prot · GS0934 · 2004-11-22 00:00:00 — Inom ramen för för kvinno- och könsforskning, NIKK, bedrivs ett , pornografi och kön i som ska undersöka hur pornografins utbredning påverkar unga flickors och pojkars uppfattning av kön. Regeringen har således tagit en rad initiativ i denna fråga och ämnar fortsätta med detta . 34 (): Först vill jag tacka för svaret. Det känns jättebra att regeringen tar allvarligt på den ökade sexualiseringen av det offentliga rummet. Det befäster förlegade könsroller och leder i sin tur till begränsningar av våra livsval. Det låser in oss till att vara manliga eller kvinnliga och inte få möjligheten att vara mänskliga. Statsrådets intentioner är också tydliga, och det gläder mig. Uppluckring av förlegade könsroller är ett viktigt fokus, och arbetet kräver ökat fokus. Men könsrollerna befästs så tidigt att de insatser vi gör i vuxenvärlden i det offentliga rummet och i tonåringarnas värld måste kompletteras med ett mer aktivt arbete för våra allra yngsta medborgare. Med gemensamma resurser gör vi mycket. Vi har jämställdhetspedagoger, attitydprojekt och jämställdhetsplaner i skola och förskola. Det är mycket viktigt. Men våra skattepengar och de resurser som vi gemensamt lägger på uppluckring av könsroller är en droppe i havet jämfört med de enorma resurser som finns kommersiellt riktat mot barn och ungdomar i leksaks-, kläd-, och reklambranschen. Dessa branscher har blivit alltmer könssegregerade och alltmer extrema i sina uttryck. Redan från mycket låg ålder framställs killar som aktiva, busiga, fartfyllda och flickor som söta, snälla och omhändertagande. Jag ska ge en liten bild. På de stora klädkedjornas barnavdelningar finns det pojk- och flickavdelningar redan från nyfödda. När jag köper kläder till min treåring slås jag av hur mycket mer opraktiska kläderna på tjejavdelningen är och hur de begränsar flickors möjlighet till lek. Det är byxor som är utsvängda, vilket gör att det är svårt att få in dem i strumporna, och då åker de upp under overallen. Det är tröjor som är så korta att de glipar, så att det blir kallt om magen. Det är koftor med utsvängda ärmar som inte går att dra upp, så att de ligger och ålar i vattenfärger när man försöker måla. Dessutom är det mycket syntetmaterial, spets och gulliga färger och mönster: rosa och lila, blommor och . På killavdelningen är det i och för sig mer praktiska kläder, och det är lite bättre material. Men det är väldigt tydligt grabbigt. Det är mörka färger, eldsflammor, bilar, dinosaurier och till och med dödskallar för små barn. Det ger en bild av hur pojkar förväntas vara. De ska vara aktiva, busiga och fartfyllda. Kläder på flickavdelningen är dessutom så tajta i modellerna det är kanske de mest slående att när man köper kläder till samma barn måste man för treåringar gå upp en storlek när man köper på tjejavdelningen jämfört med killavdelningen. finns det ingen lagstiftning som reglerar i vilken grad det är tillåtet att underblåsa förtryckande och schabloniserande könsroller eller var gränsen går för det tillåtna i de branscher som är riktade mot barn. Vi förlitar oss till branschens självsanering. Jag blev förälder . Min bild av att vara förälder är att det har blivit värre. Hur ser statsrådet på det? Tycker statsrådet att branschen är bra på självsanering? 35 Statsrådet (): Nej, , jag tycker inte att branschen är speciellt bra på självsanering. Därför är det bra att det finns en arbetsgrupp som diskuterar, analyserar och ska komma med konkreta förslag på hur regeringens arbete med sexualisering av det offentliga rummet ska utformas. Den gruppen har också knutit en expertgrupp till sig bestående av experter från branschen, forskare, experter från medierna och från organisationer. Arbetsgruppen har också en del pengar till sitt förfogande. Så sent som tror jag att man räknade att det kommit in 80 projektansökningar från människor som vill arbeta med frågan om sexualisering av det offentliga rummet. Jag kan också dela alla de bilder som du beskriver. Jag har själv fyra barn och handlar kläder. Jag har tvillingar, så jag kan också utföra tvillingstudier. Det som är viktigast för mig är att börja från början. Det ska inte vara ett kön som sammankopplas med att vara det omsorgsgivande könet medan det andra könet sammankopplas med att vara det grovmotoriska, presterande könet. Då tror jag att vi måste börja från början. Det handlar om att män tar gemensamt föräldraansvar, att pojkar och flickor ska möta män och kvinnor i förskolan och att pojkar och flickor ska möta män och kvinnor på lågstadiet, mellanstadiet och högstadiet. Så är det inte . En pojke kan gå igenom systemet utan att ha träffat en omsorgsgivande man. Man bygger inga hus från femtonde våningen. Jag håller med om den förgrovning av det offentliga rummet som vi ser bland annat på grund av den tekniska utvecklingen. Det är precis på samma sätt som när reklam-TV kom över oss. Men det är väldigt svårt. Jag såg i din interpellation att det fanns förslag på lagstiftning. Det skulle vara intressant att höra vad du tänker dig. Det är väldigt svårt att göra det. Det viktigaste är att arbeta förebyggande så att vi från början visar att män är det omsorgsgivande könet likaväl som kvinnor är det. Det är vad jag skulle vilja säga till . 36 (): För att tala med ord har vi kommit väldigt långt med att få in kvinnor i mansdominerade yrken. Vi kommer långt med att jobba mot isärhållandets princip. Där kan man jobba, kvotera och lagstifta. gäller det att bryta den manliga överordnandet. Det är betydligt mycket svårare. Jag har tusentals exempel på hur man som väldigt liten blir översköljd av detta. Vi måste fortsätta att jobba med delad föräldraledighet. Hur man sedan gör det är en fråga som är aktuell för diskussion. Man måste dela föräldraledighet på något sätt och få in fler män i barnomsorgen och fler kvinnor i offentligheten. Men det gäller också attityderna. Det finns så otroligt mycket resurser i den kommersiella världen, och de riktas mot barn och barnfamiljer. Jag tror att jag alldeles blev en siffra i statistiken för nöjd förälder. Alla som har barn som just har lärt sig gå vet att man måste akta hälsenorna för att inte bli påkörd av lära-gå-vagnar. Jag har två barn som är som naturligtvis älskar att köra runt med sådana vagnar och lasta i och ur saker. För skulle vi åka bort och behövde två hopfällbara paraplyvagnar som överlevnad för familjen. Vi åkte till en av de stora kedjorna vid . Vi gick in och skulle köpa två vagnar. Det fanns två modeller att välja på. Den ena hade ett glittrigt rosa tyg med nallar, och den andra hade ett glittrigt lila tyg med prinsesserie. Vad gör man? Jo, vi köper vagnarna, eftersom vi behövde dem. Ungarna älskar vagnar, och vi skulle få en ganska jobbig helg om vi inte hade något att underhålla dem med. När man kritiserar branscherna för att de underblåser förtryckande könsroller och schabloniserande bilder av män och kvinnor säger de: Vi säljer det som folk vill ha. Det är klart att de gör. De är businessmen. Det är klart att de säljer det folk vill ha. Jag köpte en rosa- och en lilaglittrig dockvagn, för det var vad som fanns. Ingen frågade mig om jag ville ha någonting annat. Jag kanske ville ha en dockvagn med eldsflammor på, men jag hade inte möjlighet att välja någonting annat. Jag tror att det krävs mer än att förlita sig på självsanering när det gäller branschen. Jag tycker att det är bra att man har tillsatt arbetsgruppen för att granska sexualiseringen av det offentliga rummet. För att förmedla goda bilder av kvinnlighet och manlighet krävs det att man ger en annan bild en bild som inte begränsar våra livsval. Den bilden kan vi till stor del ge offentligt och med gemensamma resurser. Men jag tror inte att lösningen är att försöka bjuda över de enorma resurser som finns i den kommersiella branschen. Snarare ska man knyta de branscherna till sig, och där är arbetsgruppen ett bra initiativ. Ser statsrådet någon anledning att specifikt bjuda in de branscher som riktar sig till barn leksaksindustrin, barnklädesindustrin; det gäller också reklam som är riktad till barn för att föra ett samtal om könsroller och om var gränsen går? 37 Statsrådet (): Det som tar upp avslutningsvis är bland annat de ytterligare direktiv som har fått just om att titta på påverkan på unga människor. I expertgruppen har något som jag också tycker är intressant diskuterats, nämligen huruvida man kan ha ett etiskt råd inte bara för reklambranschen utan också för dem som gör videospel, dataspel och så vidare. I övrigt håller jag med om hennes beskrivning av hur verkligheten ser ut. Jag tror att regeringen kan göra sitt, men det handlar kanske också om att starta det som vi brukar kalla för konsumentmakt. Det gäller att se till att kritisera det som vi inte tycker om och kanske också ge impulser till att starta någonting annat, som vi tycker bättre om. Till syvende och sist vill jag gå tillbaka till det som jag tycker är att starta från början. Det gäller bland annat Delegationen för jämställdhet i förskolan. Inte heller barn ska behöva acceptera stereotypiseringen. Jag går tillbaka till de 5 miljoner som har avsatt till värdegrundscentrum vid och för projekt för att stärka flickors självförtroende. Jag går tillbaka till de genuspedagoger som regeringen har avsatt resurser till för att utbilda pedagoger i skolorna för jämställdhet. Det är de unga själva som inte accepterar den här förenklingen, förytligandet och sexualiseringen av det offentliga rummet. Det är så jag tror att vi långsiktigt kan vinna kampen mot en sexualisering av det offentliga rummet. 38 (): Jag vill tacka jämställdhetsministern. Jag är orolig. Alla föräldrar vill ju att deras barn ska få det lite bättre, och jag vill att mina döttrar ska leva i ett mer jämställt samhälle än det som jag har fått leva i. Men jag ser inte att utvecklingen går åt det hållet. Något av ett hopp är det ändå att se att vår nya jämställdhetsminister tar frågan på allvar. Jag vill tacka dig för de svar som jag har fått här . Jag ska avsluta med ett löfte, som jag hoppas att du inte tar som ett hot. Jag kommer att följa frågan, och jag hoppas att vi när eller om vi ser att detta inte räcker hittar vägar att fortsätta. Precis som du säger är lagstiftningen komplicerad, och det kanske inte är en framkomlig och möjlig väg. Men vi måste hitta sätt att göra så att det offentliga rummet inte sexualiseras inte heller för de allra minsta medborgarna. 39 Statsrådet (): Avslutningsvis vill jag tacka för att hon lyfter upp frågan. Det är just detta att vi diskuterar den som också har en effekt. Vi måste visa att vi inte tycker om det här. Vi kan visa det genom att komma fram till lagstiftning. Vi kan visa det genom att satsa pengar på alternativa lösningar. Vi kan visa det genom att konsumenter inte handlar där vi tycker att man kränker flickors och pojkars fria sökande efter sin könsroll. Tack så mycket för samtalet! Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2004/05:132 om utvidgat förvaltningsområde för den sverigefinska minoriteten 40 Statsrådet (): har frågat mig vilka åtgärder jag avser att vidta för att genomföra en utvidgning av det sverigefinska förvaltningsområdet samt vilka åtgärder jag avser att vidta för att i beredningen av frågan om utvidgat förvaltningsområde förbereda för dess finansiering. Regeringen har uppdragit åt en särskild utredare att analysera om det finns förutsättningar att utvidga lagstiftningen om rätt att använda finska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar till att gälla även i ett område inom Stockholms- och (dir. 2004:6). I uppdraget ingår att bedöma dels intresset och behovet hos enskilda sverigefinnar av en sådan utvidgad lagstiftning eller andra åtgärder, dels myndigheters och domstolars möjligheter och beredskap att hantera en utvidgad lagstiftning och dels hur ett utvidgat förvaltningsområde bör avgränsas. Det ingår även i uppdraget att lämna förslag till finansiering av de åtgärder som utredaren föreslår. Bakgrunden till utredningsuppdraget är bland annat de rekommendationer som har fått från när det gäller genomförande av ramkonventionen om skydd för nationella minoriteter och den europeiska stadgan om landsdels- eller minoritetsspråk. Utredaren ska enligt direktiven redovisa sitt arbete . Därefter ska utredarens förslag remissbehandlas. Jag kan alltså inte uttala mig om vare sig genomförandet eller finansieringen av eventuella förslag. I detta sammanhang vill jag ändå understryka att en viktig del i minoritetspolitiken är att stärka de historiska minoritetsspråken, däribland finskan, så att de hålls levande. Att skydda och främja dessa språk är väsentligt för ett samhälle som vilar på demokratiska principer och kulturell mångfald. 41 (): Först vill jag tacka statsrådet för svaret. Men för att vara ärlig tycker jag inte att det var mycket substans i det. Min första fråga i interpellationen lyder: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att genomföra en utvidgning av det sverigefinska förvaltningsområdet? Jag frågar inte om statsrådet anser att utvidgningen bör genomföras, utan jag förutsätter att utvidgningen kommer att ske. Frågan är bara när och hur. , då fattade beslutet att godkänna att ratificerade den europeiska stadgan om landsdels- och minoritetsspråk och ramkonvention om skydd för nationella minoriteter, kritiserades beslutet om att begränsa förvaltningsområdet för de finsktalande till de fem nordliga kommunerna. Finsktalande finns och har funnits sedan århundraden överallt i vårt avlånga land. De flesta bor i . Det var statsrådet som hade ansvaret för politikområdet. Jag citerar henne från debatten: Som första minoritetsminister kan jag med stor tillfredsställelse konstatera att det finns en bred politisk enighet kring huvuddragen i den nya politiken. Det är självfallet en styrka gentemot omvärlden. sade också att hon hade förståelse för önskemål om att i vissa avseenden gå längre i fråga om skydd och stöd för de nationella minoriteterna och minoritetsspråken. Redan då var kritiken mot begränsning av förvaltningsområdet väl känt och utbrett. Statsrådet har haft ansvaret för minoritetspolitiken. lovade hon i en radiointervju att den sverigefinska minoriteten i ska få lagstadgad rätt att använda sitt modersmål i kontakter med myndigheter och domstolar. Hon menade också att finska ska få en särställning i på samma sätt som den redan har i fem kommuner i norra och att alla sverigefinska barn som vill ska få undervisning i modersmålet i skolan. tidsplan då var att regeringen skulle återkomma med ett förslag . Jag hoppas att statsrådet förstår att det inte bara är jag utan ett stort antal sverigefinnar och andra som är intresserade av de nationella minoriteterna som ser fram emot utvidgningen. Många har blivit besvikna då löften levererats från ansvarigt statsråd utan att något sedan hänt. Jag vill passa på att fråga statsrådet angående utredningen han hänvisar till i sitt svar. Det talas om att utredningen kommer att få tilläggsdirektiv och som följd av detta en förlängd utredningstid. Blir det tilläggsdirektiv och, i så fall, vad innehåller dessa? Hur blir det med tiden? 42 (): Jag vill också tacka statsrådet för svaret och passa på att lyfta fram en del allmänna frågor om minoritetspolitiken. har ett folkrättsligt åtagande att stödja de nationella minoritetsspråken och ge individer större möjlighet att bevara och utveckla dem. Finska är det utan jämförelse största minoritetsspråket. Ungefär 280 000 personer i vårt land beräknas vara finsktalande. Vi är många som med stor spänning väntar på regeringens ställningstagande när det gäller en utvidgning av förvaltningsområdet, vilket skulle vara ett steg framåt. Men är det viktigt att redan nu diskutera vad som är nästa steg. En utvidgning av förvaltningsområdet kan bara vara ett delsteg. anser att de geografiska förvaltningsområdena för minoritetsspråk i vissa fall kan vara praktiskt motiverade när det gäller språk som har en mycket tydlig avgränsad historisk utbredning, till exempel samiska och meänkiäli. Men när det gäller finska är det ingen långsiktig lösning med särskilda förvaltningsområden eftersom språket talas över hela landet. Då är det inte rimligt att indela i särskilda språkzoner så att individens möjlighet att bevara och använda sitt språk blir beroende av bostadsorten. Därför anser vi att målet måste vara att stärka individens möjlighet att använda finska i hela landet. Man bör åstadkomma ett system som gör att det särskilda förvaltningsområdet kan avvecklas eftersom det inte behövs. Den nuvarande lagen om förvaltningsområden är dessutom stelbent ur ett myndighetsperspektiv. Den enskildes rätt att kommunicera på finska motsvaras av en skyldighet för varje enskild lokal eller central förvaltningsmyndighet att ge ett muntligt svar på finska. I de kommuner som omfattas av lagen fungerar detta förhållandevis väl, men i takt med att förvaltningsområdet utvidgas kommer de praktiska svårigheterna att växa. På många håll finns finskspråkig kompetens inom förvaltningarna, men i många fall är det inte situationen. Därför menar vi att det är viktigt att man ger kommuner och förvaltningsmyndigheter betydligt större möjligheter att samverka i frågor som handlar om minoritetsspråksservice så att man ger individerna bästa möjliga service på ett så smidigt sätt som möjligt. Avslutningsvis vill jag lyfta fram behovet av en bred parlamentarisk förankring av minoritetspolitikens fortsättning. Det var senast tog ställning till en samlad minoritetspolitisk proposition. Det var parentetiskt sagt som det första gången kom en regeringsskrivelse om finska språkets ställning i . Därefter kom minoritetspropositionen 1999. har det gått . Vi i menar att det är hög tid att regeringen nu tar ett samlat grepp och redovisar för , gärna i form av proposition, vilka åtgärder man avser att vidta på minoritetspolitikens område så att man får en bredd i debatten och en tydlig parlamentarisk förankring. Mina frågor blir alltså: Vilka åtgärder avser statsrådet att vidta för att de rättigheter för den enskilde som finns inom förvaltningsområdet för finska ska utvidgas till att gälla i som helhet? Är statsrådet beredd att tillse att det kommer att framläggas en samlad minoritetspolitisk proposition för ? 43 Statsrådet (): Under min begränsade tid som statsråd har jag tagit del av regeringens höga ambitioner när det gäller nationella minoriteter och minoritetsspråk. Vi avser naturligtvis att följa rekommendationer. Jag skulle dock vilja läsa lite ur det kommittédirektiv som har ställts till utredaren: En särskild utredare ges i uppdrag att analysera om det finns förutsättningar att utvidga lagstiftningen om rätt att använda finska hos förvaltningsmyndigheter och domstolar till att gälla även i ett område inom Stockholms- och . Om utredaren bedömer att det finns förutsättningar att utvidga förvaltningsområdet för finska skall utredaren lämna förslag till lagstiftningsåtgärder som föranleds av de överväganden som görs, redovisa ekonomiska, administrativa och andra konsekvenser av förslagen samt förslag till finansiering. Om jag skulle svara er på de här frågorna nu skulle vi väl aldrig ha tillsatt en utredare. Det är också klart att regeringen är positivt inställd till de här möjligheterna, annars hade vi inte heller tillsatt den här utredningen. På frågan från om att gå ytterligare ett steg vill jag säga att det också ligger i uppdraget att titta på lagarna i stort. Med lagstiftningen förhåller det sig så att man ska få möjlighet att använda sitt språk i de områden där man av hävd har talat det här språket. Eftersom av sverigefinnarna bor utanför det här området är det klart att det måste prövas. Av hävd har man också använt sitt språk inom Stockholms- och . Jag förstår att man vill lyfta upp den här debatten eftersom den är viktig. Därför förstår interpellation, men jag tycker att det så tydligt framgår att just de frågor som ställer är precis de frågor som vi avser att utredaren ska titta på. 44 (): Jag fick inte svar på mina frågor om tilläggsdirektiv och om tiden. Statsrådet kanske kan kommentera dem. Jag tycker att det är bra att regeringen har höga ambitioner, men jag vill påminna om att gjorde en uppföljning av efterlevnaden av svensk politik angående nationella minoriteter. Utredningen kom antagligen till stånd delvis på grund av det. Visst är det så att jag skrev interpellationen med tanke på att vi har en ny minoritetsminister. På så sätt får vi möjlighet att diskutera den här viktiga frågan. Men vill jag också känna mig för och känna statsrådet på pulsen för att få veta vad statsrådet anser och vad statsrådet själv har för tankar om utvidgningen. När det gäller konvention och uppföljningen konstaterade att det finns brister särskilt i kommunerna och när det gäller utbildningsinsatser. Rådet pekar på obalansen för sverigefinländarna. I , , , och når man målen, men där bor av den finskspråkiga befolkningen. Sedan lagen trädde i kraft har många svenska kommuner skurit ned sin undervisning i minoritetsspråken. Jag undrar vilka kommentarer statsrådet har till kritik. Hur kommer det sig att vi inte lyckats nå målen fastän regeringen har höga ambitioner? Hur anser statsrådet att regeringen ska behandla kritiken? Lagen om nationella minoriteter har funnits , och det finns fortfarande en otrolig okunskap om lagen och lagens innebörd. Det är vanligt förekommande att varken kommunalpolitiker eller tjänstemän i kommunerna och landstingen har någon aning om vilka fem nationella minoriteter vi har i och vad det innebär att vi har ratificerat och stadgan. Det är då inte konstigt att vi inte kan nå upp till målen. Återigen hänvisar jag till kritik, och jag vill fråga statsrådet om han anser att kritiken är befogad och vad statsrådet i så fall avser att göra åt kritiken. 45 (): Jag har stor förståelse för att statsrådet , under pågående utredningstid, inte vill kommentera de speciella frågeställningar som ligger inom utredningen. Sedan är det viktigt att det finns en intensiv debatt. Jag hoppas att statsrådet deltar i debatten om de här frågorna ute i samhället också medan utredaren fortsätter sitt arbete. Just därför berörde jag två frågor som inte handlar om den specifika lagstiftning som är föremål för utredning utan handlar om mer principiella ställningstaganden. Det ena frågan handlar om vilka övergripande målsättningar som ska råda för minoritetspolitiken vad gäller finska språket . Där är det ett principiellt politiskt ställningstagande, om man fullt ut utgår från att finska språket är ett minoritetsspråk som talas över hela landet och att de åtgärder som man vidtar för att bibehålla och stärka individers möjligheter att tala finska följaktligen ska stärka individers möjligheter i hela landet. Det, fru talman, är ett principiellt ställningstagande, som inte handlar om den specifika lagstiftning som utreds. Den andra frågan handlar om den parlamentariska förankringen för minoritetspolitiken. Jag menar att det är angeläget att man återkommande får en tydlig, samlad redovisning på bord från regeringen över hur regeringen behandlar minoritetspolitiken och vilka åtgärder man avser att vidta . Minoritetspolitiken är ett gemensamt åtagande för oss alla i som alla partier har ett ansvar att engagera sig i. Det är således en fördel för minoritetspolitiken om man får en tydlig parlamentarisk debatt och förankring. Därför vill jag, fru talman, upprepa frågan om statsrådet är beredd att vidta åtgärder för att kommer att få en samlad minoritetspolitisk proposition. 46 Statsrådet (): När det gäller fråga när utredningen ska lämna sin slutrapport, som är , står den tidpunkten fast. Men jag tror att kanske tänker på den rekommendation vi har fått från när det gäller det sydsamiska förvaltningsområdet och om det eventuellt ska utvidgas. Vi har inte tagit ställning till om det ska läggas som ett extra direktiv till utredningen. Men vi är alltid öppna för att ta till oss kritik från . Till vill jag säga att jag i alla fall skulle vilja se den här utredningen som ett första steg.