prot · GR09122 · 2004-05-26 00:00:00 — Det handlar inte om revisionism. Det handlar om att i nutid och den granskningstid som vi har ha ett ansvar gentemot och driva den linje som är fastlagd här. 72 () replik: Råder det okunnighet inom om ståndpunkt? Definitivt inte, säger statsministern. Men det är inte det som är frågan. Frågan är om vi skulle mörklägga fönstren här och låtsas som om det inte finns någon värld utanför den här och som om vi i den här inte måste bry oss om hur debatten i går. Jag kan förstå att nu har mycket annat för sig och inte ens orkar lyssna på mina argument. Det handlar inte om att försvara, utan det handlar om att lyfta frågan till den principiella fråga som den faktiskt är. Kan inte riksdag oavsett hur verkligheten ser ut där utanför och hur verkligheten förändras inse att det både finns en historia, i det här fallet ett non-paper, och en framtid, det vill säga en majoritet i för hur det här ska hanteras? Tycker inte , som ska försöka bredda sitt perspektiv till , att det är att försöka försnäva frågan att bara behandla processfrågan och inte se till själva sakfrågan? Den debatten tar inte . Jag är övertygad om att han kommer att göra det på gator och torg. Efter är han mitt inne i den. Det är det jag kallar historierevisionism. Det må vara oförskämt eller ej, men det är precis vad det handlar om. Här finns ett non-paper. Det fick inte stöd. vill ni att statsministern ska låtsas som om det regnar när det gäller det förslag som håller på att bli beslut. Har inte något problem med detta? 73 () replik: Statsministerns bild av hur hans budskap har gått hem i präglas framför allt av att han förnöjt hoppas att det utspel han gjorde också kommer att påverka det slutliga resultatet. Man behöver inte ha någon omfattande förmåga att orientera sig i den europeiska verklighet som talar om för att ha klart för sig att i land efter land finns uppfattningen att stöder förslaget om en vald ordförande. tycker att partier ska ändra sig eftersom har tyckt tvärtemot . Det är verkligen att spänna kärran framför hästen. Med all respekt för konstitutionella färdigheter de kom inte upp till ytan den här gången är det faktiskt så att det är regeringen som har att rätta sig efter . Det är självfallet så att om man har gjort ett utspel som man inte kan stå för får man bita i det sura äpplet och säga till de motparter man har: Det finns inget stöd för detta förslag. kommer att verka mot en vald ordförande. Det har inte gjort. Det handlar inte om historierevisionism. Det handlar, , om någonting helt annat. Det handlar om demokrati och respekt för , men ytterst respekt för väljarna. Den respekten har saknats och den är avslöjande avklädd i betänkandet, men tyvärr också i det anförande och de inlägg som har gjort. Det lyfte inte frågan för del, som jag sade. Bevare mig för mina vänner, sitter han nog och säger. 74 (): påstår att det har gått troll i den här frågan, och han säger att det är en pinsam behandling. Jag kan hålla med honom, men kanske inte med det perspektiv som han hade. Jag tror att det är som trollar i den här frågan. Den socialdemokratiska reservationen är verkligen pinsam. I övrigt brukar man kunna formulera sig ganska hyfsat i de här sammanhangen, men här är formuleringen verkligen pinsam. Vid sade statsministern att han slagits hårt för en vald ordförande i och att han lyckats med bedriften att övertyga unionen, men inte sina landsmän i . Han hade gjort det därför att han trodde på mellanstatligheten. Han hänvisade till mötet med där någon sagt att i ett läge där ett nytt fördrag skulle antas eller förkastas skulle inte ordförandefrågan vara avgörande för ett visst parti. När han ställs inför utfrågningen säger han att han ansett sig vara skyldig att efter redovisa den svenska majoritetsuppfattningen, men ansett sig skyldig att redovisa regeringens syn. Det framgår tydligt av utfrågningen . Det är ganska intressant. Jag ställde en retorisk fråga under den här utfrågningen. Jag frågade om statsministern i förhandlingarna och diskussionerna om den nya författningen för EU hade företrätt det socialdemokratiska partiet eller möjligtvis medlemsstaten . Han tyckte det var jätteroligt och ironiserade över att frågan var svår och komplicerad. Av den utfrågning vi hade med statsministern framgår tydligt att han har redovisat två motstridiga uppfattningar. Borde det inte rimligtvis vara så att medlemsstaten i diskussionerna redovisar en och samma uppfattning? Är det rimligt att man redovisar två olika uppfattningar i diskussionerna? Jag kommer till pinsamheterna i reservationen. Där skriver Socialdemokraterna: måste givetvis ha rätt att fortsätta sina försök att övertyga den svenska om det riktiga i sin egen ståndpunkt. Svårigheterna för honom att i den situation som uppstått med trovärdighet i EU-kretsen argumentera för riksdagsmajoritetens linje måste enligt utskottets uppfattning beaktas. Så skriver Socialdemokraterna i sin reservation. Det är ju väldigt intressant att konstatera. Vad beror problemet med trovärdighet på? Jag har förståelse för trovärdighetsaspekten. Men vad beror det på att det finns ett sådant trovärdighetsproblem för statsministern i diskussionerna i ? Jo, det beror på att man lade in ett non-paper innan det var förankrat. Man konstaterade sedan i nämnden att det inte fanns något stöd för detta. Vad gjorde man då? Man fortsatte att driva den här uppfattningen i stället för att dra tillbaka sitt non-paper. Då hade man sluppit trovärdighetsproblemet. Man har sig själv att skylla. Den här hanteringen kan inte försvaras. Man gjorde fel från början och skapade sitt eget trovärdighetsproblem. Det intressanta är att talar om historierevisionism. Det är ju en statsrättslig revisionism av KU:s roll som ägnar sig åt när han säger att vi ska lägga oss i sakfrågorna och inte regelverket. Jag skulle även ha sagt något om non-paper och dess rättsliga status i och om de ståndpunkter som hanteras i . Men min tid har gått ut, så jag avstår från det . 75 (): Vi brukar ofta säga jag tror att jag har hört även säga det att vi inte bedömer om regeringen har fattat rätt beslut utan om den har haft rätt att fatta de beslut som den har fattat. Men det verkar nu ha glömt bort, och han talar enbart om sakfrågan och vad som var rätt och fel i den. Är det bra med en vald ordförande i ? Det är en intressant fråga, men den är fullständigt ointressant i detta sammanhang. Kommer det att bli en vald ordförande i ? Ja, kanske det, om detta författningsförslag överlever de folkomröstningar som ska genomföras. Så det är möjligt. Men det är irrelevant i sammanhanget. Nästa fråga: Kan besluta om vad som utgör den svenska positionen i denna och andra sådana frågor? Jag har inte hört någon som har sagt något annat än att svaret är ja på den frågan. kan fastställa den svenska positionen. Bör fastställa svenska positioner i sådana här förhandlingar? Det kan möjligen diskuteras. Med det är inte heller relevant i detta sammanhang. Har fastställt den svenska positionen när det gäller denna fråga? Då följer nästa fråga: Är det i detta läge regeringens uppgift och plikt att driva den svenska positionen? Jag har svårt att se att man kan svara något annat än ja på den frågan. Och jag kan inte i materialet se att någon har försökt att argumentera för motsatt uppfattning förrän möjligen , . Har regeringen drivit den svenska positionen, alltså nej till en vald ordförande? Av det material som vi har kan man inte dra någon annan slutsats eller ge något annat svar än att det blir nej på den frågan. Man har på sin höjd pliktskyldigt redovisat den svenska positionen, men då inte som den svenska positionen utan som beslut. Slutligen: Kan regeringen och statsministern undgå kritik i detta ärende? 76 () replik: Jag hörde plötsligt vad som var problemet. Den här har mindervärdeskomplex. Det är det som vi håller på att hantera. Det var inte historierevisionism, som jag trodde. Det var mindervärdeskomplex. Den här kan stoppa den svenska hållningen i den här frågan. Därom behöver vi inte vara tveksamma. Vi behöver inte ha de minsta mindervärdeskomplex. Hela makten finns här. Min argumentering bygger på att majoriteten här har glömt att det finns en historia. Den kritiserade vi , och den är fortfarande inte riktigt utredd hur vi ska hantera non-paper, hur en förslagsprocess ska hanteras, hur en sådan här dynamisk situation också kan relateras till den parlamentariska situationen. Men det är ju det som är problemet med majoritetens ställning, att man bortser från att det finns en värld utanför det här huset eller möjligen i relation över vattnet. Det finns ett helt som vi ska förhållas oss till. Då kan vi inte bortse från att detta förslag har fått en så stor majoritet. Jag måste ärligt säga att jag inte tror att detta förslag har vunnit så stort stöd på grund av ett non-paper från . Jag tror faktiskt inte det. Jag tror att det här förslaget hade kommit uppseglande under alla möjliga andra omständigheter, och det finns goda skäl för det. Hur ska då förhålla sig? Jo, man sitter här med mindervärdeskomplex och undrar om det inte är någon som hör vad vi säger. Om sedan hela verkligheten blir annorlunda så vill vi ändå veta att de har hört oss. Och jag ställde frågan: Råder det okunnighet i om position? Absolut inte, svarar statsministern. Saken är klar. Vad håller ni på med? 77 () replik: Jag tror att jag begriper vad säger. Men jag kan inte för mitt liv begripa varför han säger det, och vad det har för relevans i sammanhanget. Han argumenterar för att , den svenska , bör agera på det ena eller andra sättet, och han har argument när det gäller förslaget om en vald ordförande och så vidare. Visst kan man ha det. Men det har inte med saken att göra. En majoritet i den här har haft uppfattningen att den kloka, riktiga och förnuftiga ståndpunkten med beaktande av , resten av världen och hela världshistorien är den bästa positionen. behöver inte hålla med om detta, men det har den svenska sagt. Då är kärnan: Är det regeringens uppgift att företräda och på rimligt sätt driva denna position? Mitt svar på den frågan är ja. Har regeringen gjort det? Därför kan regeringen inte undgå kritik. 78 () replik: Råder det osäkerhet i om den svenska positionen? Statsministern svarade: Absolut inte. svarade något helt annat. Det är det som är sakfrågan. Jag är alldeles övertygad om att man i vet vart detta barkar. Nästa fråga för att ta ställning till är: Är detta skäl för veto mot en konstitution? Jag tror inte att behöver något ytterligare skäl för ett sådant veto. Han har många andra skäl. Men det är detta som är själva sakfrågan. Det råder full kunskap om den svenska positionen. Alltså förstår jag inte vad försöker blåsa upp den här frågan till, också utifrån den verklighet som vi faktiskt måste relatera oss till. Därför är detta inte någon demokratifråga. Det som vi har problem med i den svenska debatten är att vi tror att demokrati är något som sker i det här huset eller som sker i relation över vattnet. Demokratin är otroligt mycket större. Den omfattar hela vårt svenska folk och hela folk. Och det är där som vi måste hantera frågan. Det har sagts om reservationen från Socialdemokraterna att den är pinsam. Det finns mycket pinsamt i det här. Men det här är inte allra bästa dag i det här avseendet. Och jag tänker faktiskt inte ta på mig ansvaret för det. 79 () replik: Jag tvingas instämma i det som utskottets ordförande sade och säga: Det blir inte bättre. försöker att få det till att frågan som ska ställas och besvaras är: Råder det osäkerhet om den svenska positionen? Nej, det är inte frågan. Frågan är: Har regeringen drivit den svenska positionen på ett rimligt sätt och argumenterat för den? Nej, det har man inte gjort. Det är möjligt att det trots allt har gått fram att den svenska har fattat ett bestämt beslut. Och det är möjligt att statsministern har rätt när han säger att det inte råder någon oklarhet om vad som är den svenska positionen. Jag är inte riktigt övertygad, men det är möjligt att han har rätt. Men har regeringen drivit denna position? Har man försökt argumentera för den? Nej, man har fortsatt att argumentera för sin egen position som inte är den svenska positionen. Och sedan har man sagt att har en annan uppfattning. Detta är inte ett rimligt sätt att hantera beslut när man nu en gång har fastställt vad som är den svenska positionen. 80 (): Det finns helt klart en historia. Det finns också en framtid, och den vill vi alla vara med och påverka. Den här har vid ett antal beslut tagit ställning i syfte att påverka framtiden, i syfte att påverka de förhandlingar som pågår om ett kommande fördrag för Europeiska unionen. I dessa förhandlingar fanns frågan om en vald ordförande för med. Här har det gjorts olika politiska bedömningar. Så är det. Men , den här kammaren, folkets främsta företrädare enligt vår konstitution, har gett sitt besked om vad som är hållning i denna fråga och gett en tydlig signal till regeringen som företräder denna kammare i de mellanstatliga förhandlingar som pågår. Det är väl alldeles uppenbart att har företrätts av två olika uppfattningar i dessa förhandlingar riksdags uppfattning och regeringens, eller statsministerns, uppfattning. Socialdemokraterna försöker här på något sätt skapa ett utrymme för regeringen att hävda en annan hållning i den här typen av förhandlingsarbete än vad har signalerat. På det sättet undergräver man, rycker undan mattan för, hela det samrådstänkande som har varit grunden för det mellanstatliga arbetet. säger i samband med utfrågningarna: Det gäller att med bibehållet anseende klara balansgången i samtal med övriga som är inne i en transformationsfas som betyder att de byter åsikt. Ett bibehållet anseende för vem? kan man fråga, för eller för riksdag? riksdag har visat att vi inte bytt åsikt i den här frågan. statsminister har också tydligt visat att han inte bytt åsikt, men han företräder den här kammaren och i förhandlingarna. Han har gjort det genom att inte hävda uppfattning. Jag tycker alltså att det är alldeles uppenbart att regeringen i det här fallet har gjort skäl för mycket allvarlig kritik allvarlig också därför att det inte är bara en gång som kritik uttalas på den här punkten, utan det är som den här frågan kommer tillbaka. Frågan blir inte bättre av att den upprepas, utan det visar bara tydligare den bristande lyhördhet som statsminister har för riksdag. Det tycker jag att Socialdemokraterna också borde känna visst bekymmer över. Jag yrkar på godkännande av utskottets anmälan. 81 (): Ja, det här var en spännande diskussion. Särskilt spännande är det att lyssna på som alltid, men av en lite annan anledning än vanligtvis. Det sägs att med bred majoritet fattade beslut enbart är baserat på ilska över hanteringen av non-paperet. Det är spännande att kan se in i med vilka motiv vi fattar våra beslut motiv som inte redovisats här. Helt plötsligt skulle vi ha helt andra motiv som vi helst inte vill tala öppet om. Detta är spännande men fullständigt irrelevant för den här diskussionen. De konstitutionella invändningarna mot agerande bluddrar bort i en diskussion om att man faktiskt måste se vad som har hänt, att nu håller med som om det vore en förmildrande omständighet att lyckats i sina försök att underminera den svenska positionen, som när den togs första gången hade stöd av regeringarna i varje annat litet land i men som sakta men säkert tappat i stöd i takt med att drivit ett måhända framgångsrikt arbete mot position. Vi blev kallade för historierevisionister. Det sägs att vi har likheter med därför att vi pekar på att det är klart att det inte spelar någon roll att det non paper som lämnades in från början lämnades in av den . Det är ingen förmildrande omständighet att man gjorde fel redan då. Snarare borde man ha hanterat det antingen genom att, som var inne på, dra tillbaka non-paperet eller också genom att åtminstone klart tydliggöra: Nej, vi hade inte stöd för den här linjen i riksdag. Vi tycker att det här vore mycket bättre och argumenterar för det som faktiskt är den svenska positionen. tal i kammaren har, för att travestera själv, ett mera pinsamt inslag i debatten. Frågan om införandet av en vald ordförande i , en EU-president, verkar närmast ha blivit en besatthet för regeringen. Hur ska man annars tolka det skeende som varit? Regeringen lämnar utan samråd med in ett non paper för presentation inför rådet som innehåller förslaget om inrättandet av en EU-president. underkänner hanterandet när man blivit varse vad som hänt. Det klargörs att det inte finns någon majoritet bakom regeringens linje, och en politisk upprördhet sprider sig över att det inte samråtts med om non-paperet. senare kom kammare att klargöra att också samfällda linje är att man inte vill ha en vald ordförande för . Frågan om non-paperet och regeringens bristande samråd hamnade i . Vid ett förhör i KU sade , i och för sig mäkta överlägsen, bland annat följande: I en slutförhandling, mina vänner, kommer det här att vara ett förslag som jag är övertygad om ligger på bordet. klargör han att han fuller väl förstår att vi kommer att följa majoritet. Detta visade sig vid en närmare granskning vara munväder. I de samtalsuppteckningar som KU har tagit del av och som biläggs betänkandet framkommer att statsministern vid ett flertal tillfällen lagt ned avsevärd möda på att övertyga vännerna i kretsen av stats- och regeringschefer om förträffligheten med ett system med en vald ordförande. I bästa fall har i slutet av ett samtal flikat in att är av en annan uppfattning. Men argumentationen, tonvikten och övertygelsen har handlat om att ett presidentämbete ska inrättas inom . Några exempel har tidigare nämnts, men låt mig ta ytterligare ett. Vid ett samtal på möts och bland annat statsminister och statsminister . Det står så här: Statsminister konstaterade att utvidgningen till 25 MS ändrade karaktären på EU:s arbete och ökade de svårigheter som både han själv och erfarit i ordförandeskapsrollen med att samordna unionen. Konventets förslag innebar vidare ett stärkande av både KOM och EP, och inrättandet av en vald ordförande i var viktigt för att upprätthålla den institutionella balansen. Här är alltså de nordiska stats- och regeringscheferna inbjudna till , och statsministern passar på att lyfta frågan gentemot några bland annat den finske statsministern som är , , meningsfrände i frågan. Han stärker dem inte i sin argumentation utan försöker i stället få över dem på sin egen personliga sida mot . I utskottsförhören pekade särskilt på att senare också hade svängt som om det vore en förmildrande omständighet att varit framgångsrik i sitt arbete med att omöjliggöra att åsikt blir verklighet. Det har tidigare talats om, och det slogs också fast vid den bedömning som utskottet gjorde , att inte kan ha två linjer. Vi måste gentemot de övriga länderna vara klara och tydliga om vad som är den svenska positionen. Vid frågor som ställts till de socialdemokratiska företrädarna har det varit oklart om vad som egentligen är den svenska linjen. Men läser man samtalsuppteckningarna står det väldigt klart vilken linje som har företrätts. Det har inte varit ! Svårigheten i längden till följd av det som hänt är givetvis att tappar i förtroende gentemot de andra medlemsstater som vi har att förhandla med. Om statsministerns argumentation, statsministerns linje, underkänns såväl vid konstitutionella granskningar som i beslut fattade av det svenska parlamentet kommer givetvis kretsen av stats- och regeringschefer att börja tvivla på om det som förs fram nästa gång eller gången därefter är den svenska linjen eller kanske åter en gång högst personliga linje. Vill man behålla ett förtroende i förhandlingar är det givetvis viktigt att man går på den linje som det finns en svensk position kring. har upprepat att vad det handlar om är huruvida de andra länderna har förstått vad som är den svenska positionen eller inte. I den diskussionen har gjort själv till någon form av sanningsvittne. Vi kan ha olika åsikter i sak om huruvida det varit förstått eller inte. Uppgifter som vi också haft vid granskningen visar att i många länder finns uppfattningen att det som lades in som förslag också fortsatt är den svenska positionen. Men det är inte intressant. Det intressanta är om har drivit den linje som är den svenska. Svaret på den frågan är nej. Därför kan han inte undgå kritik. Jag yrkar på godkännande av utskottets anmälan. 82 () replik: Jag tänkte bara få tillfälle att gratulera och även fastän det inte är föremål för den här repliken för att ha fått med sig de andra partierna i denna fråga. Det innebär att den här lite slutna och isolationsistiska om vi nu ska ha med en annan ism har vunnit gehör i riksdag. Jag menar att det är lite olyckligt att det nu lanseras som ett mindervärdeskomplex. Den här har full makt att hantera den här frågan. Vi äger den. Vi kan ha vårt svenska veto när det gäller konstitutionen. Det är precis vad vill. Därför är det här en mycket intressant och mycket märklig debatt. Det som gjorde att jag kallade det för historierevisionism var just att man i den granskningsdebatt som vi har helt vill bortse ifrån att det fanns en granskningsdebatt som tog sikte på non-paper. Den här historien finns. Jag kan inte låta bli att återge vad statsministern sade: Råder det någon osäkerhet i om den svenska ståndpunkten? Definitivt inte, svarade han. 83 () replik: Jag ser att talar och jag hör ord, men jag förstår verkligen inte. Skulle det faktum att sex partier i konstaterat att drivit en annan linje än den har fastslagit på något sätt göra till isolationistisk och sluten? På vilket sätt har det att göra med den konstitutionella granskningen? Halkar det återigen in i en diskussion om sakfrågan, som vi borde ta i de debatter som är avsedda för den? Jag möts gärna i den diskussionen. Jag anser det inte isolationistiskt och slutet att hävda att EU inte ska bli en stat och skaffa sig en president. Men det är som sagt en annan diskussion, som vi för när vi diskuterar de frågor som har att göra med hur vi ser på framtid. diskuterar vi det konstitutionella, och det handlar om att har fastslagit, möjligtvis från olika utgångspunkter, att man inte vill att ska förses med en president. Därefter har fortsatt att driva linjen att EU trots allt ska förses med en president. För det kan han inte undgå kritik. När jag lyssnar på konstaterar jag vidare att statsministern är sanningsvittne i huruvida andra länder har uppfattat den svenska positionen eller inte, och fortsatt att detta skulle vara relevant för den konstitutionella granskningen. Det relevanta är väl huruvida statsminister har drivit den linje som är eller icke. Vi bortser inte, , från förra årets granskning. Vi kommenterar det i utskottsbetänkandet. Vi konstaterar att det faktum att lämnade in non-paper, som sedan saknade stöd i den svenska , inte förmildrar det förhållandet att man fortsatte, efter det att den svenska visat var man står, att driva en annan position. 84 () replik: Jag tog bara ordet för att gratulera till att ha fått med sig de andra partierna. Det här är den väldigt känsliga frågan. Det är intressant att höra hur nu argumenterar. Det låter som om ordföranden i är den president för som man inte vill ha. Men hela poängen med den svenska argumenteringen, den svenska debatten och granskningsdebatten var frågan om det fanns skäl att stärka det för att just stärka det mellanstatliga samarbetet. Det är det vi inte kan bortse ifrån. Jag kan förstå, och efter debatten förstår jag det ännu bättre, varför man tycker att man ska hålla isär själva sakfrågan. Man har ju glömt att det här är en sakfråga. Det finns ett utanför fönstren här som vi får relatera till. Man vill bara använda detta för att pricka statsminister. Jag menar att det är alldeles ovärdigt. Det är ingen konstitutionell granskning. Det finns ingen substans i den granskningen. Det råder ingen osäkerhet i om den svenska positionen. Det är det som vi ska granska.