prot · GR0998 · 2004-04-20 00:00:00 — Man kan då tänka sig att man skulle kunna få ett svar på frågan hur den här kritiken skulle leda till förändringar. I stället ger återigen en uppvisning i hur man använder orden utan att säga någonting. Jag läser ur svaret: Alla medlemsstater, säger , är redan bundna av de internationella rättsregler som ligger till grund för direktivet. Direktivet ersätter inte på något sätt dessa förpliktelser. Givetvis är utgångspunkten att de stater som ingår i EU har asylsystem som inte äventyrar rättssäkerheten. Gott är väl det. Men vad väger ord mot expertisen FN:s flyktingkommissarie? Han menar att staterna just mot bakgrund av asylprocedurdirektivet riskerar att gå ifrån sina förpliktelser enligt internationella avtal, att staterna riskerar att skapa en mer inhuman situation och att detta riskerar en erosion av hela asylsystemet. Hur väger man in den kritiken från UNHCR i sitt arbete? Lite längre ned i svaret står det: Samverkan med UNHCR är en viktig och naturlig del i harmoniseringsarbetet. Såväl kommissionen som medlemsstaterna har kontinuerliga kontakter med UNHCR. Vi har även ett utbyte med frivilligorganisationer i frågan. UNHCR:s synpunkter har stor betydelse för arbetet. Det kan du väl ändå inte mena. På vilket sätt har UNHCR:s synpunkter haft stor betydelse för arbetet om resultatet kritiseras för att sänka hela den globala standarden i asylsystemet och för att sätta flyktingars liv i risk? Är det UNHCR:s inverkan som lett till de förändringar som man nu kritiserar? Det finns tre delar i direktivet som blivit särskilt hårt kritiserade. Det är dels idén om så kallade säkra länder, dels i förlängningen därav säkra tredjeländer och dels frågan om man kan få stanna kvar i landet man driver en överklagningsprocess. Jag vill ha svar från här på om den här kritiken kommer att leda till några förändringar i EU:s asylprocedurdirektiv eller om kommer att driva några sådana förändringar på mötet . 90 Statsrådet (): Det är många frågor på en gång. Faktum är att jag tycker att jag har svarat på väldigt många av dem. På vilket sätt har UNHCR påverkat direktivet? Jo, det är till exempel så att i väldigt hög grad har arbetat tillsammans med UNHCR och drivit många av de krav som UNHCR har ställt upp. Jag kan ta några exempel. Det är också ett svar på frågan hur man kan säkerställa att det inte blir en mer restriktiv tolkning av och de internationella förpliktelserna. Återigen vill jag lyfta fram det som man har uppnått i skyddsgrundsdirektivet, som vi nu har nått en politisk överenskommelse om. Det ger oss en gemensam definition av flyktingbegreppet. Och på några punkter, några oerhört viktiga punkter, går detta utöver det som stadgas i , något som också UNHCR har drivit och som har drivit. Det är till exempel att vi har fått in att också förföljelse från grupper och organisationer, alltså inte bara statlig förföljelse, kommer att utgöra grund för flyktingskap. Det är ett oerhört stort framsteg. Det är det också att vi faktiskt i har enats om en definition av alternativt skyddsbehövande, det vill säga att vi, alla de europeiska länderna, anser att inte räcker för att ge människor det skydd de behöver. Man måste komplettera med alternativa skyddsgrunder. Det är något som vi har enats om, och det är ett enormt stort framsteg. Det är också det som jag nämnde om förföljelse på grund av kön och sexuell läggning och att det också kan grunda flyktingskap. När skrevs kan man säga att den skrevs av män för män. En flykting sågs som en man. Man såg inte att kvinnor kan förföljas, alltså att uttrycken för förföljelse kan se väldigt olika ut när det gäller kvinnor. Förföljelse på grund av sexuell läggning var en diskussion som över huvud taget inte fanns med. Det är en utvidgning av , och alla de här punkterna är sådant som UNHCR har drivit. Alla de här punkterna är också sådant som vi tillsammans med UNHCR har framfört i förhandlingarna. När det sedan gäller direktivet om asylprocedurerna vill jag betona en sak. Det är inte färdigförhandlat. Det är ännu många öppna frågor. Bland annat är det de punkter som FN:s flyktingkommissarie just pekar på. Det är fortfarande öppna frågor. Men det finns en rad olika punkter där vi har enats om viktiga grundprinciper. Det skrev jag också i svaret. Det är att asylsökande ska ha rätt till rättshjälp. Den rätten har man inte i andra länder man har inte rätten. Asylsökande ska också ha rätt till personlig intervju. Det är också något som finns i det material som UNHCR pekar på. Vikten av individuell behandling i varje enskilt ärende finns inte inskrivet i många länder. Det är vidare att en asylsökande ska ha rätt till tolk och att en asylsökande ska ha rätt till information på ett språk som han förstår etcetera. Det är en rad olika viktiga grundprinciper som det är angeläget att fastställa i vårt gemensamma arbete med att harmonisera asyl- och migrationspolitiken. 91 (): När man lyssnar till får man bilden att några bygger en fästning runt . Och medan det arbetet pågår fokuserar inte på själva fästningsbyggandet utan på de få, små hål i muren som fortfarande finns kvar. Hon pekar på dem och säger: Titta vad bra man kan ju faktiskt se igenom! Jag förnekar inte att det i skyddsgrundsdirektivet finns vissa saker som kan leda till en framgång i vissa länder. Jag förnekar inte att man på några punkter lyckats flytta fram positionerna. Men i huvudsak innebär skyddsgrundsdirektivet och asylprocedurdirektivet ett stort bakslag för oss som på allvar tror på humanism och rättssäkerhet i asylsystemet. Det är jag inte ensam om att säga. Jag upprepar igen vad UNHCR:s kritik går ut på. Asylprocedurdirektivet som det står riskerar att leda till en global erosion av hela asylsystemet. Det riskerar att sätta flyktingars liv i fara. Dessutom pekar Ruud Lubbers, FN:s flyktingkommissarie, på ett par punkter där det inte stämmer överens med den internationella rätt som vi tillsammans har slagit fast. Det är möjligt att upplever att hon har svarat på några frågor. Men vissa svar har jag definitivt inte fått. Precis som säger är asylprocedurdirektivet ännu inte färdigförhandlat. Vi väntar på ett nytt ministerrådsmöte eftersom allt det här ska hastas igenom innan de nya medlemsländerna är med i EU. På det ministerrådsmötet kommer ju de frågor som jag lyfte fram i mitt förra anförande att tas upp. Där kommer frågan om de säkra länderna, alltså det som i vissa länder uttrycks genom listor på länder som man ganska slentrianmässigt kan direktavvisa folk till. Detsamma gäller frågan om de säkra tredjeländerna. Man kan alltså avvisa folk direkt till länder som de har besökt på vägen till det land som de söker asyl i. Vi har också frågan om att asylsökande som får avslag ska kunna skickas tillbaka till ursprungslandet medan deras fall fortfarande överprövas i EU-landet. Dessa frågor kommer att behandlas på nästa ministerrådsmöte, och hur jag än lyssnade på vad sade kunde jag inte höra att hon berättade hur kommer att agera för att få de här frågorna avgjorda i enlighet med vad UNHCR har sagt. De har alltså talat om att få bort begreppet säkra länder, eller åtminstone mildra det, att få bort begreppet säkra tredjeländer, eller åtminstone mildra det, och att få bort den här möjligheten att avvisa människor vilkas överklagandetid fortfarande löper, eller åtminstone mildra det. Jag hörde inte hur har tänkt agera på ministerrådsmötet för att se till att UNHCR:s kritik faktiskt leder till någonting, att det faktiskt leder till att EU inte blir de som tar ett steg som innebär att hela det globala asylsystemet raseras. 92 Statsrådet (): Hur man kan säga att mitt inlägg gav bilden av en Fästning är för mig faktiskt inte riktigt möjligt att förstå. Vad jag försöker förklara är att alla länder i EU är bundna av samt andra internationella förpliktelser och . De förhandlingar vi har i EU om harmoniseringen av asylpolitiken handlar om att utvidga den här rätten. Hur man kan säga att det handlar om en Fästning är som sagt något obegripligt. Ja, UNHCR har riktat kritik på en rad olika punkter. Bland annat har man lyft fram just vikten av att det alltid ska vara en individuell prövning. Det är grunden i asylrätten, och det är något som har drivit mycket konsekvent genom hela arbetet med de olika direktiven. Man har också kritik när det gäller kriterier för säkra tredjeländer och när det gäller rätten att stanna kvar vid ett överklagande. När det gäller säkra tredjeländer handlar det ju inte alls om att få bort begreppet, som säger. Begreppet säkra tredjeländer är en del av den internationella flyktingrätten, och det är inte heller någonting som FN:s flyktingkommissarie över huvud taget kritiserar. Det är en del av den internationella flyktingrätten att man ska söka asyl i det första säkra asylland man kommer till. Däremot har flyktingkommissarien varit kritisk när det gäller hur det här begreppet ska tillämpas, hur det ska tolkas. Det är där som man så att säga sätter in kritiken. Sedan gäller det rätten till överklagande. Direktivet slår väldigt tydligt fast att alla ska ha rätt till överklagande. Man slår fast rätten till en tvåinstansprövning. Man ska också ha rätt att stanna kvar i landet vid ett överklagande. Men det finns också en rad olika undantag från den huvudregeln. är det ju så, som jag sade inledningsvis, att de här frågorna är öppna, och förhandlingsläget ser inte likadant ut som det gjorde för sedan. Inte heller ser det likadant ut som det gjorde när FN:s flyktingkommissarie skrev det här brevet. När det gäller tillämpningen av säkra tredjeländer är det i det nuvarande utkastet struket. Vad gäller alla undantag, överklaganden och rätten att kvarstanna i landet är det också struket. Det är en pågående process. I fråga om hur ska ställa sig till det sitter vi och analyserar det just . Å ena sidan kan man säga att det är bra att det är struket. Det är jättebra att vi inte har några undantag över huvud taget och att vi får bort alltihop. Det kan man säga. Men å andra sidan innebär det att det överlämnas till den nationella rätten att bestämma vilka typer av undantag man vill ha. Då kan man fråga sig: Är det bättre? Är det bättre att alla länder bestämmer själva än att vi försöker få en gemensam definition? Det måste vi sitta och analysera. Där någonstans ligger kärnfrågan. Vad är bättre för världens flyktingar, att vi faktiskt försöker få en gemensam asyl- och migrationspolitik, eller att alla länder har olika regler och helt olika asyl- och migrationspolitik? 93 (): Nej, , det är inte du som målar upp bilden av Fästning . Den fastslås av så många andra, frivilligorganisationerna, UNHCR, och man kan läsa om det i i det senaste numret. Vi pratar alltså inte om någon rabulistisk liten tidskrift. Ingressen om flyktingpolitiken låter så här: kan EU slå fast sin nya gemensamma flyktingpolitik. Flera ledande frivilligrörelser rasar mot förslaget som stänger unionens gränser. FN:s flyktingkommissarie befarar slutet för den globala asylrätten. Man fortsätter i samma stil: Kritiken från europeiska flykting-, hjälp- och människorättsorganisationer är kraftfull. Förslaget bryter mot folkrätten. Direktivet skulle innebära att asylrätten villkoras i EU-länderna. Den som kommer från ett land som anses säkert, passerat ett annat land på väg till EU eller fått avslag i första instans kan avvisas. Murarna runt EU växer ännu högre. UNHCR:s flyktingkommissarie kritik har också varit hård. Om EU:s förslag antas kan det leda till ett sönderfall av det globala asylsystemet och att framtida flyktingars liv äventyras. Den bild jag visade var att medan det här händer varnar inte migrationsminister för det utan pekar i stället på de små hål som fortfarande finns kvar i muren och säger att det var väl bra. Det här en pågående process, precis som förklarar. I vissa saker kan vi möjligen nå den framgången att det vid det här laget avförs från dagordningen. På den fråga som ställer är svaret att det bästa vore om vi kunde få verkliga miniminormer så att ingen kröp under, men i praktiken håller de här direktiven på att bli tak i stället. Vi håller på att få en kapprustning mot botten i flyktingpolitiken. Jag har ställt ett par frågor under den här interpellationsdebatten. En av dem har jag inte fått något som helst svar på. Jag har fått redovisat för mig vissa förändringar som kommit i processen inför nästa ministerrådsmöte, men jag har inte fått svar på hur den kommer att agera på det mötet för att få till stånd ytterligare förändringar för att se till att den kritik som riktas från frivilligorganisationerna och UNHCR också får bäring i det slutgiltiga asylprocedurdirektivet, om det nu blir något. 94 Statsrådet (): Det är väldigt svårt att föra en diskussion utan att man går igenom grundhållningen i de här frågorna. Jag tror att i några väldigt viktiga avseenden skiljer sig syn på en harmoniserad politik från min. Jag menar att vi ska sträva efter en harmoniserad asyl- och migrationspolitik inom EU. Det är till gagn för flyktingar i världen att vi har en gemensam politik. Det var det som jag menade i slutet av mitt förra inlägg. Det är ett golv. Det är inte ett tak. Vi talar nu om minimiregler. Inget land ska kunna lägga sig under de minimireglerna. Därför är det så viktigt att få till stånd det golvet, särskilt mot bakgrund av att vi snart också utvidgar EU med tio nya länder som är ganska nya som asylmottagarländer. Det är viktigt att vi får ett gemensamt golv att stå på. Jag menar att det är till gagn för världens flyktingar i stället för att rasera alltihop och säga att varje land får bestämma själv hur man vill ha sin mottagning, hur man vill tolka flyktingbegreppet, vilka regler man vill ha för rättssäkerhet och så vidare. Det är mycket bättre att man får gemensamma regler på det här området. Jag menar också, och även här tror jag att jag skiljer mig från , att det inte finns någon motsättning mellan och internationell rätt. Vi måste utgå ifrån verkligheten som den ser ut. Alla länder har undertecknat . Alla är rättsstater. Alla är bundna till . Detta är också ett golv som vi har att stå på gemensamt. Det är det som vi måste förhålla oss till. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2003/04:413 om återkallande av uppehållstillstånd 95 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att skapa större tydlighet i hur utlänningslagen ska tillämpas vid återkallande av uppehållstillstånd. Jag vill betona att det av både lagtexten och lagförarbeten, som också refererar till, framgår att det finns ett starkt skydd för den enskilde när det gäller återkallelse av uppehållstillstånd med stöd av 2 kap. 9 § utlänningslagen. Omständigheten att den enskilde har familjeanknytning till landet ska regelmässigt beaktas. I samband med en lagändring 1998 uttalade dessutom regeringen bland annat att en något mildare bedömning ska göras om barn berörs än om det bara gäller vuxna. Ser man på praxis finner man också att det ställs högre krav på en grundlig utredning avseende skälen för återkallelse och att ansvaret för att ärendet blir tillräckligt utrett vilar på myndigheten. Jag vill också klargöra att 2 kap. 9 § utlänningslagen inte är den enda bestämmelsen i lagen som behandlar återkallelse av uppehållstillstånd. Nämnda lagrum tar sikte på fall där återkallelse av tillståndet aktualiseras därför att en person har lämnat oriktiga uppgifter som varit av betydelse för att få tillståndet, eller medvetet förtigit omständigheter av betydelse. Utöver denna bestämmelse finns det ytterligare fyra bestämmelser om återkallande av uppehållstillstånd i utlänningslagen. Lagtexten preciserar bland annat klart och detaljerat att uppehållstillstånd får återkallas för en utlänning som registrerats på en så kallad spärrlista som upprättats inom ramen för . Vidare anger lagtexten att uppehållstillstånd får återkallas för tredjelandsmedborgare som blivit föremål för ett beslut om avvisning eller utvisning från länder inom Schengenområdet. Här preciserar lagtexten noga vilka typer av lagöverträdelser det är fråga om och under vilka omständigheter som återkallelse får ske. Andra angivna konkreta exempel är situationer där utlänningen bedriver olaglig verksamhet i eller om utlänningens bosättning i upphör. Jag kan naturligtvis inte uttala mig i enskilda ärenden utan att ett sådant överlämnats till regeringen av de ansvariga myndigheterna. Generellt vill jag ändå säga att jag, mot bakgrund av det som jag nämnt om bland annat tydliga uttalanden i lagförarbeten och praxis, inte anser det nödvändigt att ytterligare ändra reglerna för återkallelse av uppehållstillstånd. 96 (): Bakgrunden till både den här interpellationen och nästkommande interpellation är berättelser om kärlek i det 21:a århundradet. Det är tyvärr så att alla berättelser om kärlek inte slutar lyckligt. Utgångspunkten för den radikala liberalismen är den enskilda människan, hennes behov och hennes möjligheter att förverkliga sitt liv såsom hon själv vill. Jag ska försöka fästa ministerns uppmärksamhet lite grann på vad det är jag talar om här. Det är människor som har träffat personer boende i . Man har blivit kär. Man har bestämt sig för att bryta upp från sitt eget land, kanske någonstans i , kanske från en helt annan kontinent, flytta hit, våga satsa på något nytt därför att man är förälskad, därför att man är kär, därför att man vill leva tillsammans med en annan människa. tar man med sig barn som man har från ett tidigare förhållande. Man kommer hit. Man lär sig svenska. Man får svenska vänner. Man får ett umgänge utanför den familj som man har valt att leva i. Man skaffar sig ett arbete. Man blir en god och nyttig samhällsmedborgare med goda kontakter i det svenska samhället. Man bidrar till sin egen försörjning, men man bidrar också till vårt allmänna välstånd genom sitt arbete, genom att betala in skatt och genom att göra nyttiga saker. Sedan inträffar det som kanske inte får hända. Efter fyra, fem, sex, sju, i tar kärleken slut. Det man satsade på när man flyttade hit stämmer inte längre. I många fall är det den som från början bodde i som tar initiativet till att bryta förhållandet. För den som flyttat hit, och kanske även för den som bodde här, är detta givetvis ett misslyckande. Det kan vara en katastrof då det man trodde på så starkt i sitt liv har förändrats. Men om man kommit hit och erhållit uppehållstillstånd därför att man inlett ett förhållande eller ett äktenskap med en person som har uppehållstillstånd i drabbas man dubbelt. I alltför många fall, trots att man på det sätt jag beskrivit här uppfyller mycket eller i princip allt av det som sägs i utlänningslagen, bedömer nämligen svenska migrationsmyndigheter detta som att det har varit ett skenäktenskap eller ett skenförhållande. Personer som vistas i de här människornas omgivning är helt på det klara med att det inte har varit så. Förhållandena har ofta varit mycket mer varaktiga än sådana som finns i . Men trots att den bakgrund jag givit i många fall stämmer väl överens med vilka hänsyn man ska ta för att inte återkalla ett uppehållstillstånd gör svenska migrationsmyndigheter detta i allt större utsträckning. Jag vet inte om ministern är medveten om att när man tittar på vad som står i lagen och hur migrationsmyndigheterna tillämpar dessa bestämmelser, vad man bedömer som skenäktenskap och skenförhållanden eller inte, kan man i många fall se en stor diskrepans. Jag hoppas att ministern i det här fallet kan vara beredd att ompröva det hon säger i sitt svar, nämligen att hon inte avser att vidta några ytterligare åtgärder. Jag ser fram emot att få ett positivare svar den här gången än i migrationsministerns förra inlägg. 97 Statsrådet (): frågade mig vad jag avser att göra för att förtydliga reglerna om återkallande av uppehållstillstånd. Jag gav en lång lista och beskrev ganska detaljerat hur reglerna ser ut. Jag beskrev också vad myndigheterna ska ta hänsyn till. Man har gjort ganska tydliga preciseringar, vilket jag också skrev i mitt svar. Man ska titta på samtliga omständigheter i ärendet innan man fattar beslut i sådana här ärenden. Man ska ta hänsyn till anknytning till . Man ska också ta hänsyn till andra humanitära skäl. Levnadsomständigheter, familjeförhållanden och längden på vistelsen i ska beaktas. Det finns också en tidsgräns. Därför undrar jag: På vilket sätt vill förändra de här reglerna och de här väldigt tydliga anvisningarna som ändå finns? 98 (): Reglerna kan ju tyckas tydliga, men om vi tittar på den praxis som finns när reglerna tillämpas är det för många av oss uppenbart att dessa regler i alltför många fall inte räcker. För människor som vistats i i fyra, fem, sex, sju, med uppehållstillstånd fattar man beslut om utvisning med hänvisning till att det kan vara skenäktenskap. Man inhämtar inte tillräckliga informationer från den omgivning som finns. Man tittar inte på sina egna beslut där man beviljat uppehållstillstånd bland annat just utifrån att personen i fråga skaffat sig en familj i och därför anses ha rätt att leva här. Det finns många fall där reglerna inte räcker. Här förväntar jag mig kanske ändå att ministern också ska ha någon form av idé om hur man gör detta tydligare. Det finns ett fall jag vet att ministern inte kan gå in på enskilda fall där den myndighet som hade hand om det sade att man hade fått in ny information och därför ändrade sig. Den nya informationen var inte att det hade framkommit något nytt i ärendet utan att ett antal kommunpolitiker hade protesterat samt att en tidning tagit upp fallet. Jag tycker att det känns lite märkligt att man har det här regelverket där det bara när något uppmärksammas kan göras förändringar. Jag hoppas än en gång att ministern, som ändå är den som kan ta initiativ till att det görs förtydliganden här, lite grann kan peka på någonting som gör att man inte fattar dessa beslut som uppenbarligen i många fall står i strid med om inte lagens bokstav så i alla fall dess anda och mening. 99 Statsrådet (): talar om fall där människor vistats i och där sedan myndigheterna fattar beslut om att återkalla uppehållstillståndet därför att man tror att det är ett skenäktenskap. Han säger också att myndigheterna inte inhämtar tillräcklig information innan man fattar beslut och att nya omständigheter i något ärende kan vara tidningsartiklar och annat. Jag är ledsen, men jag vet inte detta. Jag kan inte gå in och svara på det som tar upp. Jag måste utgå från det jag tror, nämligen att myndigheterna är de som har alla fakta i målet. Myndigheterna är de som har alla papper på bordet, så att säga, och som har att göra de bedömningar som ligger till grund för de beslut som fattas. Jag och regeringen kan inte gå in och ändra praxis. Då vill jag återigen fråga: På vilket sätt ska man ändra reglerna? Någonstans är det ju så att regering och riksdag ansvarar för regler och förordningar i det här landet, och myndigheterna ansvarar för att tillämpa de regler som vi fattar beslut om. Det är erfarna jurister som arbetar på de här myndigheterna som tolkar dessa lagar. Jag är inte jurist. Jag kan inte tolka lagarna. Det måste experter göra. Det är jurister som arbetar på våra myndigheter som måste göra de bedömningarna och fatta de besluten. 100 (): Jag kan inte annat än hålla med migrationsministern: Det är jurister som ska fatta de här besluten. Men det är också så att dessa juristers tillämpning av lagen, åtminstone för oss som har tittat på ett antal sådana här fall utifrån, inte står i överensstämmelse med det som är lagens anda och mening. Jag är väl medveten om att ministern inte kan gå in i enskilda fall. Jag hoppas ändå att den här interpellationsdebatten har fäst ministerns uppmärksamhet på att det finns ett antal ärenden om just återkallande av uppehållstillstånd därför att man menar att det rör sig om skenförhållanden eller skenäktenskap som gör att regeringen borde titta på hur de lagar och förordningar vi har tillämpas i de här fallen.