prot · GS0947 · 2004-12-09 00:00:00 — Det tror jag att de svenska hushållen betackar sig för. 136 (): Jag vänder mig med min fråga till statsrådet . kunde vi i läsa en mycket intressant debattartikel skriven av en före detta socialdemokratisk minister. Det gällde rehabiliteringen och det faktum att i ett land med enormt många sjukskrivningar köps det alldeles för få rehabiliteringstjänster. Denna bild har ännu tydligare kommit fram i analys av försäkringskassornas arbete. Också där har man bevisat att försäkringskassorna köper allt färre rehabiliteringar och alltfler utredningar. Min fråga är mycket enkel: Vem vinner vad på att försäkringskassorna till döds utreder patienter och inte ser till att de får rehabilitering? 137 Statsrådet (): Det är en väldigt viktig fråga som tar upp. Det finns mycket kvar att göra när det gäller att förstärka och utöka rehabiliteringen. Vi vet att det finns många människor som går sjukskrivna men som skulle kunna komma tillbaka till arbetet om de fick ett tillräckligt bra stöd för sin rehabilitering. Här finns det alltså mycket mer att göra. Jag har gott hopp om att de nya regler som i går, tror jag, beslutade om och som gäller arbetsgivarens ansvar för den som blir sjukskriven kommer att utöka insatserna för rehabilitering. 138 (): Ja, i går beslutade vi tyvärr om någonting som definitivt kommer att låsa arbetslivet. Men en stor andel av de människor som behöver långtidsrehabilitering är också långtidsarbetslösa. För dem betyder den här nya regeln absolut ingenting därför att de har inte någon arbetsgivare som ska springa efter för att tvinga att köpa den rehabilitering som egentligen är skyldig att köpa. Vem tar hand om långtidsarbetslösa som är sjuka och som behöver rehabilitering men som inte får någon rehabilitering alls därför att de är nollade hos ? 139 Statsrådet (): Jag tänker svara på det som ligger inom mitt ansvarsområde och som handlar om hur sjukvården arbetar med rehabilitering. Där vet vi att de två största grupperna av dem som är sjukskrivna är dels de som är sjukskrivna på grund av någon form av psykisk sjukdom eller depression, dels de som har sjukdomar eller brister när det gäller rörelseorganens funktioner till exempel reumatism. Inom båda de här grupperna vet vi att det finns väldigt mycket man kan göra genom rehabilitering. Här behöver vi utökade insatser. På den punkten är vi överens. 140 (): Utvecklad välfärd är ju i högsta grad en fråga om utbildning. Det finns något som heter Skriv-Knuten, apropå utbildning. Det är en rådgivnings- och informationsverksamhet om läs- och skrivsvårigheter för alla som behöver råd, stöd och information om läs- och skrivsvårigheter. Det är öppet för alla via telefon, fax och i form av personliga möten. Det här startade , och och har tagit över och finansierat den här verksamheten . Men är det så att myndigheten har bytt skepnad. Den heter Myndigheten för skolutveckling, och aviserar nu att dra in de här pengarna . Därmed måste Skriv-Knuten läggas ned. Hur stämmer detta med allt tal om vad vi behöver göra för skolan? Vad avser vår skolminister att göra för att rädda Skriv-Knuten? 141 Statsrådet (): Jag har jag har hunnit vara skolminister uttryckt en oro för att vi märker att läsförståelsen och läsförmågan i kombination med matematiken har stagnerat något i vårt land bland de unga. Det här är en oerhört viktig fråga att belysa, men också att vara beredd att komma fram med åtgärder och resurser till. Jag vet av egen erfarenhet hur oerhört svårt det är att hänga med i undervisningen över huvud taget när man inte har läsförmåga och läsförståelse. Detta är viktigt. Jag tror att vi behöver göra väldigt mycket. Förutom att satsa på att få fler pedagoger och annan personal i skolan tror jag också att vi behöver göra riktade insatser just när det gäller läsförmåga och läsförståelse. Jag skulle vilja att vi kan göra satsningar för att stärka skolbiblioteken och att kvalitetssäkra olika läsutvecklingsprogram som vi vet förekommer i skolan på olika håll och försöka sprida de goda exemplen. Det finns en rad åtgärder som vi skulle behöva vidta. Slipsknuten har varit en av dem, och jag har för avsikt att titta på alla intressanta förslag på hur vi skulle kunna göra så att fler lär sig läsa och skriva. 142 (): Det räcker inte att vara orolig över en slipsknut, eller i det här fallet en , utan det gäller som sagt var handling i det här fallet. De internationella jämförelser som har tagits upp tidigare i den här diskussionen visar med all tydlighet att det inte är särskilt upplyftande för svenskt skolväsende att ta del av de här jämförelserna. Som lök på denna trista lax kommer då beskedet från vänsterkartellen att Skriv-Knuten ska bort, och jag får inget besked från ansvarig minister. Han svarar över huvud taget inte på frågan om han kommer att göra något för att rädda denna , utan beskedet är allmänt tal om andra åtgärder. Kan vi få ett klart besked? Kommer ministern att göra någonting för att rädda denna , eller ska den få gå i graven? Det är frågan. 143 Statsrådet (): kan tungan slinta även i denna kammare, hur konstigt det än må låta! Det är naturligtvis Skriv-Knuten jag pratar om. Svaret på den fråga jag har fått är att jag kan lova att titta på frågan och ha en dialog med Myndigheten för skolutveckling om vilka projekt man satsar på när det gäller läsförståelse. Det är en väldigt viktig fråga. Vi har gett i uppdrag till just Myndigheten för skolutveckling att titta på olika åtgärder, och detta kan naturligtvis vara en av dem. 144 (): För mig handlar en utvecklad välfärd om en välfärd där inte plånbokens tjocklek avgör. I skollagen skriver vi bland annat att utbildningen i ska vara avgiftsfri för eleverna. I rapporten utsatta barn presenterades siffror som visar att det finns ungefär 155 000 fattiga barn i . har konstaterat att avgifter tas ut i ungefär en tredjedel av landets grundskolor. av landets grundskolor har en policy för avgifter. frågar jag skolministern hur han vill kommentera det här utifrån begreppet utvecklad välfärd. 145 Statsrådet (): Rätten till en bra, kvalitativ utbildning är oerhört viktig för regeringen. I det ingår naturligtvis att den utbildningen också ska vara avgiftsfri, för annars begränsas tillgängligheten annars blir rätten till utbildning mer en fråga om plånbokens storlek, och den utvecklingen vill vi inte ha. Det är väldigt tydligt i skollagen att avgifter inte får tas ut i . Likväl finns det, precis som säger, en stor kreativitet på en del av landets grundskolor för att kringgå det här förbudet. Jag vill än en gång i denna kammare offentligt betona att det inte är förenligt med gällande lagstiftning att ta ut avgifter i . Behöver detta förtydligas på något sätt kommer jag att medverka till det när vi nu skriver den nya skollagen. 146 (): Ministern svarar nästan på min följdfråga. Man måste konstatera att det finns en ganska utbredd verksamhet bland landets grundskolor där man tar ut olika avgifter för friluftsdagar, museibesök och så vidare. Det är klart: Ska vi leva upp till skollagens skrivningar, att ska vara avgiftsfri, krävs en skärpning. Vi har ju också en skrivning i skollagen där vi säger att enstaka inslag som kan föranleda en obetydlig kostnad för eleverna dock får förekomma. Det kan hända att den är olycklig. Min följdfråga till skolministern är om han är beredd att tillsammans med mig och arbeta för att principen om avgiftsfrihet blir solklar i den nya skollagen och att alla grundskolor ska ha en policy som talar om kostnader i samband med skolverksamhet. 147 Statsrådet (): Jag vet inte på hur många sätt man kan vara tydligare än att säga att det för mig är oerhört viktigt att den grundläggande utbildningen är och ska förbli avgiftsfri, därför att så fort plånbokens storlek kommer in i bilden blir utbildningen inte tillgänglig för alla. Är det så att det förekommer ska vi naturligtvis göra något. Vi har redan gett i uppdrag att inspektera landets samtliga skolor. Det ska vara kring 1 000 skolor i landet , och det blir sammanlagt alla 6 000 skolorna. Förekommer det här på ett systematiskt sätt ska vi naturligtvis, om det är nödvändigt, kunna skärpa lagstiftningen. Jag tycker att den är ganska tydlig som den är , men är det något fel på tillämpningen får vi titta på det igen. Vården av misshandlade kvinnor 148 (): Jag har en fråga till sjukvårdsministern om sjukvården kan bli bättre på att ta hand om misshandlade kvinnor. I välfärdens finns det kvinnor som blir slagna av sina män och nära anhöriga. Det sker i familjer, och det sker i alla samhällsklasser. När någon blir skadad i trafiken, till exempel överkörd eller skadad på något sätt på gatan, hänvisar vi inte dem till att de ska tas om hand av Motormännen, utan vi tar hand om dem inom sjukvården. Men ofta är det så att kvinnor som har blivit slagna ska tas om hand av ideella organisationer. gör kvinnojourerna ett fantastiskt bra jobb i , och behöver utvecklas, men sjukvården borde också framgent bli mycket bättre på att kunna ta hand om kvinnorna. Man borde också kunna ha ett kunskapslyft för vårdpersonal och se till att människor får veta hur man vänder sig till sjukvården när man ser en kvinna som har blivit misshandlad. Kan vi bli bättre på det, sjukvårdsministern? 149 Statsrådet (): Det är en mycket viktig fråga som tar upp. Självklart är det inte acceptabelt att en kvinna som har blivit slagen, oavsett skälen, inte upplever att hon är välkommen eller i första hand bör vända sig till sjukvården för att få hjälp med sina skador. Jag tror också, som säger, att det finns mer vi kan göra på det här området. Delvis handlar det om informationsinsatser så att man vet vart man kan och ska vända sig, men det handlar också om kompetensen hos vårdpersonalen. Jag kommer att tala med utbildningsministern om vi eventuellt behöver göra förändringar också i den grundläggande utbildningen av läkare och sjuksköterskor när det gäller frågor som har med jämställdhet och kvinnors villkor att göra. 150 (): Jag tackar för svaret. Det är i den riktning vi vill gå. Frågan har belysts på ett annat sätt av . Hon har lagt fram en utredning till jämställdhetsministern som handlar om hur vi framgent ska ombilda Rikskvinnocentrum till ett nationellt institut. Hon presenterar en lång rad förslag på kunskapslyft vad gäller mäns våld mot kvinnor och hur kommunerna ska kunna agera för att ta ett större ansvar i kommunala handlingsprogram och så vidare. Frågan är fortfarande om sjukvården kan bli tydligare, öppna upp för centrum och se till att kvinnorna får veta vart de ska vända sig och känner sig välkomna. Hur kan vi tydliggöra för vårdpersonalen hur man ska ta hand om dessa kvinnor? 151 Statsrådet (): Det är absolut på det sätt som beskriver. Vi kan bli mycket bättre inom sjukvården på att bemöta och behandla de kvinnor som blivit slagna och söker sig till vården. Vi kan också bli bättre på att få dessa kvinnor att uppleva det som naturligt och välkommet att vända sig till sjukvården. Det handlar om dessa två delar information om på vilket sätt man ska vända sig och kan förutse att bli bemött på ett sätt som man känner förtroende för och kompetensen hos den vårdpersonal som har att möta den vårdsökande. Arbetsgivarnas medfinansiering av sjukfrånvaron 152 (): Jag vänder mig till vice statsminister . I går fattade majoriteten i den här kammaren ett beslut om ökad medfinansiering av företagen vid medarbetares sjukfrånvaro. De undersökningar som finns visar att företagsledare och företagsägare är nästan eniga på åtminstone ett par punkter. Den ena är att det inte kommer att minska sjukdomsfallen. Den andra är att kontrollen av medarbetarna före anställning kommer att öka och har redan ökat, kan jag intyga, och innebär att man får två grupperingar: en förväntad friska, en förväntad sjuka. Min fråga är till vice statsministern: På vilket sätt utvecklar den här arbetskraftssegregationen välfärden? 153 Vice statsminister (): Alla vet att sjukfrånvaron har ökat kraftigt i . Regeringen har föreslagit denna kammare och kammaren har beslutat om att försöka halvera sjukfrånvaron . I en rad förslag från regeringen har det fastställts i kammaren och beslutats av . fattades ytterligare ett beslut som ska bidra till att halvera sjukfrånvaron. Jag tycker att det förslag som fattades i går var ett klokt beslut, eftersom det ytterligare understryker en parts ansvar i processen, nämligen arbetsgivarens ansvar. Fördelen med gårdagens beslut är att arbetsgivarna får möjlighet att påverka sina egna kostnader på ett helt annat sätt . Jag tror att det är väldigt positivt för arbetsgivare att de ska kunna sänka både sina egna kostnader och landets kostnader och framför allt se till att fler människor kommer i arbete i fortsättningen genom gårdagens beslut. Det var ett mycket stort framsteg på väg mot målet om halverad sjukfrånvaro. 154 (): Det är intressant att höra vice statsministern här tala om någonting som de som faktiskt ska hantera detta inte tror på. Då måste min naturliga fråga bli till vice statsministern: det så att regeringen alltid fattar beslut tvärtemot företagsledarna i svenskt näringsliv, eller var detta bara en engångsföreteelse? 155 Vice statsminister (): Regeringen har noga lyssnat till olika parter arbetsgivare, fackliga organisationer, försäkringskassor och arbetsförmedlingar, sjukvårdsfolk och många andra. Vi inser att det finns många olika lösningar på hur man ska halvera sjukfrånvaron. Vi ser det som gemensamt för alla grupper att de måste ta sin del av ansvaret. Alla grupper har inte gjort tillräckligt mycket för att pressa tillbaka sjukfrånvaron. Vi ser att arbetsgivarna inte utnyttjat de möjligheter som funnits att jobba med det här, bland annat därför att det också funnits synpunkter från arbetsgivarna om att man av ekonomiska skäl inte haft tillräckligt starka incitament för att bidra till att halvera sjukfrånvaron. Arbetsgivarna får genom gårdagens beslut sänkta arbetsgivaravgifter . Alla arbetsgivare får sänkta arbetsgivaravgifter. Det har ingen arbetsgivare emot. Alla tycker att det är bra. De får möjlighet att sänka sina egna sjukfrånvarokostnader genom att via medfinansiering se till att hjälpa till så att enskilda individer kommer in i rehabilitering. Då slipper man just medfinansieringen. Det är en dubbelvinst både för arbetsgivaren och för samhället och i sista hand även för den enskilde. 156 (): Jag har en fråga till vice statsministern. Det finns en stor och viktig rörelse i vårt land som sällan uppmärksammas och uppmuntras från statsmakternas sida. Det är den stora ideella rörelsen, frivilligrörelsen. En stor del av svenska folket engagerar sig ideellt, och omsorgen om både barn och gamla skulle inte kunna fungera utan alla dessa goda krafter. Det handlar om allt från scoutverksamhet till besök hos sjuka och gamla. Alla dessa organisationer bedriver ett fantastiskt viktigt arbete, ett socialt viktigt arbete men också ett demokratiskt viktigt arbete. Man kan med en före detta finansminister tala om social ekonomi. Det är djupt olyckligt att frivilligsektorn känner sig nedvärderad och styvmoderligt behandlad i stället för att dessa enorma insatser uppmuntras och på ett värdigt sätt får finnas med i samhällsbyggandet. Det handlar då, vice statsministern, om att lyfta fram och uppmärksamma föreningsrörelserna men också om att förbättra kommunikationen mellan dessa rörelser och regeringen. Det handlar om en dörr in. Hur ser på detta? 157 Vice statsminister (): Jag instämmer i beskrivning, att de ideella organisationerna i detta land gör en fantastisk insats för hela vårt folkhushåll, både det ekonomiska och sociala innehållet i vårt folkhushåll. Utan många av våra folkrörelser skulle vi inte ha den välfärd som vi har i . Vi försöker från statsmakternas sida, från samhällets sida, på olika sätt uppmuntra de ideella rörelserna via stöd som beslutar om och via stöd som landsting och kommuner beslutar om. Jag ska påminna om en enda sak. Vi har under den här mandatperioden anslagit den så kallade idrottsmiljarden till idrottsföreningarna, som ger idrottsföreningarna möjlighet att se till att fler tjejer engageras i idrottsverksamhet, möjlighet att hålla låga avgifter, jobba med narkotika- och alkoholfrågorna och göra en rad andra insatser. Det har idrottsrörelsen svarat upp mot i mycket stor utsträckning, och samhället belönar det med den här idrottsmiljarden. Jag tror att det är ett gott uttryck för ett bra samarbete och en bra dialog mellan folkrörelserna och samhället. 158 (): Jag har en fråga till . Det gäller den fruktansvärda situation många har när det gäller tandhälsan . Vi kunde se i ett TV-program hur människor inte går ut från sina hus, hur de mår oerhört dåligt på grund av att de inte har haft råd att gå till tandläkaren. Många blir också psykiskt knäckta av detta. Även om man har fått ett lån får man inte gå tillbaka till tandläkaren förrän lånet är betalat. Jag undrar: Var har regeringen för förslag för att lösa problemet? Jag ser det som akut och oerhört viktigt. Jag tycker fortfarande att munnen tillhör kroppen. Jag hoppas att folk som drabbas av sjukdomar i munnen ska kunna känna trygghet i att få den vård de behöver. 159 Statsrådet (): Låt mig först säga att jag också är bekymrad över de uppgifter som kommer direkt till mig och som jag tar del av via massmedier eller via våra myndigheter om människor som upplever att de inte har råd att gå till tandläkare eller som inte går tillbaka tandläkaren därför att de inte betalat sina tidigare skulder. har undersökt den här frågan. Man har tittat i fyra län och frågat befolkningen. Det visade sig att går regelbundet till tandläkare minst . gör det alltså inte. Man har också ställt frågan: Tycker du att du har råd att gå till tandläkaren? Då har svarat att det inte tycker att de har råd till det. vet vi inte hur läget ser ut över landet. Jag kommer därför att ge i uppdrag att kartlägga läget nationellt, hur det ser ut med den utvecklingen, för att se vilken grund vi har för vår oro. Helt klart är att vi behöver göra insatser. Men vi ska också veta att skulle vi hantera tandvården på samma sätt som vi hanterar sjukvården är det en reform som kostar att genomföra. De pengarna har inte heller . 160 TREDJE VICE TALMANNEN: Detta fick bli det sista inlägget i den här frågestunden. Jag tackar medverkande statsråd och ledamöter. 7 § (forts. från 5 §) Hälsovård, sjukvård och social omsorg m.m. (forts. SoU1) 161 () replik: Jag fick nästan börja fundera på vad det var som vi debatterade. Det har ställts många frågor under den timme som har gått sedan den här debatten avbröts. Jag pratade i mitt anförande om den utveckling som äger rum med nedläggning av äldreboenden och att det trots att det anslås mer pengar till äldreomsorgen kommer ut färre hemtjänsttimmar. Ser man på totalen finner man att det försvann runt 5 000 äldreboenden bara . Man har räknat ut att i hela verksamheten innefattande alla olika tjänster från dem som jobbar direkt i vården och omsorgen och i alla överbyggnader inklusive den byråkratiska delen blir det på varje heltid . Det är så som du har sagt att de anställda som vi har i vården inte bara är händer och fötter utan hela personer. Vi måste få ut fler timmar av verksamheten. Vi måste tänka oss för i den här kammaren och inte här uppifrån besluta om mer av regleringar i form av maxtaxor och administrativa system. När vi nu har fått ett nytt statsråd på det här området skulle det vara intressant att höra vilken inriktning på arbetet som du kommer att ha. Vill du minska bördan på dem som jobbar ute i verksamheten, eller kommer det att läggas på mer? 162 Statsrådet () replik: Vi har faktiskt ett problem innebärande att trots att vi satsar stora resurser och trots att de som arbetar i äldreomsorgen sliter väldigt mycket och sällan känner att de räcker till är det konstigt nog ändå så att man i ett antal kommuner har kunnat visa på att man genom att arbeta mera flexibelt, ändra organisationsstrukturerna, satsa på personalens kompetens och visa tilltro till att personalen kan använda sin kompetens friare ute i vårdsituationen har uppnått fantastiskt goda resultat. Jag tog rätt del av uppgifter från en kommun där man genom den här typen av förändringar hade åstadkommit en ökning av tiden hos vårdtagare från tidigare till nu av den tid som vårdbiträdet och undersköterskan kunde tillbringa hos vårdtagarna i . Här finns alltså en stor potential. En intressant reflexion i anslutning till det exempel som jag refererade till, som är hämtat från kommun, var att de som hade drivit projektet beskrev det så att den viktigaste förändringen har skett i personalens hjärnor, i sättet att tänka och i att man fått möjlighet att själv ta beslut om att handskas flexiblare både med de timmar som man ägnar åt vårdtagarna och med organisationen och vem som utför arbetsuppgifterna. Här tror jag att det finns en oerhört stor potential i utvecklingen, och det är ett av skälen till att regeringen prioriterar att satsa på personalen och dess kompetensutveckling. Jag tror att det är en viktig nyckel för att varaktigt höja och utveckla kvaliteten inom äldreomsorgen. 163 () replik: Självklart är det jätteviktigt hur personalen utvecklas och hur den utvecklar sitt arbete. Jag tror också att den utbildningssatsning som görs är oerhört värdefull. Men någonstans måste vi också fundera på det ansvar som vi har här, där vi beslutar om regleringar och krav på verkställande. I stället kunde man låta det finnas möjligheter till lokala lösningar. Som jag sagt tidigare i debatten har jag en hel del funderingar kring maxtaxesystemet. Jag tycker att det snarare låser in än öppnar upp möjligheter. Det sätter en press på att hitta genvägar och omvägar för att klara den ekonomiskt tuffa situation som de allra flesta kommuner har. Jag har inte när jag pratat med våra lokala företrädare hört någon säga att man inte vill ha någon bra omsorg eller någon bra skola, utan de har självklart starka drivkrafter för en värdig vård, en bra skola och även en god omsorg om de små barnen. Men man sitter i en rävsax. Det kommer beslut från vår nivå, men det är inte vi som behöver bära ansvaret för att de sedan ska omsättas i verklighet. För den som har sin mamma i ett äldreboende eller för den som har barn i barnomsorg och inte är nöjd är det, som det ser ut , väldigt otydligt var man ska utkräva ansvaret. Vi sitter här inne i och säger hur det ska vara, vad som ska göras, hur mycket pengar det får kosta och vad som ska rapporteras in, och detta måste göras. Man försöker sedan i kommunerna utifrån bästa förmåga och lokala förutsättningar att pussla ihop det här. Det som händer är att jag som har min mamma i äldreboendet eller har mina barn i barnomsorgen klagar på kommunalpolitikerna fastän det egentligen är församlingen här inne som har tagit besluten i det första skedet. Det blir väldigt otydligt när beslut och ansvar inte hänger ihop. 164 Statsrådet () replik: Det är naturligtvis en viktig fråga som tar upp, hur vi fördelar ansvaret mellan kommunen och staten. Min syn är den att det är viktigt att vi har en balans mellan statens ansvar och kommunens ansvar, och ska man kunna fullfölja sitt ansvar måste man självklart ha tillräckligt många frihetsgrader. Jag delar dock inte uppfattningen att kommunerna sitter i någon rävsax på grund av statlig reglering. Det är inte så att vi har särskilt mycket rapporter om hur läget är i äldreomsorgen. Kommunerna rapporterar inte särskilt mycket. Tvärtom saknar vi nationellt på många håll en bild av hur det ser ut i äldreomsorgen. Det är inte så att det finns särskilt mycket regler om hur äldreomsorgen ska bedrivas eller vilken kvalitet som ska nås. Tvärtom kan jag tänka mig att vi behöver pröva om man faktiskt skulle behöva några fler nationella styrregler om hur kvaliteten ska utvecklas. Men jag vill ändå säga att jag alltid tycker att det är intressant att diskutera hur man kan byta olika typer av regleringar mot varandra.