prot · GS0942 · 2004-12-02 00:00:00 — Vi kanske ska överväga det system man tillämpar i , där alla de gula skolbussarna de är alltid gula tydligen har en utfällbar stoppskylt i bakrutan. När bussen stannar fälls skylten ut, bakljusen blinkar och alla bilar tvingas stanna. Vi måste helt enkelt överväga hårdare åtgärder för att få stopp på trafikdöden, särskilt den tragiska trafikdöden med anknytning till våra skolbussar och skolbarn. Det var tur, fru talman, att det var några talare efter inlägg och innan jag fick komma upp i talarstolen, därför att jag tycker att är ohyggligt fräck i sin debatteknik när hon buntar ihop alla partier i alliansen och säger: Det ni vill göra är att satsa på ohållbara transportslag. Visserligen har sin hemvist i där kollektivtrafiken är väl utbyggd och det är lätt att ta sig fram. Men för alla de människor runtom i landet som inte har några alternativ, som är beroende av hyggligt bra vägar och bilen, är det en väldig utmaning att säga på det sättet. Vi måste faktiskt ha många olika alternativa möjligheter om det här landet ska fungera i sin helhet och inte bara storstäderna. Dessutom är det lite frestande att fråga och men också : Vad håller ni på med när regeringen röstar ned Rikstrafiken och därmed kollektivtrafiken, lägger på dem mer uppgifter men inte ger dem tillräckligt med pengar för att klara detta? Det är ju ett slag mot kollektivtrafiken. är faktiskt det enda parti i det här budgetsammanhanget som har mera pengar, , till Rikstrafiken för att klara just detta. Jag håller med om att vi måste ha en bra kollektivtrafik. Kan vi få den bättre, kan vi få ett bättre utfall på snart sagt alla de transportpolitiska målen. Miljön, tillgängligheten, transportkvaliteten, trafiksäkerheten, den regionala utvecklingen och inte minst jämställdhetsmålet är starkt kopplade till en bra kollektivtrafik. Hur kommer det sig då att röstar ned kollektivtrafiken genom att vara så här njugg mot Rikstrafiken och dessutom lägger på mer avgifter och kostnader på bränslet? Senast såg jag att Svenska lokaltrafikföreningens vd var väldigt bekymrad över möjligheten att upprätthålla en fullgod kollektivtrafik runtom i landet med hänsyn till den kostnadsutveckling som också kollektivtrafiken drabbas av och som och hennes parti medverkar till. anser att det är glädjande att regeringen och dess samarbetspartier äntligen vill ta tag i de stora infrastrukturproblemen som funnits alltför . Regeringen förefaller äntligen ha förstått vikten av att åtgärda de så kallade flaskhalsarna som finns inom både väg- och järnvägssektorn, sträckor som är i akut behov av upprustning eller nybyggnationer. Det här, fru talman, var ett citat från motion . Då var vi väldigt positiva när vi recenserade regeringens satsning på den långsiktiga infrastrukturplanen . Det finns anledning att erinra om att vi från oppositionen inte alltid bara kritiserar och ifrågasätter. Vi var faktiskt väldigt berömmande från sida . I och för sig varnade vi i vår motion för att det inte var alldeles säkert att regeringen skulle orka med de utlovade satsningarna eftersom det fattades . Också regeringen själv varnade för att den nödvändiga höjningen av anslagen för att uppnå de planeringsramar som angavs kanske inte kunde beroende på det statsfinansiella läget. I budgetmotion har vi anvisat mer än regeringen för , men inte heller det räcker naturligtvis för att klara alla de åtaganden som vi skulle önska att vi skulle klara. är vi alltså , i slutet på av denna långa planperiod, och tvingas dessvärre konstatera att planer och löften är en sak, men att det som verkligen blir genomfört är någonting helt annat. blev det en 2-miljardersbrandkårsutryckning från regeringen för att försöka rädda bilindustrin i . Det var det som fällde en rad andra planer . För att finansiera krispaketet har nära tagits från 15 andra infrastrukturprojekt som har strukits eller flyttats fram. Det är naturligtvis en alldeles uppochnedvänd politik. Det drabbar viktiga sträckor på , E 12, E 14, E 22, och . Satsningen på infrastruktur runt motiveras med syftet att ge bilindustrin i området bättre förutsättningar, och det är väldigt begripligt. Men jag förstår inte regeringens förkärlek för snabba omkastningar i de planer som redan satts upp och som har fastställts. Dessvärre är detta bara en bekräftelse på ett mönster som kunnat iakttas också i tidigare infrastrukturplaner som med facit i hand bara blivit fullföljda till ungefär hälften. Det är ett handlingsmönster som naturligtvis undergräver tilltron till långsiktigheten, tilltron till logiken och tilltron till hållfastheten i de statliga infrastrukturplanerna. Näringsliv, regioner, kommuner och medborgare gör upp planer utifrån de förutsättningar som regering och riksdag beslutar om. När regeringen med inget varsel alls ändrar på planerna betyder det att man rycker undan förutsättningarna för alla dem som lokalt och regionalt utgått från att de beslutade planerna ska förverkligas. Vi som var med på den sammankomst som ordnades av Svenskt flyg här i fick lyssna till en svidande vidräkning med det planeringssystem och de modeller som vi har inom transportpolitiken och transportområdet. Även om det gick att invända mot delar av beskrivningen låg det också en hel del sanning i många av de brister som påpekades, bland annat hur lättsinnigt vi tar på de samhällsekonomiska beräkningar som görs innan olika projekt beslutas. Därutöver har vi projekt som på underliga vägar smygs fram helt utanför all demokratisk kontroll. Ett sådant projekt som förefaller vara på gång igen är den så kallade Österleden runt på den östra sidan. Den har varit på tal ett antal gånger tidigare men har dömts ut på samhällsekonomiska grunder men också på grund av den miljöskada som skulle bli följden, inte minst för här i staden. Ändå kunde vi för en månad sedan se hur kallade till ett informationsmöte, och en förstudie är på gång. Starka lobbypåtryckningar har uppenbarligen fått att damma av det här projektet igen i strid med allt vad officiella planer heter och i strid med vad också Stockholmsberedningen har sagt i sitt arbete. Jag skulle gärna vilja fråga , och Socialdemokraterna hur ni ser på det här sättet att jobba, att man smyger fram projekt som egentligen är utdömda samhällsekonomiskt men där starka lobbygrupper verkar och där böjer sig och sätter i gång ett arbete som möjligen kan ge resultat. Är det rimligt att göra på det här sättet och kanske kasta ännu mera grus i den planeringsmodell som vi redan har kritiserat för att man inte följer? citerade vad skrev om undermåliga vägar i . Det är lätt att instämma i att det finns alltför många dåliga vägar runtom i landet. Det har vi i gjort ofta, och vi har också anvisat mera pengar för att rusta upp vägnätet. Sedan kan man diskutera om det är 17 miljarder, 15 miljarder eller hur mycket som är eftersatt underhåll. Jag har hittat en intressant text, inte i Svenskan utan i . Det var på ledarsidan som kritiserade transportmodellen och skrev att miljarderna rullar in i mörkret. Det handlade om hur förälskade vi är i tunnlar i det här landet och hur vi okritiskt pytsar in ett antal miljarder i dem. Det är , och andra tunnlar. När skriver på ledarplats att miljarderna rullar in i mörkret ligger det dessvärre en hel del sanning i det. Det är dessvärre ofta illa underbyggda projekt som börjar ticka pengar och som vi sedan känner oss bundna till. är kanske det mest skrämmande exemplet, där slutnotan blir något helt annat än vad det var tänkt från början. Jag utgår från att vi inom trafikutskottet kan fortsätta vårt viktiga arbete med utvärdering och uppföljning och därmed successivt skapa bättre förutsättningar för att inte göra om dyrbara misstag av olika slag. Men jag medger gärna att även jag ibland misströstar när jag ser hur mycket maktpolitik i stället för sakunderlag och logik som ligger bakom inte bara stora infrastrukturbeslut utan också ställningstaganden inom försvaret, för att ta ett alldeles aktuellt exempel som möjligen är mycket värre än misstagen inom trafikområdet. Dagens infrastruktursituation kräver enligt uppfattning kraftfulla åtgärder för ett långsiktigt bättre väg- och järnvägsnät. Och när de nödvändiga satsningarna inte kan med den traditionella syn på infrastrukturinvesteringar som regeringen har måste nya lösningar komma till stånd. Jag tänker på möjligheterna till alternativ finansiering. har föreslagit en modell med ett infrastrukturbolag för alternativ finansiering för att pröva detta men noterar att regeringen i denna fråga blockeras av samarbetspartierna. Talartiden är slut, står det på en lapp som jag får. Jag vill yrka bifall till reservation 4, som handlar om och nödvändigheten av att gradera upp den till . Jag vill också instämma i det tack till vårt kansli för ett gott jobb som flera andra talare har framfört före mig. 19 () replik: sade mycket som jag måste svara på och kommentera. Men till skillnad från dig, , har jag respekt för att du står för och kan de saker som du pratar om. Det tycker jag nog att du borde medge att jag också gör. När det gäller trafiksäkerheten ställde du frågor med anledning av de tragiska olyckor som har skett . Jag tycker nog att vi snabbt ska ta oss en funderare på det här med stopplikt vid skolbussar och för all del kanske också dubbdäck på tunga transporter med tanke på särskilt vad lastbilar har med sig och att det snabbt kan bli dåligt väglag. Det finns anledning att vända och vrida på alla åtgärder som kan leda till att vi når nollvisionen. Jag skulle vilja hävda att en av de viktiga åtgärder som vi håller på att vidta, och som framför allt det rödgröna regeringssamarbetet står bakom, är att förutsättningarna för kollektivtrafik förbättras med ledning av de järnvägsinvesteringar vi gör. Om vi tittar på trafiksäkerheten är det så att det per persontrafikkilometer inte finns något säkrare än att färdas på tåg. Skulle vi kunna flytta över några av bilresorna från väg till kollektivtrafik vore mycket vunnet i förhållande till nollvisionens inriktning. Därför är det också viktigt att Rikstrafiken har ekonomiska resurser att köpa upp tågtrafik för. Där är jag helt överens med . Det råkar vara så när det gäller trafikpolitiken att vi är väldigt överens om mycket inom majoriteten men att det här är en fråga där vi, som jag markerade i mitt anförande tidigare, tycker att det måste bli en förändring. Vi måste ha ett större utbud av tågtrafik på våra spår. Det vet jag att det finns intresse för bland de andra två partierna också, så det ska vi nog kunna lösa på något sätt. Det fordrar dock att vi inte slösar bort en massa pengar på vägprojekt som bara leder till nya köer. Österleden är ett typexempel på det. Jag är också mycket kritisk till att bjuder in till samråd om detta. 20 () replik: Jag uppfattade egentligen ingen fråga till mig, och inget svar. Jag kan väl instämma i det som säger, att det är jättebra om man kan flytta trafik till tåg om det är ett alternativ. Men vad jag försökte understryka var att i många delar av vårt land är inte kollektivtrafik vare sig på tåg, buss eller flyg ett alternativ som finns. Människor bor inte så till att de har närhet till tågförbindelse eller bussförbindelse och mycket mindre flyg. För alla de människorna måste vi ha fungerande vägar som bär året runt. Vad vi, och jag, kan vara överens om är att vi måste kraftsamla för att se till att de här bilarna drivs med bränslen som är miljöriktiga. Därför har också en tung motion om vikten av att byta bränslen i våra fordon så att de inte blir den här väldiga belastningen för våra miljömål. Vi vet att vi måste reducera framför allt koldioxidutsläppen. Då måste vi minska denna belastning på miljön. Jag gläder mig åt att liksom jag tar avstånd från det sätt på vilket man nu smyger fram dyra, samhällsekonomiskt olönsamma och miljövidriga projekt som Österleden. Det skulle vara väldigt intressant om några ytterligare talare hade några synpunkter på hur det kan gå till. Det är inte rimligt att vi ägnar stor tid och stor möda åt att göra samhällsekonomiska modeller, som vi utvärderar, och så tillämpar man sedan inte detta i den fortsatta planprocessen. Där tycker jag att Österleden är ett lysande exempel på hur det kan gå till. Till slut har vi kollektivtrafiken och Rikstrafiken. Jag har ännu inte fått något riktigt bra svar, tycker jag, på hur och dels kan höja bränslepriserna, vilket slår mot kollektivtrafiken, dels medverka till att Rikstrafiken måste pruta på många viktiga satsningar inte där det är rationellt att pruta utan där det går att pruta på grund av hur avtalen ser ut, att det är korta tider. Det är olyckligt för kollektivtrafiken runtom i landet, både i Bergslagen Uven, som själv nämnde och på många andra ställen. 21 () replik: innebär inte samarbetet som regeringen har med och att vi har vetorätt gentemot alla regeringsbeslut, om trodde det. Det här är ett samarbete där vi respekterar att merparten av väljarna har valt Socialdemokraterna inom den här alliansen men där vi fortsätter att diskutera saken, för vi tror att det även inom socialdemokratin, särskilt i de orter och regioner som är berörda, finns många som tycker att det är märkligt att man bygger ut spåren och sedan minskar trafiken. Vi är inte färdiga med den frågan, och slutresultatet blir förhoppningsvis bra. Det kommer vi att få se . Jag har en fråga till . Jag ägnade min förra talartid åt att svara på frågor. Frågan är om är berett att använda alla instrument som behövs för att nå ett hållbart transportsystem. Det handlar om relationen mellan väg- och järnvägsinvesteringar, som för oss, s, v och mp, är två till ett mellan järnväg och väg. Det handlar om priserna. Vi samarbetar kring en grön skatteväxling som har till syfte att underlätta för klimatmålet. Då måste man införa kilometerskatt och trängselskatter. Man måste göra prisrelationen mellan kollektivtrafik och vägtrafik sådan att man minskar klimatpåverkan. Det är viktigt, och det skulle ha hört om han hade träffat Gröna bilister, , som vi hade hos oss på ett möte . Vi satt och resonerade om hur vi ska kunna ha en biltrafik som klarar miljömålen. 22 () replik: För det första har ju vi, när det gäller relationen vägjärnväg, mer pengar till väg i vårt budgetalternativ. Däremot har vi inte prutat på järnvägssatsningen. Det är väl ett svar så gott som något till . Vi tycker också att järnvägen är väldigt angelägen och att det är väldigt viktigt att vi bygger ut den. Framför allt gäller det att vi underhåller och sköter de järnvägar vi har så att man inte får fördröjningar, väntetider och tåg som inte går. Vi tycker sålunda också att järnväg är viktigt, men vi ställer det inte i motsatsställning till vägsatsningar och bilism som så ofta gör. säger: Vi är inte med i regeringen. Nej, ni vill ibland uppenbarligen inte kännas vid det. Men ni är ju faktiskt med och legitimerar och godkänner samtliga förslag i budgetpropositioner och på en rad andra områden. Därmed måste ni också ta ansvar för de förslagen. Ni kan inte båda äta kakan och ha den kvar . Det är det ni gör nu när ni liksom försöker fjärma er från den hårdhänta behandling av Rikstrafiken som det faktiskt är fråga om. När det sedan gäller kilometerskatt, trängselskatt och annat är principiellt positivt till att pröva olika modeller för miljöavgifter, trängselskatt eller vad man kan kalla det. Däremot är vi motståndare till att det ska dikteras uppifrån, som fallet var med Stockholmsmodellen, där ni satt i mörka rum på och förhandlade fram något som sedan pådyvlades stockholmarna. Detta måste vara förankrat underifrån om det ska fungera. Då tror vi att det här kan vara ett verkningsfullt sätt att faktiskt använda miljöstyrande avgifter. Det har man tillämpat i och i , och vi är i grunden positiva till det. Men det ska inte tvingas på uppifrån. Det är det som är felet med Stockholmsbeslutet. 23 (): hamnar man mer rätt än vad man har trott. I morse åkte jag nämligen bil de två och en halv milen från till . Färden gick via det bästa som har hänt och ett bra exempel på en annorlunda finansieringslösning. Den här resan tar i värsta fall , i icke rusningstrafik. Jag kan, vilket jag också gör ibland, åka bil till en infartsparkering och därifrån ta tunnelbanan och sedan promenera. Det tar i bästa fall . Jag kan också åka kollektivt från dörr till dörr. Det tar och . Som småbarnsförälder med tillgång till bil och ett stressigt liv faller jag ofta för frestelsen att låta minsta motståndets lag råda. Efter lämningen på dagis sitter jag i bilen, och det krävs stor självdisciplin för att välja och en obekvämare metod för att ta sig till jobbet. Det är en felaktig föreställning att man kan kliva på en buss eller tunnelbana utanför sin dörr och sedan åka direkt till vald destination i den region som jag företräder. Många byten, långa promenader och en inte alltid helt perfekt överensstämmelse med tidtabeller är vardagsmat för Stockholmslänsborna. Tre timmars daglig pendling är rätt normalt. För mig som socialdemokrat känns det viktigt att få stå upp både för bilisterna och för kollektivtrafikresenärerna. Och det är jätteviktigt att i transportpolitiksammanhang inte glömma stressade människors vardag. Detta lilla perspektiv har vi också att ta hänsyn till när vi arbetar med de transportpolitiska målen därför mitt val av inledning. Kanske är det trots allt bäst att förekomma repliken om trängselskatt. Jag personligen ser det som en typ av alternativ finansiering till förbättrad kollektivtrafik och till bättre infrastruktur. ska jag förflytta blicken över nivån för vedermödor i länstrafiken. är ett vidsträckt land. Det är svårt att undgå det konstaterandet när vi diskuterar kommunikationer. I vissa delar finns det stora naturtillgångar skogen, vattenkraften och malmen. I andra delar finns närheten till kontinenten och med goda möjligheter för export. Dessa skillnader och fler därtill är viktiga pusselbitar i det som ska bilda ett i tillväxt. Med avstamp i detta anser vi socialdemokrater att investeringar i nya kommunikationer och bättre transportmöjligheter är grundläggande för en god tillväxt och för att göra utvecklingen hållbar. Säkra, tillförlitliga och effektiva transporter året runt och i hela landet är viktigt för enskilda människors frihet, möjlighet till arbete och studier och företagens möjligheter att utvecklas. Den svenska fordonsindustrin är en motor för hela tillväxt, och satsningar på forskning och utveckling inom säkerhet, telematik, miljöteknik och nya dieselmotorer måste säkerställas. Samverkan mellan statliga myndigheter, regioner och industrin är ett måste. Så ställs prioriteringarna i ett nytt ljus. Möjligheten till nya arbetstillfällen motiverar att processer ibland måste skyndas på och omprioriteringar göras. Vi styr inte omvärldens utveckling själva utan påverkas av en globaliserad värld. Kraven på internationell konkurrenskraft gäller för alla företag oavsett var i de finns eller startas. Vi måste se att den globala marknaden skapar möjligheter. Man kan dela upp diskussionen i två nivåer. Vad kan, ska och vill vi åstadkomma genom beslut på nationell nivå för att nå de transportpolitiska målen? Och vad kräver internationell samverkan, kanske främst ur ett EU-perspektiv? Hur förhindrar vi snedvriden konkurrens parallellt med arbetet för att nå våra mål? Det är oerhört centralt och viktigt. För att säkerställa svensk exportindustris konkurrenskraft och skapa nya dynamiska tillväxtregioner i vår del av världen ska svensk infrastruktur smidigt kunna knytas ihop med andra länders vägar, järnvägar, hamnar och flygplatser. Det innebär att vi också vill stärka tågets konkurrenskraft för internationella godstransporter. Ett utbyggt järnvägsnät och hållbara logistiklösningar för transporter på land och till sjöss kräver att staten gör satsningar i linje med detta. Om bilen är viktig för många vanliga människors livsföring , så är flyget ett av vissa ifrågasatt färdmedel för många det enda reella alternativet. Därför ska staten fortsätta att ge ekonomiskt stöd till en viss del av inrikesflyget. Vi anser inte att vi ska öronmärka pengar avsatta till interregional kollektivtrafik så att det i slutändan försvårar för människor i glesbygd att transportera sig över länsgränserna och över landet på mest ändamålsenliga sätt. Därför finns Rikstrafiken. Tillsammans med och bildar Socialdemokraterna majoritet i många frågor. Våra förslag nagelfars, och en och annan hånfullhet slinker ur munnen på våra politiska motståndare. Det är lätt att falla i fällan att bete sig likadant. Därför ska jag försöka nöja mig med att studera de fyra borgerliga partiernas konkreta åsiktsyttringar och ställningstaganden inför behandlingen av statsbudgeten. Det är slående hur olika man ser på tingens ordning. vill som vi har hört satsa 2 miljarder mer än regeringen på väghållning och statsbidrag. Det är nästan tio gånger mer än vad alliansens Centerparti, som ligger lägst i detta sammanhang, är berett att satsa. å sin sida vill inte reservera sig under punkt 1. Jag gissar att det kan handla om att man har en diametralt annan uppfattning än övriga borgerliga partier vad gäller grundläggande värderingar om synen på omställningen till ett grönt transportsystem. Man maskar helt enkelt för att inte visa splittring. Efter att ha lyssnat till anförande undrar jag om trafikfrågorna över huvud taget inte var föremål för diskussion hemma hos vid hennes middagsbord. Enigheten de borgerliga partierna emellan i det här betänkandet får kännetecknas av ett krav på Europavägsklassning av , där man går samman i en gemensam reservation så framåtsyftande. I trafiksäkerhetsdebatten använde företrädare ungefär en sjättedel av sitt tal till att citera tidningen . I den moderata reservationen i detta betänkande vill man fokusera på betraktelsen av bilismen som ett positivt inslag i samhället och inte som något ont, skriver man. Ramen för anslaget till väghållning och statsbidrag sticker som vanligt ut rejält i det moderata förslaget, både i jämförelse med majoritet och i jämförelse med de övriga partierna i den borgerliga alliansen. satsning räcker till ungefär ytterligare motorväg i normal terräng, förmodligen kring någon av våra storstäder. anslag på denna punkt är högre än majoritetens. Av detta gör man en stor sak och smeker bilisterna medhårs. Man skäller på trängselskatter och förstorar upp sina vägsatsningar. Man ger med den ena handen, och man tar med den andra. Den fullständiga bilden av förslag för bilisterna är nämligen något mer nyanserad. I den moderata ekonomiska motionen föreslås som ett led i nedmonteringen av välfärden en besparing på . Denna uppnås genom en privatisering av trafikskadeförsäkringen, från skattefinansiering där alla omfattas, till avgiftsfinansiering där ansvaret läggs på individen. Sjukfall till följd av trafikolycka, möjligtvis orsakad av en alkoholpåverkad utländsk lastbilschaufför, ska enligt täckas av trafikförsäkringen. Detta innebär i princip en fördubbling av trafikskadepremierna för den enskilde bilisten. De riskutsatta grupperna kommer att få högre premietillägg än de mindre riskutsatta. Yngre drabbas mycket hårdare än äldre, och en kraftig pålaga drabbar den redan hårt utsatta åkerinäringen. Man går så långt att man argumenterar för detta som en trafiksäkerhetshöjande åtgärd. Det här tycker jag att bilister och åkare ska känna till, så att de får en helhetsbild av tingens ordning. Jag ska ta min granne som exempel. Som sjukpensionerad byggnadsarbetare ska han helst köpa en ny och trafiksäker bil och se till att köra försiktigt och undvika att krocka med en lastbilschufför. Han ska betala en fördubblad trafikförsäkringspremie, och han ska klara detta genom en kraftigt försämrad ersättning via sjukförsäkringen, som föreslås sänkas till enligt förslag. Man är från sida alltså beredd att plocka ut en grupp bilisterna från den allmänna sjukförsäkringen, så mer pengar till vägar måste tas någonstans ifrån. Bilisterna ska veta att de kommer att få bidra med en rejäl slant.