prot · GR09125 · 2004-06-01 00:00:00 — För att stärka de svenska universitetens och högskolornas konkurrenskraft är det också angeläget att lärosätena blir bättre på att samverka och profilera sig inom sina starka områden. är det möjligt för svenska lärosäten att sälja uppdragsutbildning till länder utanför EES-området. Köpare är då en offentlig eller privat organisation. Men för att rekrytera ännu fler utländska studenter till framför allt forskarutbildningen och en framtida masterutbildning bör universitet och högskolor kunna erbjuda enskilda studenter från länder utanför EES-området utbildning mot betalning utan att avgiftsfriheten i övrigt hotas. Den kraftiga ökningen av utbytesprogrammet , som är inriktat mot utvecklingsländer, ger utländska studenter med små ekonomiska resurser större möjligheter att studera i . På den socialdemokratiska partikongressen togs ett beslut om att verka för att införa möjligheten för universitet och högskolor att ta ut avgifter för studenter från länder utanför EES-området. Men innan sådana avgifter kan införas måste ett antal praktiska frågor utredas närmare. 49 (): Först vill jag tacka utbildningsminister för svaret på min interpellation. För är det en självklar princip att utbildning vid universitet och högskolor ska vara kostnadsfri för studenterna. Lika tillgång till utbildning oavsett klassbakgrund, kön eller etnisk tillhörighet är för oss dels en fråga om rättvisa och jämlikhet, dels en förutsättning för att grundutbildning och forskning ska ha både hög kvalitet, samhällsrelevans och legitimitet. Socialdemokraterna har tidigare delat vår syn på den avgiftsfria högre utbildningen. sade utbildningsministern så här i en interpellationsdebatt i : En avgiftsbeläggning av enbart vissa utländska studenter skulle innebära en icke önskvärd uppdelning av studenterna i olika kategorier. De som i första hand skulle drabbas är studenter från länder med svagare ekonomi. Jag motsätter mig därför avgifter inom den högre utbildningen i , oavsett vilket land en student kommer ifrån. vidhöll utbildningsministern sin uppfattning. Så här sade han då: Till skillnad från är jag inte beredd att verka för en uppdelning av studenterna i EU-medborgare eller EES-medborgare å ena sidan och övriga å den andra samt skärpa reglerna för de . En sådan uppdelning skulle motverka internationaliseringen av högskolan och i första hand drabba studenter från länder med svagare ekonomi. Jag har i flera debatter i den här kammaren varnat för att om man börjar införa avgifter för studenter som kommer från länder utanför EES-området så kommer detta att vara en murbräcka som till slut driver fram avgifter också för svenska studenter. , , växlar utbildningsministern, i en artikel i , in på ett helt annat spår när han säger att det skulle vara bra för kvalitetsutvecklingen inom den svenska högskolan om och högskolor kunde rekrytera ännu fler utländska studenter. Det är dock inte självklart att detta ska finansieras av de svenska skattebetalarna. För att rekrytera fler utländska studenter till master- och forskarutbildningarna bör universiteten och högskolorna kunna erbjuda studenter från länder utanför EES utbildning mot betalning. Utbildningsministerns tidigare mycket negativa syn på avgifter har ersatts av en mer pragmatisk och positiv syn. Vad fick då utbildningsministern att så diametralt ändra uppfattning? Har Socialdemokraterna låtit sig inspireras av brittiska Labour som infört avgifter som kommer att motsvara ca och student? Eller hänger omsvängning i avgiftsfrågan samman med ovilja och rädsla för att utmana den borgerliga oppositionen? Eller har fallit till föga för de svenska universitets- och högskolerektorernas syn på avgiftsfrågan? , rektor vid och tillika ordförande i , sade i ett inslag i att hon ser en utveckling i där skatterna sänks som kostnaderna för åldringsvård och konkurrensen om de offentliga medlen ökar. Hon trodde därför att det kommer att bli vanligare att kostnader för utbildning lastas över på individen. För är det både överraskande och oroande att den socialdemokratiska mellankongressen tog ställning för utbildningsministerns förslag om att svenska lärosäten ska ges möjlighet att ta emot studenter utanför EES-området mot betalning. Vi menar att de farhågor som tidigare givit uttryck för fortfarande äger sin giltighet. Avgiftsbeläggningen försvårar internationellt utbyte. Den särbehandlar studenter efter social bakgrund och den öppnar upp för att avgifter införs även för andra kategorier studenter. Risken för successiva utvidgningar och höjningar är stor, vilket internationella erfarenheter också tydligt visar. 50 (): Först av allt vill jag naturligtvis välkomna den här interpellationsdebatten. Vi moderater må ha andra uppfattningar än regeringen och dess stödparti när det gäller finansieringen av landets lärosäten, men det finns aspekter som är viktiga att resonera kring. Det är precis som utbildningsministern sade i sitt svar här, nämligen att beslutet att ändra reglerna för studerande utanför EES och avgiftsbelägga grundar sig på en korrekt bedömning av läget. Vi välkomnar naturligtvis från moderat sida Socialdemokraternas tillnyktring i den här frågan. Det har tagit lite tid, men hursomhelst är vi nu framme vid en bra situation. Vi moderater ser gärna en ökning av andelen sökande utanför EU till svenska universitet, svenska lärosäten. Men vi vet att bakgrunden för dem som söker från de här utvecklingsländerna till till stor del är så socialt och ekonomiskt beskaffad att de hade haft råd och har råd att betala eventuella avgifter. De blir alltså inga förlorare om avgifter införs. och bedömning är ideologiskt grundad i den här frågan, medan vår grundar sig på fakta. Vi har däremot i ett stort ansvar för att ge även icketraditionella sökande, alltså personer som har ekonomiskt svag bakgrund, möjlighet att komma till vårt land och få akademisk bildning. Vi moderater skulle kunna tänka oss en bred flora av stipendier särskilt riktade till länder utanför EES-området. En tanke är faktiskt att göra en avsättning i den svenska biståndsbudgeten för att uppnå detta. Det skulle vara intressant att på den här punkten få höra vad statsrådet tycker. Om de svenska lärosätena ska ta emot fler studenter kräver detta att mer resurser tillförs lärosätena för att inte kvaliteten ytterligare ska urholkas, alternativt att andelen eller antalet utbildningsplatser som står till förfogande för svenska studenter minskas. Det kan ju ingen vilja. Utbildningsministern borde också kunna svara lite mer utförligt angående vilket av alternativen som han föredrar. Vad gäller den politik som har bidragit med , genom att stötta den systematiska av Socialdemokraterna framkommenderade underfinansieringen av landets lärosäten, kan den knappast kritiseras med trovärdighet av som själv representerar det partiet. 51 Utbildningsminister (): En av de frågor som jag har jobbat mest engagerat med som utbildningsminister är frågan om att knäcka den sociala snedrekryteringen, att öppna våra högskolor för nya grupper, att se till att fler unga människor får chansen att studera på universitet och högskolor, oavsett vilken bakgrund de har. Därför var det roligt att läsa och dess generaldirektörs debattartikel i , som ju bekräftar att den politik som vi har bedrivit under sex är en stor framgång. Antalet unga människor på högskolorna har ökat mycket kraftigt. Vi har på flera årtionden av minskad social snedrekrytering. Antalet från arbetarhem har fördubblats vid våra högskolor. En grundbult i detta är naturligtvis avgiftsfriheten. Om man skulle införa avgifter för svenska studenter skulle det få en direkt effekt på social snedrekrytering i mycket negativ riktning. Jag är totalt oförstående inför de insatser man gör i när det gäller att inte bara införa utan också sedan höja avgifterna till högre utbildning. Där har man redan sett en effekt på social snedrekrytering. Jag är glad över att ha stöd för den politiken. Däremot måste vi se vad som händer när det gäller en allt växande studentgrupp som kommer från relativt välmående hem i , inte minst, där man sänder sina barn ut i världen för att de ska få en bra högre utbildning. Det är något mycket positivt. Internationalisering och rörlighet är bra. Den studentgruppen ökar snabbt i omfattning, söker sig till en rad olika länder och kommer också till , vilket vi tycker är positivt. Om man vill att det ska fortsätta, att vi ska ta emot alltfler och allt större grupper av utländska studenter kommer vi till frågan om rimligheten att svenska skattebetalare finansierar deras utbildning, när föräldrarna skickar ut sina barn för att köpa utbildning till dem. Det är en relevant fråga som man måste ta ställning till. Jag vill att vi ska ge våra universitet och högskolor en mycket fin chans att vara med och rekrytera allt större grupper av utländska studenter. Om de ska göra det måste de få möjlighet att ta ut ersättning för den utbildningen, annars kommer det att bli som i en rad andra länder, att vi blir tvungna att begränsa antalet studenter från länder utanför EES-området. Det är också det som en del studentföreträdare har sagt till mig när jag har pressat dem på den här frågan: Inför då begränsningar! Det vill inte jag. Jag vill att våra svenska lärosäten ska vara internationellt konkurrenskraftiga och attrahera utländska studentgrupper. Det är en fråga som är viktig. En annan fråga som är viktig är att vi ser nya typer av samarbetsformer växa fram internationellt, till exempel inom Europeiska unionen, där vårt regelverk visar sig vara ett hinder i vägen för svenska lärosäten att delta. En av de frågor som har slagits för är att inrätta ett utbytesprogram mellan EU och länderna utanför EU, det som kallas för . Man ger ett ordentligt stipendium till en student för att komma till och studera på en masterutbildning där ett svenskt universitet samverkar med till exempel ett brittiskt universitet. Det stipendiet betalar svenska skattebetalare, och i stipendiet ingår kostnaden för utbildningen. Men i kan vi inte ta ut den kostnaden av studenten. Ersättningen blir kvar i studentens egen ekonomi. Därmed blir det svårt för svenska lärosäten att fullt ut delta i ett sådant internationellt utbyte. Ett sådant regelsystem kan vi naturligtvis inte ha. Vi måste ge våra svenska lärosäten möjlighet att delta i de stora utbytesprogrammen. Det är där som vi driver kvalitetsutvecklingen av våra lärosäten. För mig är avgiftsfriheten en grundbult när det gäller de svenska studenterna. Men det är klart att vi måste kunna delta i den globalisering av högre utbildning som fortgår med full kraft. Vi måste ge praktiska möjligheter till universiteten för detta. 52 (): Jag vill landa i några väldigt konkreta frågor som egentligen fanns i min interpellation också. Den första fråga som jag hade ställt till var om han kommer att medverka till att införa avgifter för studenter från länder utanför EES-området. På den frågan har jag uppfattat att utbildningsministern har svarat ja. Den andra frågan handlade, ifall avgifter införs, om vilka utbildningar avser att verka för ska vara avgiftsbelagda. Den frågan tycker jag inte att utbildningsministern riktigt har besvarat . Den tredje frågan var: Kan utbildningsministern ge exempel på hur höga avgifter den enskilde studenten i så fall ska betala? Den frågan har utbildningsministern inte heller svarat på, i varje fall inte riktigt klart. Ska avgiften motsvara lärosätets totala kostnad för en utbildningsplats, prislappen, kan man säga, som staten bidrar med? Med tanke på utbildningsministerns uttalande i och också här att studenter från länder utanför EU inte ska belasta svenska skattebetalare vore det logiskt. Avgifterna skulle därmed för den enskilde studenten kunna bli mycket höga, för en del av grundutbildningarna i varje fall och definitivt för forskarutbildningen. Jag har funderat på om utbildningsministern har tänkt att de betalande studenterna ska konkurrera på lika villkor när det gäller urvalet till attraktiva utbildningar. Eller ska de få en egen kvot? Den fjärde frågan var: Om avgifter införs för studenter från länder utanför EES-området vilka åtgärder kommer utbildningsministern att vidta för att garantera att detta inte är ett första steg mot att avgifter införs även för andra studenter? Utbildningsministern säger i svaret på min interpellation: Jag är inte främmande för att ytterligare stärka skyddet för avgiftsfria studier för svenska studenter. Det, , gläder mig verkligen. Med anledning av det har jag några följdfrågor som jag gärna skulle vilja ställa till ministern. Vilka konkreta åtgärder ämnar utbildningsministern vidta för att stärka skyddet för avgiftsfria studier för svenska studenter? När kan detta komma att ske? Kan tänka sig att föreslå att den svenska avgiftsfriheten vid universitets- och högskolestudier fastslås i av stiftad lag? regleras, om jag har förstått rätt, lärosätenas möjligheter att ta ut avgifter i regleringsbreven och i avgiftsförordningen, vilket gäller beställd utbildning, uppdragsutbildning, uppdragsforskning, forskningsetisk granskning och högskoleprovet. Jag vill påminna utbildningsministern om att avgiftsfriheten finns fastslagen i förarbetena till propositionen Ett reformerat studiestödssystem, där det på s. 68 står: All utbildning i det offentliga skolväsendet och vid universitet och högskolor i är avgiftsfri för de studerande. Det är en proposition som är ett resultat av ett bra samarbete, vill jag säga, mellan våra två partier och . Det finns ett ekonomiskt motiv. Det har jag förstått i samtal med universiteten och högskolorna också. Frågan är om det skulle tillföra så väldigt stora resurser. Jag är tveksam till det. Jag har försökt få fram hur många utländska studenter vi har . fanns det enligt ca 10 000 studenter som saknade personnummer. Det är enligt det säkraste sättet att kunna urskilja utländska studenter. Av dessa ingick 7 000 i något slags utbytesprogram, varav 3 500 inom EU-program och 3 500 inom bilaterala program. Alltså återstod 3 000 studenter. Av dessa, säger man på , kommer med största sannolikhet merparten från länder inom EES-området, studenter som har tagit sig hit av egen kraft och inte deltar i ett utbytesprogram. uppskattade det till ca 2 300. Alltså återstår 700800 studenter som kan vara aktuella för avgifter. 53 (): Jag ska försöka fatta mig kort. Vi har från moderat sida tydligt klargjort i olika omgångar att vi inte heller ställer upp på avgifter vid svenska universitet. Det är inte aktuellt för oss. Däremot fick jag inte klargjort från utbildningsministerns sida hur han såg på den totala mängden anslag som utgår till de olika lärosätena i landet. Det är intressant att höra att , som har så mycket att säga om tanken på att begränsa lärosätenas rätt att ta ut avgifter, inte har särskilt mycket kommentarer när det gäller den neddragning av anslagen som har skett . De här två sakerna hänger ju ihop. Det finns en anledning till att Universitets- och högskoleförbundets medlemmar i så stor utsträckning ställer upp på tanken att lärosätena ska få möjlighet att förstärka kassan med avgifter från studenter från länder utanför EES. Jag tycker att det intressant att höra att omsorg om landets studenter inte sträcker sig mycket längre än dit. Men jag tycker också att utbildningsministern borde förklara hur detta egentligen ska gå ihop. Får vi nu ett inflöde, som var inne på, av studenter utifrån, ska då lärosätenas kostnader täckas fullständigt, delvis eller med någon procentsats eller motsvarande? Det tycker jag att utbildningsministern måste svara på. 54 Utbildningsminister (): Visst ska regeringen besvara den typen av detaljerade frågor när vi lägger fram förslag till . Det här är en riktning vi nu tar. ska de praktiska frågorna utredas. Det finns lagfrågor, förordningsfrågor och praktiska frågor som måste redas ut innan ett sådant här system sätts i sjön. säger att det har varit neddragningar av utbildningsmedel . Nej, så har det inte varit. Det är precis tvärtom. Det redovisas också av i dagens artikel i . Bara till högskolorna har den reala resursökningen varit . Sammantaget med studiemedel talar vi om resurser . Jag skulle vilja be försöka hitta någon period i modern svensk utbildningspolitisk historia där större resurser har tillförts högskolorna än . Jag tror att går bet. Det var besparingar under krisåren då alla delar av den offentliga verksamheten fick besparingar. Därför var det också väldigt roligt att tillsammans med kunna tillföra extra kvalitetspengar till humaniora och samhällsvetenskap för att stärka kvaliteten där ytterligare. Till vill jag säga att det är väldigt viktigt att ta sin utgångspunkt i hur det är där vi är överens. får lärosätena fritt sälja uppdragsutbildning till företag, stater eller regioner utanför EES. Det innebär att man säljer och försöker sälja utbildning. Den principiella tvehågsenheten kring försäljningen har alltså redan fört åt sidan. Det ställer man upp på. Skillnaden nu är att det är fråga om att ett kinesiskt företag ska kunna köpa en masterutbildning till sina anställda unga studenter eller att en kinesisk familj som ska köpa utbildning i världen ska kunna betala för den själv. Jag tycker inte att skillnaden blir så dramatisk när man ser det på detta sätt. När det gäller fattiga studenter, studenter från tredje världen som inte har föräldrar som köper dem en utbildning, ser jag att har ett solidariskt ansvar att vara med och erbjuda god utbildning dels genom att stödja universiteten i de länderna, dels genom att se till att man via utbytesprogram har möjlighet att komma till . De kommer inte hit på grund av att det finns en avgiftsfri utbildning. Det har de icke råd till. De kommer bara om vi har väl utarbetade utbytesprogram. Därför ska vi utveckla den typ av utbytesprogram vi nu har, som , som finansieras med biståndsmedel och som gör att vi verkligen kan rikta oss till fattiga studenter i den fattiga delen av världen och erbjuda utbyte bland både lärare och studenter. En avgiftsbelagd utbildning för studenter från länder utanför EES hotar inte våra möjligheter att finansiera fattiga studenters utbildning. Sedan kommer vi till de praktiska frågorna, som också måste fundera på. Utbytesprogrammen inom Europeiska unionen utformas nu så att vi icke kan delta om vi inte har möjlighet att ta ut den avgift som studenterna har fått pengar till i sin hand via svenska skattemedel. Det är klart att vi måste kunna göra detta. Det är inte rimligt att den enskilde studenten som får ett stipendium som ska betala utbildningen får behålla de ganska stora pengarna i egen ficka och att de inte kommer universiteten till del som det var tänkt när besluten fattades i Europeiska unionen. Jag menar att det går att ordna ett sådant här system på ett sådant sätt att det garanterar vår solidaritet med fattiga länder och fattiga studenter men också öppnar möjligheten för våra universitet och högskolor att ännu mer framgångsrikt än ta emot, rekrytera och attrahera de växande studentgrupper som söker sig världen runt till de mest attraktiva universiteten för att få sig en god högre utbildning. 55 (): Jag vill bara markera att vi tycker att det är oerhört viktigt och vill bidra till att studentutbytet och rörligheten ökar och att internationaliseringen över huvud taget får en större tyngd. Vi skulle gärna vilja utveckla sådana program som Linnaeus-Palme-programmet, som är alldeles utmärkt och har givit väldigt många studenter, bland annat från , möjlighet att studera här. Det tror jag är det kanske bästa bidrag vi kan ge till många utvecklingsländers uppbyggnad. Det är många saker som behöver utredas. nämnde i sitt svar på min interpellation också Bolognaprocessen, och den delen är ju inte heller problemfri. Jag tolkar så att det nu finns en garanti och detta är någonting som jag har varit väldigt noggrann med för att inte detta blir öppningen för att även avgiftsbelägga svenska studenter. Då har vi nämligen gått inte bara ett steg utan många steg tillbaka. För oss är det viktigt, och jag tror att det är det för socialdemokratin också, att slå vakt om möjligheten att få studera oberoende av vilken klasstillhörighet, vilket kön eller vilken etnisk tillhörighet man har. Det tycker jag var en röd tråd i den proposition som också hänvisade till, Den öppna högskolan, som också var ett samarbete mellan våra partier och som kanske är en av de propositioner jag har varit gladast åt under mina i . Den är präglad av arbetarrörelsens värderingar och syn på utbildning och kunskap, men i ett modernt samhälle. Jag hoppas att vi kan fortsätta den utvecklingen. 56 Utbildningsminister (): Det kommer vi att få goda möjligheter att göra när vi lägger fram framtida propositioner. Jag tror att vi har en väldig samstämmighet i grundsynen när det gäller kampen mot den sociala snedrekryteringen och de framsteg vi där faktiskt är på väg att göra, vilket vi ska vara stolta över. Det har också inneburit mycket stora resursinsatser som vi gjort gemensamt tack vare beslut i denna riksdag. Jag ska också säga till att jag verkligen ser fram emot en sådan debatt om någon eller något parti här i kammaren skulle föreslå avgifter för svenska studenter. Den tror jag att vi tar hem, och vi får nog också befolkningen med oss i att kraftfullt ta avstånd från sådana idéer. De skulle verkligen riskera att kraftigt öka den sociala snedrekrytering som vi här har diskuterat. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2003/04:467 om utbildningsministerns policy visavi landets studenttidningar 57 Utbildningsminister (): har frågat mig om min policy när det gäller att ge intervjuer till landets studenttidningar. Jag vill ge ett helt entydigt besked: Jag har aldrig haft någon policy att inte ge några intervjuer till landets studenttidningar, och jag kommer även framöver att ta ställning till förfrågningar från studenttidningar på samma sätt som jag tar ställning till andra medieförfrågningar. Något annat har aldrig varit aktuellt. Det är angeläget att medierna snabbt får svar på angelägna frågor. Om det är tidsbrist är det naturligt att erbjuda svar från någon annan i den politiska ledningen på . är viktiga genom att de skriver om utbildningspolitiken och når ut till ett mycket stort antal studenter. 58 (): Att inte tala sanning är ju någonting ganska fult. Det får vi alla lära oss när vi är små. Det är helt enkelt inte acceptabelt att försöka förvränga sanningen. Detta bör i all synnerhet gälla dem som är anförtrodda uppgiften att vara politiska företrädare. Därför är det beklagligt att utbildningsminister sänker sig till att fara med halvsanningar här i kammaren . Låt mig få läsa upp tidningen intervju med ministerns pressekreterare : Det är inte så att han säger nej till intervjuer, utan han överlåter dem till vår planeringschef , säger . Är inte det att säga nej? Det kan säkert hända att han kommer att ge en intervju . har han bestämt sig för att inte ge några intervjuer till studenttidningar. är ytterst ansvarig för utbildningspolitik. Borde inte studenttidningar åtminstone få en chans att intervjua honom? Vill man ha en intervju så får man det med , som är mycket kunnig. Vem får intervjuer med ? Han gör väldigt många intervjuer. Det finns ingen uttalad policy med vem han gör intervjuer, utan det avgör han från fall till fall. Men det finns en policy att inte tala med studenttidningar? Ja, han har sagt ifrån om det. Vilka ger han intervjuer till? Universitetsläraren var han med i, och han gav en skriftlig kommentar till TT. Men han brukar inte motivera varför han gör det ena eller det andra. Hur rimmar nu det här med vad statsrådet sade i talarstolen? Är det inte så att detta innebar att ministern hade en tydlig och klar policy, att denna policy gick ut på att inte ge några intervjuer till studenttidningar och att ministern därmed uteslöt en hel kategori av medier från det offentliga samtalet? Eller talade din pressekreterare osanning i den här intervjun? Vad är det egentligen som gäller? 59 Utbildningsminister ():