prot · GS0948 · 2004-12-10 00:00:00 — Det är egentligen detta och diskrimineringslagstiftningen man framför allt ska inrikta sig på. Jag välkomnar också de nya processer som har dragits i gång. Kanske kan de bidra till att än en gång tydliggöra rättsläget. Alla vet att det är straffbart, tror jag sade, men ändå leder det inte till någonting. Jag tror att kunskapen om att det är mycket som står på spel ändå är ganska låg. Det är det jag försöker ge uttryck för i mitt interpellationssvar: Hela etablissemanget står faktiskt på spel, och vi bör nog höja medvetenheten även där. Alla näringsidkare ska veta att deras tillstånd står på spel om man diskriminerar någon i dörren. har vi alltså möjlighet att dra in tillståndet vid en fällande dom. Självklart krävs det först att det blir en fällande dom, men när det blir det finns den möjligheten. Diskriminerar man någon i dörren kan tillståndet ryka. Där måste vi vara väldigt tydliga, för bara det tror jag är en ganska viktig signal till krogvärlden och någonting som nog inte riktigt alla har fått upp ögonen för. Den andra delen jag tar upp är kommunerna. Naturligtvis måste kommunernas tillståndsenheter vara medvetna om detta och också vara beredda att göra en översyn av tillstånden i de fall man får fram en fällande dom. Här behöver man nog också höja medvetenheten generellt kring de här problemen och de svåra följder som de får. Sedan tog interpellanten upp frågan om automatisk indragning. Så långt tror jag inte att jag kan följa honom. Jag menar att man måste ha proportionalitet i vilka straff man dömer ut för den som begår ett brott. I ett fall där en enstaka dörrvakt gör sig skyldig till diskriminering en enstaka gång är det inte rimligt, menar jag, att med automatik lägga ned hela diskoteket eller hela krogen. Vårt rättssystem måste trots allt bygga på grundläggande rättssäkerhetsprinciper och också principen om proportionalitet. Det är bättre att inrikta sig på att få fram bevisning och fällande domar och med rättsväsendets möjligheter till böter och fängelsestraff i första hand beivra denna typ av brottslighet. 60 (): har helt rätt i sin beskrivning av hur ungdomar upplever det här, hur man sakta men säkert, för var helg som går, mer och mer vänder samhället ryggen och hur det påverkar en i övrigt när man går till skolan och känner att man ännu en helg inte fick gå ut och festa med klasskamraterna. Detta är ett oerhört allvarligt problem som har spridningseffekter i mycket annat. Som jag nämnde är det till exempel ett incitament till att det startas svartklubbar där sannolikheten för att det finns illegal svartsprit är väldigt hög. Det är alltså även alkoholpolitiskt angeläget att göra något åt den olaga diskrimineringen. Också jag själv har drabbats av detta när jag var yngre. Det är därför jag känner att det är oerhört viktigt att ta upp detta nu när man har kommit till den lagstiftande församlingen och faktiskt kan påverka. Jag vet vilken frustration och vilken ilska detta skapar. har helt rätt. Hitintills har problemet varit att det är väldigt svårt att bevisa att du blivit diskriminerad. Man skyller ofta på annat. Den lag vi haft har också haft oerhört höga beviskrav. I den nya lag vi fick har man sänkt beviskraven och sett till att både den som upplevt sig bli diskriminerad och den som anklagas för diskriminering måste bevisa vad som egentligen skett i processen. Vi får alltså hoppas att vi får en del fällande domar med den här nya lagen. Med detta sagt tror jag också att det är oerhört viktigt att skicka ut en annan signal. kan ju straffsatsen ha någon form av signaleffekt. Får våra krögare i reda på att vi ser oerhört allvarligt på det här brottet och till och med är beredda att dra in alkoholtillståndet förstår de att man inte ska bete sig så här. Därför tror jag att ett hårt och kännbart straff i det här fallet skulle vara ganska tydligt. Statsrådets argumentation gör gällande att det måste finnas en rättssäkerhet i allt det här. Jag tror att den rättssäkerhetsprocessen sker när man försöker bevisa om diskriminering har förekommit eller inte. Har man väl bevisat detta har ju brott styrkts, och det borde räcka för att man ska få sitt alkoholtillstånd indraget. Det ska alltså ske rättssäkert, men det gör det då man följer den lagstiftning som finns på diskrimineringsområdet. Jag tycker att det borde räcka. Sedan fick jag inte riktigt svar på min fråga om vad mer statsrådet är beredd att göra för att komma åt detta så allvarliga samhällsproblem. 61 (): Att stärka lagen och sätta press på kommunerna tycker jag är väldigt bra. Jag tycker också att vi måste informera allmänheten om dess rättigheter så att till exempel sådana ungdomar som jag har träffat förstår att krogar och restauranger som vägrar dem inträde bryter mot lagen och faktiskt riskerar att förlora mer än bara en summa pengar. Det ska vara kännbart. Det ska svida, som till exempel ett indraget serveringstillstånd. När det gäller det som hänt med de här juridikstuderande måste jag passa på att berömma arbete. Speciellt som är värst av alla storstäder tycker jag att arbete för att få stopp på diskrimineringen genom att sätta in civilklädda spanare i stadens krogköer är bra och fiffigt. Jag ger dem beröm. Jag tycker att det är viktigt. Det behövs också mer, egentligen inte bara att just sätta in spanare, utan krogägarna måste tillsammans med polisen och andra, till exempel kommunerna, sätta sig ned och av eget intresse diskutera hur man ska göra. Ungdomar, och inte bara ungdomar, jag måste säga att diskrimineras människor, och det är av någon anledning oftast män som diskrimineras. De är kanske farligare än vi kvinnor. De som bor i storstäderna ska ha samma rätt att gå på krogen, ska ha samma rätt att gå ut och roa sig. De ska känna sig lika välkomna som andra. 62 Statsrådet (): Jag tror att vi har samma uppfattning om problembilden. Vi har en alldeles färsk lagstiftning på plats som ska prövas. Jag kan inte gå in i rättsprocesser och föregripa domstolarnas arbete. Men man kan allmänt säga att det vi behöver är ett utklarande av rättsläget, vilka beviskrav som egentligen ska gälla. Det kan vi inte få förrän vi har några fällande domar. Det är först då som vi vet om den lagstiftning vi har fungerar eller inte. Det är det som är grundproblematiken, nämligen svårigheterna att bevisa vilka brott som har begåtts och få ordning på den delen. Det är det som är huvudproblematiken. kan man komma ganska långt. frågade mig vad vi kan göra ytterligare, utöver att vi har en ny lagstiftning på plats. Det är väl det jag försöker göra under den här debatten, nämligen att klargöra saker på två håll. Det ena är att alla näringsidkare ska veta att om ni diskriminerar någon i dörren riskerar ni ert tillstånd. Ni riskerar att få lägga ned hela ert etablissemang. Det är ett ganska kraftfullt budskap faktiskt, som jag tycker ska gå ut från den här debatten. Den andra delen är riktad till kommunerna och tillståndsenheterna. Där säger vi att om ni får fällande domar när det gäller diskriminering på någon av krogarna i er kommun ska ni också se över tillståndet. Jag vill inte gå så långt att jag säger att det ska vara en automatisk indragning av tillståndet med det argumentet som egentligen inte är rättssäkerhetsargumentet. Det jag talar om är proportionalitetsargumentet, alltså att en sanktion måste stå i proportion till det brott som har begåtts. Därför är jag inte beredd att gå så långt. Men jag är ändå beredd att säga, som en signal till kommunerna, att får ni en fällande dom i er kommun måste ni också se över tillståndet, precis som ni gör i andra fall när andra brott, till exempel ekonomisk brottslighet, uppdagas på era etablissemang. Jag tycker att man kan stanna där så länge, pröva lagstiftningen, klargöra signalerna både till näringsidkarna och till kommunerna. Sedan får vi se om det räcker för att flytta fram positionerna på det här område, där jag delar er uppfattning att det här leder till utanförskap, till bitterhet och till motsättningar. Det är förstås en fullständigt orimlig ordning och situation. 63 (): Jag vill avslutningsvis tacka för svaret och för den tydliga signalen. Jag har fått rätt mycket reaktioner på interpellationen, bland annat från näringen själv. Jag fick ett brev som berättade hur bra de var. Men uppenbarligen är de inte tillräckligt bra, så när statsrådet träffar nästa gång kan han ju påtala att de behöver göra mer. Sedan har jag fått många mejl, och många insändare har skrivits där man har använt argumentet att ägarna själva är invandrare. Men det är ingen ursäkt, tycker jag. Andra har argumenterat att det är dörrvakterna som gör sig skyldiga till brott och undrat varför ägaren ska straffas. Men ägaren är ansvarig för dörrvaktens beteende, och det har statsrådet varit tydlig med i sitt svar. Det jag till slut tar med mig, och som jag hoppas att näringen och de ungdomar som drabbas av diskriminering tar med sig, är statsrådets mycket tydliga signal, först till näringsidkarna. Alla näringsidkare i ska veta att ni riskerar ert tillstånd om ni blir dömda för diskriminering. Det är det första. Det andra är kommunerna. Se till att pröva om tillståndet kan behållas i fortsättningen av de krogar där det faktiskt skett diskriminering. Det är två väldigt tydliga signaler som jag tar med mig och tycker är väldigt positiva. 64 Statsrådet (): Det är precis det jag vill ha sagt. Vi har också fått brevet från . Vi har ett väldigt bra samarbete, får jag säga, i alkoholfrågor över huvud taget och även i narkotikafrågor. Vid nästa tillfälle vi träffas ska jag kanske också diskutera diskrimineringsfrågor. Det kan vi mycket väl göra för att få en bild från det hållet. Annars delar jag uppfattningen om den problembild som både och har gett uttryck för. Jag hoppas att den här debatten kan leda till att vi kanske kan flytta fram positionerna något i den här frågan, så att vi äntligen kan få lite ordning också på det här området. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2004/05:202 om hemlösa 65 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta dels med anledning av , dels för att säkerställa att de som anslagits verkligen kommer de hemlösa till del. Jag delar oro för de hemlösas situation. Hemlöshet är ett allvarligt samhällsproblem som rymmer såväl bostadspolitiska som socialpolitiska dimensioner. Avsaknaden av ett hem är enligt min mening det yttersta uttrycket för social utsatthet. Att hemlösheten är en fråga som verkligen berör och bekymrar många medborgare vittnar alla de frågor om som jag får från engagerade människor som undrar vad regeringen gör för att komma till rätta med hemlöshetens orsaker och konsekvenser. Det finns dock inte en lösning på problemet, utan åtgärder måste vidtas inom en rad olika områden. Fler, billigare och mer lättåtkomliga bostäder är en viktig förutsättning. Genom stimulansåtgärder har bostadsbyggandet tagit fart. kommer 30 000 nya bostäder att byggas, och lika många tillkommer . Men det räcker inte för att komma åt problemen med hemlöshet. Det krävs också olika typer av socialt stöd i boendet samt flexibla hyresförhållanden för dem som inte klarar ett eget boende eller av olika anledningar inte kan komma ifråga för ett eget hyreskontrakt. Ansvaret för att hem- och bostadslösa får den hjälp de behöver för att förändra sin livssituation vilar på kommunerna, främst . Att insatser behövs både på strukturell nivå och i form av olika stödåtgärder till den som inte själv kan klara sitt boende var också det perspektiv som präglade den dåvarande arbete. Kommittén, som arbetade , hade som uppgift att stimulera och initiera åtgärder som syftade till att dels utveckla stödet till hemlösa, dels förebygga att hemlöshet uppstår. Kommittén medverkade till att en rad olika lokala verksamheter kunde starta med stöd av det stimulansbidrag på som regeringen avsatte för ändamålet. hade slutfört sitt uppdrag fick i uppdrag att fortsätta att utveckla det arbete som kommittén hade påbörjat. har med ett stimulansbidrag på fullföljt kommitténs arbete med att stödja kommuner och organisationer i att utveckla nya boendeformer för olika grupper av människor. Inom ramen för uppdraget har styrelsen också utvecklat metoder för lokala kartläggningar av hemlöshetens omfattning, eftersom kunskap om problemets omfattning och karaktär är en viktig förutsättning för att långsiktigt kunna göra något åt det. I budgetpropositionen har regeringen föreslagit att ytterligare avsätts för 20052007, för att bland annat kunna fortsätta att stödja uppbyggnaden av verksamheter som riktar sig till hem- och bostadslösa människor. Regeringen föreslog att avsätts i ett riktat statsbidrag för att förstärka missbrukarvårdens hela vårdkedja. För att få del av statsbidraget ska kommunerna åta sig att utveckla vården och förstärka vårdkedjan. I den kedjan är ett ordnat boende centralt för en framgångsrik rehabilitering. I regeringens satsning på förstärkning av psykiatrin med spelar insatser för utveckling av boendestöd en central roll, tillsammans med förstärkning av vård och sysselsättning. Det är nu kommittén överlämnade sitt slutbetänkande och avslutade uppdraget. Kommittén bidrog genom sitt ambitiösa arbete till att fördjupa och utveckla kunskapen om hemlöshetens orsaker och dynamik som de medverkade till att en rad lokala verksamheter kunde utvecklas med hjälp av det för ändamålet avsatta stimulansbidraget. Erfarenheterna av har legat till grund för det fortsatta utvecklingsarbetet som sker inom ramen för uppdrag. I ett välfärdssamhälle ska vi inte acceptera att det finns människor som inte har ett hem. Arbetet med att utveckla och anpassa boendeformer så att alla människor har ett ställe som de kan kalla för sitt hem måste därför fortsätta. Det är ett ansvar för både staten och kommunen. Men det räcker inte. Vi måste också se över vad som kan göras för att förebygga hemlöshet. En grupp som är särskilt känslig är barnfamiljerna. Regeringen har därför beslutat att tillkalla en särskild utredare med uppdrag att analysera och lämna förslag på hur insatser för att förebygga vräkning av barn kan utvecklas. bereds inom Hemlöshetskommitténs förslag om en utvidgad skyldighet för hyresvärdar att underrätta socialnämnden vid uppsägning. Jag är väl medveten om att enstaka åtgärder inte löser samtliga de problem som är förknippade med hemlöshet, men tillsammans är de viktiga om vi långsiktigt ska kunna komma till rätta med hemlösheten. 66 (): Jag får tacka för svaret på mina frågor från statsrådet . Vilka åtgärder avser ministern att vidta med anledning av ? Svaret må väl måhända vara att man fortfarande bereder ett inslag, som kommenteras i interpellationen, att se över lagstiftningen med anledning av förslag. I övrigt verkar allt vara frid och fröjd hanterar de frågor som tog upp. På min fråga om hur man säkerställer att de 30 miljoner som faktiskt har avsatts når de hemlösa på gatan, herr talman, är statsrådet också uppenbarligen nöjd med att fullföljt arbete att stödja och utveckla nya boendeformer och att finna metoder för att kartlägga hemlöshetens omfattning. Jag noterar, herr talman, att så sent som påtalade att det inte hade gjorts någon kartläggning , då fann att det fanns 10 00012 000 hemlösa. Vad har statsrådet gjort under resans gång om det är det som är det svåra? Vad har hänt annat än metodutveckling? Talar inte verkligheten sitt tydliga språk? Det finns kunskaper hos kommuner och verksamma om hemlöshetens grundläggande omfattning stora och klara bilder. Vad väntar regeringen på? deltog statsrådet i en debatt om hemlöshet i i . Jag är övertygad om att statsrådet också mötte den ilska och frustration som finns bland de hemlösa, inte minst i den här regionen, över att mycket sägs men lite görs. Människor upplever att deras rätt till ett värdigt liv även om de är hemlösa inte tas ad notam. De skuffas fortsatt undan och blir ett objekt, inte ett subjekt. Människor upplever att de skulle mycket väl kunna få rätt till ett tak över huvudet, men de får inte det därför att de inte har kvalificerat sig tillräckligt långt ned för att få den möjligheten. Vad väntar regeringen på? I går behandlade ett betänkande från socialutskottet som just pekar på att man saknar en redovisning av hur pengarna som har funnits har använts. Man vill ha en fullödig redovisning. Man vill också veta vad de åtgärder som har vidtagits har resulterat i. Vet verkligen regeringen detta när man nu går in och föreslår ytterligare 30 miljoner för ? Nöjer sig regeringen med att lägga en skärv i bössan och sedan inte försäkra sig om att verkligheten för de hemlösa, som är ungefär lika många i den här regionen, förändras? Men de har ännu större problem, är ofta i ett tyngre missbruk. Dessutom finns, tyvärr, många nya unga med invandrarbakgrund utan hem. Det är nya och tyngre problem som regeringen uppenbarligen bara ser på. 67 (): Som rätt ny i det här är faktiskt min första interpellationsdebatt har jag inte riktigt lärt mig förhållningssättet . Jag börjar för säkerhets skull med att säga att jag är positivt inställd till svaret. När man tar del av statsrådets svar slås man dock av att regeringen kanske äntligen har insett att en bostad är första steget bort från hemlöshetsproblemet och inte sista steget i en lång kedja bort från hemlöshet. När statsrådet så sent som talade kring ämnet på konferensen , utestängd men unik!, arrangerad av i , var fokus ett helt annat. Då låg tyngdpunkten på att stärka missbruksvården och psykiatrin. Det var i första hand det som krävdes för att förbättra villkoren för de hemlösa. Då kom de bostadspolitiska åtgärderna i andra hand. Jag är glad över den förskjutning jag tycker jag kan se i svaret på så . En bostad är en mänsklig rättighet enligt en som har åtagit sig att följa. När statsrådet därför säger i sitt svar att ansvaret för de hemlösa vilar på kommunerna, främst , håller jag faktiskt inte med fullt ut. Det yttersta ansvaret kan staten inte krypa ur, även om vi i landet har en fördelning för arbetsuppgifter på de olika offentliga nivåerna. Orsakerna till hemlöshet är olika. De är nästan lika många som antalet hemlösa. Det var också en sak som sades i . Därför finns det heller inte bara en lösning på problemet. Men den sista delen gäller endast om man tittar på helheten. Om vi håller oss till själva hemlösheten är lösningen en bostad. Har statsrådet förankrat användningssättet av de 30 miljonerna hos samarbetspartierna? Posten finns i budgeten på grund av att har krävt den. Såvitt jag känner till, inklusive det mina förhandlare känner till, har vi ännu inte haft några konkreta diskussioner om hur pengarna ska användas. Vi i förväntar oss naturligtvis att få vara med i en sådan diskussion. Vår ambition är i första hand att fokusera på själva hemlösheten. Orsaken till hemlösheten anser vi inte kan lösas på ett konstruktivt sätt förrän frågan om bostaden har lösts. Därför ser vi de bostadspolitiska delarna i svaret som de viktigaste. Jag skulle gärna vilja höra hur statsrådet ser på det finska exemplet när det gäller att organisera bostadsfrågan för hemlösa. Där finns en stiftelse på nationell nivå som har bildats av alkoholmonopolet, , Röda Korset, många kommuner och psykiatriföreningar. Sedan har staten varit med som en delfinansiär. De äger och förvaltar bostäder där högst av lägenheterna hyrs ut till de hemlösa. Det intressanta är att där skrivs ett avtal mellan stiftelsen och de kommuner som ansvarar för att bygga upp ett nätverk som ersätter det som hemlösa ofta saknar. Anser statsrådet att det här kan vara något för oss att ta efter? Var ligger egentligen det nationella ansvaret? När vi i vårt parti tar kontakt med departementen upplever vi att man inte känner att man har ansvar för frågan. Man säger att vissa delar ligger på andra departement, en del ligger på . Vi känner inte riktigt att det finns ett tydligt nationellt ansvar för frågan. Det skulle jag vilja höra. 68 Statsrådet (): Jag ska börja med att säga välkommen till den första interpellationsdebatten, . Jag ska börja med att kommentera inlägg. har ett smalt perspektiv, som om skulle lösa hemlöshetsproblemen. Med 30 miljoner kan vi kanske skapa några mönster, vi kan kanske bidra till att ta fram nya metoder för hur man hanterar hemlöshetsproblemen. Men det är framför allt inom andra områden vi måste göra stora insatser för att vi ska kunna klara hemlösheten. kommer man faktiskt inte särskilt långt med. De pengar som vi har gått ut med har just använts till metodutveckling och till att sprida goda exempel. Det kommer en utvärdering av hur de pengarna har använts. Utvärderingen görs av och ska vara färdig . Men redan nu har man kanske en ganska hygglig bild av vad som har hänt. Vi kommer också att ha en hearing om hemlöshetsproblematiken , för att gå igenom vilka exempel och vilka metodstöd som har varit lyckosamma. Det är framför allt andra saker som vi måste peka på för att kunna klara ut hemlösheten. Bostäderna är en del av det. Vi har ett investeringsbidrag och väldigt låga räntor, och det gör att vi har fått fart på bostadsbyggandet igen i detta land. Framför allt har pengarna inriktats på hyresrätter, på billiga hyresrätter. Vi har också försökt motverka alla tendenser till att ombilda hyresrätter till bostadsrätter, för vi vet att människor som inte har pengar och marknaden i ryggen inte har en chans att ta sig in på bostadsmarknaden. Dessvärre har borgerliga kamrater i storstadsområdena gjort allt vad de kan för att göra precis tvärtom: sälja ut allmännyttan, göra sig av med hyresrätterna och ombilda dem till bostadsrätter. Ni borde ta en diskussion om det i alliansen. Den andra delen gäller psykiatrin och missbrukarvården. Vi går in med stora pengar till båda delarna. Missbrukarvården får för att dels bygga ut antalet platser i vården, dels se till att skapa en fungerande vårdkedja. Vi måste veta att eftervården fungerar, det vill säga att det finns en bostad och att det finns en sysselsättning. Det ska helst också finnas ett nytt socialt nätverk för den som kommer ut och är drogfri. Där är återigen bostaden en mycket viktig del. Man kan inte bara släppa ut människor som har blivit drogfria rakt ut på gatan, för då finns det en mycket stor risk att de bara kommer tillbaka i sitt gamla missbruk. Det är samma sak med psykiatrin. Vi vet att en del av dem som är hemlösa behöver en större insats inom psykiatrin. Vi vill satsa på mer uppsökande verksamhet, mer mobila team och fler slutenvårdsplatser. Vi sätter därför av till riktade insatser inom psykiatrin. En del av detta, som visar hur komplicerad saken är, är att när nu lyckligtvis avskaffade egetboendebidraget för asylsökande kommer det också att ha betydelse för hemlösheten. En del av dem som är hemlösa är tidigare asylsökande som har flyttat hem till släktingar, och när de får sin prövning avklarad hamnar de i statistiken för hemlösa. När vi avskaffade egetboendebidraget, vilket ni båda har varit emot, kommer vi också att komma till rätta med den delen av hemlösheten. Man kan inte stirra sig blind på de 30 miljonerna. Det handlar om missbrukarvård, psykiatri, bostadspolitik och andra delar för att vi ska kunna komma till rätta med hemlösheten. 69 (): Visst är problematiken för de hemlösa mångfasetterad. Det finns inte en lösning, utan det finns många lösningar. Det intressanta är om vi ser lösningarna från ovan med helikopterperspektiv eller om vi ser dem underifrån och bygger på den enskilda människan, som är unik, med samma rätt och samma värde, oavsett om man har ett hem eller inte. Det är där någonstans som problematiken finns. Det är lätt att sätta upp regelverk, men de hemlösa säger att de hamnar utanför dem. Välfärdssamhällets regelverk utestänger i stället för att ta med dem som har hamnat snett. De talar om att man måste ännu längre ut i eländet för att kvalificera sig in i regelverket. Det är ett myndighetsperspektiv som är mycket tydligt.