prot · GR09127 · 2004-06-14 00:00:00 — Det innebär att man får en värdemätare av hur betygssättningen ser ut. Jag utgår ifrån att ett tufft och aktivt skolverk snabbt är framme och påpekar om man ser väldigt stora och svårförståeliga avvikelser mellan resultat i nationella prov och betygssättningen i en kommun. Så måste det vara. Jag är öppen för en diskussion om huruvida det behövs fler nationella prov. Det ser jag mer som en professionell fråga, inte som en fråga av politisk brännhet valör. Den frågan bereds . Vi har diskussioner med våra myndigheter och med professionella för att se om det är en väg att komma framåt. De nationella prov vi har i har ju varit så skickligt utformade att de också har bidragit till pedagogisk utveckling. Det ska vi vara stolta över. Vi är tämligen världsunika i att ha nationella prov som inte bara försöker bedöma det enklaste utan verkligen försöker fånga vad våra ungdomar har tillägnat sig för färdigheter och kunskaper. Rättvis betygssättning är en grundläggande fråga för trovärdigheten, särskilt när betyg sedan används som ett urvalsinstrument till högre utbildning. Det är därför oerhört viktigt att vi arbetar starkt nationellt med inspektion och med stöd till lärarna för att se till att få ökad rättvisa och likvärdighet. 62 (): Jag uppskattar som sagt att utbildningsministern säger sig ta de här frågorna på allvar. Jag uppskattar också om får fortsatt uppdrag att verkligen jobba på allvar med att bedöma hur betygssättningen går till. Uppenbarligen är det väldigt stora brister . Det är som sagt väldigt dålig överensstämmelse mellan de nationella proven och de betyg som sätts. Utbildningsministern sade i sitt första anförande att ett enskilt prov inte ska vara avgörande, och det är ju självklart. Det är inte det som är det nationella provets roll utan att se nivån på gruppen, klassen, eleverna. Självklart ska inte ett enskilt prov vara avgörande; det tror jag inte att någon som jobbar med utbildning menar. Trots att utbildningsministern säger sig ta detta på allvar finns det dock en hel del frågetecken. Jag uppfattar en försiktig öppning om att han överväger nationella prov i fler ämnen, och det tror jag verkligen är angeläget. Vi har en lång rad tunga ämnen där man inte har den typen av material för jämförelse. Men sedan fick jag inget svar på om utbildningsministern också är öppen för att pröva detta med externa examinatorer, något som man har på internationella gymnasier på sina håll men som vi annars inte alls har i . Det tror jag vore ett väldigt bra sätt. Dels skulle det kunna skapa ett lite mer avspänt förhållande mellan lärare och elever eftersom läraren då inte ensam sätter betyget, dels skulle det formalisera och tvinga fram det som efterlyser, nämligen att man samarbetar med utomstående. Externa examinatorer skulle kunna vara antingen lärare från andra skolor eller lärare som är anställda av . Det skulle vara intressant att höra hur utbildningsministern ser på det. Ett annat frågetecken för mig är de nya ämnesbetygen. tycker att det är väldigt bra att vi får ämnesbetyg i stället för kursbetyg i gymnasieskolan, men jag ställer mig verkligen frågan hur dessa ämnesbetyg ska kunna sättas på ett vettigt sätt när vi fortfarande har kvar kursindelningen. Jag vet att regeringen talar om att man ska se över kursplanerna, men i stora drag kommer ändå den här kurssplittringen att vara kvar. Jag är allvarligt oroad, herr talman, för att de nya ämnesbetygen i regeringens tappning med en massa splittrade kurser snarare kommer att minska likvärdigheten i betygssättningen än öka den. Det är alltså en tredje fråga, om ministern orkar och hinner med: Hur kombinera ämnesbetyg med ett kursutformat gymnasium? 63 Utbildningsminister (): Jag är glad att ansluter sig till min linje när det gäller att hävda likvärdigheten i betygssättningen. Jag tycker att det är en väldigt viktig nationell fråga. Det får naturligtvis inte genomföras så att vi tar bort det lokala ansvaret för undervisning och betygssättning, men vi måste få mer av inspektion och stöd till lärarna för att få en bra betygssättning. Det är en viktig myndighetsutövning att sätta betyg. Här måste vi få en ökad rättvisa. Sedan har ett par olika förslag, bland annat om externa examinatorer. Jag är inte säker på att det är det som är modellen. Vår modell med nationella prov är, menar jag, en mer effektiv modell att få en avkänning av hur kunskapsläget ligger i landet. Det är någonting som de flesta andra länder inte har någonting i närheten av. Det bör vara ett sätt att också känna av huruvida betygssättningen ligger på en rimlig nivå eller inte. Det finns ju en del oroande tendenser också, exempelvis att fristående skolor med stor andel obehöriga lärare tenderar att få ett högre betygsutfall utan att ha fått bättre resultat. Detta är naturligtvis också frågor som en utbildningsinspektion aktivt måste titta efter: att obehöriga lärare möjligen sätter högre betyg än behöriga lärare trots att kunskaperna inte är bättre. Jag menar att vi ska fortsätta den här vägen fortsätta med nya roll och fortsätta med stödvägen. Sedan ska vi naturligtvis reformera betygssystemet så att det är ett betygssystem som uppfattas som rimligt och rättvist. Jag menar att ämnesbetyg är ett mycket bättre sätt att betygssätta människors kunskapsutveckling än att betygssätta varje kurs för sig oberoende av varandra. Kunskaper fungerar ju så att de läggs ovanpå varandra, att man har en progression i kunskapsutvecklingen. Elever får inte uppfatta det som att om man trampar snett på en större kurs i första årskuren på gymnasiet så är det kört, utan det handlar om tre års studier och utveckling i de ämnena. När vi går igenom kursplanerna inför den nya gymnasieskolan ska naturligtvis också ta hänsyn till att vi går över till ett ämnesbaserat betygssystem. Då får man se över hur kurserna passar i varandra och hur den här kunskapsprogressionen framhävs i sättet att beskriva kursernas innehåll. Det tror jag är ett bra sätt att också reformera kursinnehållet i en ny, modern gymnasieskola. 64 (): När det gäller ämnesbetyg vill jag än en gång säga att vi i vill ha ämnesbetyg. Vi tror dock inte att det är så lätt att kombinera ämnesbetyg med en kursutformad gymnasieskola, och därför vill vi helt enkelt ha långa ämneskurser där man får terminsbetyg och slutbetyg. De kurserna ska kunna se lite olika ut beroende på vilken utbildning man går. Själva idén att betyget ska spegla vad man kan och vad man har uppnått när man slutar skolan, inte vad man kunde två eller , är förstås alldeles riktig. Jag är dock orolig för att kombinationen av de här svårförenliga sakerna, ämnesbetyg respektive uppsplittring i småkurser, kommer att ställa till stora svårigheter i betygssättningen. Annars är det inte så lätt att riktigt hitta vad som konkret kommer att hända annat än att det kommer att bedrivas ett arbete, och det är ju bra. Både lärarkåren, eleverna och många andra har länge varit medvetna om de här bristerna i betygssättningen, och jag tror att det är väldigt många som vill höra att utbildningspolitiker med makt vill göra något konkret för att öka rättvisan i betygssättningen. Därför finns det fortfarande, även om jag uppskattar en del av det utbildningsministern här säger, många frågor som jag skulle ha velat ha tydligare svar på. Vad ska man till exempel göra för att se till att de nationella proven verkligen genomförs, att de verkligen skickas in? Och blir det några fler nationella prov? Tydligen fanns det inget intresse för någon form av extern examination och bedömning. Överläggningen var härmed avslutad. 16 § Svar på interpellation 2003/04:530 om framtidens lärlingsutbildning 65 Utbildningsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att lärlingsutbildningen ska bli ett viktigt utbildningsalternativ . Jag vill inledningsvis säga att jag delar syn på behovet av en lärlingsutbildning som alternativ till den traditionellt mer skolförlagda yrkesutbildningen i gymnasieskolan. Jag har i olika interpellationssvar redan berört det förslag till en gymnasial lärlingsutbildning som regeringen föreslagit i propositionen 2003/04:140 Kunskap och kvalitet elva steg för utveckling av gymnasieskolan. Som ett komplement till mina tidigare svar vill jag betona att jag, till skillnad mot , anser att den gymnasiala lärlingsutbildningen till innehåll och mål ska motsvara den skolförlagda yrkesutbildningen. För mig är det självklart att även lärlingsutbildningen ska ge goda kunskaper i kärn- och karaktärsämnena för att eleverna ska stå sig väl i samhället och på arbetsmarknaden. För eleven kan den praktiska delen motivera och påvisa behov av även mer teoretiska kunskaper som är nödvändiga för att klara yrkesrollen. Lärlingsutbildningens samtliga delar ska präglas av att de praktiska och teoretiska inslagen är integrerade och stöder lärandet till en helhet. Den gymnasiala lärlingsutbildningen ska vara öppen för alla elever på de yrkesinriktade programmen som ett valbart attraktivt alternativ. Lärlingsutbildning bedöms ofta vara en lämplig utbildningsform för skoltrötta elever. Den kan givetvis även vara en attraktiv utbildningsform för elever med specialintressen och som siktar mot en fortsatt yrkesutbildning på eftergymnasial nivå. Det är därför väsentligt att kraven på uppnådd kompetens och kraven för gymnasieexamen är desamma för den gymnasiala lärlingsutbildningen som för motsvarande skolförlagd utbildning. Lärlingsutbildningen får inte bli en återvändsgränd. Att lärlingsutbildningen är en likvärdig utbildningsform underlättar också övergång mellan denna och skolförlagd utbildning för den elev som vill eller behöver byta studieform eller senare behöver gå en eftergymnasial vidareutbildning. Inte minst viktig är den breda kompetensen för de elever som kommer att etablera sig på arbetsmarknaden som egenföretagare. Lärlingsutbildningens attraktivitet och volym bestäms inte enbart av beslut på central och lokal nivå inom skolområdet. För att lärlingsutbildningen ska etableras framgångsrikt krävs ett engagemang och medverkan från arbetslivet. Arbetslivets representanter har redan i olika sammanhang uttalat sitt intresse av att en lärlingsutbildning utvecklas i gymnasieskolan. Regeringen avser därför att ta initiativ till samtal med arbetsmarknadens parter för att närmare diskutera hur arbetsliv och skola kan samverka för att lärlingsutbildningen ska få den omfattning och betydelse som motsvarar förväntningarna. Ett forum för sådana samtal kan till exempel vara den yrkesutbildningsdelegation vars direktiv fastställdes av regeringen. Regeringen har också, som framgått av ett tidigare interpellationssvar, beslutat om en försöksverksamhet med lärlingsutbildning för vuxna till vissa hantverksyrken med som huvudman. Jag kommer att med stort intresse följa Yrkesutbildningsdelegationens och skolmyndigheternas arbete för höjd kvalitet i den gymnasiala yrkesutbildningen. Jag kan försäkra att jag med särskilt intresse kommer att följa utvecklingen av den gymnasiala lärlingsutbildningen. 66 (): Jag tackar utbildningsministern för svaret. Det är samma ämne som vi har berört i några tidigare interpellationsdebatter . Jag ska försöka att inte upprepa det som har sagts. Jag konstaterar att utbildningsministern inledde med att instämma med mig i att det behövs en lärlingsutbildning som alternativ till en skolförlagd gymnasieutbildning. Men när utbildningsministern hänvisar till den senaste propositionen, gymnasiepropositionen, måste jag ställa mig frågan: Menar vi samma sak med lärlingsutbildning? När jag läser gymnasiepropositionen hittar jag inte något nytt förslag om lärlingsutbildning. Jag hittar tankar om att det ska tillsättas en delegation, och den har tillsatts, utredningar och så vidare. Men det finns ingenting att läsa där man riktigt ser att här har vi en ny lärlingsutbildning. För mig är lärlingsutbildningen en utbildning som arbetsgivaren, hantverkaren eller småföretagaren, tar ett stort ansvar för. Det är en utbildning där man successivt kommer in i arbetsplatskulturen och där lärlingen också kan få lärlingslön för sina insatser i produktionen under en del av tiden. För mig är lärlingsutbildningen ett riktigt alternativ till de nationella gymnasieprogrammen, och ska inte lärlingen heller behöva läsa exakt samma kurser som eleverna i gymnasiet. Jag uppfattar naturligtvis inte att gymnasiepropositionen föreslår något sådant. Där står tydligt, som ministern har sagt i en tidigare debatt , att målen för lärlingsutbildningen ska vara desamma som i övriga gymnasieprogram. nämnde tidigare att har kommit med ett intressant förslag till ett försöksprojekt över där svenska och danska hantverkare skulle samverka i lärlingsutbildning. I har man ju den här typen av lärlingsutbildning där skolan och arbetsgivaren delar på ansvaret och där man av utbildningen också har ett anställningsförhållande. Om regeringen verkligen vill skapa en riktig lärlingsutbildning vore ett utmärkt sätt att visa det att säga ja till den här försöksverksamheten. Problemen med den dåliga yrkesutbildningen kom fram både i före detta socialdemokratiska partisekreteraren rapport utanför och senast i LO:s rapport. De visar att det är svårare att få jobb för dem som har gått igenom yrkesutbildningsprogrammen i gymnasieskolan än för dem som inte har gjort det. Det är ju ett starkt underkännande. Vi i tror att många ungdomar kan lyckas väldigt bra med utbildning och yrkesliv även om de inte pluggar för att bli behöriga till högskolan. Alla vill inte bli akademiker, säger vi. Jag har sett hur många elever på till exempel det individuella programmet lyckats väldigt bra på sin arbetsplatspraktik men tappat lusten och tryckts ned eftersom de inte orkat med alla obligatoriska gymnasiekurser. I verkligheten är det snart hälften som faktiskt inte klarar av gymnasieskolans mål . Det är en ganska hög siffra. Felet med dagens gymnasieskola är ju att den nedvärderar praktiskt arbete. I ivern att göra alla till studenter har man dels gjort de teoretiska utbildningarna mindre kvalificerade, dels tonat ut yrkesutbildningarna så att eleverna, som sagt, inte kan gå vidare direkt till arbetslivet. Vi i har en helt annan uppfattning. Vi menar att det behövs både teoretiska gymnasielinjer och yrkeslinjer. Yrkesexamina ska då kunna variera i fråga om teoretisk nivå och vara möjliga att komplettera för att komma in på högskolan. Slutligen, än en gång, behöver vi återuppliva alternativet lärlingsutbildning. 67 Utbildningsminister (): Jag tror inte att det är en fruktbar väg att gå att göra som konsekvent föreslår i skol- och utbildningspolitiken det låter konstigt när man säger det till en folkpartist, men det är vad det handlar om att sänka kraven för en mycket stor grupp elever med start redan i mitten av för att fullfölja det ända upp i gymnasieskolan. Sänka kunskapskraven man ska inte läsa matematiken och engelskan, de kärnämnen som är så viktiga och därmed också ställa till det för dem när de sedan kommer ut på arbetsmarknaden. Det är ingen slump att näringslivet självt kräver att eleverna förutom goda yrkeskunskaper också måste ha goda teoretiska kunskaper för att klara av ett modernt yrkesliv. Om du besöker en industri ser du att det inte är forna tiders industrier. Det är industrier där de arbetande har ett stort eget ansvar. De ska fatta beslut och lösa problem självständigt och i grupp. De ska kunna behärska avancerad teknik, datorer och robotar, och kunna vara med och utforma hur de ska arbeta. De ska också kunna ha relationer till kunder och omvärld på ett sådant sätt som gör att kraven på en yrkesarbetare är helt andra än de var . Att då måla upp att det skulle finnas en efterfrågan på en annan typ av kunskapskrav, där det till och med skulle vara så att arbetsgivaren skulle vara beredd att betala för att eleverna inte ska skaffa sig djupa kunskaper också i matematik och engelska, är inte riktigt. Det finns ingen sådan arbetsmarknad. Det framhålls väldigt tydligt från både fackliga organisationer och näringslivsorganisationer att i stort sett är förbi. Då handlar det om hur vi ser till att utforma utbildningarna så att vi tar till vara intresset för ett yrke, kopplar intresset till att eleverna också får utöva och lära sig yrket på en arbetsplats som vi stimulerar dem att få med sig de nödvändiga baskunskaperna. Den lärlingsutbildning vi föreslår i propositionen till är ett sätt att bereda ny mark för denna integration mellan teoretiska och praktiska ämnen. Den har också hälsats välkommen av en rad olika aktörer på arbetsmarknaden och i skolan. Jag tror att det är precis den här vägen vi ska gå. Vi ska inse att samhället ställer de höga kunskapskraven på oss , men också se att vi behöver knyta den gymnasiala utbildningen tätare till arbetslivet och då även utforma utbildningar där en mycket stor del eller allt utförs ute i arbetslivet. Det ska göras så att det blir attraktiva utbildningar för ambitiösa ungdomar, så att vi också får en status i utbildningarna som gör att vi kan attrahera fler att läsa yrkesförberedande program. Jag tror inte alls att vägen framåt skulle vara att säga till den här elevgruppen: Nej, ni behöver inte de här kunskaperna. Vi leder in er i den här återvändsgränden. Ni kommer inte att få ett arbete och ni kommer att få svårigheter med vidareutbildning, men det här är ett sätt att hanka sig fram. Jag tror inte att det vore en bra idé. Låt oss i stället ta det flera partier i nu har gemensamt, ett förslag om en lärlingsutbildning där nu ska utforma kursplanerna och där vi bjuder in aktörerna på arbetsmarknaden att vara med och utforma denna. ser vi över entreprenadreglerna i gymnasieskolan för att ytterligare underlätta för kommunerna att också köpa upp den här typen av utbildning. Här kan vi ha starten på en mycket fin utveckling för yrkesförberedande utbildningar där vi kan förena yrkeslivets krav med kraven på goda baskunskaper, det som tyvärr har lämnat bakom sig. 68 (): har verkligen inte lämnat kravet på goda kunskaper. Tvärtom vill vi höja kvaliteten på yrkesutbildningarna genom att skapa bättre yrkeskunskaper. Vi är fullständigt övertygade om att man når det målet bättre om man inte läser samma kärnämneskurser i till exempel engelska, matematik och svenska. När hör dessa argument brukar han säga att vi vill införa ett B-lag inom utbildningssystemet. Men, , det finns redan ett B-lag, nämligen ungdomar som lämnar skolan utan någon som helst färdig utbildning. När nu regeringen föreslår en gymnasieexamen, vad säger till de som inte får en gymnasieexamen utan som kommer att gå ut med ett ofullständigt betyg? Hade det inte varit bättre om en del av dem hade haft en riktig yrkesutbildning? och LO brukar ofta ligga långt ifrån varandra i den politiska debatten, men just den rapport som har nämnts tidigare var intressant. Där hävdar man, och varnar för, att de yrkesfärdigheter som eleverna får med sig från yrkesutbildningarna inte håller tillräckligt hög kvalitet för arbetsgivarna. Det är inte att undra på, med tanke på att lärarnas tid till så stor del upptas av att försöka få eleverna att lära sig samma matte, naturkunskap och religion och så vidare som eleverna på alla programmen. Jag ska citera , skriven av bland annat andre vice ordföranden i LO: Frågan är om strävan att alla ska klara en allmän högskolebehörighet, som i praktiken inte räcker långt, har lett till att andra färdigheter och kunskaper, både kopplade till yrkeslivet och samhällslivet i övrigt, får stå tillbaka i utbildningen. Vi anser att man med fog kan ställa sig frågan om det verkligen är prioriterat att alla ungdomarna, efter att ha läst religion i , måste fortsätta att läsa det på gymnasiet. På samma sätt kan man ställa sig frågan om det är rimligt att kursen i svenska är lika svår och omfattande på fordonsprogrammet som på samhällsprogrammet. Det är alltså inte bara folkpartister som har dessa synpunkter utan också den fackföreningsrörelse som känner många av sina medlemmars behov. Det borde inte vara så lätt, som utbildningsministern gör det, att avfärda detta med att det skulle vara fråga om en sämre utbildning. Tvärtom vill vi ge människor en mer relevant utbildning. 69 Utbildningsminister (): Jag är glad att kunna berätta att LO och regeringen har samma ståndpunkt i frågan om förändringen av gymnasieskolan. Detta är själva argumentationen till varför vi i gymnasiepropositionen föreslår en del viktiga förändringar. Först och främst är det fråga om att se till att kärnämnena mer färgas av yrkesutbildningens inriktning. För att ta till vara intresset bör engelskan färgas av om man ska bli fordonsmekaniker, så att man känner att ämnet är relevant och behövs. Att göra som säger och hävda att engelskan inte behövs är inte en särskilt bra strategi. Verkligheten är sådan att man behöver den. Samma sak är det med matematiken. strategi är att säga att den inte behövs. Läs något annat. Men LO och regeringen förstår att matematik behövs på en modern arbetsplats. Men matematikämnet behöver färgas mer så att det riktas in mot yrkesutbildningen så att intresset kan fångas upp. Det är detta som LO och regeringen är engagerade i: Hur ska kvaliteten i utbildningarna stärkas så att man verkligen får de kunskaper man så väl behöver? På en punkt finns det en liten skillnad mellan LO:s formuleringar i artikeln och mig, nämligen frågetecknet kring religionsundervisningen. Jag tycker att den globala utvecklingen inte tyder på att vi har för goda kunskaper om varandras religioner och kulturer utan snarare är en bristfällig källa som vi måste komma till rätta med. Det kan väl inte vara så att det gäller bara dem som ska gå vidare till högre utbildning, utan det gäller oss alla i samhället. Här har vi en jättefin möjlighet att få en stark utveckling av de yrkesförberedande utbildningarna. Det är någonting som jag har prioriterat mycket högt just för att jag har noterat de brister som LO lyfter fram i sin artikel. Det präglar också den proposition vi har lagt fram i . Ett av de mer spännande förslagen handlar om en modern lärlingsutbildning med höga kunskapskrav men med väldigt stark förankring ute i yrkeslivet. Gör inte så, , att du devalverar idén om en lärlingsutbildning genom att säga att de som ska ha ett yrkesarbete inte behöver så mycket kunskaper för ett modernt samhällsliv. Då kommer ni att se till att minska attraktionskraften i de utbildningarna, och ni leder in eleverna i en återvändsgränd. 70 (): är kanske inte det viktigaste i sammanhanget vad LO säger, men det utbildningsministern säger om att ni är överens stämmer inte. LO säger att svenskkurserna är onödigt svåra, och så vidare. återkommer vi till något som och Socialdemokraterna har debatterat . säger att man ska bädda in, färga in, kärnämnena och så vidare. Sedan säger han felaktigt att inte tycker att religion eller engelska behöver läsas om man ska gå en yrkesutbildning. Det är precis tvärtom. tycker att man behöver läsa religion. Jag håller inte med LO på den punkten. tycker att man ska läsa matematik oavsett vilken utbildning man går. Men vi tycker inte att man ska läsa samma matematik. Det Socialdemokraterna säger om att färga in är hyckleri när det på papperet är precis samma kursmål. Då blir det den verklighet vi har , och det ansluter till betygsdebatten. En svensklärare sätter i verkligheten betyg efter helt olika kriterier beroende på i vilket program undervisningen sker. Det handlar om omöjligheten att å ena sidan bedriva olika typer av undervisning, å andra sidan att det ska vara samma kursmål, det vill säga att läsa till högskolebehörighet. Jag vill höja ambitionen för yrkesutbildningarna. Jag vill behålla att man läser kärnämnen i yrkesutbildningarna men med andra kurser. Jag vill öka möjligheterna att läsa ämnen, ha praktik och lärlingsutbildning som stöder yrkesutbildningen och göra så att ungdomarna som kommer ut har en kvalificerad yrkesutbildning redan från gymnasieskolan. Det går inte när man ska ha den enhetliga modellen.