prot · GS095 · 2004-09-20 00:00:00 — måste man ändå räkna framåt. Ni är inte i närheten av det här målet. Då tänker kanske den uppmärksamme lyssnaren att det är väl bra eller bara ½ % i överskott. Låt oss stanna upp . Det här överskottet byggs upp i pensionssystemet, AP-fonderna och våra grundlagsskyddade privata premiepensionspengar. Det sparandet är nu . Det är därför som staten går med ett stort underskott som ändå kan summeras till plus i de offentliga finanserna. AP-fonderna ska nu byggas upp det är inga överskottspengar som blir över för att sedan tappas av när 40-talisterna går i pension på bred front. Premiepensionspengarna ska vi ju spara och sedan ta ut allteftersom vi går i pension. Dessa pengar kan man inte balansera mot underskott i den vanliga statskassan. Man lånar till driften. Målen ligger fast, sägs det. Men riktigt var de ligger är det ingen som vet. Det beror på två saker. Den ena är att man inte når de andra målen som ligger fast, att fler ska jobba, att färre ska vara arbetslösa, att färre ska vara långtidssjukskrivna, att färre ska leva på socialbidrag. Trots det spenderar man pengar som man inte har på nya utgifter. Regeringen har helt tappat greppet om sina mål och om utgifterna. Jag tycker att man verkar ganska trött och uttråkad när det gäller att ta tag i politikens utmaningar. Man prioriterar i stället att utfärda nya löften. Alla är vinnare, kunde vi läsa i någon av kvällstidningarna när budgetcirkusen var avslutad. Det är kanske en viss överdrift. Alla är inte vinnare. Men förlorarna, vet ni vilka det är? Jo, det är skattebetalarna och framför allt morgondagens skattebetalare, de som kommer att få betala med höjda skatter när det här måste betalas tillbaka. Den här budgeten aviserar i väldigt liten utsträckning det som är riktigt stora utmaning. Det är inte att kortsiktigt hantera konjunkturen det är 70-talspolitik och det borde vi ha lämnat bakom oss för länge sedan. Den långsiktiga utmaningen är hur fler ska jobba för att vi framöver ska kunna betala för pensioner, vård, skola och våra privata kostnader. Det är därför som vi i vårt första vallöfte sade: Fler måste jobba. Men med en socialdemokratisk regering får de som står utanför arbetsmarknaden helt enkelt stå kvar där. Det beror på att arbetsmarknadspolitiken inte alls fungerar. Integrationspolitiken har helt havererat. Rehabilitering och vård av långtidssjuka fungerar inte alls bra. Försäkringarna felutnyttjas, både av de enskilda och av hela systemet. Det finns dessutom de som fuskar, men framför allt handlar det om felutnyttjande. Antalet förtidspensioneringar har sprängt halvmiljonsstrecket. 560 000 personer kommer att vara förtidspensionerade . Nästan allra mest alarmerande är att förtidspensioneringarna ökar så mycket bland unga människor och framför allt bland unga kvinnor. Kan ni tänka er något så förödande för en ung kvinna att som inträde i vuxenvärlden bli förtidspensionerad i stället för att få ett jobb? Kostnaderna är ju helt astronomiska. Skulden är nu , och den ökar i galopperande takt. Att sjukpenningdagarna minskar räcker ju inte när antalet förtidspensioneringar ökar mycket mer och detta i ett land som har den tredje högsta medellivslängden och räknas som ett av de absolut friskaste länderna i världen. Det är verkligen dags för förändring. Vi har lagt fram förslag, men vi kommer att lägga fram dem igen och lägga fram nya. Vi anser att man ska använda sjukförsäkringspengar till vård. Vi har tjatat, använt blåslampor och vi har till och med träffat uppgörelser med er, men det kommer ändå inte i gång. Ett annat förslag är införandet av en vårdgaranti. Det säger ni att ni ska införa, men det har ni sagt förut och ingenting har hänt. Vi införde vårdgaranti, ni avskaffade den. Nuvarande försvarsministern ledde en utredning som föreslog att en vårdgaranti skulle införas . har löftet från er kretsloppat. Vårdgaranti ja, vi tror på det när vi ser en sådan. När det gäller de nya jobben kan man läsa i budgeten att det ska bli 15 000 nya jobb i den offentliga sektorn och 20 000 nya . Det är säkert bra för de människor som får dessa möjligheter, men det handlar om offentligt finansierade jobb. De kan bara finansieras med fler nya jobb i det privata näringslivet, men dessa jobb kommer inte alls att öka lika mycket. Utökningen av antalet AMS-åtgärder är större än ökningen av privata jobb. Ändå vet vi att väldigt många av arbetsmarknadsåtgärderna är rent missriktade och fungerar inte alls. Arbetsmarknaden måste reformeras så att det blir mycket lättare för människor att komma in på den, det är själva huvudpoängen, inte att värna om de stora systemen och AMS-kolossen. Vi i har länge pekat på detta, och vi kommer att lägga fram förslag till en ny, radikalt reformerad arbetsmarknadspolitik och integrationspolitik där skrotning av AMS i dess nuvarande form ingår. Det är många andra system som behöver förändras. Skattesystemet måste göra att det lönar sig att arbete. Rehabiliteringen måste fungera. Utbildningen måste vara utformad så att människor kommer igenom systemet och ut i andra ändan. Men det här räcker inte. Det måste finnas jobb att gå till. Trots allt fagert tal om tillväxt, tillväxtavtal och tillväxtsamtal med näringslivsorganisationerna har det inte blivit så väldigt mycket mer än en lång räcka av sammanträden och ätande av mazariner. Villkoren för entreprenörskap förbättras inte i någon nämnvärd omfattning, på flera punkter förhåller det sig tvärtom. sade att han hade många förslag som skulle förbättra för småföretagen. Det vet jag just inte. Vi hittar visserligen en slopad arvs- och gåvoskatt som är bra för de företag som ska gå vidare till nästa generation, men det finansieras ju med skattehöjningar och försämringar för företagen. Om man tror att de till statlig såddfinansiering skulle möta hela riskkapitalbehovet har man nog inte riktigt förstått vad det handlar om. I själva verket försämras riskkapitalförsörjningen bland annat genom att möjligheterna till avsättningar av egna vinstmedel kommer att dras in. När det gäller fåmansbolagslöftet kan man återigen verkligen snacka om kretslopp. Det kommer ingenting sådant heller. När det lilla förslag som finns kom räknade vi ut att det skulle ta innan den utlovade miljarden i skattesänkning hade förbrukats. är det kvar. Jag tycker att det är trist därför att det finns otroligt stora möjligheter för vårt land. Vi har facit av med en socialdemokratisk regering. Vi behöver en annan ekonomisk politik där vi lägger en bättre grund för framtiden. Det är inte genom ständiga skattehöjningar som vi kan betala äldrevård, pensioner och annan välfärd, även om statsministern har gått ut och sagt att det är genom i höjd kommunalskatt som man ska klara det här. Det kommer inte att funka, utan det klarar man genom fler jobb och fler företag. , vice riksbankschef och tidigare verksam som ekonom inom arbetarrörelsen, gör en summering i en artikel under rubriken bli bäst igen? i och valutapolitik. Han skriver: Visst kan bli bland de bästa igen. Men det förutsätter flit, nyföretagande, ökade investeringar och ett friskare folk. Vi lyssnar på , och vi kommer att lägga fram en ny arbetsmarknadspolitik, radikala reformer för att få sjukskrivna tillbaka i jobb samt skattesänkningar som gör att det lönar sig bättre att arbeta, spara och ta risker och som ger bättre villkor för företagande, företagare och entreprenörskap. Det är en sådan ekonomisk politik som skapar förutsättningar för att vi också ska kunna värna de allra sköraste i vårt samhälle, för att vi ska kunna underlätta vardagen för människor med funktionshinder och för att vi faktiskt ska kunna visa internationell solidaritet i praktiken. Det liberala alternativet, herr talman, kommer vi att lägga fram . 4 (): Framförhållning är ju en nödvändighet i politiken. Regeringen gör en dygd av den nödvändigheten och lägger redan nu fram en val- och röstfiskepolitik med sikte på 2006. Frågan är ändå om väljarna kommer att svälja betet en gång till. Inte nog med att denna budget också saknar en långsiktig ekonomisk-politisk strategi. Jag tycker dessutom att Socialdemokraterna mer och mer framstår som någon sorts plankande fripassagerare på den internationella högkonjunkturens tåg. Icke två strån har lagts i kors, herr talman, under nattmanglingarna och tillväxtkongresserna för att se till att tillväxtförutsättningarna i förbättras. har och hans många statsråd som har passerat revy förspillt i passivitet vid maktens köttgrytor. Priset för det här betalas nu av våra gamla i halvårslånga väntetider för starroperationer, av våra barn i överfulla barngrupper på dagis och genom kris i skolan. Verkligheten i vården, skolan och omsorgen är något helt annat , och ligger ett bra stycke från, det rosenröda i löften inför förra valet om vård, skola och omsorg. Likadant är det ju med det här talet om ordning och reda i statsfinanserna. Det har länge ekat väldigt ihåligt. Och försöker regeringen köpa väljarnas gunst med lånade pengar. Man skulle inte kunna tro när man lyssnar på att det faktiskt är så att han budgeterar med att låna , alltså , fram för allt det goda som han här talade om. Och det är ändå under de goda år som han bedömer som varande en högkonjunktur. Bara under valåret, herr talman, budgeterar med att låna alltså under . Ja, den skickas vidare till nästa generation. Den som är satt i skuld är icke fri, sade i den här talarstolen i av klarsyn. Det värsta är att medan arbetslösheten växer får vi se i stjärnorna efter en tillväxtpolitik för nya jobb. lånar alltså miljarder för att pressa ned den öppna arbetslösheten inför valet men han har, som tidigare talare har påpekat, inga som helst reserver att klara av nästa lågkonjunktur. Jag tittade lite grann på det här. Marginalerna i budgeten är så ynka att de ungefär motsvarar att jag och min familj skulle sätta av för oförutsedda utgifter. Men det allra otäckaste med regeringens ekonomiska politik, herr talman, är trots allt att den inte bygger på en grundläggande insikt om att vi i nu måste sätta alla klutar till för att inte bara bevara utan också stärka konkurrenskraften i ett allt tuffare internationellt klimat. Vi har ju haft bilden på näthinnan : Ska GM välja Rüsselsheim eller ? Man kan naturligtvis ha synpunkter på hur spelar ut den tyska fabriken mot den svenska. Men det är intressant att lägga märke till att det inte bara handlar om löner. Löneläget vid fabriken i är högre än i . hörde vi att sjukfrånvaron i är det stora problemet. Och detta gör regeringen ingenting åt. Det handlar alltså om att vinna eller försvinna. Det gäller stora företag, medelstora företag och små företag. Därför, herr talman, är det fullständigt förödande att vi nu hörde att trots löften från Socialdemokraterna om att börja röja i den alltmer kvävande djungel av regler och byråkrati som företagen lever i har resultatet blivit det rakt motsatta. Det skyller på sina myndigheter. Vem är det som har ansvar för dem om inte näringsministern och regeringen? Vid maktens köttgrytor finns ingen stress med företagarfrågor. Har man haft makten i 63 av tror man tydligen att man kan ta det ganska lugnt. Men den här gången, , ska ni inte vara för säkra. Jag tror för min del att folk, inte bara företagare utan folk i allmänhet, börjar tröttna på bilden av er bekvämt tillbakalutade vid maktens köttgrytor. År investerar företagen i en klart mindre andel av BNP än företagen i genomsnittet av EU-länderna. Det är ju baksidan, som nämndes här, av det stora bytesbalansöverskott som gläds åt som vi alla gläds åt. Det är ett tecken på bristande förtroende från näringslivet. Man behåller hellre pengarna i utlandet än tar hem dem och investerar dem i . Det är ett systemfel som måste rättas till genom förtroendeskapande åtgärder. Dessa lyser med sin frånvaro. Jag vågar också, herr talman, påstå att tillväxt under goda år inte är något att yvas över när konjunkturen är på topp, när vi har färre än normalt och med tanke på den svaga kronkursen. har vi haft en svag krona som har gjort att svensk arbetskraft och svenska produkter varit relativt sett billigare. Då borde vi ha haft en tillväxt långt över ett europeiskt genomsnitt. Vi behöver tillväxt sett över en konjunkturcykel snarare än under några enstaka högkonjunkturår då exporten går som tåget. Regeringen står också fullständigt handfallen inför ohälsan. Det är ingenting mindre än en skandal att kostnaderna för sjukpenning och förtidspensioner fortsätter att öka. , , är ökningstakten per arbetsdag. Det är ökningen för ohälsotalet. Så här kan det inte fortsätta. Medan avindustrialiseringen av pågår för fullt skapar Socialdemokraterna 20 000 nya . Så tar man ned den så kallade öppna arbetslösheten några tiondelar. Det är verkligen en kortsiktig politik. Den löser inget i det gigantiska problem som består av att över en miljon människor i arbetsför ålder saknar jobb, befinner sig i så kallade åtgärder, är långtidssjukskrivna eller är förtidspensionerade. Inte alla, men naturligtvis hundratusentals, av de här personerna skulle kunna utföra meningsfulla arbeten. De skulle kunna bidra till att reparera de alltmer skriande bristerna i rättssamhället, skapa rimliga villkor för elever och lärare i skolan, ge våra gamla en värdig vård och bidra till ökade satsningar på forskning och utveckling som ju är nyckeln till framtiden. Men det skulle kräva en helt ny tillväxtpolitik som inte har någon som helst plats i er rödgröna agenda med energiskattehöjningar och meningslöst skattedribblande. Det är ju faktiskt så att sysselsättningen väntas minska med 23 000 personer. Tittar man lite närmare på de här siffrorna, enligt vilka det ökar något året därefter, finner man att mer än hälften av ökningen beror på vidareutbildning i kommunerna och på att i det friår som införs räknas både den som deltar i friåret och är ledig och den som vikarierar för vederbörande som sysselsatta. Tala om bedräglig dubbel bokföring! Flera har också varit inne på att Socialdemokraterna missar samtliga av sina uppsatta ekonomisk-politiska mål, och det förtjänar att upprepas. Sysselsättningsmålet nås inte, arbetslöshetsmålet nås inte, ohälsomålet nås inte, socialbidragsmålet nås inte och överskottsmålet i offentlig sektor nås inte heller. Det tragiska är ju att i stället för att angripa själva strukturproblemen och bristen på drivkraft för investeringar i svenskt näringsliv har och hans drabanter i Vänstern och kivats om hur man ska kunna klämma åt låginkomsttagare och ensamstående föräldrar med trängselskatt och höjda skatter på energi och bensin. Varför klämma åt de små? De bilburna som bor på landsbygden har ju ingen som helst möjlighet att, med några små inkomstskattesänkningar, kompensera sig för allt det som ni lägger på dem. Detta är ju mest höjda skatter som pensionärer och låginkomsttagare får betala. Det är en fullständigt meningslös politik, som också påpekade i går på . Hur gör vi då för att få i gång en positiv utveckling? Enligt vissa beräkningar äger svenskar och utlandssvenskar 500 miljarder, kanske till och med upp till 1 500 miljarder, i sparpengar som är placerade i utlandet. Beräkningar visar att om vi bara kunde få tillbaka en tiondel av dessa, 50 miljarder, skulle det ge ungefär 30 000 nya jobb genom att det kommer in mer riskkapital. satsar visserligen regeringen 15 miljoner på detta, och det är ju imponerande. Men vi har alltså av svenskarnas pengar i utlandet, och dessa behöver komma tillbaka. Här är förmögenhetsskatten naturligtvis nyckeln. Vi är snart ensamma om att ha denna skatt som driver ut sparkapitalet ur landet. Vi har en dubbelbeskattning av svenska investeringar i som gör att företagen övertas av utländska intressenter som kan ge mer för ett svenskt företag och ändå få samma avkastning efter skatt som om en svensk köper företaget. Utlänningarna slipper den här dubbelbeskattningen. Det här är systemfel som över huvud taget inte adresseras i denna budget. har världens högsta skattetryck, herr talman. har världens högst beskattade låginkomsttagare. Att öka det trycket ytterligare är en omöjlig väg för att jämna ut de obalanser som och hans bundsförvanter nu i stället ökar på. Det beror på att skattekonkurrensen i och världen ser ut som den gör. Det går inte heller att låna för välfärd och jobb. Den enda vägen till en tryggad framtid är att skapa sådana förutsättningar att näringslivet vill investera och verka i . Den vägen har denna regering inte slagit in på. Det blir i stället, herr talman, en uppgift för den allians som vi fyra borgerliga partier nu är i färd med att bilda. 5 (): Efter att ha hört tre borgerliga talare kritisera den här budgeten blir jag lite fundersam. Visst ska oppositionen kritisera, men något positivt bör man ju kunna erkänna. Det enda man tycks kunna erkänna här är väderleken och konjunkturen, och de beror ju inte på regeringen eller på oss i samarbetspartierna det erkänner jag. I övrigt är det svart död och bedrövelse, plankande fripassagerare och eländesbeskrivningar. Jag får nästan ett intryck av att oppositionen har tagit intryck av den griniga juryn i TV-såpan excellerar i elakheter och försöker sänka alla de lyssnar på. Jag tror att debatten vinner på att man är lite mer nyanserad i tonen. Då biter nog kritiken till och med lite bättre. Jag kan erkänna att den här budgeten kunde vara ännu bättre. Alla förstår ju att det är en kompromiss mellan tre partier med lite olika prioriteringar. Kompromisser gör att man får lite mindre av det man själv önskar. Så är det för alla. Visst skulle den här budgeten ha varit bättre med ännu fler åtgärder för fler i arbete, förslag för fler i arbete i industrin, tjänstesektorn och den kommunala välfärdssektorn. Vi skulle gärna ha sett ännu starkare satsningar på riskkapital och såddfinansiering. är det lite mer än 15 miljoner. Allt står inte så tabellmässigt redovisat. Det finns också andra åtgärder. Vi behöver mer stöd till produktionsnära forskning för nya produkter liksom ytterligare satsningar på välfärdsjobben i vården, skolorna och för de äldre. Jag skulle kunna göra den här listan längre, men då skulle nog många med rätta kunna ställa frågan varför står bakom den här budgeten. Därför ska jag inte göra listan längre just . Vi både förklarar och försvarar gärna vår gemensamma budget. Det är en budget som i grunden sätter arbete och solidaritet i första rummet. Vi kan satsa för att har en sund offentlig ekonomi. offentliga finanser är mycket starkare än de flesta andra EU-länders dessa högerstyrda EU-länder. De är långt starkare än Bushs krigsekonomi. lånade av omvärlden. har stora överskott gentemot omvärlden. skildras det nästan som ett problem. Allt är elände enligt den borgerliga oppositionen. går industrin bra i . Vinsterna är goda och produktionen ökar. Men produktionen och produktiviteten ökar ännu snabbare, och det gör att hemmamarknaden och antalet jobb inte växer i samma takt. Därför måste vi göra mer för jobben och tryggheten, och det i alla sektorer. Därför är det rimligt att vi har en begränsad konjunkturstimulans för jobbens och sysselsättningens skull. I budgeten satsar vi över 7 nya miljarder till kommunerna, och 6 av dessa . Vi vet att det inte löser kommunernas problem, men satsningen är en av de största . ökar statens överförande till kommunsektorn med lite över 10 miljarder. Det ligger också riktade satsningar på skolor, förskolor, vårdgaranti och psykiatri. Vi vet att det gör att fler än annars kan jobba i riktiga jobb för en gemensam välfärd. Man frågar sig vad ett samlat borgerligt alternativ skulle innebära för kommunerna. Skulle det innebära mer eller mindre? Vad finns i den borgerliga tunna, som vi hört om, för kommunerna? Ett parti brukar säga mer, och tre partier brukar säga mindre. Vem tror ni vinner? Jag tror att ni förstår svaret allihop. Vi i den rödgröna alliansen satsar nu tillsammans i budgeten över 6 miljarder på barnfamiljerna. Det handlar om höjda barnbidrag, flerbarnstillägg och en riktad satsning på 1 miljard på barn i ekonomiskt utsatta familjer. Det både stärker köpkraften och ökar tryggheten för familjerna och barnen. Det finns många i det borgerliga lägret som ofta talar om familjerna. Kommer de att gå med eller mot den här satsningen? Vi gör också en viktig satsning på de sämst ställda pensionärerna genom höjda bostadstillägg och pengar till anhörigstöd. Vi lyfter fram jämställdheten genom att höja taket i föräldraförsäkringen så att inte försäkringen ska bidra till att konservera en ojämlik fördelning av föräldraledigheten mellan kvinnor och män. Men viktigare är kanske det gemensamma åtagandet i finansplanen att fortsätta arbetet på att ta fram en nationell handlingsplan mot de könsdiskriminerande löneskillnaderna och klyftorna. I budgeten ser vi till att vi klarar enprocentsnivån i biståndet. Det gör vi för att vår solidaritet inte stoppar vid den egna tröskeln. Vad kommer att säga om det? Vi fick höra svaret här i kammaren. Vi behöver inte mer u-hjälp, sade . Det var inte bra sagt. Vi kanske inte behöver det, men svältande människor i länder som behöver tillväxt behöver det, även om inte behöver det. Vi drar ned på försvaret och för över pengarna till polisen och rättsväsendet. Det skapar ett tryggare . Att stärka rättsväsendet genom att dra ned på de sociala satsningarna ökar däremot inte tryggheten. Det ökar bara otryggheten. Vi ökar rättssäkerheten i asylprövningen genom att lägga ned och föra över prövningen till domstolar. Vi inrättar antidiskrimineringsbyråer, stärker diskrimineringsombudsmannen, satsar pengar på att skydda boende, gör riktade insatser för ungdomar i utsatta miljöer och i segregerade skolområden. Vi satsar på en bättre miljö genom ökade anslag till kollektivtrafik och rikstrafik. Vi satsar på marksanering, insatser för ekologisk mångfald och ekologisk livsmedelsproduktion. Vi ökar ramen rejält för stöd till klimatinvesteringar. Det är en satsning som inte bara är bra för miljön utan den ger också jobb. Vi gör också insatser på kulturområdet genom fritt inträde på museer och för pensioner till kulturarbetare. Vi förstår att också kulturarbetare är arbetare och värda sin pension. Vi löser inte alla problem, men vi tar steg åt rätt håll. Jag vill ge den borgerliga oppositionen rätt i och det är inte svårt, för det är vi från Socialdemokraterna, överens om att jobben är det viktigaste av allt och att vi måste möta behoven där med nya utmaningar. Det handlar om konkurrensen både från gamla och från nya EU-länder men kanske ännu mer från nya industrinationer som och . Det handlar också om hotet från de globala storkoncernerna, de som inte känner av några nationsgränser, och om de globala miljöhot som klimatfrågorna reser. Hur ska vi möta de här utmaningarna? Svaret är naturligtvis inte med en planekonomi. Den idén är lika död som Sovjetsystemet. Förstatligande av och var förslag som hörde hemma i andra decennier. Sänk skatten, avreglera och släpp marknaden fri, säger vissa, men den vägen är lika fel. Den skulle kanske i bästa fall fungera . Det gjorde ju planekonomin också. Men högervägen ger ingen uthållig tillväxt, och priset i form av förstörd miljö, växande klyftor och otrygghet är alldeles för högt. Börsboomen och gav ingen tillväxt. Direktörerna som skapar sitt eget i direktionsrummen, med lönekaruseller och bonusberg att sitta på, skapar ingen tillväxt. De skapar bara berättigad kritik och kastar grus i avtalsrörelserna. Nej, vi politiker i kan inte låta den globala ekonomin styra produktionen eller garantera jobb. Det kan ingen. Inbilla inte väljarna något annat! Men globaliseringen av ekonomin kan mötas av facklig och folklig organisering över nationsgränser. kan och måste som stat i alla internationella forum verka för regler som sätter gränser och skapar demokratisk motmakt mot den globala finansmakten. Och vi politiker kan omreglera och stödja så att svenska företagare och löntagare kan konkurrera i den globala ekonomin med en modern produktion och ekologiskt tänkande. Många företag i är på rätt spår.