prot · GR0990 · 2004-03-30 00:00:00 — Det är professor som presenterar det i en studie, en nationell översikt av framväxten av vad man kallar för en sekundär arbetsmarknadspolitik ute i landets kommuner. I studien redovisas att de oetablerade på arbetsmarknaden ofta unga, immigranter, ensamstående kvinnor i ökad utsträckning återfinns i ett alldeles särskilt system som hanteras bara av kommunerna och inte i de vanliga, ordinarie arbetsmarknadsåtgärderna. Det är en brokig skara av lokala, kommunala aktiveringsåtgärder för arbetslösa som behöver socialbidrag för att klara sin försörjning. Man räknar med att så många som 30 000 personer var med i sådana åtgärder . Det är alltså av alla de som deltog i åtgärder via arbetsförmedlingen, så kallade konjunkturberoende program. De personerna finns inte med i den officiella arbetsmarknadsstatistiken. De är osynliggjorda. Kanhända finns de inte med i rehabiliteringsåtgärderna heller. De är en del av dem som talar om, som i stället finns i utanförskapet. Hälften av alla arbetslösa socialbidragstagare i kommunerna hänvisas till någon sorts program, säger den här rapporten. Hälften hänvisas via de program som arbetsförmedlingen har i sitt vanliga utbud och hälften via kommunernas egna, tillverkade program. Man räknar med att de här kommunala åtgärderna kostar i rena driftskostnader förutom de ersättningar och bidrag som går ut i form av socialbidrag till deltagarna. Enligt studien är det en konsekvens av att den existerande arbetsmarknadspolitiken inte klarar sina uppgifter. Om man lägger ihop det med den rapport om rehabilitering eller utanförskap som hänvisar till är det en oroväckande läsning: Arbetslösa får inte del av rehabilitering. Långtidssjukskrivna får det inte heller. Vi vet att det bara är en av fem som kommer tillbaka i jobb efter tre månaders sjukskrivning. är det nästan ingen som återgår till heltidsarbete. Människor ramlar väldigt lätt mellan stolarna i det system vi har i vårt land, när myndigheterna en efter en konstaterar: Just det här problemet är inte vårt; den här kombinationen hör inte till mitt område. Så duckar man, och till slut är det ingens ansvar över huvud taget. Bara var femte långtidssjukskriven får rehabilitering trots att det finns pengar. skickade tillbaka 200 miljoner av rehabiliteringspengarna. Det är inget bra system. Statsrådet kan inte tycka att det fungerar bra . FAROS kan väl ändå inte vara själva svaret. Tycker statsrådet att det är kommunala, egentillverkade sidoprogram som ska gälla för arbetslösa som inte ingår i arbetslöshetsförsäkringen? 57 Statsrådet (): Jag har redovisat initiativ som regeringen har tagit för att påbörja en förbättring av åtgärderna för såväl sjukskrivna arbetslösa som sjukskrivna i anställning. Jag har av både och fått problembeskrivningen formulerad för mig. Det är en problembeskrivning som jag mycket väl känner till. Jag tänker inte underskatta eller negligera detta stora problem med de många, tidigare snabbt ökande sjukskrivningarna. Det är ett stort problem. Vad jag försöker säga i mitt svar på interpellationen är att vi har påbörjat ett ordentligt arbete för att gradvis förbättra åtgärderna och också möjliggöra en minskning av antalet sjukskrivna. Vi har satt upp ett ambitiöst mål. Jag är övertygad om att det målet går att nå, men det kräver betydligt mer av insatser, inte minst på den enskilda arbetsplatsen. Vi har fokuserat på förändringar i sjukförsäkringen och på medfinansieringssystem som jag tror kommer att medverka till att vi får en bättre hantering ute i arbetslivet. Det krävs ytterligare åtgärder från samhällets sida, från våra myndigheters sida. Mitt svar till är inte att FAROS är lösningen. FAROS är ett projekt där man ska utarbeta metoder som sedan ska vara möjliga att överföra på hela arbetsmarknaden. Det är min förhoppning. Det tilläggsuppdrag som FAROS fick tog sikte just på att öka insatserna och påbörja ett systematiskt arbete med att också hjälpa dem som inte är arbetslösa men behöver byta anställning. Sådana metoder ska utvecklas som också ska vara möjliga att implementera på hela arbetsmarknaden. Det kan synas som om det är en rad försök och projekt som pågår. Det gör det därför att vi är angelägna om att få kvalitet i åtgärderna som sedan kan leda till att kvantiteten personer som får hjälp och stöd successivt ökar. Vi är i början på ett sådant arbete, och jag är medveten om att det kommer att ta tid. Jag tror att målet går att uppnå, men vi kommer att behöva ytterligare insatser inte minst från arbetsmarknadens parter. För övrigt vill jag säga till att jag dess värre inte har hunnit ta del av den rapport som hon åberopar. Jag får återkomma till den . 58 (): Statsrådet säger att problemet är välkänt och att det inte ska negligeras. Man har påbörjat en massa saker och det kommer att gå att nå målet jag antar att det är det här med en halvering av sjukskrivningarna till 2008. Och så kommer detta mantra igen: Insatser krävs inte minst på den enskilda arbetsplatsen. Men de här människorna har ingen arbetsplats . Det är därför jag har frågat om vilket uppdraget till arbetsförmedlingen är. Arbetsförmedlingen har en oerhört viktig roll. Det finns ett gemensamt uppdrag för AMS och RFV. De har lämnat svar till vissa delar. När vi diskuterade den rapporten i socialförsäkringsutskottet den har inte varit föremål för formell behandling utan mer för en underhandsdiskussion var vi alla oroade: Hur kommer det här att ta? Vad kommer det att kosta? Man beskriver att man håller på att bygga ihop kulturer. Jag har förståelse för att två organisationer kan behöva bygga ihop kulturer, men kanske inte till miljonkostnader och inte över så . För finns det ett exempel på något håll på tre jobb i ärlighetens namn . har RFV skrivit en rapport tillsammans med andra organisationer med beteckningen Rehabilitering eller utanförskap. Vitsen med rapporten är att få en diskussion kring frågan. Då blir svaret mantrat att man ska inse att det krävs insatser inte minst på den enskilda arbetsplatsen. Om jag ska göra en välvillig tolkning av detta handlar det om att få fram jobb för de människor som inte har jobb. Det är naturligtvis en nödvändighet. Det är väl där arbetsförmedlingen ska vara den instans som ska sköta det. Jag är fortfarande inte nöjd med svaret. Jag upprepar min fråga: Hur kommer regeringen att bemöta rapporten eller utanförskap? Vad är det den socialdemokratiska regeringen erbjuder så många människor? 59 (): Det är många som vittnar om hur tungt arbetssättet är för försäkringskassa och arbetsförmedling, att tala med varandra på samma språk, utbildning först och så vidare. Jag kommer från där det har fungerat någotsånär. Man har lyckats få i gång ett tjugotal personer ut i andra uppgifter . Ett tjugotal av 700800 är väl kanske inte vad man hade önskat sig, men jag har förstått att det är en god siffra jämfört med andra län. Det är viktigt att göra insatser på arbetsplatserna när det gäller långtidssjukskrivna människor som har en arbetsplats att gå till. Men för de människor som inte har en arbetsplats att gå till går det inte att göra insatser på arbetsplatserna. Då är det bekymmersamt att höra svaret från statsrådet: känner till bekymren. Vi vet hur det är. Vi ska följa detta noga, och vi har startat en mängd olika projekt. Men låt oss se på det projekt mellan och arbetsförmedlingen som sattes i gång . Pengarna är nästan slut. De har inte kommit längre. Jag blir bekymrad, fru talman. Jag tycker att man borde fundera lite grann på vad man ska göra. Att behöva vänta på rehabilitering, att behöva vänta för att , , inte klarar att tala samma språk kan inte vara rimligt. 60 Statsrådet (): Arbetsförmedlingen har uppdraget att erbjuda arbetslivsinriktad rehabilitering. Det ska arbetsförmedlingen göra också till personer som för ögonblicket inte har a-kassa utan som finns inom kommunens försörjningssystem. Det kan bli både bättre och fler insatser. Jag är medveten om det. Vi kommer att behöva fler arbetsmarknadspolitiska åtgärder som ska understödja för människor att komma tillbaka till ett arbetsliv. Det är inte min erfarenhet att vi av och brukar få särskilt mycket hejarop för att öka insatserna i arbetsmarknadspolitiska program för att hjälpa människor tillbaka till arbetslivet. Kanske får vi det den här gången. Vi har också startat Finsamjobben. Jag tror inte att de är i gång i någon mer substantiell mening . Det har gått . Rapporterna tyder på att det finns långt framskridna planer på vissa områden. På andra områden har man inte börjat. Myndigheterna och kommunerna får själva ta ansvar för hur de vill utveckla den verksamheten. Den ger förutsättningar för att öka insatserna för personer som båda mina debattanter har beskrivit, det vill säga personer med sammansatta problem. Det är en resurs som kommer att möjliggöra ett ökat och intensifierat arbete för de personerna. Själva syftet med den nationella lösning som finns är att ge stöd för den typen av människor som är långt ifrån arbetsmarknaden. Jag glömde att i mitt förra inlägg säga något om uppgiften om att och försäkringskassorna lämnade tillbaka rehabiliteringspengar. Ja, det är sant. Det var inte särskilt bra. Men det har gått bättre 2003. Där har man fått till omfördelningar på ett sådant sätt att där det har blivit fart på verksamheten har de fått mer pengar eftersom de har tagit slut på sina håll. Det har förbättrats. Jag utgår från att det kommer att förbättras ytterligare. 61 (): Nej, några hejarop för AMS brukar vi inte åstadkomma. Det är inte det jag gör här heller. Vi vill ha ett betydligt bättre system när det gäller arbetsmarknadspolitiken. De svar jag har fått från , både nu och tidigare, tyder på att det är någonting effektivare vi behöver ha. Jag hade en fråga om Finsam. säger statsrådet att när Finsam kommer i gång blir det säkert bra. Det hoppas jag också även om vi från tycker att det var ett magert Finsam. Det hade funnits möjligheter att låta det vara frivilligt hur många parter som ska samverka. Då hade det kanske blivit bättre. är man låst vid att organisera sig på ett visst sätt. Det ska väl också ta sin tid. Jag har ett exempel som statsrådet känner igen. Det har tydligen varit kontakter med sjukskrivna . Hon är ett exempel på det vi har pratat om här. Hon har en whiplash-skada och har varit sjukskriven . Hon får ingen rehabilitering eftersom hon blev arbetslös efter det att hon hade skadats. Hon har talat med statsministern, och han har sagt att med det nya systemet ska detta lösa sig. Hon har tillsammans med en organisation för whiplash-skadade talat med statsrådet . De har fått besked om att hon ska få ett svar. När denna artikel skrevs hade hon inte fått svar, men jag hoppas att hon fått det . I det här fallet går det också att konstatera att det handlar om att myndigheter inte kommer överens. Det är väl bra att det finns planer, men de måste också sjösättas. far ju folk väldigt illa. 62 Statsrådet (): har fått svar. Jag har träffat henne och haft en lång diskussion. Vi har under , trots att det är stora och svåra uppgifter, fått en minskning av inflödet till sjukskrivningarna. Färre människor blir sjukskrivna. Vi har fått en minskning av antalet långtidssjukskrivna månad för månad . Vi kommer sannolikt om inte alltför att bryta igenom också med en minskning på årsbasis. Vi har också sett att ohälsotalet inte längre ökar. I alla de tre viktiga parametrarna för att på nationell grund se hur kampen mot ohälsan går kan vi se att vi har brutit ökningen och att vi har påbörjat en minskning. Kan den takt som vi nu har fortsätta kommer det att gå att halvera antalet sjukskrivningar. Jag är medveten om att det är nationella siffror, och bakom dem döljer sig enskilda personers lidande. I det jobb som vi gör är det inte den nationella statistiken som är det viktiga. Det viktiga är att bra åtgärder kommer till stånd så att varje enskild individ får den hjälp som han behöver för att få både ett värdigt liv och en möjlighet att komma tillbaka till arbetslivet. Ni behöver inte tvivla på regeringens ambition därvidlag. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2003/04:342 om sjukskrivningsrätt för sjukgymnaster 63 Statsrådet (): har frågat mig dels om jag avser att vidta några åtgärder för att öka sjukgymnasternas inflytande när det gäller sjukskrivningar, dels om jag avser att vidta några åtgärder för att öka sjukgymnasternas möjlighet att remittera patienter med sjukdomar i rörelseorganen till specialistläkare och röntgen. Vad gäller den första frågan beslutade regeringen vilket jag förutsätter att känner till att avslå framställning om dispens att inom ett väl avgränsat forskningsprojekt i ge legitimerade sjukgymnaster rätt att utfärda sjukintyg för patienter med vissa besvär. Projektets resultat skulle enligt ansökan kunna ligga till grund för beslut om mer generella dispenser där sjukgymnasterna får rätt att sjukskriva patienter med problem i nacke eller skuldra. I samband med detta beslut avslogs även en framställning från , Psykiatriskt öppenvårdscentrum. Framställningen avsåg en ansökan om vidgad tolkning om att utfärda intyg om vård för hälso- och sjukvårdspersonal särskilt avseende medicinskt underlag för bedömning av rätt till sjukpenning och eventuellt behov av rehabilitering. Även en framställning från i och i angående dispens från kravet på att utfärda läkarintyg eller -utlåtande som underlag till bedömning för rätt till sjukpenning avslogs . För att möta den kraftiga ökningen av antalet sjukskrivna överlämnade regeringen propositionen Förändringar inom sjukförsäkringen för ökad hälsa i arbetslivet (2002/03:89) till . I propositionen föreslogs åtgärder som ska förbättra processen vid sjukskrivning så att den enskilde placeras i centrum och att alla resurser snabbt sätts in för att göra det möjligt för henne eller honom att återgå i arbete. Ett fullgott beslutsunderlag är en grundläggande förutsättning för att ska kunna göra en riktig bedömning av rätten till socialförsäkringsersättning. Ett av de viktigaste underlagen när det gäller bedömning av rätten till sjukpenning eller av den försäkrades behov av och möjlighet till rehabilitering är de intyg och utlåtanden som utfärdas av läkare. Vad gäller sjukskrivningsprocessen med särskild vikt lagd på de underlag i form av läkarintyg och läkarutlåtanden som hanteras av försäkringskassorna konstaterades i propositionen bland annat att den intygsskrivande läkarens kunskaper om sambandet mellan hälsa och arbetsförmåga inte är tillräckliga, att läkarens intyg om sjukskrivning i mycket liten utsträckning ifrågasätts och att det i många fall är patienten själv som i praktiken bestämmer om sjukskrivning. Vidare framgick att det i olika sammanhang framförts att denna process måste förstärkas och förändras. Av propositionen framgick vidare nödvändigheten av omfattande utbildningsinsatser i försäkringsmedicin för bland annat intygsskrivande läkare. Regeringen anser därför att all kraft nu i första hand måste satsas på att engagera alla läkare i sjukskrivningsproblematiken. Detta är bakgrunden till och regeringens skäl för sitt beslut att avslå de inkomna framställningarna. Vad gäller andra fråga kan jag bara allmänt informera om att det inte finns några nationella bestämmelser som reglerar sjukgymnasters rätt att remittera patienter. Landstingen kan själva sätta upp bestämmelser om i vilka situationer remiss kan krävas och vilka som får utfärda remisser. Remiss får dock aldrig krävas för läkarvård för inom vissa i lag uppräknade specialistkompetenser (barnmedicin, gynekologi eller psykiatri). Eftersom denna fråga ligger inom socialminister område måste jag för den fortsatta diskussionen hänvisa till honom. 64 (): Jag tackar ministern för svaret, som var vidare än mina frågor och redovisade andra åtgärder än det interpellationen handlade om. Låt mig först konstatera att frågan har varit uppe i också. Jag tror att ministern vet att ett enigt socialförsäkringsutskott har uttalat att sjukgymnaster kan fylla en viktig funktion inom sjukskrivningsprocessen och att en försöksverksamhet kan ge värdefull kunskap. Det var inget tillkännagivande, men det var ett enigt socialförsäkringsutskott som uttalade detta. Låt mig också konstatera att de försök som genomförts i vårt grannland har gett goda resultat. Man redovisar ett minskat antal läkarbesök, ett mindre antal sjukskrivningar än i övriga landet ökningen är alltså mindre nöjda patienter och så vidare. Så här skriver tidningen i en rubrik: Sjukskrivande sjukgymnaster hejdade kostnadsökningen. Längre ned i artikeln står det: I har läkarna, precis som i , varit kritiska till att andra yrkesgrupper får möjlighet att sjukskriva. Det har funnits en rädsla för att sjukskrivningarna skulle öka, men så har det alltså inte blivit. En sjukgymnast säger som förklaring till detta i artikeln: Vi är specialister på muskler och skelett och kan mer om det än allmänläkarna. har gjort en enkätundersökning bland 500 aktiva sjukgymnaster, och resultatet av undersökningen visade bland annat att av de intervjuade uppgav att de eller möter patienter som är sjukskrivna i onödan. menade att de möter onödigt sjukskrivna patienter , och en tredjedel av sjukgymnasterna ansåg att av de sjukskrivna patienter som de möter skulle kunna arbeta hel- eller deltid i stället för att vara sjukskrivna. Mot den bakgrunden anser jag att det är märkligt att ministern och regeringen så kategoriskt avvisar ett försök där sjukgymnasterna får en viss sjukskrivningsrätt. Det är alltså ett projekt, och jag hörde ministern lovorda detta med projekt. När jag läser svaret får jag också intrycket att ministern menar att vi inte klarar av att utbilda läkare i försäkringsmedicin något som vi är överens om att vi ska göra och med detta genomföra försök som ger sjukgymnasterna sjukskrivningsrätt. Jämför jag med ser jag att de klarade att genomföra en lyckad försöksverksamhet som de omorganiserade hela sjukvården. Jag tror inte att vi har sämre möjligheter i att göra två saker . Välvilligt skulle jag kunna tolka ministerns svar så att när vi väl har utbildat läkarna i försäkringsrätt kanske det är dags att också pröva detta. Det skulle jag vilja höra ministerns reaktion på. 65 Statsrådet (): Jag ska inte argumentera mot i sak. Jag kan gott och väl redovisa här att jag har ett öppet sinne när det gäller den här frågan. Det som jag däremot förordade när vi diskuterade den här ansökan var just att vi, precis när vi ska implementera de förändringar som vi vill genomföra i sjukskrivningsprocessen, inte ska störa det med den här typen av ytterligare försök. Det kan man säkert diskutera. Men jag vill inte för all evighet avvisa tanken på att göra försök i den här riktningen, och vi får säkert anledning att återkomma till diskussioner också omkring den frågan. 66 (): Då ska jag tacka ministern för den öppningen. Jag tycker att det var alldeles utmärkt att få höra den. Jag vet att jag och ministern har samma oro när det gäller hur vi rätt ska kunna styra människor till ett bra liv, en bra hälsa och bra åtgärder. Låt mig då konstatera att vi vet att mycket av ohälsan är kopplat till sjukdomar i rörelseorganen. Det handlar om muskler, och det handlar om skelett, och det handlar om onda ryggar. Vi vet också att det finns en yrkesgrupp här i , internationellt också, som är utbildad och kan väldigt mycket om detta. Man är alltså i princip specialiserad på sjukdomar i muskler, skelett och så vidare. Det handlar om sjukgymnasterna. För mig framstår det som ett resursslöseri att inte ge dem ett verktyg som de faktiskt efterfrågar. Det handlar om möjligheten för dem att bidra med sin specialistkunskap när det gäller att bedöma hur människor kan återgå till arbetslivet eller om de behöver vila från arbetslivet. Jag hörde, som jag sade , ministern lovorda försöks- och projektverksamhet. Jag är själv en ganska stor anhängare av det, för det är inte alltid som man hittar de rätta verktygen på en gång. Man kan då göra den här utblicken internationellt och se att andra länder vågar göra försök och vågar begrunda resultaten. Då kan man kanske se att det här kanske också är ett verktyg när det gäller att förhindra, vilket jag tycker att enkätsvaren från de här sjukgymnasterna visade, att människor låses in i långa sjukskrivningar. är de kanske dessutom felaktiga, i alla fall om man ska tro på enkätresultatet. En rad personer i inlåses i heltidssjukskrivningar när de kanske skulle må bättre, fysiskt och psykiskt, av att vara deltidssjukskrivna. Jag vet också att ministern och jag är överens om att vi på alla sätt vill öppna möjligheten för människor att bli deltidssjukskrivna. Det här är mitt sätt att försöka förstärka argumentationen, så att ministern ska hålla den här dörren öppen och snart också låta sjukgymnasterna träda över tröskeln och föreslå att vi på ett avgränsat område faktiskt gör den här försöksverksamheten. Den ska sedan naturligtvis utvärderas seriöst. Jag hoppas också att ministern och regeringen ska ha modet och förmågan att göra två saker . Det handlar alltså om den nödvändiga utbildningen av läkare i försäkringsmedicin samt om att man ska testa om det finns andra redskap som kan vara effektiva när det gäller att både hjälpa människor och bekämpa ohälsa. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2003/04:376 om kostnader för sjukförsäkringen 67 Statsrådet (): har frågat mig hur arbetsgivarnas medfinansiering av sjukpenningkostnaderna ska konstrueras, hur högkostnadsskyddet för mindre arbetsgivare ska vara utformat och hur stor sänkningen av sjukförsäkringsavgiften blir. Socialdemokraterna presenterade en avsiktsförklaring tillsammans med och . Alltsedan dess har ett intensivt arbete bedrivits inom för att utforma de juridiska och administrativa system som krävs för de åtgärder som vi kom överens om i avsiktsförklaringen. En departementspromemoria kommer att ligga klar . Därefter ska remissbehandling ske. Lagrådet ska höras, och en proposition ska utarbetas. Jag är därför inte beredd att lämna något närmare besked i de frågor som ställt. Jag vill dock framhålla att arbetsmarknadens parter genom avsiktsförklaringen har fått besked på flera punkter. Medfinansieringen blir av de anställdas sjukpenningkostnader. Arbetsgivarkollektivet får inte ökade kostnader eftersom sjukförsäkringsavgiften sänks i motsvarande mån. Ett högkostnadsskydd ska införas för mindre arbetsgivare. Det ska få en sådan utformning att det är förenligt med , naturligtvis. Utgångspunkten för förslaget om ekonomiska drivkrafter för arbetsgivare är att arbetsplatsen har en central roll när det gäller att minska ohälsan. Engagerade arbetsgivare har enligt min mening goda möjligheter att minska sjukfrånvaron. Avsikten med förslaget är också att arbetsgivaren ska kunna påverka sina kostnader genom att medverka till att den anställde deltar i rehabiliterande åtgärder eller återgår i arbete helt eller delvis. Det är bra för de anställda. Det är bra för tillväxten, och det är bra för samhällsekonomin. 68 HANS (): Jag tackar statsrådet för svaret. Jag vet också att många företagare ser fram emot det slutliga svaret, som ska tydliggöra hur medfinansieringen och högkostnadsskyddet exakt ska utformas. Att få ned sjukfrånvaron är nämligen en av de viktigaste frågorna när det gäller att få fart på tillväxten i . Den har ju nått en omfattning som utöver personligt lidande medför oerhört stora kostnader både för det offentliga och för samhället i stort. Det gäller de direkta kostnaderna för företag och stat men framför allt de långsiktiga konsekvenserna, som är oroande. Företagen tappar i kompetens. Den höga sjukfrånvaron drabbar inte bara enskilda människor utan utgör ett hot mot många företag. Den långa sjukfrånvaron är alltjämt hög. Den har minskat men än så länge högst marginellt. chef, , har konstaterat att det ännu är en lång väg till lägre sjukfrånvaro. Statsrådet säger i sitt svar att engagerade arbetsgivare har goda möjligheter att minska sjukfrånvaron.