någon har ett vapen dolt i bilen. Vi moderater tycker att lagen borde tillåta att polisen söker igenom misstänkta personers fordon för att kunna beslagta skjutvapen. Vi tycker också att det är rimligt att straffet för olovligt vapeninnehav behöver skärpas i syfte att komma åt vapenhantering i kriminella kretsar. Majoriteten säger i betänkandet att man delar uppfattningen att det är viktigt att förebygga spridningen av illegala vapen. Man får förmoda att det också innebär att ni inte vill att sådana vapen ska komma till användning. Men i stället för att göra någonting konkret åt saken hänvisas det till att en utredare ska fundera över om det finns ett behov för polisen att kunna kontrollera bilarna. Ärligt talat är behovet helt uppenbart. Man behöver bara gå ut i nöjeslivet och ta del av lite polisrapporter så vet man att det är alldeles uppenbart att det används för mycket vapen, att det göms vapen i bilarna och att polisen har svårt att hantera det hela. Det försvårar utredningar och hela brottsbekämpningsprocessen. Det behöver man inte fundera över. De behöver inte tänka också på detta på . Det går att fatta beslut, och det går att göra något snabbt. Jag kan undra över varför man inte tar tag i det snabbt. Vilket integritetsproblem är det om polisen får titta in i bilar där vapen kan finnas? Hur många skjutningar måste vi ha på krogarna innan majoriteten vaknar? Hur många ungdomar ska gå förlorade för det är vad det ofta handlar om innan vi reagerar? Detta är ovanpå att det bara är någon vecka med samma låt-gå-attityd röstade ned ett mycket enkelt och praktiskt förslag om vapenamnesti. Vi tyckte att det var dags att använda de goda erfarenheterna från vapenamnesti och låta människor lämna in illegala vapen till polisen utan risk för bestraffning. Det blev nej med lika krystade förklaringar som . Det ska utredas, och man ska fundera. Sanningen är den att ni inte ens kan samla ihop er till konkreta insatser i frågor där det inte krävs så mycket mer funderande utan där det finns färdiga förslag. Lika konkret i detta betänkande är förslaget om att det ska finna möjlighet att använda kräkmedel för att komma åt langning av narkotika på ett mer effektivt sätt. En hel del langare förvarar knarket i munnen och sväljer paketet eller kapseln så snart en polis uppenbarar sig. Då blir det väldigt svårt att bevisa ett brott, åtminstone snabbt. Så har det varit . Alla känner naturligtvis till att det är så. Det finns två sätt att bevisa att det är narkotikalangning det handlar om. Endera låter man vederbörande sitta på en specialtoalett under kontroll ibland under bevakning eller också ser man till att de kräks upp knarket. Det finns ingen annan utväg. Utan att gå in på detaljer kan man konstatera att båda alternativen är rätt äckliga och verkligen ett intrång i människors personliga integritet. Det är självklart. Jag tycker inte att man ska använda sådana metoder som kräkmedel annat än om man har väldigt goda skäl för det. Men har man det, och det är poängen, går det faktiskt fortare att reda ut problemet med kräkmedel än med specialtoaletter. De har man inte heller plats och personal för med tanke på de problem som finns inom rättsväsendet . Fördelen är också att risken för den misstänkte är mindre. Knarkkapslar och knarkpåsar kan gå sönder i magen med förödande konsekvenser. Tid är därför en betydelsefull faktor. Det måste man väga mot det skydd som ska finnas för den kroppsliga integriteten, som majoriteten beskriver i betänkandet. Även här säger man från Socialdemokraterna och andra nej till konkreta förslag som skulle kunna hjälpa oss. Jag har valt att lyfta fram två väldigt konkreta förslag i betänkandet som skulle kunna hjälpa till med två mycket besvärliga problem när det gäller kriminalitet, vapen och narkotika. Det är två förslag som majoriteten avvisar. Med det visar man att man inte kan, inte vill och inte vågar lyssna till dem som arbetar med brottsbekämpning på fältet. Det beklagar vi moderater. För oss är det viktigt att konkret och resolut ta itu med den allvarliga brottslighet som skottlossningar och narkotikahandel utgör inte minst bland ungdomar i våra städer. Det finns också många frågor i betänkandet och även inom dessa områden som kräver noggranna överväganden, där vi behöver utreda och där det minsann inte är så lätt att veta vad man ska göra. Men i de två fall som jag pekat på är det så enkelt och så uppenbart att det skulle ge resultat. Ändå vägrar ni att godkänna förslagen. Jag tycker att det är mycket beklagligt. 113 (): Inledningsvis vill jag yrka bifall till reservation nr 1. I övrigt står vi bakom våra reservationer och särskilda yttranden. och omvärlden utmanas av historiens kanske mest välorganiserade kriminalitet. Den har utvecklats på en internationell nivå i högst oroande takt både i omfattning och komplexitet. Den utgör ett allvarligt hot både mot samhälle och individer. som en rad brottssyndikat från sina baser i tredjeland bygger upp verksamhet inom våra länder i ökar det gränsöverskridande samarbetet mellan dessa grupper och nationellt baserade kriminella grupper i medlemsländerna. Den internationella brottsligheten är modernt utrustad, förfogar över mycket stora resurser och opererar gränslöst. är våra brottsbekämpande myndigheter hänvisade till att framför allt bedriva sitt arbete nationalstatligt och dessutom att göra det med mycket sämre utrustning och begränsade resurser. Den grova gränsöverskridande brottsligheten måste bekämpas med alla till buds stående medel. Därför anser vi att det är dags att ge polisen möjlighet till buggning för att komma åt den avancerade kriminaliteten. Ett beslut om buggning måste dock föregås av ytterst omsorgsfulla överväganden. Vi menar att det bland annat måste klargöras hur man bäst ska förfara för att undvika kränkning av oskyldigas integritet och hur man ska handskas med inhämtat material som inte är av intresse för undersökningen. Därför tycker vi att det är häpnadsväckande att inte frågan om hanteringen av överskottsinformation har kommit dithän att den är lagreglerad. Lagrådet, som hade anledning att titta på detta, gjorde bedömningen att man kan godta buggning eller hemlig avlyssning som ett straffprocessuellt tvångsmedel om behovet var starkt och om tvångsmedelsanvändningen var förenad med tillräckliga rättssäkerhetsgarantier. Bristen var, vilket bidrog till att göra Lagrådet tveksamt, att det inte var lagreglerat. Lagrådet framhöll också särskilt att frågan måste lösas. Det har vi tagit upp ett antal gånger i olika debatter. Det är viktigt. Vi tror att buggning är ett bra instrument för att kunna bekämpa den alltmer avancerade kriminaliteten. Nästa fråga som jag vill beröra är den om kamera i taxibilar. Det är också ett konkret exempel på hur man kan skapa en säkrare miljö. Antalet vålds- och rånöverfall på taxiförare ökar markant. Jag har försökt få tag i nya uppgifter ; de uppgifter jag har är . Då var det enligt Transportfackens 9 000 förare som utsattes för våld eller hot. Det motsvarade då 24 hottillfällen . 2002 begicks 70 taxirån, vilket är en ökning jämfört med . Varje brott är ett allvarligt brott, som också ofta ger långvariga konsekvenser för den drabbade föraren. I många fall har föraren förutom fysiska skador även fått psykiska sådana. Bytet har däremot ofta varit begränsat, men den utsatte föraren vill gärna lämna sitt yrke efter överfallen. En taxiförare befinner sig i en mer utsatt situation än exempelvis en bankkassör eftersom det i banken finns skydd både i form av kassadiskens utformning och av övervakningskameror. Det är svårt för mig att se att kamera i taxi skulle vara mer integritetskränkande än kamera i något annat transportmedel, som pendeltåg och tunnelbanevagnar. Ur förarens säkerhetssynpunkt är behovet av förebyggande åtgärder snarare större i en taxi, som inte följer något spår och som kan beställas till undanskymda mörka platser där brott kan begås. Därför vill att lagen om övervakningskameror ska förtydligas så att kamera i taxi betraktas som starka brottsförebyggande skäl. Utskottet skriver att det system för kameraövervakning i taxibilar som beviljats i kammarrätt enligt utgör en lämplig avvägning mellan övervakningsintresset och integritetsintresset. Därför säger man att kravet på tillståndet bör kvarstå. Men kammarrättsavgöranden har inte prejudikatsvärde, och det är därför inte tillräckligt att låta kammarrättsavgörandena bilda grund för vad svensk rätt ska vila på i frågan. Eftersom det har visat sig att inte alla län tillåter kameraövervakning anser vi att en allmänt gällande reglering efter ett regeringsrättsavgörande måste komma till stånd. Den socialdemokratiska regeringen har poängterat att tyngdpunkten i den dömande verksamheten ska läggas i första instans. Det har varit en vägledande princip vid reformeringen av domstolsväsendet. Vi vill uttrycka en oro över att detta förhållningssätt banar väg för införandet av alltfler prövningstillstånd för överklagande från tingsrätt till hovrätt. Det innebär att rättssäkerheten åsidosätts. Vi har därför tidigare i motionsyrkanden krävt att rätten att överklaga en dom ska utvidgas. Om en person döms för ett brott där påföljden blir böter kan man inte som lagstiftningen ser ut med säkerhet få upp målet till högre instans. Även då det ovanliga inträffar att tingsrättens dom är en så kallad nämndemannadom, det vill säga där nämndemännen är i majoritet mot rättens ordförande i själva skuldfrågan, har prövningstillstånd nekats. , professor i processrätt vid , har studerat nämndemannadomarna . Han anser att det borde vara rimligt att prövningstillstånd beviljas även i bagatellartade mål med böter som straff om det finns skiljaktiga meningar mellan rättens ordförande och nämndemännen. För flera av de enskilda individer som nekats prövningstillstånd hade det varit bättre om det hade blivit en strängare dom i tingsrätten eftersom de då hade getts möjlighet att överklaga och därigenom få saken prövad i hovrätten. Jag har fått ett antal samtal när vi har vidhållit de här yrkandena som har bevisat hur allvarligt detta kan bli och hur situationen kan te sig. En man som har blivit bötfälld för sexuella trakasserier har förlorat sin fru och sitt arbete. Barnen tar avstånd. Han har själv ingen möjlighet att överklaga där han anser att han är oskyldig. Det finns en rad liknande exempel som jag tycker är oroväckande. Vi kristdemokrater har som inriktning att ta utgångspunkt i den enskilda lilla människan. Därför vill vi att detta ska ses över. Vi anser att människors rätt att överklaga en dom när brott förnekas alltid måste finnas. När prövningstillstånd inte beviljas drabbas de nekande mycket hårt. I vissa fall har deras liv slagits i spillror. Det är i högsta grad otillfredsställande att bara en enda instans har fällt domen i ett ärende som kan få vittgående konsekvenser. Mot bakgrund av ovanstående bör lagen ses över så att kravet på särskilt prövningstillstånd avskaffas vid bötesdomar. 114 (): För att vinna tid yrkar jag bifall bara till reservation 16, även om givetvis står bakom de övriga reservationer som vi har. Jag ska i anförandet framför allt ta upp två av reservationer. Den ena är reservation 7, som handlar om tillståndsprövning för kameraövervakning. är det som har ansvaret för tillståndsgivningen när det gäller kameraövervakning. gjorde svenska en granskning över hur länsstyrelserna skötte sig när det gällde att följa upp tillstånd som man hade gett. Det handlade till exempel om att följa upp om de som hade fått tillstånd följde reglerna för skyltning för kameraövervakning. Då visade det sig att var en av dem som hade tillstånd att ha kameraövervakning men som inte hade skyltat på ett korrekt sätt. Det visade sig också i granskningen att det fanns en skiftande kunskap i landet när det gäller att göra de rätta övervägandena mellan frågan om kameraövervakning som effektivitet och avvägningen av integritetsfrågor. Därför anser vi i att det rimliga vore att tillståndsprövningen skulle göras av Datainspektionen, som faktiskt är den myndighet i som i alla sina år har haft till uppgift att både väga in den enskilda integriteten och effektiviteten samt den tekniska utveckling som finns. Anledningen till att vi tycker att det är oerhört viktigt att man har hög kompetens när det gäller tillståndsgivning och övervakning att man följer reglerna och att detta följs upp är att vi ser en utveckling där kameraövervakning blir ett allt vanligare inslag i det svenska samhället. Vi har kameraövervakning på tunnelbanorna, på offentliga platser, i många offentliga byggnader och i våra affärscentrum. Vi ser också att det på fler och fler ställen kommer önskemål om att man ska få använda sig av kamera. Det är en utveckling som på ett sätt kan vara positiv. Man kan se detta i ett brottsbekämpningsperspektiv. Man kan se det som något som kommer att avskräcka människor från att begå brott. Det kan det säkert göra till viss del, men vet vi att om vi har en utveckling där kameraövervakning blir allt vanligare så mister den också sin effektivitet. I , som nästan är världens mest kameratäta stad, finns det över 7 000 kameror. Det är oerhört viktigt att man balanserar mellan den personliga integriteten och kameraövervakning och effektivitet. Vi anser att Datainspektionen är den som är bäst skickad att göra detta. Den andra frågan som jag vill lyfta upp, fru talman, handlar om offentlighet i domstol. Det finns uppgifter om att vi får alltfler förhandlingar i domstolar bakom stängda dörrar. Antalet förundersökningar där misstänkta och deras ombud beläggs med yppandeförbud har också ökat. Det som är skrämmande med detta är att det inte har varit möjligt att få fram någon ordentlig statistik och något ordentligt underlag för hur detta används, om det ökar och i vilken utsträckning. Det här är oerhört viktigt. Det är faktiskt en oerhört principiell fråga. En viktig grund i demokratin och rättsväsendet är att vi har en öppenhet och en insyn i domstolsväsendet. Det finns också en risk för att man urholkar förtroendet för domstolarna och att möjligheten till insyn minskar. Det finns dessutom en oro, framför allt vad gäller yppandeförbudet, för att det här faktiskt kan rubba balansen i en rättegång eftersom det främst är de misstänkta och deras ombud som beläggs med yppandeförbud. Det är oerhört viktigt att man behåller den här balansen. För är det självklart att det finns tillfällen då man ska hålla förhandlingar bakom stängda dörrar. I de flesta av de fall då det hålls bakom stängda dörrar handlar det om yngre människor där det är viktigt att skydda deras integritet. Det är viktigt att de här besluten fattas på liknande grunder över hela landet. Det är också viktigt att man upprätthåller principen om insyn i domstolsväsendet. Därför anser att man faktiskt bör utreda framför allt hur många förhandlingar som hålls bakom stängda dörrar och om detta har ökat. Framför allt bör man utreda orsakerna till det. Detsamma gäller yppandeförbudet. uppföljningsgrupp har tittat på den här frågan, framför allt yppandeförbudet. Det är ju mycket mindre i sin utsträckning. Det som visade sig där var ju att det fanns ganska stora skillnader över landet när det gäller hur man använder sig av denna metod. Det finner vi lite märkligt, för vi tror inte att brottsligheten och ärendekaraktären skiljer sig väsentligt mellan olika delar av landet. Därför anser vi att man bör utreda denna fråga eftersom den har stor principiell betydelse. En annan fråga, fru talman, som har tagit upp handlar om jävsregeln för åklagare. finns det ingen speciell reglering när det gäller jävsfrågan för åklagare. De faller under samma jävsregler som domare. Däremot säger man att exakt samma jävsregler och exakt samma sätt att tolka det här inte är möjligt för åklagare och domare men att det ändå går att göra i tillräcklig utsträckning för att man inte ska behöva specialreglera det. Vi anser att det är rimligt att man faktiskt har det här reglerat för de olika yrkesgrupperna och att detta mycket tydligt framkommer. Med det här, fru talman, yrkar jag återigen bifall till reservation 16. Avslutningsvis ska jag ta upp några av de frågor som tidigare talare har varit uppe i eftersom jag i flera fall ingår i majoriteten i dessa frågor. När det gäller möjligheten att eftersöka vapen i bilar instämmer jag i både och resonemang om att det är en viktig fråga. har frågan kommit upp väldigt tydligt. har också lämnat in ett underlag till för att man ska kunna bereda frågan och fatta beslut om det här. Min förhoppning är givetvis att regeringen återkommer ganska omgående i den här frågan.