prot · GR0988 · 2004-03-25 00:00:00 — Men i normalfallet tycker också jag att det ska bli fängelse för de här typerna av brott. 148 () replik: Justitieminister utropade i denna kammare den socialdemokratiska regeringen till världens bästa regering. Det är tydligt att håller med honom, och det är kanske inte så överraskande. Jag undrar i alla fall varför och de andra socialdemokraterna i justitieutskottet anser att de aldrig har något att tillföra som är värt att tillkännage för regeringen. Jag förstår inte varför det skulle vara så hemskt att visa att 349 ledamöter faktiskt skulle kunna komma med någonting som är bra, något som regeringen borde tänka på. Jag vill också ta upp frågan om försvårande omständigheter i 29 kap. 2 § vad gäller brott mot barn. De här frågorna har upprört oerhört många människor som tycker att det har utdömts skandalöst låga straff till vuxna människor som har misshandlat och dödat barn. Den fråga som jag vill ställa är: Varför är det rimligt med en särreglering när det gäller sexualbrott mot barn men inte när det gäller misshandel av barn? 149 () replik: Det är klart att jag tycker att vi har världens bästa regering. Det vore väl konstigt om jag inte tyckte det. Det innebär däremot inte att saker och ting fortfarande inte måste gå framåt och att det inte måste komma nya och bra förslag. Självklart är det så att även om det finns ett antal bra förslag som läggs fram, som jag har sagt, pågår det ganska mycket arbete på departementet i alla de frågor som behandlas i hela det betänkande som vi nu debatterar. Jag är rädd för att lägga fram förslag som inte är ordentligt förankrade och sedan åka på pumpen i Lagrådet. Jag vill ha fram förslag som många partier kan ställa sig bakom och som också blir trovärdiga . Av den anledningen väljer vi att utreda, och vad jag kan se i det här betänkandet så vill ju även oppositionen i hög grad tillsätta utredningar. Jag förstår inte det här: Å ena sidan är det fel från vår sida att tillsätta utredningar, men å andra sidan vill ni själva tillsätta utredningar. Det blir fel hur vi än gör, känns det som. Misshandel av barn är naturligtvis något oerhört allvarligt. Det är just därför den nya straffskärpningsgrunden är införd. Vi delar naturligtvis den uppfattningen, men måste jag påtala att det inte kan vara bara själva brottsrubriceringen som är det viktiga utan också det förebyggande arbetet, det vill säga hur vi kan ta hand om de barn som faktiskt utsätts för det här. Det måste spela en viktig roll. 150 () replik: Självklart har rätt i att det förebyggande arbetet är oerhört viktigt. Varje barn som inte blir misshandlat är ju en seger, så att säga. Noll misshandlade barn skulle givetvis vara det bästa. Men det är ändå inget svar på varför det är rimligt med en särreglering för sexualbrott mot barn men inte för våldsbrott mot barn. Jag vill också lyfta fram frågan om strafflindring i 29 kap. 5 §. Är det rimligt, som det faktiskt fungerar ? Om en rånare som vi kan säga har rånat en värdetransport lämnar tillbaka bytet får han i princip samma straff som om han inte lämnar tillbaka bytet. Gissa om han lämnar tillbaka bytet! Han gör inte det, kan jag berätta. Skulle det inte vara vettigt att på något sätt försöka ge en motivation eller på något sätt försöka få den som har begått ett brott att faktiskt i efterhand samarbeta? Det kan ju vara så att personen ångrar sig. 151 () replik: Det finns nog som sagt en och annan som ändå lämnar tillbaka sitt byte, tror jag med min tro på människans godhet. Nej, skämt åsido: Jag tycker att vi har väl avvägda straffskalor , även vad gäller det här fallet, faktiskt. Jag ser ingen anledning att föreslå några förändringar vad gäller den frågan. 152 () replik: Jag vill tacka för positiva anslag. Jag tycker att det är mycket tänkvärt att vi ska ha hög kvalitativ nivå på lagstiftningen så att det inte blir fel. För att använda ett citat också i det här fallet, när det gäller rattfylleri, kan jag hänvisa till en gammal engelsk premiärminister: ? Är det inte illa nog? Detta sades som svar på en fråga om han ville förändra. Jag tycker att det har blivit så tydligt när man införde samhällstjänst för rattfylleri. Det enda logiska är att ta bort den förändring man gjorde, och då är man tillbaka i en situation som är mycket bättre. Att man ska behöva utreda detta är för mig helt obegripligt. Det är ju bara att ändra den förändring som gjorde att allting blev sämre, som i citatet från den gamle brittiske premiärministern, men också som i verkligheten här och i . När det gäller längre straff delar jag syn att det generellt sett inte är en bra lösning. Men ett långt straff för vissa personer kan faktiskt ha en viss preventiv effekt. Människor kan ju vara skadade av olika skäl. Deras livshistorier är tragedier, och de är väldigt utåtagerande. En del människor har nått psykopatiska stadier. I det läget finns det en poäng i att de är inlåsta, därför att om de kommer ut igen så begår de nya brott. Jag känner att jag var lite oroad efter ditt inlägg. Man måste ändå erkänna det här. Den stora majoriteten ska vi förändra. De kan bli bättre genom en bra behandling om vi har det. Rehabilitering inom kriminalvården finns tyvärr inte i den omfattning som både du och jag önskar . Men erkänn att det finns en effekt av att personer faktiskt är inlåsta. I samband med det vill jag också slå ett slag för något som vi har reserverat oss för, nämligen alternativa påföljder. Läget inom kriminalvården är så allvarligt att vi måste försöka få fler i andra påföljder. ligger människor onekligen nästan på varandra i våra fängelser, och det är inget annat än en sorglig mental istid på många anstalter och för den delen häkten. 153 () replik: För mig är det inte obegripligt att utreda snarare nödvändigt, tycker jag. Det är viktigt att vi är noggranna när vi ska lägga fram ny lagstiftning. Det är för mig absolut viktigast. Sedan går en del saker fortare och annat tar , men jag tror inte att vi här ska förhäva oss och tro att allt ska gå så himla snabbt. Det tror jag inte att det gör även om era förslag skulle gå igenom, för ni föreslår, som jag sade tidigare, också ett antal utredningar. När det gäller fängelse och fängelsestraffens längd vet jag att det finns många skadade människor, men frågan är om de över huvud taget har hamnat på rätt plats om de befinner sig i fängelser. De ska naturligtvis ha vård på ett eller annat sätt i stället för att befinna sig i fängelse. Annars måste vi se till jag håller med om att det finns brister att kriminalvården blir bättre för att ta hand om människor i anstalt med psykiska problem. 154 () replik: Jag kan verkligen dela den uppfattningen. Såsom kriminalvårdspolitiken sköts är det extremt sorgligt. Människor knäcks, bryts ned och blir än mer hatiska mot det samhälle som har låst in dem på anstalter . Jag var på Hinseberg. Där finns det många kvinnor som är dömda till mycket långa straff, och man har en halvtidspsykolog det känns nästan som ett hån. De kvinnor jag träffade berättade hur de i stort sett gnager på varandra mentalt för att försöka komma till rätta med sina problem, och det känns som om det inte är riktigt människovärdigt. Jag vet att du personligen inte har någon annan åsikt än att de borde ha mer resurser, men vi måste ju komma till rätta med det här. Jag vädjar till att i budgetförhandlingarna, så långt hon kan ha något att säga till om som folkvald när de utvalda ska förhandla och bestämma, poängtera att vi inte längre har råd med den kriminalvård vi har i , för kostnaderna blir enorma . Alternativa påföljder skulle det vara kul att höra en kommentar om. Det vore väl en välgärning om vi kunde få ut några fler människor lite tidigare, kanske med fotboja. Jag tycker att det är en stor skillnad mot halvtidsfrigivning, att komma ut utan den. Man ska också veta att många intagna som inte är så motiverade tycker att det är jättebesvärligt att använda fotboja, för då måste man sköta sig, man kan inte använda droger i någon form och så vidare. Är inte det här något vi kunde ta ett snabbspår till? Det tycker jag, tillsammans med förändringen vad gäller samhällstjänst för rattfylleri, för det är så uppenbart att det bara är att ändra om bara viljan fanns. Det skulle inte bli någon katastrof. Lagrådet skulle inte säga någonting. Man återgår ju till samma situation som rådde tidigare. 155 () replik: Vad gäller elektronisk övervakning är ju ett förslag ute på remiss . Förhoppningsvis kommer det förslaget vad gäller just det, att man ska kunna förlänga tiden, alltså för ett kortare straff är det som man förlänger utslussningsperioden för att människor ska ha större möjligheter att återanpassa sig till samhället igen. Jag hoppas verkligen också jag delar den uppfattningen att det kommer förslag i den frågan. Där är jag förhoppningsfull. Jag vill bara avsluta med att säga att tro det eller ej, men jag har mer än du tror att säga till om i den frågan! ((): Det gläder mig!) Överläggningen var härmed avslutad. (Beslut skulle fattas .) 14 § Våldsbrott och brottsoffer 156 (): Jag vill börja med att yrka bifall till reservation 1 under punkt 1, men givetvis står vi moderater bakom också våra andra reservationer. Betänkandet innehåller många viktiga frågor. Det är omöjligt att ta upp alla, så jag kommer att fokusera på ett fåtal frågor även om övriga också är väsentliga. Utskottsmajoriteten har valt att avstyrka alla om jag räknat rätt 43 motioner. Därför finns det väldigt många reservationer och särskilda yttranden i betänkandet. Även en motion skriven av sju miljöpartister väljer majoriteten i utskottet att avstyrka. Det tycker jag är lite märkligt. Jag kan inte begripa att det i detta utskott tycks vara så prestigefyllt att medge att det finns goda förslag även från enskilda miljöpartister, moderater eller andra. Jag ska berätta en sann historia, en historia från verkligheten. blev rånad och knivskuren. Såren i ansiktet och på magen har läkt, men överfallet har förändrat liv. Hon tänker på det inträffade igen och igen, både dag och natt. Hon blev oprovocerat överfallen och rånad när hon var på väg till en ungdomsgård i södra . Förutom att killarna stal hennes telefon och slog sönder hennes bandspelare fortsatte en av gärningsmännen med att dra upp hennes tröja och skära henne med 17 snitt på magen och i ansiktet. säger i en tidningsintervju: Jag kände hur blodet rann ner från magen. Det var bara ett skal av mig som han skar på. Min själ hade försvunnit. Det som lever kvar hos är skräcken. Det går inte en enda dag utan att hon tänker på vad hon har varit med om. Hon vaknar , och hon drömmer att hon blivit rånad igen. Problemet är, förutom det grova överfallet det är vi alla överens om att ingen riktigt förstår hur man nu ska hantera situationen. Lärarna menar att det har gått så att måste lägga det hela bakom sig och gå vidare. Men betygen rasar. säger att hon inte är glad längre. Hon känner sig asocial och lättirriterad. Föräldrarna blir överbeskyddande. Mamman säger att hela familjens situation har förändrats sedan det här överfallet. blir mamman fruktansvärt orolig bara för några minuters sen ankomst. Men det finns någon som förstår och som kan hjälpa , och det är Stödcentrum för unga brottsoffer. Där finns den enda person som kan prata med. Hon går dit regelbundet och säger: Jag behöver nog fortsätta att gå dit . Vi moderater menar att liknande verksamheter är mycket angelägna även i andra delar av landet. De är angelägna nu inte sedan och inte efter utvärdering eller som en del i årsredovisning för , som det står i utskottsbetänkandet. Det är angeläget att särskilt unga brottsoffer får ett kompetent och bra bemötande för att kunna bearbeta det trauma som brottet orsakat. De här unga människorna riskerar annars att tappa tilltron till rättsväsendet, till vuxenvärlden och ytterst till sig själva, något som kan få förödande konsekvenser. Förutom haveri i skolan kan det även bli andra sociala problem. pratade jag med , som förestår Stödcentrum för unga brottsoffer. Hon är en eldsjäl en sådan person som alldeles för få brottsoffer har turen att träffa. berättade för mig att bara i Västerort, som är en del av , har hon 50 ungdomar som går på regelbundna samtal för att bearbeta sina upplevelser av grova våldsbrott misshandel, hot, mordförsök och våldtäkt. Hon berättade att hon hjälper även andra och nämnde ett exempel om två unga tonåringar . De var ensamma hemma i huset när en inbrottstjuv bröt sig in. Jag tror att ni alla kan föreställa er hur de barnen nu känner det. De vågar inte längre vara hemma. Hur alla övriga i familjen påverkas är också ett problem som man måste ta itu med. Verksamheten med ett stödcentrum för ungdomar finns bara på ett fåtal platser. Där behövs det en ändring. Det vore intressant att veta vad majoriteten i justitieutskottet säger. Finns det några egna synpunkter och idéer bland de ledamöter som ingår i majoriteten? Av dagens debatt med justitieministern framgick det ganska tydligt att det behövs signaler från till regering och departement. Brottsofferforskaren har sagt att det är slumpen som styr om ett brottsoffer får stöd, hjälp och skydd. Han säger att man för att få ett aktivt stöd måste ha turen att träffa människor som är kunniga och villiga. Man måste ha turen att träffa en eldsjäl. Det är inte så mycket lagstiftningen som brister, utan det gäller hanteringen. Jag menar att myndigheterna måste hantera detta på ett betydligt bättre sätt. Sedan gäller det brotten mot barn. På Familjevåldsenheten i , som är en väldigt bra verksamhet, kan man rapportera att antalet fall med misshandel av barn i åldern ökade . Antalet brott mot barn i åldern ökade . har vi hört att statistiken för brott mot barn är förödande och fruktansvärd. Det begås till exempel 420 fullbordade våldtäkter på barn som är . Antalet misshandelsbrott när det gäller små barn i åldern är över 1 200. Vi är alla överens om att så får det inte fortsätta att vara. Barnen är utsatta och sårbara och måste värnas. Men långt fler barn är faktiskt utsatta för våldets indirekta konsekvenser och skador. Det gäller alla de barn som tvingas leva i våldsamma och hotfulla familjer och miljöer. De barnen ser, hör eller känner när mamma blir slagen och hotad av pappa eller någon annan. Fastän barnen gömmer sig under sängen är de i högsta grad utsatta. Dessa barn är inte att betrakta som formella brottsoffer. De kan inte erhålla brottsskadeersättning och inte heller föra talan i domstol om skadestånd. Vi moderater anser att dessa barns situation måste utredas. De barn som tvingas bevittna och leva med våld i sin närhet är helt klart också offer för brott och måste få sin särskilda rätt tillgodosedd. I startar man ett kriscentrum för barn. Där kommer barn att få möta förutom polis och åklagare även kompetent personal från BUP barn- och ungdomspsykiatrin rättsmedicin, barnkirurgen och . Allt finns på samma ställe. Barnet behöver bara komma till en enda plats, en trygg och lugn miljö där polisen även håller förhör. Detta initiativ finns än så länge inte genomfört någonstans i , men man kommer alltså att starta en verksamhet i . Det här tycker jag är något att eftersträva i hela landet. Till detta behövs det egentligen inte så mycket utredning. Snarare handlar det om sunt förnuft att det är bra att samla kompetens på ett och samma ställe. Men här finns en risk. Vi i minoriteten får skriva motioner. De motionerna behandlas sedan i justitieutskottet. Alla blir, förstås, avstyrkta. Det ska tillsättas en utredning. Sedan går år tills regeringen kanske kommer med en proposition om att det ska finnas sådana här kriscentrum för barn. Det tycker inte jag är att göra brottsoffren en tjänst. Snarare är det att inte se till deras viktiga behov. Där skulle jag vilja få en ändring till stånd. Det kan vi få om vi i justitieutskottet tillsammans jobbar på att lösa de svåra problem som vi står inför. Jag tycker att det är dags att mobilisera mot familjevåldet. Minskar vi våld och hot inom familjen minskar vi därmed många andra problem i samhället, såsom narkotikamissbruk, alkoholmissbruk, sexualbrott och kvinnomisshandel. Det gäller också sociala och medicinska problem. Slutligen vill jag komma in på frågan om brott mot kvinnor. Detta kan man säga väldigt mycket om. Vi kan tala om besöksförbud och en del andra saker. Men det yttersta som en kvinna tvingas få när alla andra möjligheter är uttömda är skyddad identitet. Det är något som för alla medför omfattande konsekvenser och stora problem. Dessutom är det ett alternativ som i det längsta undviks, men till slut måste man kanske besluta om detta. Där tycker jag att det är väldigt skrämmande att personuppgifterna, den nya identiteten, kan läcka ut från myndigheterna. Det kan ske av obetänksamhet, okunskap eller slarv. Men det händer än att dessa människor återigen tvingas in i en karusell av flytt och av byte av namn, personnummer och annat. Alla kan föreställa sig vilka otroliga problem detta innebär. Jag menar att rutinerna för detta med skyddad identitet måste ses över liksom hur besöksförbud hanteras inom de olika polismyndigheterna. Rätt hanterad ska lagstiftningen inte skapa fler problem utan snarare lösa problem och ge brottsoffren hopp om en framtid. 157 (): har antalet anmälda brott ökat. För vissa brott, till exempel brott mot mycket små barn, kan man anta att en ökad anmälningsbenägenhet påverkar siffrorna. Men när det gäller till exempel våld mot kvinnor konstaterar BRÅ att det är själva förekomsten av misshandel som har ökat. Även misshandel mot män och kvinnor där förövaren och offret inte känner varandra har ökat. anmäldes närmare 65 000 misshandelsbrott, 10 000 sexualbrott och 195 mord och dråp samt misshandel med dödlig utgång. Bakom dessa torra siffror finns individer som blivit utsatta för stora kränkningar, och vissa kommer att leva med rädsla som plågar dem eller hela livet ut. Ett sätt att komma över ett brott är att gärningsmannen blir dömd och att offret under rättsprocessen och blir bemött med respekt och får det stöd som behövs. är det många offer som inte får upprättelse. Utredningar läggs ned, och gärningsmän går fria. Går fallet till domstol får offren klara sig genom rättsprocessen så gott de kan. På presenterades boken brottsoffer. I denna bok beskriver ledande experter situationen för brottsoffer. Ungefär så här uttrycker sig författarna: är tillståndet i dystert för utsatta och sårbara brottsoffer. Det saknas engagemang, kunskap och förståelse för deras situation. Slumpen styr om brottsoffer får stöd, hjälp och skydd. Ska det få vara så i välfärdsstaten ? De ideella krafterna gör mycket för att täppa till där det brister. Engagerade medborgare i brottsofferjourer och kvinnojourer, vittnesstödsverksamhet och andra organisationer är vardagshjältar. Men i kunde man läsa att frivilligorganisationerna anser sig utnyttjade i arbetet med människor i svår nöd. De menar, liksom jag, att den offentliga sektorn lämpar över alltmer av ansvar för välfärden, inkluderat stödet till brottsoffer, på frivilliga hjälporganisationer. Staten och kommunerna måste ta ansvar för att offren ska kunna känna sig trygga. När kompetensen är bättre hos frivilligorganisationerna ska dessa självklart kunna ta över verksamhet, men då måste den kunna bedrivas långsiktigt. Alltför ofta bedrivs verksamhet, till exempel kvinnojourer med en så viktig uppgift som ett skyddat boende, på kortsiktiga bidrag. Det finns många olika slags brottsoffer som skulle behöva uppmärksamhet, men jag har beslutat att använda min tid och mitt anförande till att tala om våld mot kvinnor, vilket delvis är ett dolt men mycket omfattande problem. Detta våld skiljer sig från annat våld genom att det grundar sig på ett kontroll- och maktbehov från en närstående person. Detta våld handlar om förtryck. Vi måste slå fast att det inte finns några ursäkter för det här våldet och inte heller några ursäkter från politiskt håll för att inte sätta stopp. Visst är det så att det i riksdag inte finns någon som inte vill få slut på våld i närrelationer, men uppenbarligen finns olika ambitionsnivåer. Vad har Socialdemokraterna lovat på det här området, och vilka förslag har de avstyrkt? förklarade man att arbetet för att motverka våld mot kvinnor skulle intensifieras. Vad har hänt ? Anmälningarna om våldet har ökat, och poliserna har inte blivit särskilt många fler. Vad säger då nej till? Ja, det är bara att titta i betänkandet och räkna reservationer. var jag på tingsrätten hemma i och pratade med en kvinna som jobbar för brottsofferjouren. Jag frågade om det var något jag skulle framföra. Hon bad mig att säga något om besöksförbuden, eftersom hon uppfattar att de inte fungerar. Inte bara hennes erfarenheter leder till denna slutsats, utan även statistiken visar att besöksförbuden i vissa fall är helt overksamma. är nämligen antalet anmälda kränkningar av besöksförbud större än det antal förbud som utfärdats. Är inte detta en märklig och oacceptabel situation, som kräver en reaktion? Till detta faktum ska läggas att många slutat att anmäla överträdelser eftersom ingenting händer. För att råda bot på detta måste besöksförbuden stärkas. Vi liberaler anser att straffen för överträdelser bör höjas så att vi genast ska införa möjligheten att sätta fotboja på den som kränker ett besöksförbud. Med teknikens hjälp skulle kvinnor kunna känna sig tryggare genom att få en varningssignal om mannen kommer henne för nära. Även polisen skulle automatiskt kunna få en signal. Dessutom skulle man få dokumenterat att en kränkning har skett. Ord behöver inte stå mot ord där kvinnan alltsomoftast är förloraren eftersom fria går före fälla. Jag yrkar därför bifall till reservation 22. Jag vill avsluta med att uppmana till eftertanke och engagemang bland ledamöterna i denna kammare. läser vi i tidningar om brott som sker. Bakom alla dessa rubriker finns det människor som lider. Det handlar om offer och deras anhöriga. Det är lätt att inte vilja tänka på hur det skulle kännas om mamman blev slagen eller lillasystern sexuellt förnedrad eller pappan inte vågade gå ut. Men för anhöriga till de 75 000 personer som anmälde brott och sexualbrott är detta problem och sorg som fyller deras vardag. Är det inte dags att ta krafttag för att uppgradera dessa brottsoffers ställning i samhället? Jag hoppas att svaret blir ett engagerat ja. Vi står naturligtvis bakom alla våra reservationer, men för tids vinnande yrkar jag som jag sagt bifall enbart till reservation 22. 158 (): Övriga ledamöter och hela publiken! Jag vet att justitieministern har gått . Jag blev mycket glad när sade att motionerna var bra. Jag genomfors av en sådan lycka som man inte får uppleva så kolossalt ofta, i varje fall inte i de här sammanhangen. De var mycket bra, sade hon. Då undrar jag: Men det räckte inte ändå? Att det ska utredas förstår vi också. Men hur länge ska det utredas? Eller hur mycket bättre måste motionerna vara när de redan är mycket bra? Jag har stora förväntningar på Elisebehts synpunkter på framför allt motioner. Jag ser gärna fram emot att höra, fru talman, att de också har samma höga kvalitet och framför allt varför de inte har gått hem. För att inte glömma det yrkar jag bifall till reservation 18 och står bakom alla övriga reservationer. Det här ämnet handlar om frågor om våldsbrott och brottsoffer, stöd i olika former till brottsoffer och olika myndigheters åtgärder för att skydda och stödja brottsoffer. Jag vill säga redan från början att det är viktigt att det inte finns någon motsättning i att stödja brottsoffer och också ge stöd till dem som har ramlat dit, alltså dem som har begått brott. Det får inte bli någon konfrontation mellan dessa två grupper. Man kan stödja båda två och nå ett hyggligt resultat. Det är också nödvändigt för brottsoffrens del att uppklaringsprocenten blir bättre. Vi har uppklaring. Det innebär att av alla brott inte upp. Det är ett elände för den som är brottsoffer att inte få upprättelsen, att brottet blir löst.