prot · GR09122 · 2004-05-26 00:00:00 — Det hade underlättat möjligheterna att stå för ett gemensamt ställningstagande om diskussionen hitintills inte återigen hade utvecklats så att borgerligheten velat beskylla regeringen för saker och ting som den inte har grund att beskylla den för. Det vi har grund för att säga är att tendensen vid utnämningar skapar en misstanke om att man möjligen fäster avseende vid annat än förtjänst och skicklighet. Det är illa nog, och det riskerar att urgröpa regeringens förtroende och tilltron till regeringens vilja att följa grundlagens mening. Det är illa nog, och det är det vi uttalar i reservationen. 118 (): En kammardebatt brukar oftast gå till så att majoriteten och minoriteten diskuterar med varandra. Vi har en omfattande debatt, och av dyrbar debattid har gått åt till försök att reda ut hur förhållandet är inom det som eventuellt ska bli en majoritet i kammaren på den här punkten. Möjligen kan det också öppna ett intressant perspektiv för omröstningen, för enigheten tycks ju i praktiken inte vara så stor. Låt mig dessutom säga att jag nu har förbrukat av de som jag har till förfogande för att replikera på 22 minuters kanonad kring den här frågan med en reservation, där fem partier har tvingat sig upp i talarstolen för att argumentera för precis samma sak. Jag är inte så hemskt bekymrad över detta just i utnämningsfrågan. Det är ju inte så att i utnämningsfrågan har uppfunnit några nya formuleringar av den borgerliga ståndpunkten utan det handlar om upprepanden av det som har dikterat i under en lång följd av år jag höll på att säga ända tills han själv blev landshövding. Men bortsett från det är det ju i lära som går när det gäller utnämningsfrågan. Jag vill börja med att säga att proportionaliteten är ett intressant perspektiv. var nöjd med bristen på proportionalitet eftersom uppenbarligen är överrepresenterat. Men låt mig också säga att regeringsformen inte förutsätter någon proportionalitet mellan de politiska partierna. Den förutsätter bara att man inte tar andra hänsyn än förtjänst och skicklighet vid utnämningstillfället. Det är ju precis det som man gör. Det som man då kan granska i är väl det som är den legalistiska grunden, nämligen regeringsformen. Det som man nu försöker föra in i den här debatten är att man i efterhand ska granska ansökningshandlingar eller andra dokument som finns kring en utnämnd generaldirektör. Sedan ska vi säga: Ja, det är nog kanske ändå så att någonting annat har spelat roll. Och någonting annat kan ju dessutom vara något annat än politiska hänsynstaganden. Jag undrar hur stort urvalet av kandidater till generaldirektörsposter och andra statliga befattningar blir om ett eller annat år senare ska diskutera om utnämningen verkligen gjorts enbart på grundval av förtjänst och skicklighet. Jag tycker att man kanske har anledning att fundera över vad man egentligen säger ska äga rum på det här området. Låt mig dessutom uppmärksamma flera talare på att det när man läser utskottets betänkande framgår att styrelser av olika slag, bland annat universitetsstyrelser och högskolestyrelser, inte omfattas av regeringsformens stadgande om förtjänst och skicklighet. Statsvetare kan naturligtvis känna till sådant där, men jag kan hänvisa till , , och , som 1980 konstaterade att det förhåller sig på det sättet att statliga styrelser inte omfattas av det här kravet utan att det är verken som det i första hand rör sig om. Låt mig använda mina sista till att säga någonting om tanken på att ska ha ett avgörande inflytande på utnämningarna. Man kan ju fundera på att regeringen har ett avgörande ansvar för vad som sker i de statliga verken, som är organ underställda regeringen. Regeringen skulle alltså inte kunna bestämma vem som ska vara chef i ett sådant regeringen underställt verk utan det skulle göra. Är det så troligt att det kommer att förbättra hela saken och att de partipolitiska inslagen i utnämningsdiskussionerna kommer att bli mindre, om vi som partipolitiker ska ägna oss åt den frågan? Jag sätter starkt i fråga klokskapen i att förse regeringen med generaldirektörer som regeringen kanske inte ens är riktigt intresserad av, men det är väl det som ligger i själva tanken på att hävda makt över allting annat. 119 () replik: Det är lika illa, , oavsett om det är en socialdemokrat, centerpartist, moderat, vänsterpartist eller vad för partist det nu än vara månde som tillsätts utan att vi kan säkerställa att det sker på de grunder som regeringsformen anger. Det var det som jag försökte säga. Jag tycker att det är oerhört viktigt att vi från den här kammaren hävdar regeringsformens signaler vad gäller utnämningsmakten, en makt som regeringen har och som är mycket kraftfull. Det är viktigt att det inte ges en bild av att det är den politiska färgen på hatten som avgör om någon får ett uppdrag eller inte. Det är viktigt att hävda de statliga verkens självständighet. När man lyssnar till så låter det nästan som om de statliga myndigheterna är regeringens eget fögderi. Men även här finns det en tydlig signal om hur de ska styras. De ska inte styras genom att man kommer överens på partimötena, utan också de ska styras enligt helt andra riktlinjer. Det är det som är så viktigt, för annars urholkar man myndigheternas självständighet någonting som vi kan se exempel på. 120 () replik: Det är väl bra, , att vi är överens om att regeringsformens regler ska gälla. Det behöver vi inte hålla på att diskutera. Det vill är att i efterhand kunna kontrollera och klarlägga att inte någon utnämning har skett med hänsynstagande till politiska eller andra förhållanden. Jag tror inte riktigt att man kan göra det. Och jag undrar, : Är inte de statliga verken underställda regeringen? 121 () replik: Är det inte ett bekymmer, , att inte kunna veta att det är regeringsformens ordning som gäller i utnämningsmakten? Är det inte ett bekymmer att vi som konstitutionsutskott och den här kammaren inte kan granska att det är de grunder som så tydligt anges för utnämningsmakten som faktiskt gäller? Det skulle jag uppleva som ett bekymmer om jag befann mig i position. När det gäller frågan om myndigheterna så är det som säger, men det finns också klara spelregler. Det är det som är så viktigt om vi ska ha kvar de oberoende självständiga myndigheterna som styrs tydligt med regleringsbrev och inte på partimöten, och som är möjliga att granska också för denna kammare, om vi vill göra det. Så länge vi behåller detta är det därför som det är så viktigt att inte misstänkliggöra att det är den politiska färgen på hatten som går före andra skäl. 122 () replik: Det vore intressant om kunde peka ut dem med de här hattarna, så att vi finge en mer substantiell diskussion. Det är ju bara allmänna misstänkliggöranden som ägnar sig åt. De statliga myndigheternas uppgift är att verkställa majoritetsbeslut och att tillämpa den lag i enskilda fall som myndigheten har att göra. Det är deras uppgift, och inte att vara självständiga och leva något annat liv än det som har gett pengar till och skapat lagstiftning för. De är regeringens verkställande organ för de olika områdena. Det är enbart i frågan om myndighetsutövningen, alltså beslut i förhållande till enskilda, som regeringen inte får lägga sig i. Då ska lagen gälla. Jag ska inte säga att det är löjligt men det är i all fall dumt att försöka inbilla någon att det skulle finnas ett antal generaldirektörer som seglar omkring i egen sjö i egen båt. De ska verkställa beslut, och det är regeringen som har ansvaret för det. Om vi ska kunna kräva ut ansvar av regeringen för olika insatser så är det rimligt att regeringen får skaffa det folk och den personal som regeringen anser är bäst skickad att klara detta inom ramen för regeringsformen. Jag har väldigt svårt att förstå hur det skulle bli bättre om justitieutskottet skulle börja votera om vilka som ska få bli domare. Det är ju det som ligger i tillkännagivandet om att ska involveras i hela utnämningsmakten. Ja, det går att skaka på huvudet men ni har ju till och med föreslagit detta i en utredning! Det är ingenting nytt. Vi ser från televisionen i hur de olika utskotten där sitter och voterar och diskuterar vilka som ska få vara med och vilka som inte ska få vara med. 123 SKÅNBERG (kd) replik: Till att börja med vill jag säga att vi inte har föreslagit att någon annan än regeringen ska ha den slutgiltiga utnämningsmakten. Vi vill att frågan ska utredas. Ett av förslagen skulle kunna vara en förslagsnämnd som tittar på det här och gör att det blir mer genomskinligt. antyder att det kan bli få kandidater om tillsättningen granskas. Då vill han ju införa en annan princip än för alla andra tillsättningar på tunga befattningar. Det är självklart att det som tål att granskas ska granskas. Något som också är intressant och det är det som jag vill uppehålla mig vid är hans betoning av att verksstyrelserna är regeringens fria skön. Han har egentligen ingenting emot att 13 av 17 politiskt tillsatta i högskolestyrelserna är av socialdemokratiskt snitt. Det är en del av maktutövningen. Jag skulle gärna vilja att något kommenterar detta. 124 () replik: Det var möjligen så att jag föll in i de allmänna legalistiska resonemangen och försökte tala om att reglerna inte behandlar styrelser inom de statliga verksamheterna. Det är möjligt att detta inte passade in riktigt, för det är ju just i högskole- och universitetsstyrelser man kan peka på att det finns ett stort antal socialdemokrater. Det hindrar ju inte att de leds på ett skickligt sätt. Det är det ingen som har ifrågasatt, utan i detta ligger tanken på en proportionalitet inbyggd. Den tycker jag att man ska bestämma sig för att vara försiktig med i sammanhanget. Om man har ett antal kandidater som generaldirektörer eller om man har en och vederbörande ska kalfatras, eller vad man nu ska kalla det för, i något utskott här så kan jag tänka mig att det inte är alldeles entusiastiskt för dem som kommer i fråga, Skånberg. När det gäller domstolarna så finns det ju en tjänsteförslagsnämnd inte för de allra högsta domarna men för domstolar i olika sammanhang. Det är väl inte så förfärligt mycket som egentligen kan vinnas. Själva utgångspunkten för kritiken är att man misstänker eller i varje fall tycker att det är klokt, riktigt och taktiskt att tala om att det kan finnas en misstanke att det sker felaktiga utnämningar i den meningen att annat än förtjänst och skicklighet tas till vara. Det ska man råda bot på genom att koppla in en stor politisk process. Jag tycker att det vore klokt att tänka igenom hela systemet och vad det är som man egentligen vill åstadkomma med de här frågorna. 125 SKÅNBERG (kd) replik: tog inte upp min lilla tanke om att det möjligen skulle kunna vara så att adelsprefixet von har hamnat efter efternamnet och blivit till ett s. Det är ju annars en ruggig misstanke och en ruggig utveckling att det här med ståndsprivilegier finns i alla kulturer. De kan bara se lite olika ut. Om det är på det viset att vi har ståndsprivilegier, vare sig det handlar om maoismens olika antal fickor på uniformerna eller om det handlar om att få bekläda ämbeten i så inträder samma psykologiska mekanism av att försvara dem. Jag är ledsen, men jag får intrycket av att försvaret som och lägger upp går ut på att försvara status quo och inte vilja göra systemet genomskinligt. Det gör mig ännu mer orolig. 126 () replik: Genomskinligt, säger ja, det hela är ju offentligt! Utnämningarna och resonemangen om dem är offentliga. Vi granskar dem på en generell grund. Det är väl inte någon brist på genomskinlighet i det avseendet. Om man sedan vill gå in från sida och sätta sig tillsammans med regeringen och sköta rekryteringsprocessen säg det då! Säg att ni inte vill att regeringen ska ha det avgörande inflytandet utan att det är genom arbetet i som myndighetschefer och andra ska rekryteras. Det är ju den uppfattning som man har i det tillkännagivande som finns om utnämningsfrågorna. Jag tycker att det i och för sig är en hedervärd ståndpunkt, fast den är felaktig enligt mitt sätt att se och med tanke på det sätt som offentliga liv är organiserat och konstruerat. Jag har väldigt svårt att förstå att det skulle finnas stora förtjänster att vinna på detta. President ansågs ha utnämnt domare i högsta domstolen så att hans uppfattning om en rad olika samhällsområden skulle vara garanterad under lång, efter det att han hade avgått. Domarna i högsta domstolen i sitter ju i evärderlig tid, eller åtminstone under sin egen livstid. Därmed sker det långsamma förändringar. Jag är inte säker på att detta är ett eftersträvansvärt system inte för i varje fall. 127 () replik: försöker framställa det som att jag ikläder mig något slags originell roll i kritiken av utnämningsmakten. Så är det förstås inte. Skälet till att jag och många andra för fram denna kritik är att samma problem uppkommer år . Det är samma besvärande tendenser till överrepresentation för socialdemokrater när det gäller generaldirektörsposter, ambassadörsposter och senast styrelseordförandeposterna. Det är därför vi har den här diskussionen. gjorde ett intressant inlägg om universitets- och högskolestyrelsernas ordförande. En av de huvudsakliga kritikpunkterna inför denna reform var att också ordförandena i universitets- och högskolestyrelserna skulle utses på politisk väg. Det var många akademiker inte bara de politiska partierna här i som befarade att det skulle bli en ökad politisering. Jag kan inte tolka inlägg på annat sätt än att det är helt okej att man använder styrelseordförandeposterna vid universitets- och högskolestyrelser för att öka politiseringen och den politiska styrningen av universitet och högskolor. Det är kanske till och med eftersträvansvärt. säger att de statliga verken inte är självständiga. Men tanken med den svenska förvaltningsmodellen är ju att vi har en regering och statliga myndigheter. De statliga myndigheterna ska naturligtvis följa de direktiv och regler som gäller, men de ska inte ta några politiska eller andra ovidkommande hänsyn när de tolkar lagar eller utövar myndighetsutövning mot enskild. Det är det som är tanken. Det är därför som vi inte har något system med politiska tillsättningar. Vill ändra på det systemet? Så lät det i alla fall när han uttalade sig här. Min fråga är alltså: Vill ändra på systemet med självständiga myndigheter och ämbetsverk? Det vore i så fall en väldigt stor nyhet. 128 () replik: Nej, jag vill inte ändra på det. Jag tycker att vi har ett alldeles utomordentligt system. Men vad jag har opponerat mig emot inte bara , utan också tidigare är resonemanget om att myndigheterna är självständiga. Självständiga i förhållande till vem? Vem finansierar myndigheterna? Vem bestämmer vad de ska syssla med? Som också säger och vi är tydligen eniga på den punkten är det vid myndighetsutövning mot enskild som regeringen inte får lägga sig i. I övrigt skickar regeringen regleringsbrev till myndigheterna och talar om vilken inriktning de ska ha och vilka aktiviteter de ska ägna sig åt. Det är ett bra system. Utskottet gjorde en undersökning om utnämningsfrågorna vid höstgranskningen, och där var vi ju eniga i våra slutsatser. Vi redovisade en viss statistik och försökte att identifiera personer med politiskt hemvist det vill säga de som vi kunde identifiera eftersom det är ett annat problem. Det är bara de som öppet säger att de är av den ena eller den andra politiska kulören som vi vet någonting om. Det kan ju finnas misstänkta figurer i denna utnämningsflora som skulle kunna kategoriseras åt det ena eller det andra hållet, men som vi inte vet någonting om. Och det är väl naturligt eftersom det är förtjänst och skicklighet som gäller, så det är inget konstigt med det. Jag förstår inte riktigt hur vi kunde vara eniga och så plötsligt kraftigt delat oss i utnämningsfrågorna. Sedan säger att det är en överrepresentation av socialdemokrater. Hur vet han det? Och när upphör den att vara en överrepresentation? Ska vi kicka i väg fem eller sju generaldirektörer och i stället utnämna några folkpartister? Hur vill definiera detta? är ju vetenskapsman och borde väl kunna reda ut det här på de som han har till sitt förfogande. 129 () replik: Vetenskapsmäns och akademikers främsta meriter är kanske inte att tala kort. De brukar tala långt, men jag ska försöka att tillmötesgå . Jag är glad över att vi är överens om att det nuvarande systemet ska behållas. Vi ska ha självständiga myndigheter som självständigt tolkar de lagar och bestämmelser som vi gemensamt har kommit fram till. Det tycker jag är utmärkt, det var ett bra besked. Vid den höstgranskning som vi gjorde var vi eniga om bakgrundsbeskrivningen och de uppgifter som kansliet hade tagit fram, men vi var aldrig eniga om hur dessa siffror skulle tolkas. tyckte naturligtvis att siffrorna talade för hans ståndpunkt, och jag tyckte att de visade att det fanns en överrepresentation för socialdemokrater. frågade hur vi ska avgöra detta med överrepresentation. Ska vi kicka socialdemokrater för att det ska bli en rättvis representation? Poängen med mitt resonemang är ju att man vid utnämningar enbart ska fästa avseende vid sakliga grunder. 13 av 17 styrelseordförande har partipolitisk bakgrund och är socialdemokrater. Tror du att människor tycker att det är rimligt att det nästan bara är socialdemokrater som är kompetenta att vara styrelseordförande? Det är ju den frågan vi ställer, och det är därför som vi vill ha klargöranden. När vi försöker att peka på de stora, övergripande mönstren säger att vi bara kommer med allmänt svepande beskrivningar. När vi sedan går in på enskilda fall, ja, då är det också fel. Men tanken med bestämmelserna i reformen är väl att man ska kunna granska om de följs. Kan det möjligen finnas en teoretisk möjlighet att regeringen i något enskilt fall har gjort fel? Eller är det så att regeringen alltid har gjort rätt när den har utnämnt högre statliga chefer? 130 () replik: tog upp ordförandena i universitets- och högskolestyrelser och sade att den akademiska världen hade blivit, inte skräckslagen men i alla fall bekymrad över att det blev en partipolitisering när det infördes ett annat utnämningsförfarande av ordförandena. Det är möjligt att det blev ett inflöde av någonting annat i den akademiska världen, kanske en mindre akademisering av den akademiska världen. Jag är inte alldeles övertygad om att det var fel, sett från allmänna utgångspunkter. Det som kan granska är det som står i regeringsformen om förtjänst och skicklighet och de områden av utnämningar som berörs av detta. Universitets- och högskolestyrelserna ligger inte inom ramen för stadgandet om förtjänst och skicklighet i regeringsformen. Då kan man snabbt dra slutsatsen att man i det fallet kan göra hursomhelst. Det kan man naturligtvis inte göra, men har inte utifrån några legalistiska utgångspunkter granskat frågan om utseendet av ordförande i de olika högskolestyrelserna. Det är en fråga som vi möjligen kan ta till oss på något sätt och granska utifrån något annat stadgande, men vi har i varje fall inte gjort det . Därför är det också lite svårt att diskutera just den frågan. Men den viktiga upptäckten är väl att regeringsformen inte gäller för statliga styrelser. Det är kanske ett gott utbyte av den här debatten. 131 (): Det här är ju en favorit i repris, men jag ska försöka att undvika att reprisera det som redan har sagts. Först vill jag säga följande. Jag tycker att det är oerhört viktigt att utnämningsmakten granskas noga. För varje regering och för varje majoritet finns det risk att utnämningar används som belöningssystem eller möjligtvis som ett sätt att bli av med störande element i egna eller andra partier. Därför ska utnämningarna granskas ordentligt. Vad har vi då kommit fram till? frågar: Vet ni alltså vi i majoriteten att utnämningarna har gjorts i enlighet med gällande bestämmelser, i enlighet med regeringsformen? Ja, det är ju en kunskapsteoretisk fråga som är ganska så intrikat. Ska man vara noga måste man ju svara nej på den frågan, i alla fall om det ställs absoluta krav på kunskap. Vi vet inte heller om är frimurare och utdelar tjänster enbart till sina ordensbröder, och det finns mer sådana exempel som man kan hitta på. Men det är inte så vi hanterar kunskapsbegreppet i dessa sammanhang, utan det viktiga är ju: Har granskningen lett fram till sådana uppgifter som ger oss anledning att kritisera regeringen när det gäller utnämningsmakten? Min och majoritetens bedömning är att det inte finns något i materialet som rättfärdigar en sådan kritik. En stor poäng har gjorts av fallet med de 13 av 17 högskolestyrelseordförandena som skulle vara socialdemokrater. , var det väl, sade att det var statistiskt osannolikt att det skulle vara på det sättet. Jag är inte matematiker, men jag är ganska säker på att det inte alls är statistiskt osannolikt. Det är en missuppfattning att slumpmässig fördelning innebär jämn och likformig fördelning. Det är en oerhörd mängd poster som på olika sätt besätts av regeringen, dessutom . Slumpen och sannolikheten talar för att det blir ansamlingar av både det ena och det andra i det här materialet. Gör man sedan bara rätt utsnitt av detta stora material kan man naturligtvis hitta sådana där det är en stor övervikt av socialdemokrater, och man kan också hitta andra utsnitt av materialet, gjorda tidsmässigt eller på annat sätt, där det kanske är en stor övervikt av folkpartister, moderater och så vidare. Det statistiska argumentet är alltså inte så övertygande i det här fallet. Som redan har påpekat gäller ju inte heller 11 kap. 9 § regeringsformen högskolestyrelserna. Sedan kan man ha en diskussion om ifall man bör politisera dem eller inte, men det är en annan diskussion. Slutligen skulle jag vilja säga, lite grann på förekommen anledning, att jag inte tror att det är så bra om vi diskuterar och recenserar enskilda statstjänstemän här i kammaren. Även om det skulle röra personer som tidigare haft offentliga uppdrag och därmed sannolikt har vant sig vid en viss offentlig uppmärksamhet och kritik tror jag inte att det är riktigt den personalpolitik vi som trots allt är företrädare för staten, om än inte den utnämnande delen av staten, bör ägna oss åt. Jag tror heller inte att det är någon framgångsväg att i ökad utsträckning börja gå in på de enskilda tillsättningsärendena. var också inne på det. Då är vi nämligen återigen nu är jag tillbaka vid mitt inledningsanförande från inne på ett område där börjar kliva över på det som är regeringens område, nämligen de enskilda tillsättningsbesluten. Jag tror precis som : För att ansvarsutkrävandet ska fungera på ett riktigt sätt bör man hålla isär våra olika uppgifter, och i den verkställande och exekutiva roll som regeringen har måste rimligen också ligga utnämningsmakten, även i dess enskildheter. Sedan ska vi granska hur detta hanteras på ett generellt plan. Det är det vi håller på med, och det är en viktig granskning. Men att titta närmare på de enskilda tillsättningarna tror jag som sagt inte är rätt väg att gå. Statsråds uttalanden angående den svenska räntenivån (avsnitt 5.1) 132 (): De statsråd som har uttalat sig om den svenska räntan är närmare bestämt statsministern och näringsministern, och de har gjort det . Då kan man fråga sig: Var detta samordnat? Nej, svarar statsministern på en fråga, det var det inte. Har ni talat om det i regeringen? Nej, säger statsministern, utom möjligen i kaffekön. Hursomhelst var det väldigt många uttalanden som gjordes, och de framgår av utskottets handlingar. Här finns en bakgrund som är viktig konstitutionellt, nämligen det instruktionsförbud som finns i 9 kap. 13 § regeringsformen. Detta instruktionsförbud en statsminister, till exempel, får inte ge instruktion i en penningfråga, om reporäntan eller något annat, till , och får inte ta emot instruktion är viktigt för att värna självständighet som vi har beslutat om här i . Då kan man fråga sig: Får inte till exempel en statsminister uttala sig om hur han tycker att räntan skulle vara?