prot · GS0946 · 2004-12-08 00:00:00 — Så mobiliserar man de egna fackliga aktivisterna och den fackliga ombudsmannakåren som utgör något slags ryggrad i det socialdemokratiska partiet. I själva verket är det här ett mycket seriöst företag som funnits i . Det har bland annat byggt ett antal ambassader. Det har försökt konkurrera på den svenska marknaden i offentliga upphandlingar. Det har förlorat 24 av 25. Det har alltså inte haft så låga priser. Men det har lyckats vinna en upphandling i enligt konstens alla regler. Då började karusellen. Först vill jag poängtera en mycket viktig sak för att slippa alla möjliga slag under bälten. Vi kristdemokrater vill bevara modellen med kollektivavtal i stället för detaljerad lagstiftning som används i andra länder i . Vi vill ha goda sociala villkor och en bra arbetsmiljö. Det ska gälla för alla som arbetar i . Vi tror inte heller på en arbetsmarknad där löntagarna på samma arbetsplats har helt olika villkor. Vi ska självfallet ha ordning och reda på svensk arbetsmarknad. Men vi tror också att det krävs ett nytänkande från politikers och fackföreningars sida för att möta det nya och den nya konkurrenssituationen. Det finns kanske ett särskilt stort behov av nytänkande i byggnadsbranschens fackliga organisationer som har ett ganska ålderdomligt lönesystem. Vi kan jämföra attityderna till konkurrens utifrån när det gäller agerande i och Metalls agerande i fråga om Saabfabriken i . I det första fallet är i konflikt med sina fackliga kolleger i . I det senare fallet samarbetar Metall med sina kolleger i för att lösa ett problem som har dykt upp. I Vaxholmsfallet handlar det om ett företag från som är berett att betala minimilöner inom avtalsområde på plus fri mat, fri logi och fria transporter för de anställda. vägrar att förhandla och kräver som är genomsnittet för löneutvecklingen i . Den här frågan ska nu prövas både i Arbetsdomstolen och i EU. Det är bra. Vi behöver få klarhet i spelreglerna. Vi behöver få de här sakerna prövade. Vi välkomnar det. Men det intressanta är också att det saknas en öppenhet hos och Socialdemokraterna, som försvarar nuvarande modell, för att öka konkurrens inom byggsektorn och stärka kompetensen hos svenska byggarbetare så att de klarar konkurrensen på det sättet. Det är sådana här frågor som borde vara centrala i stället för att man reagerar med ryggmärgen. Det är också en ganska gammalmodig avtalsstruktur inom de fackliga organisationerna på byggnadsbranschens område. Vi vet att det handlar om mycket pengar till . Det handlar om av lönekostnaden som ska gå till mätningsavgifter. Det handlar i det här fallet om i avgifter som man ska ta in om man lyckas genomföra sina avtal. Det är klart att det finns sådana drivkrafter också i den här diskussionen. Men låt oss få detta prövat. Låt oss försöka fundera över hur vi klarar den nya situationen utan att ge avkall på att ha en sund och bra konkurrens, självklart också goda och bra villkor för alla som arbetar inom de olika branscherna. Vi vet också att en av orsakerna till den uteblivna sysselsättningsökningen är utflyttningen av svenska jobb. Vi har diskuterat och Saabfabriken och många andra exempel. Företag efter företag flyttar ut sin produktion ur . Globaliseringen är ett faktum. Nationsgränserna har i många avseenden spelat ut sin roll, och ny teknologi gör att människor, information, kapital och kunskap kan flytta snabbt över stora geografiska områden. Det skapar nya förutsättningar för och vår konkurrenskraft. Det skapar nya förutsättningar för de fackliga organisationerna och för oss politiker. Men hur ser strategin ut från den sida? Det brukar sägas att kunskapen är vår viktigaste konkurrensfördel. Men som mäter andelen anställda i kunskapsintensiva serviceyrken i de olika EU-länderna kan konstatera att inom yrkesgrupper som telekommunikation, utbildning, kultur, sjukvård, forskning och utveckling ligger tillväxten i inte alls bra till. Den genomsnittliga jobbtillväxten inom denna sektor är i . Sju EU-länder är bättre än . I topp ligger med en tillväxt på . Också i , , , , och växer den kunskapsintensiva servicesektorn snabbare än i . ställning som kunskapsland hotas och är ingen konkurrensfördel om den nuvarande utvecklingen fortsätter. Vi saknar alltså en tydlig strategi för både företagande och sysselsättning från den socialdemokratiska regeringens sida. Alltsedan kom till makten har såväl närings- som arbetsmarknadspolitiken präglats av passivitet. Vi brukar skämtsamt säga att arbetslösheten är hög i arbetsmarknadsutskottet. Det kommer inga förslag till oss, och det kommer inga andra förslag till något annat utskott som förändrar den här bilden. Vi kristdemokrater har också kritiserat det faktum att det mål som Socialdemokraterna har satt upp på öppet arbetslösa och sysselsatta i åldern inte fungerar. Vi har i stället föreslagit att man ska mäta andelen arbetade timmar. Det mäter de verkligt viktiga sakerna, hur mycket det arbetas i relation till befolkningen. Men även sådana förslag som är viktiga på ett övergripande plan avslås av socialdemokrater, vänsterpartister och miljöpartister. Frågan är: Varför? Jag yrkar bifall till reservationerna 1 och 9. Reservation 9 handlar mycket om de äldre på arbetsmarknaden. Det är ett område som min kollega kommer att utveckla ytterligare. Det är också ett viktigt område att lyfta fram i dagens debatt. 211 (): Jag vill inleda med att ställa mig bakom utskottsmajoritetens förslag. Jag vill också yrka bifall till vår reservation nr 2. Arbetslinjen är ju grundläggande i den svenska arbetsmarknadspolitiken. Huvuduppgiften är givetvis att matcha arbetslösa med lediga jobb men också att prioritera aktiva åtgärder framför passivt kontantstöd. Arbetslösa som inte hittar ett arbete ska naturligtvis erbjudas utbildning, praktik eller i vissa fall en subventionerad anställning som förbättrar deras förutsättningar att få ett arbete på den reguljära arbetsmarknaden. har också traditionellt satsat en stor andel av medlen som används till arbetsmarknadspolitiken på aktiva åtgärder. Aktivlinjen i arbetsmarknadspolitiken har varit framgångsrik, utan tvekan. Den bidrog verksamt till den mycket låga arbetslösheten och det höga arbetskraftsdeltagande som vi hade i under både 70- och 80-tal. Lika framgångsrik har den dessvärre inte varit . Men så är också arbetsmarknadsläget mycket annorlunda och svårare jämfört med tidigare med lägre sysselsättning, högre arbetslöshet och minskat arbetskraftsdeltagande i befolkningen. Man kan nog säga att utvecklingen har varit ganska dramatisk. Med början under krisåren 19921993 när massarbetslösheten drabbade har vi haft obalanstal på som har bitit sig fast på arbetsmarknaden. Andelen sysselsatta är mindre än . Om vi därtill lägger ökningen av antalet förtidspensionärer och långtidssjukskrivna så framträder bilden av ett samhälle där tyvärr alltfler människor inte tycks platsa i arbetslivet. Utanförskapet har förvisso många ansikten. Klasstillhörighet har alltid spelat en avgörande roll för risken att drabbas av arbetslöshet, men i växande utsträckning kan vi se att människor också sorteras efter kön, etnicitet och ålder. Utmärkande för dagens arbetsmarknad är de högre trösklarna in i arbetslivet som för många grupper försvårar etableringen på arbetsmarknaden. Inte minst gäller det människor med besvär och nedsatt arbetsförmåga. Och det är en grupp som tyvärr växer. I SCB:s arbetskraftsundersökningar har andelen av arbetskraften som klassificeras som arbetsoförmögen ökat från ca 150 000 personer till ca 400 000 personer. I rapporten om ohälsan och sysselsättningen som LO:s ekonomer lämnade för inte så länge sedan gör man bedömningen att det finns minst 200 000 personer som inte får plats i arbetslivet på grund av nedsatt arbetsförmåga men som ändå skulle kunna göra en arbetsinsats förutsatt att deras arbetskraft efterfrågades. Diskrimineringen på arbetsmarknaden är omfattande med ökad segregering och utanförskap för stora grupper av befolkningen som följd. Vad är problemet? Är det arbetsmarknadspolitikens fel? Nej, knappast. Den ofta berättigade kritik som riktas mot brister i tillämpningen av befintliga regelverk har väldigt lite relevans för de aktuella arbetslöshetsproblemen. Visst kan de arbetslösas sökaktiviteter förbättras, och nog kan arbetslösas sökradier såväl geografiskt som yrkesmässigt säkert vidgas och bli större. Arbetsförmedlingarnas uppföljning och kontroll kan säkert bli bättre. Det har faktiskt också blivit bättre. För att arbetslöshetsförsäkringen ska behålla en hög grad av trovärdighet och legitimitet måste dess roll som omställningsförsäkring stärkas. Det är givetvis viktigt att regelverken tillämpas. Men det måste faktiskt också finnas jobb att erbjuda för att aktiviteterna ska bli framgångsrika. I annat fall får vi ett annat men lika allvarligt trovärdighetsproblem att hantera, nämligen ett urholkat förtroende för samhällets vilja och förmåga att se till att alla medborgare tillförsäkras ett arbete. Vi får inte glömma bort att arbetslöshetsproblemen har både en utbuds- och en efterfrågesida. Teorier om sökaktiviteter och sökbeteende har fått en mera framskjuten plats i utformningen av arbetsmarknadspolitiken. Den enskildes egna aktiviteter och stöd till självhjälp är centrala inslag i dagens arbetsmarknadspolitik. Jag tycker inte att tyngdpunktsförskjutningen är fel, men om den skulle leda till en ökad individualisering av problem som i grunden är orsakade av en otillräcklig arbetskraftsefterfrågan blir det problematiskt. Faktum är att det inte finns något som tyder på att utbudspolitiken har blivit mindre effektiv, snarare tvärtom. Arbetskraftsutbud och kompetens finns. Men hur är det med arbetskraftsefterfrågan? En fingervisning om det kan man få om man studerar utvecklingen av antalet lediga platser anmälda till arbetsförmedlingen och andelen företag som uppger att de har svårigheter att finna lämplig arbetskraft. Det tycks faktiskt som om ett trendbrott inträffade då antalet lediga platser och bristtalen minskade kraftigt jämfört med . Det skulle faktiskt kunna tyda på en generellt svagare arbetskraftsefterfrågan i ekonomin . Mycket talar för att det är så. Under loppet av har det ekonomisk-politiska landskapet förändrats i grunden. Varken EU-medlemskapet eller liberaliseringen av marknaderna, en självständig riksbank eller låginflationsmål som prioriterats har underlättat en politik för full sysselsättning. Det har blivit svårare att få fram resurser för att motverka arbetslöshet och stimulera efterfrågan i ekonomin. Här spelar de stabiliseringspolitiska regelverken en roll. Nuvarande utformning av utgiftstaket i statsbudgeten och balanskraven i kommunsektorn har gjort det svårare. har konkurrenstrycket och lönsamhetskraven i ekonomin och näringslivet skärpts genom den pågående internationaliseringen. Det driver på effektivitets- och produktivitetsutvecklingen i arbetslivet. Utvecklingens sociala konsekvenser är påtagliga. När arbetsplatserna strömlinjeformas och arbetskrav och arbetstempo ökar minskar efterfrågan på och utrymmet i arbetslivet för människor som inte motsvarar de högre ställda kraven. Servicefunktioner och lättare arbetsuppgifter som tidigare erbjöd reträttplatser för både äldre och arbetskraft med reducerad arbetsförmåga rationaliseras bort eller outsourcas och bildar nya kärnverksamheter i nya företag. Konsekvenserna av den utvecklingen blir högre trösklar in i arbetslivet och färre reträttplatser på arbetsplatserna. Utsorteringen och utslagningen från arbetslivet ökar. Det är, kort sagt, inte arbetsmarknadspolitikens misslyckande som är orsaken till det dystra arbetsmarknadsläget. Detta till trots borde utvecklingen på arbetsmarknaden ge oss anledning att fundera över hur arbetsmarknadspolitiken på ett mer offensivt sätt skulle kunna bidra till att öka arbetskraftsefterfrågan för grupper som har de största svårigheterna att få jobb på den reguljära arbetsmarknaden. Det gäller till exempel arbetshandikappade och personer med nedsatt arbetsförmåga, långtidsarbetslösa och långtidssjukskrivna, äldre, utlandsfödda och ungdomar. Borde inte till exempel anställningsstöd, och kanske också marginella sysselsättningsstöd, kunna användas i betydligt större omfattning? Trots att behoven är så mycket större är antalet anställda med anställningsstöd oförändrat jämfört med hur det såg ut i . får man intrycket att vi inte skulle ha råd att arbeta eller att låta andra människor arbeta. Timmar som inte arbetas kan ju inte fördelas och inte heller finansiera vård, skola och omsorg. Därför borde vi se till att alla människor får bidra. I höstens budgetöverenskommelse genomför samarbetspartierna omfattande satsningar på barnfamiljer, på kommunsektorn och på skattesänkningar för att öka rättvisan i samhället, men också för att fler ska få jobb. tillförs arbetsmarknadspolitiken ökade resurser för programverksamhet som stärker aktivlinjen och arbetslinjen i arbetsmarknadspolitiken. Det är jättebra. Sammantaget innebär överenskommelsen en kraftfull generell stimulans av efterfrågan i ekonomin. Jag är ganska övertygad om att satsningarna leder till fler jobb och lägre arbetslöshet. För grupper som står längre från arbetsmarknaden behövs även i fortsättningen en effektiv arbetsmarknadspolitik som banar väg för deltagande i arbetslivet. Målet måste ju ändå vara att alla som kan och vill ska arbeta. 2000-talets arbetsmarknad är spegelbilden av 2000-talets ekonomi och arbetsliv. Dagens aktiva arbetsmarknadspolitik utformades i allt väsentligt mot bakgrund av en arbetsmarknad och ett arbetsliv som såg mycket annorlunda ut. Den var utformad för att fungera effektivt på en arbetsmarknad som präglades av mycket låga arbetslöshetsnivåer och där arbetslösheten främst påverkades av konjunkturvariationer och efterfrågan. På dagens arbetsmarknad, som kännetecknas av väsentligt högre arbetslöshetsnivåer och med ett betydligt större inslag av strukturella faktorer, kommer den här arbetsmarknadspolitiken till korta. Behovet av förnyelse i arbetsmarknadspolitiken är stort. Utmaningarna av välfärdspolitiken till följd av framtida demografiska förändringar när färre ska försörja fler ställer frågor om arbetskraftsutbud och arbetskraftsefterfrågan i främsta rummet. Vi behöver fler i arbete och fler arbetade timmar i ekonomin om vi ska klara att uthålligt finansiera välfärdsåtagandena . I en långsiktig politik för arbete måste förutsättningar skapas som gör det möjligt för alla medborgare att få en plats i arbetslivet och bidra efter förmåga. Därför tycker vi att arbetsmarknadspolitikens mål och medel behöver utredas i ljuset av förändrade arbetsvillkor och de nya inslagen arbetsmarknad. 212 () replik: Vi har alltså på toppen av en högkonjunktur kostnader för sjukskrivningar och arbetslöshet på 190 miljarder. Sedan började samarbeta på allvar med regeringen har antalet arbetade timmar i relation till antalet invånare gått tillbaka. I den reservation som har skrivit till dagens betänkande står det: Regeringens mål om högst öppet arbetslösa och sysselsatta ter sig alltmer avlägsna. Det skriver i en högkonjunktur. Då borde man åtminstone närma sig målen, men de är alltmer avlägsna. För ett vänsterparti, som företräder, är det ju resultatet som räknas. När ska bli arg på allvar? När ska han börja ta i? Det är ju ett kapitalt misslyckande som och har varit delaktiga i. Vilket ansvar tar för detta? 213 () replik: Som jag sade i mitt anförande är problemet omfattande. Det är inte bara i vi har bekymmer med att klara sysselsättningen och arbetslösheten. Vi har det i hela . Det har att göra med hur det ekonomisk-politiska landskapet har förändrats. Vi lever i en låginflationsekonomi , där inflationsmålet prioriteras framför sysselsättningen. Till detta är vi nödda och tvungna. Det försvårar kampen mot arbetslöshet och för full sysselsättning. Den politiken blir svårare. Därför måste man lite ödmjukt konstatera att så ser förutsättningarna ut, så ser problemen ut. Hur ska vi hantera det? Jag tror att vi bör försöka hitta nya vägar, givet de förutsättningar som råder . Jag tror att arbetsmarknadspolitiken behöver ses över för att vi ska hitta nya vägar med arbetsmarknadspolitikens hjälp så att vi kan se till att framför allt de grupper som står längst från arbetsmarknaden kommer in i arbetslivet. Vi är inte alls nöjda, men vi inser problemen. Jag konstaterar bara när jag lyssnar till de borgerliga partiernas anföranden och förslag att det inte finns några förslag som skulle kunna lösa de problem som jag har beskrivit i mitt anförande. Tyvärr finns det inte heller från den borgerliga kanten några konkreta förslag som löser problemen på kort sikt. 214 () replik: Jag tycker att vi ska notera i protokollet att säger att den regering han stöder inte har några förslag. Den enda slutsats han drar av detta är att det är okej eftersom oppositionen inte har något bättre förslag. Om nu vi inte har några bra förslag, frånta inte ansvaret. Under de sex år 19982004 som man samarbetat med regeringen och har man inte lyckats få ett större antal arbetade timmar i relation till befolkningen. Vi har en arbetslöshet på , inklusive dem som är i åtgärder, på toppen av en högkonjunktur. recept för att lösa detta är att tillsätta en utredning för att se över målen med arbetsmarknadspolitiken. Det är fantastiskt. Man saknar lite av den revolutionära glöden hos de gamla kommunisterna. har en del att lära av och , men inte ens de verkar vara revolutionära på arbetsmarknadspolitikens område. 215 () replik: Jag vet inte hur det är med den revolutionära glöden, men jag kan konstatera att vi har haft en lågkonjunktur inte bara i utan i . Under lågkonjunkturer brukar det hända saker med arbetslöshet och sysselsättning, så också den här gången. Vi har fått en högre arbetslöshet och en lägre sysselsättning. är tillväxten på gång. är det fart i ekonomin. Den budgetöverenskommelse samarbetspartierna träffat kommer att se till att det blir en ökad efterfrågan som förstärker den goda konjunkturen, och därmed kommer också fler jobb. Det jag försöker påpeka i vår reservation är att vi har ett problem som är strukturellt och som är betingat av hur ekonomin fungerar . Det problemet har vi gemensamt i alla partier, och jag kan konstatera att man från den borgerliga sidan inte har några som helst lösningar på det. Jag tror att vi behöver se över en rad olika verktyg för att försöka hitta lösningar. Vi behöver se över arbetsmarknadspolitiken, både mål och medel. Vi behöver också fundera över inflationsmålet och de stabiliseringspolitiska regelverken för att hitta lösningar så att vi kan se till att leverera det vi lovar, nämligen full sysselsättning och en låg arbetslöshet. Det är ingen lätt uppgift. Jag känner ödmjukhet inför den uppgiften. Det gör tydligen inte . 216 () replik: konstaterar att arbetslösheten är för hög, att obalanstalen är för höga, att människor i växande utsträckning sorteras på arbetsmarknaden, att arbetsoförmågan ökar, att ohälsan ökar minst 200 000 människor har nedsatt arbetsförmåga och har samarbetat med regeringen för att utforma en politik med dessa resultat . Det är ju och hans parti som har administrerat denna situation. har ni hållit på, och detta är resultatet. Det blir bara sämre och sämre. säger att det har blivit svårare att få fram mer pengar till a-politiken, arbetsmarknadspolitiken. Ja, men varför har ni inte gjort någonting åt det? Det är ju ert ansvar. Det är ni som har varit med och skrivit på budgetöverenskommelserna. Det är ingen annans ansvar i denna kammare annat än socialdemokraters, vänsterpartisters och miljöpartisters. Stå inte här och ta avstånd från att det har kommit mindre pengar till arbetsmarknadspolitiken! Det är resultatet av era egna ansträngningar. Om ni var drönare eller gick hem när förhandlingen skedde vet jag inte, men det är ert eget ansvar. Du sade , , att det finns behov av en ny arbetsmarknadspolitik, en arbetsmarknadspolitisk start. Varför har ni inte satt i gång med det då? Ni har hållit på . Det är ert ansvar att det inte har blivit någon ny arbetsmarknadspolitisk start, ingen annans. Spring inte ifrån ansvaret! kommer jag dock till en fråga som tog upp, som var en ljusglimt i anförandet men som jag också skulle vilja att han besvarar. sade: Det måste finnas jobb att erbjuda. Det måste finnas fler arbetsgivare. Hur, , ska det bli fler jobb att erbjuda? Och säg nu inte att ska sänka räntan med ¼ %. Det är inte där problemet sitter. Hur ska vi få fler företag, och hur ska vi få fler arbetsgivare? Ett svar, tack! 217 () replik: Ja, vi har problem med ohälsan, och det har vi haft . De problemen försöker vi tackla på lite olika sätt. Det har i kammaren debatterats ett förslag om ekonomiska drivkrafter som kammaren har fattat beslut om och som kommer att träda i kraft . Det är ett exempel på hur vi försöker arbeta mot ohälsan. Det har också genomförts en rad andra åtgärder, och andra åtgärder är planerade. Det händer alltså saker när det gäller ohälsan. Just nu pekar också alla prognoser på att de åtgärder som redan är beslutade faktiskt också biter. minskar sjukskrivningstalen i . När det gäller jobb att erbjuda sade jag i mitt anförande att det i den budgetöverenskommelse vi har träffat görs en kraftfull satsning för att öka efterfrågan och aktiviteten i ekonomin . I kombination med den uppgång vi har i ekonomin kommer det att leda till, det är jag helt övertygad om, att vi får en ökad efterfrågan på arbetskraft och fler lediga jobb att erbjuda de arbetslösa. Vad jag försökte säga om arbetsmarknadspolitiken och behovet av förnyelse var att vi fortfarande har en situation där många befinner sig långt ifrån arbetsmarknaden, av olika skäl, och där en generell efterfrågestimulans kanske inte biter som vi tänkt oss. Då behöver man en arbetsmarknadspolitik som är offensiv och som med lite nya medel och verktyg kan hjälpa till att öka arbetskraftsefterfrågan även för de grupperna så att även de kommer in och får fotfäste på arbetsmarknaden. Det måste ändå vara bättre att vi satsar resurserna på aktiva åtgärder som leder till att människor får jobb än på passivt understöd. Så skulle jag vilja att arbetsmarknadspolitiken utformades. Det arbetar jag och mitt parti för, och det hoppas vi också få genomslag för . 218 () replik: Hela uppläggningen av anförandet är ju att arbetsmarknadspolitiken är bra. Det är den övriga politiken som är dålig. Omvärlden är inte bra det är hela upplägg. säger att budgeten i övrigt kan ge en ökad efterfrågan som ska göra att fler anställs. Men i nästa mening säger han: Men en generell efterfrågan kanske inte löser problemen, och då måste man ha arbetsmarknadspolitik gentemot specifika grupper. Ja, men då kvarstår ju frågan, : Var finns de företagare som ska ta besluten att jag vill anställa en person eller tio personer ytterligare? Var finns de som ska starta nya företag? Vad har och för övrigt hela regeringen, men riktar jag mig enbart till för politik för att få fler människor att ta beslut om att anställa andra människor? Vad har ni för politik för att få människor att starta företag som kommer att erbjuda jobb? Det är den stora frågan, och den har ni inget svar på. Det är också den fråga som själv ställde tidigare. Det måste finnas jobb att erbjuda ja, men tala om hur de ska komma till, ! De kommer inte till genom att drar i en spak eller genom att ni underbalanserar budgeten lite mer än vad ni gör . 219 () replik: Det du refererar till i mitt anförande, , handlar om att det måste finnas jobb att erbjuda också dem som står långt ifrån arbetsmarknaden och som har svårt att hitta jobb vare sig tiderna är bra eller dåliga. Det är därför vi behöver en arbetsmarknadspolitik som ser lite annorlunda ut än den vi haft tidigare. Då måste man börja fundera över hur vi använder våra pengar.