prot · GS0927 · 2004-11-11 00:00:00 — Annars vore det oansvarigt, när vi får rapporter och information om att den öppna vården inte fungerar, att genomföra någonting bara för genomförandets skull. Vi arbetar nu parallellt på med de delar som jag presenterade tidigare. Men vi måste avvakta , psyksamordnaren, och hans arbete för att se om vi klarar att genomföra hela projektet. Att nu inte låtsas om som om all den information vi har fått inte skulle kunna vara ett praktiskt hinder och faktiskt utsätta fler personer för större fara än tycker jag vore oansvarigt. Jag tycker att det är en väldigt bra idé att vi fortsätter att samarbeta i det här. Men, som sagt, det finns en del saker som först måste ordnas innan vi kan ta slutlig ställning till hela förslaget. Men vissa delar är definitivt mycket bra, utan tvekan. 124 (): Jag tackar för det svar och den diskussion vi har haft . Jag bedömer det som att regeringen också är beredd att själv sätta i gång. Vi har många duktiga medarbetare i justitieutskottet och många duktiga ledamöter, men vi har något begränsat med resurser jämfört med den armé av duktiga jurister som är chef för på . Arbetsfördelningsmässigt skulle det underlätta om justitieministern satte i gång detta arbete för att lösa situationen något bättre när det gäller förföljelsesyndrom eller stalking. Jag hoppas att vi kan jobba brett med detta. Jag ser fram emot ytterligare diskussioner med justitieministern i detta ämne. När det gäller det andra och det breda om psykiskt störda lagöverträdare finns det ju ingen vilja till samarbete annat än att vi kanske ska diskutera det här och har det här samtalet . Men jag ser gärna att är med. Jag har sagt det när frågan har varit uppe och justitieministern har sagt att man bereder frågan. har justitieministern kommit ut och sagt att han tycker att flera delar är bra. säger han att nästan alla delar är bra. Jag välkomnar det, men det är bara att lyfta luren, skicka ett e-brev, skicka ett vanligt brev, och vi är med och jobbar med detta. Här måste vi ha breda lösningar redan när det kommer en proposition, tycker jag. Det är ju inget konstigt. Vi är vana från att hjälpa regeringen när samarbetspartierna i koalitionen lämnar justitieministern stående väldigt ensam. 125 Justitieminister (): Låt mig först säga att vårt samarbete med samarbetspartierna fungerar väldigt bra. Men det är riktigt att det finns frågor där vi också samarbetar väldigt bra. Det är ingen tvekan om det, och det samarbetet uppskattar jag. har vi gemensamma intressen, och det är för bästa. Det är i och för sig en stor del av det här, den största delen, som bygger på att den öppna vården fungerar. Om man genomför hela förslaget är det faktiskt så att fler psykiskt sjuka och däribland kanske fler farliga psykiskt sjuka kommer ut. Man måste se till så att övergången fungerar. Det är inte så att jag har funderat . Det har varit ett öppet remissförfarande, till och med ett kompletterande remissförfarande. Det har varit ett väldigt intensivt arbete. Jag kommer inte ihåg om det är 60 eller 70 remissinstanser i denna oerhört komplicerade fråga. Arbetet har verkligen bedrivits med hög intensitet. Men vi får inte genomföra någonting bara för genomförandets skull. Vi ska tänka oss för så att konsekvenserna verkligen blir på allra bästa sättet. Om det handlar om hela förslaget eller delar av förslaget har vi inte underlag för . Vi måste se till så att den öppna vården fungerar på ett tillfredsställande sätt. Det är det allra viktigaste. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2004/05:101 om betalningsansvar för polisiär bevakning av kultur- och idrottsarrangemang 126 Justitieminister (): har i en interpellation frågat vice statsminister vilka polisiära ordningsinsatser som, enligt hans bedömning, idrottsklubbar och musikkonsertarrangörer bör betala för. Arbetet i regeringen är så fördelat att det ankommer på mig att besvara interpellationen. Inom ramen för polisens grundläggande uppgift att förebygga och utreda brott ingår ordningshållning som en väsentlig del. Jag tycker därför att diskussionen kommit lite snett när man som menar att den utredande verksamheten eftersätts för att polisen måste ägna sig åt ordningshållning i samband med stora evenemang av olika slag. Det är inte fråga om antingen eller. Polisen har till uppgift att klara av båda dessa uppgifter. I ett modernt samhälle som är det naturligt att det arrangeras både demonstrationer, konferenser, konserter och idrottsevenemang som drar mycket deltagare och publik och därmed kräver viss medverkan från polisen. Polisen kan i vissa fall begära ersättning för sina merkostnader i samband med ordningshållning om arrangören är vinstdrivande. Polisens arbete handlar i dessa fall om att stödja arrangören i dennes ansvar att hålla ordning inne på arenan eller området. Det vanliga är dock att arrangören anlitar annan personal i form av ordningsvakter och publikvärdar för att upprätthålla ordningen på och invid arrangemanget. I den mån polisen kan begära ersättning från arrangören berör det den personal som finns vid och inne på arenan eller området. Så fort man går utanför dess omedelbara närhet är det inte ett ansvar för arrangören att finansiera polisens verksamhet. Då är det samhällets uppgift att upprätthålla den allmänna ordningen, även i de fall en ordningsstörning kan förväntas uppkomma som en direkt följd av en anordnad tillställning av något slag. Det är också här som merparten av polisinsatserna görs, till exempel längs vägen till anslutande kollektivtrafik och på dess stationer. För de flesta vore det helt främmande att låta privata aktörer finansiera den typen av polisiär verksamhet. 127 (): Jag ber att få tacka justitieministern för svaret. Jag hade naturligtvis formulerat mig illa. Jag hade förväntat mig att få svar från vice statsministern eftersom min fråga tog sikte på någonting annat. Men har jag fått ett helt annat svar än det som jag hade förväntat mig. Det måste ändå, som jag har sagt, vara underbart att vara justitieminister i detta land med ett så enormt stöd från oppositionen för nya resurser och så vidare, om jag får anknyta till den tidigare debatten. Den här debatten måste också anknyta till vad det är som vi ska prioritera. Jag har låtit göra en lista med hjälp av ledamoten i polisstyrelse, , som är kommunalråd i , över antalet resurstimmar till och med för polisens övervakning. Och jag måste tyvärr ta kammarens tid i anspråk för att läsa upp detta för att få med det i protokollet. Där framkommer följande: Konserter och musikevenemang , övriga offentliga tillställningar , övriga allmänna sammankomster , platsbevakning , rättegångsbevakning , demonstrationer , ambassadbevakning , annan särskild övervakning , idrottsevenemang , statsbesök och gränskontroll . Det blir totalt . Och enligt länspolisen i kostar varje polisiär bevakningstimme . Man kan fråga sig om detta är mycket eller litet. Mycket av detta är självklart polisiära uppgifter. Man kan inte ta bort all gränskontroll. Man kan diskutera om vi har en rationell ordning, och om den bristande samordningen med till exempel tullen är bra. Det är många saker som behöver åtgärdas på detta område. Och man kan inte räkna allting rakt av. Men om man skulle försöka kvantifiera detta för att se hur mycket polis ägnar sig åt bevakningsuppgifter över huvud taget så rör det sig om ungefär 300 årsarbetskrafter. Idrottsplatsbevakningen rör sig om ungefär 30 årsarbetskrafter. Skulle man kunna vara så fräck, vilket man kanske inte kan vara, bara för att kvantifiera detta och fråga: Hur mycket bevakningsarbete ägnar man sig åt i förhållande till antalet anmälda brott? Vi vet att antalet anmälda brott i var ungefär 350 000. Det innebär att man använder ungefär en och en halv till en och trekvarts timme per anmält brott till bevakning. Statsrådet har alldeles rätt när han säger att polisen ska ägna sig åt båda dessa saker. Men polisen har inte hur mycket resurser som helst. Jag tror för min del, och vi har diskuterat detta tidigare, att om det är någonting som gemene man, vem det nu är, upplever så är det tyvärr bristen på kapacitet att utreda brottslig verksamhet. Och det finns ett konkurrensförhållande mellan denna uppgift och övervakningsuppgifterna. Jag medger att inte alla dessa övervakningsuppgifter kan tas bort, men man kan åtminstone diskutera avvägningen dem emellan. 128 Justitieminister (): Detta är en lite omvänd diskussion jämfört med vad man brukar ha. Det brukar alltid talas om att antalet ordningsvakter och väktare är så stort och att det ska vara poliser i stället. Då brukar vi alltid tala om att de har olika uppgifter. Ordningsvakter har sina uppgifter, väktare har rena bevakningsuppdrag, och polisen har sina uppgifter. Det är väldigt viktigt att respektera dessa olika yrkesroller. Polisen ska inte sköta rena bevakningsuppdrag, på samma sätt som väktare inte ska göra polisens arbete. Så är det också till exempel vid fotbollsmatcher. Det är klubbarna som betalar för till exempel ordningsvakter och väktare i vissa fall. Men sedan behövs också polisens medverkan, framför allt kanske utanför arenan men i vissa fall även inne på arenan därför att risken finns för att det kommer att begås brott, och då behövs polisen där. På så sätt kan man också förhindra brott, vilket i sin tur leder till att man kan ägna sig åt de brott som ändå har begåtts. Det är ju brottsförebyggande arbete, och det är polisens viktigaste uppgift. Det är samma sak vid demonstrationer och vid konserter. Genom att polisen är där i brottsförebyggande syfte innebär det säkerligen att färre brott begås, och på så sätt sparar man också polisens resurser. Men det är bara polisen som kan utföra vissa uppdrag. Och fler ordningsvakter eller väktare ska inte göra polisens jobb. Vi ska inte heller privatisera så att man ska betala för polisens jobb som handlar om dess vanliga funktion ute i samhället, även om det handlar om att hålla ordning efter en fotbollsmatch eller efter en konsert. Sedan kan man tycka, och det tror jag att vi är överens om, att det är fråga om onödiga kostnader därför att det sker bråk på läktare och så vidare. Men när man tittar närmare på det är i så fall de allra flesta saker onödiga. Det handlar ju om brott som över huvud taget inte ska behöva begås. Och det är polisen som får göra detta arbete, och det är viktigt att polisen ändå fortsätter att ha huvudansvaret för det som är polisens arbete. Det ska ingen annan än polisen göra. 129 (): Jag kan hålla med om att det är en ovanlig interpellation i det avseendet att jag verkligen inte har yrkat på någon privatisering av någon del av den polisiära verksamheten. Det kan hända att andra partier gör det, men jag är noga med att säga att i den delen som det handlar om myndighetsutövning ska vi inte ha någon privatisering i detta sammanhang. Däremot har jag i denna interpellation velat peka på något som jag tror att många människor upplever, nämligen att det finns ett konkurrensförhållande i fråga om tid och resurser inom polisens ramar mellan brottsbekämpande uppgifter och det som statsrådet nu talar sig väldigt varm för, nämligen ordningens upprätthållande, också i förebyggande syfte. Jag håller med om att det också är en viktig uppgift, och det tror jag att alla gör. Likväl uppfattar jag att det med begränsade resurser känns om inte stötande så uppseendeväckande med de ibland betydande polisiära resurser som måste tas i anspråk för bevakningen av arrangemang som inte är direkt anknutna till statsbesök eller något annat utan som är mer av privat karaktär. Och är det lite tveksamt om det står i samklang med den rättsuppfattning som vi har att polisen verkligen ska användas på allra bästa sätt. Jag skulle vilja föra frågan vidare till statsrådet eftersom den frågan egentligen inte kom upp: Var går egentligen enskilda föreningars och klubbars yttre ansvar för att också upprätthålla ordningen i anslutning till sina egna arrangemang? Det kan vara större popkonserter och så vidare. Det är en inte helt ointressant fråga. Och statsrådet avstod på något sätt från att beröra själva gränsdragningen. När man tittar på detta är det av all bevakningsverksamhet som råkar falla på just det som vi kallar idrottsevenemang. Det är inte så litet. I runda slängar 30 polistjänster går till denna typ av verksamheter. Jag säger inte att jag eller ens statsrådet, trots att statsrådet säkert kan mer än jag om detta, vet exakt hur man ska göra. Jag har bara velat peka på det problem som finns med detta konkurrensförhållande när det gäller polisens resurser och tider mellan ordningsupprätthållande och utredande och spaningsverksamhet. 130 Justitieminister (): Jag vill återigen säga att polisen har flera olika uppgifter. Det här är en. Sedan kan jag hålla med om att det kan finnas gränsdragningsproblem. Arrangörerna har sitt stora ansvar. Och det ska de också se till att ta. Och det har de klarat på ett väldigt bra sätt trots att vi har sett en hel del riktigt tråkiga händelser . Bråket på läktarna har stävjats ordentligt, och också polisen har blivit mycket bättre. Det är betydligt färre poliser som håller bättre ordning än det var därför att man har lärt sig och utvecklat sitt arbete. Och det är naturligtvis någonting som också är viktigt för att kunna frigöra resurser till annan del av polisverksamheten och, som mycket riktigt säger, för att klara upp ännu flera brott och inte minst det som vi kallar för vardagsbrottslighet. Jag tror därför att vi trots allt är relativt överens om dessa saker. Sedan kan saker och ting naturligtvis bli ännu bättre. Och jag tror att detta arbete kommer att fortsätta. Samarbetet mellan klubbar och polisen kommer att fortsätta, därför att det som vi såg i slutet av denna säsong i fotbollsallsvenskan är saker som vi inte vill se under nästa säsong vare sig i allsvenskan eller i superettan. 131 (): Jag utgår från att det gäller bara den polisiära verksamheten inte den idrottsliga verksamheten, för där kan man naturligtvis ha olika meningar. För egen del hoppas jag att AIK snart kommer upp i allsvenskan. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2004/05:59 om handlingsplan för vården i livets slutskede 132 Statsrådet (): har frågat av vilka skäl jag har valt att inte förelägga en proposition om vården i livets slutskede, vilka åtgärder jag avser att vidta för att uppfylla rekommendationer gällande palliativ vård samt om jag avser att vidta åtgärder för att förbättra utbildning och forskning kring vården i livets slutskede. Utredningen om vård i livets slutskede tar i sitt slutbetänkande Döden angår oss alla värdig vård vid livets slut upp flera angelägna frågor. Många av dessa ingår också i rekommendation angående organisationen av den palliativa vården. Flertalet av utredningens förslag kräver dock inte lagändringar utan är av den karaktären att huvudmännen kan arbeta för att förbättra den palliativa vården. Jag vet också att det på många ställen i landet pågår mycket bra utvecklingsarbete inom området. Med utredningen som bakgrund föreslog regeringen i budgetpropositionen att rätten till tillfällig föräldrapenning utvidgas på så sätt att föräldrar till ett svårt sjukt barn får rätt till ett obegränsat antal dagar med tillfällig föräldrapenning. Detta är ett viktigt resultat av utredningens arbete. Även flera andra frågor som kommittén föreslagit åtgärder för har behandlats i andra sammanhang, till exempel de nya möjligheter till samverkan som finns i lagen om gemensam nämnd inom vård- och omsorgsområdet. Ett annat exempel är frågor kring vad som bör gälla för beslutsoförmögna personer, vilket nu utreds av Utredningen om förmyndare, gode män och förvaltare. Här väntas förslag . Vidare har en särskild utredare, på regeringens uppdrag, gjort en översyn, Översyn av vård och omsorg för äldre efter Ädelreformen. Fokus för uppdraget var samverkan mellan kommunernas vård och omsorg och landstingens hälso- och sjukvård. I slutbetänkandet Sammanhållen hemvård, som överlämnades till regeringen , lägger utredningen fram förslag till bland annat åtgärder för att förstärka läkarmedverkan i hemvården. Regeringen har gjort stora satsningar för att stärka hälso- och sjukvården. Genom den nationella handlingsplanen för utveckling av hälso- och sjukvården och den så kallade tillgänglighetssatsningen har viktiga steg tagits mot att långsiktigt förbättra tillgängligheten och förkorta väntetiderna såväl i primärvården som i sjukhusvården. En viktig del i dessa satsningar har varit medelstillskottet om till hälso- och sjukvården . Som en fortsättning av den nationella handlingsplanen har regeringen för avsikt att teckna två överenskommelser med och om den framtida utvecklingen. Den ena överenskommelsen avser främst primärvården och äldrevården, och den andra överenskommelsen avser insatser för personer med psykisk sjukdom eller psykiska funktionshinder. För detta ändamål har regeringen i budgetpropositionen avsatt totalt för . Regeringen har därutöver föreslagit kraftigt ökade tillskott till kommuner och landsting för . Sammantaget anser jag att tillskotten till huvudmännen innebär att förutsättningarna för förbättringar inom hälso- och sjukvården stärks avsevärt. Alltfler sjuka och döende vårdas nu i särskilda boendeformer eller i ordinärt boende med hemtjänst, vilket bland annat ställer krav på hög kompetens i den kommunala omsorgen. har utifrån kommunernas personalstatistik påvisat att av omvårdnadspersonalen saknar formell yrkesutbildning för sitt arbete. Mot denna bakgrund gav regeringen i uppdrag till tio statliga myndigheter att utarbeta en gemensam plan för kompetensförsörjning inom kommunernas vård och omsorg. Uppdraget redovisades i rapporten nu! Handlingsplan för kompetensförsörjning inom vård och omsorg. I rapporten föreslår myndigheterna att tio mål och tio åtgärder läggs till en tioårig handlingsplan som ska stödja investeringar i bättre arbetsmiljö och kompetens. Samhället har ett ansvar för att alla äldre med behov av hjälp och stöd ska erbjudas vård och omsorg av hög kvalitet. Regeringen har därför tagit initiativ till en treårig satsning på kvalitetsutveckling genom kompetensutveckling för personal inom den kommunala vården och omsorgen om äldre. I budgetpropositionen föreslår regeringen att sammanlagt satsas de kommande tre åren som ett stöd till kommunernas kompetensutveckling inom området. Jag förutsätter att denna satsning på personalens kompetensutveckling kommer att förbättra kvaliteten inom vården och omsorgen om äldre och även få genomslag när det gäller utvecklingen av den palliativa vården. 133 (): Tack, statsrådet! Palliativ vård definieras ofta som en aktiv helhetsvård för att lindra, förbättra livskvaliteten och förebygga exempelvis smärta vid sjukdom som det inte går att bota, som är livshotande. Det handlar om vår avancerade hemsjukvård. Palliativ vård kan finnas inom en särskild institution eller integrerad på en vårdavdelning. Det handlar om både kropp och själ och om andens behov. Behovet av denna debatt och behovet i vad gäller palliativ vård handlar om att vi måste komma till en position där palliativ vård är en given, självklar, del precis som andra medicinska specialiteter och därmed finns i hela landet. Det understryks också av som väldigt klart och tydligt sagt att de som berörs av palliativ vård, långvarigt och svårt sjuka människor, ska höra till prioritetsgrupp 1. Frågorna , som pockar på svar, är om vi får en nationell plan för palliativ vård något som bland annat ett nystartat palliativt vårdteam i frågar efter och varför det inte kommer någon proposition om palliativ vård i livets slutskede trots väntan . En tredje fråga i sammanhanget är om statsrådet avser att vidta åtgärder för att förbättra utbildning och forskning kring vården i livets slutskede. Man kan, herr talman, säga att det när det gäller statsrådets svar får bli både lite ris och ros. Där finns allmänna hänvisningar. En del av dessa allmänna hänvisningar är naturligtvis positiva för den palliativa vården. Där finns en viktig anhörigåtgärd att ett obegränsat antal dagar med tillfällig föräldrapenning kan beviljas om det gäller barn och ungdom . Där finns också det positiva med att försöka förstärka läkarmedverkan i hemsjukvård och något som hemskt gärna ser detta med en enda huvudman för hemsjukvården. Vidare har vi hänvisningen till en treårig satsning på kompetensutveckling. Det är förstås också bra. Men en del av svaret blir lite platt. Jag tänker då på hänvisningarna till utredningar och till en tioårsplan för att stödja investeringar i en bättre arbetsmiljö och i kompetens. Det har ingen direkt fokusering på palliativ vård. Vidare tycker jag att statsrådet sänker sig till den, tyvärr, ganska vanliga socialdemokratiska nysvenskan i skrivningarna om ekonomin. Det sägs att det har gjorts stora satsningar. Det blir dock en vilseledande nysvenska eftersom det inte är intressant att endast berätta om 12 miljarder i nominellt tal till kommuner och landsting . Vi vet ju att nettot efter urholkningen av statsbidragens värde och återtagandet av somligt statsbidrag det visar rapport efter rapport från är negativt för kommunerna. Således har man redovisat att elva landsting och 126 kommuner egentligen har 10,2 miljarder att återhämta enligt lagen om balans i räkenskaperna för kommuner och landsting alltså 10,2 miljarder att återhämta av tidigare förluster. Möjligen är det igen lite ljusare för kommuner och landsting, men fortfarande finns det även för åren 20052006 ett antal kommuner som kommer att vara i akut behov av ytterligare insatser, utöver det utökade statsbidrag som de kommer att få. Vad jag saknar är alltså en fokusering i statsrådets svar på vad jag frågar om i interpellationen, alltså hur det blir med den palliativa vården i . 134 Statsrådet (): Jag hoppas att och jag kan vara överens om att det viktiga är att vi åstadkommer en förbättring av den palliativa vården. Min bedömning är att kunskapen finns. Det är inte i första hand ny kunskap som behövs för att åstadkomma en bra, värdig palliativ vård. Däremot behöver kunskapen spridas och tillämpas, men den finns. Det är egentligen inte ny kunskap som vi behöver finna för att kunna åtgärda detta. Det är också min uppfattning att det egentligen inte är dyrare att ge sjuka och döende människor en god palliativ vård än att inte göra det. Det är inte i första hand en kostnadsfråga. Jag fick stöd för det när jag träffade utredaren och andra experter inom området. De delar bedömningen att egentligen finns kunskapen, att det egentligen inte är en kostnadsfråga. Det handlar om att fler måste tillämpa den kunskap som finns och att fler måste omfattas av den kunskapen. Av det drar jag slutsatsen att huvudmännen har de förutsättningar som behövs för att bedriva en bra och förbättrad palliativ vård och att det inte i första hand är nya statliga insatser som behövs. Det är viktigt att vi följer detta och att det verkligen åstadkoms en förbättring på det här området, för det är ett oerhört angeläget område. frågade också varför det inte kommer någon proposition. Jag har redan svarat på det, att vi redan nu har lagt propositioner. Flertalet av förslagen från utredningen var av det slaget att de inte är lämpliga för en proposition utan är uppmaningar och förslag som huvudmännen förfogar över och ansvarar för och som många redan arbetar med. Några saker är sådana att de ska läggas in i en proposition eller eventuellt utredas vidare. Där har regeringen redan vidtagit flera åtgärder. Min bedömning är därför att vi har goda förutsättningar att förbättra den palliativa vården. Vad det nu handlar om är mera utbildning och bättre uppföljning så att den kompetens och kunskap som finns också tillämpas ute i verksamheten. 135 (): Att det inte är relevant med ett ekonomiresonemang i sammanhanget kan jag bitvis hålla med om. Det kostar naturligtvis ibland att göra en satsning på palliativ vård i landsting som har klent med denna vara.