prot · GR0954 · 2004-01-20 00:00:00 — Problemet är att bara de kommunala skolorna har ansvaret att ordna individuella program. Vi är överens om att det kan förbättras. Om man tänker att de omkring 25 kommunala skolorna har de av elevunderlaget som är IV-elever är problembilden rätt tydlig. Vi ser en accelererande selektion av elever mellan skolor med hög status och skolor med låg status. Det gäller både inom den kommunala skolan, beroende på var skolan ligger, och mellan kommunala och fristående skolor. Om vi får möjlighet att jobba med det blir det inte så att man tvingar alla fristående skolor, utan man ska försöka hitta ett fungerande samarbete. Min oro är att det kommer att ta , kanske tre . Jag vill försäkra mig om att takten är hög och att det inte kommer att ta . Situationen är akut. Det handlar om möjligheten till utveckling och framtiden för de elever som går i skolan . Därför undrar jag hur det kommer att ta. Hur snabbt kommer det att gå? 80 Utbildningsminister (): frågar nu om en proposition som ännu inte har lagts fram för . Jag kan inte svara på detta på annat sätt än att jag delar uppfattning att vi behöver fler aktörer som riktar in sin kraft och sitt engagemang på den här gruppen av elever. Det är en stor grupp elever som har rätt till bättre utbildning. Deras framtid är mycket beroende av om de får en gymnasieutbildning eller inte. Det kommer att avgöra möjligheterna på arbetsmarknaden, möjligheten till egen försörjning och möjligheten till integration i samhället. 81 (): Jag får tacka. Jag hoppas att det går så snabbt som möjligt. Som du förstår är jag otålig, och inte bara jag utan de tusentals ungdomar vars framtid beror på om vi kan se till att den nödvändiga lagstiftningen finns på plats. Jag tror att det finns ett brett stöd i för de tankar som ditt interpellationssvar andas. Överläggningen var härmed avslutad. 20 § Svar på interpellation 2003/04:160 om svensk klimatpolitik och EU:s klimatpolitik 82 Miljöminister (): har frågat näringsministern om han avser att verka för att regeringen klargör en ny position kring EU:s klimatpolitik som ligger i linje med beslut om nationell klimatstrategi. Han frågar också om näringsministern tänker verka för en ändring av ansvarsfördelningen mellan departementen vad gäller klimatpolitiken. Näringsministern och jag har kommit överens om att det är jag, som ansvarig för klimatpolitiken, som bör svara på interpellationen. Bakgrunden till frågorna är klimatpolitiken i förhållande till den pågående beredningen av det så kallade länkdirektivet. Syftet med länkdirektivet är att länka Kyotoprotokollets projektbaserade mekanismer för gemensamt genomförande (joint implementation, JI) och mekanismen för ren utveckling (clean development mechanism, CDM), till EU:s handelssystem. Jag vill här förtydliga att det är frågan om utsläppskrediter som härrör från konkreta projekt med faktiska utsläppsminskningar som ska genomföras, godkännas och i efterhand verifieras av oberoende instanser enligt detaljerade regler och procedurer. ställer sina frågor med utgångspunkt i en PM med preliminära svenska synpunkter på kommissionens förslag. Jag har förståelse för och delar i viss mån den oro ger uttryck för i några av sina frågor. Däremot delar jag inte uppfattning att synpunkter på kommissionens förslag skulle avvika från vår klimatstrategi. Låt mig förklara varför. Till grund för i grunden positiva inställning till länkdirektivet ligger att det är ett instrument för att genomföra Kyotoprotokollet. och EU har som bekant skrivit under Kyotoprotokollet och därmed behöver vissa förberedelser göras för att sätta protokollet i kraft. Dessutom finns förväntningar från andra parter, bland andra och , på att EU inte ska upprätta restriktioner som går utöver vad protokollet föreskriver för de mekanismer som protokollet etablerar. Det är viktigt att få med dessa länder om Kyotoprotokollet ska träda i kraft och bli verkningsfullt. Att benämna de flexibla mekanismerna kryphål är enligt min mening missvisande. I själva verket är de centrala i det internationella samarbetet för att uppfylla åtagandena i, och genomföra, Kyotoprotokollet. Förutom att de leder till faktiska utsläppsminskningar så bidrar de till kapacitetsutveckling i och tekniköverföring till de länder där projekt genomförs. Jag kan försäkra och att frågan om hur mycket flexibla mekanismer som ska tillåtas i systemet och hur stor andel inhemska åtgärder som ska vidtas är viktig för . Vi har genomgående betonat att den så kallade supplementaritetsprincipen, det vill säga principen om att länderna ska genomföra en betydande del av utsläppsminskningarna inom det egna landet, måste säkerställas. har vi också pekat på praktiska och tekniska svårigheter att sätta ett tak för användningen av JI och CDM. Det förslag som kommissionen har lämnat innebär inte någon garanti för att supplementaritetskravet upprätthålls. Det finns till exempel inga begränsningar för inflödet av krediter från handel med länder utanför unionen om och när handel med utsläppsrätter öppnas upp med andra länder utanför EU. Kommissionen föreslår heller ingen kvantitativ begränsning, utan endast en översyn som eventuellt kan leda till en begränsning. har pekat på svårigheterna att med kommissionens förslag säkerställa supplementaritetsprincipen på ett fullgott sätt. Vad vi behöver försäkra oss om är att vi nationellt såväl som på EU-nivå vidtar andra åtgärder som leder till att reella utsläppsminskningar nås på hemmaplan. Det handlar då förstås om skärpt energi- och koldioxidbeskattning, minskade subventioner till fossila bränslen, åtgärder inom transportsektorn, investeringsbidrag med mera. En annan fråga som tar upp och som också är föremål för diskussion inom EU är huruvida man ska tillåta att länder får tillgodoräkna sig utsläppsrätter som härstammar från projekt för skogsplantering i . Låt mig återigen påminna om att klimatkonventionens samtliga parter kommit överens om att upptag av koldioxid i vissa typer av projekt för skogsplantering, nämligen för återbeskogning av tidigare avskogad mark, under vissa förutsättningar ska få tillgodoräknas. har parterna nu diskuterat vilka dessa förutsättningar ska vara. och EU har konsekvent drivit linjen att hårda krav måste ställas på att projekten blir varaktiga, att de i realiteten verkligen leder till minskad koldioxidhalt i atmosfären och att det ställs hårda krav på att projekten leder till en socioekonomiskt och miljömässigt positiv utveckling. Många , särskilt bland de minst utvecklade, har fäst stora förhoppningar till denna typ av projekt. Vid det nionde partsmötet i nåddes en överenskommelse där och EU lyckades få gehör för nästan alla sina krav. Jag anser därför att vi inte med trovärdigheten i behåll kan ställa upp några särskilda begränsningar för denna typ av projekt i EU-direktivet. Låt mig slutligen kommentera undran om ansvarsfördelningen för klimatpolitiken mellan departementen. har det övergripande ansvaret för klimatpolitiken. har däremot ansvar för den del av klimatpolitiken som rör tillämpningen av de flexibla mekanismerna. Det hänger samman med de energipolitiska insatser inom klimatområdet som den energipolitiska överenskommelsen rymmer och som beslutat om. Huvuddelen av de koldioxidutsläpp som antas medföra klimatförändringar härrör från sektorer som ansvarar för, såsom transport, energi och uppvärmning. Det är också av stor vikt att klimatpolitiska hänsyn integreras i energipolitiken. Energi- och klimatpolitik är nära sammankopplade, och det råder också ett nära samarbete mellan departementen i dessa frågor. Vi har således inga planer på att ändra den rådande ansvarsfördelningen. Då , som framställt interpellationen, anmält att han var förhindrad att närvara vid sammanträdet medgav andre vice talmannen att i stället fick delta i överläggningen. 83 (): Jag vill tacka miljöministern för svaret. Jag vill be om ursäkt för att inte kunde vara här. Han bad mig ta emot svaret. Jag är inte riktigt nöjd med att det är miljöministern som svarar. Att jag hade föredragit att näringsministern svarar beror på att det är som har berett och drivit frågan om flexibla mekanismer, och under ett departementsråd som ända fram tills var chefslobbyist mot den av fastställda klimatpolitiken. När det gäller utsläppsminskningar genom tekniköverföringar för projekt vet vi inte om de leder till utsläppsminskningar. Det beror bland annat på hur länkdirektivet utvecklas och även på graden av flexande utanför direktivet. Om och andra före detta kommunistländer får sälja så mycket utsläppsrätter som de vill, så att det rentav täcker EU:s och åtagna minskningar, är ingenting uppnått. Utgångsläget är att stora minskningar redan har skett i de här länderna utan att det har ett dugg med Kyotoprotokollet att göra. Jag undrar också på vilket sätt det skulle finnas praktiska och tekniska svårigheter i att JI och CDM inte får användas i handelssystemet, eller för den delen att slå fast att till exempel högst av rätterna skulle kunna få köpas utanför EU 15, den fördragsslutande parten i Kyoto. Det är klart att inte kan förbjuda flexibla mekanismer i största allmänhet för de länder som vill använda den möjligheten, men vi kan och bör verka för att de inte används i handelssystemet mellan företag utan används enbart av länder. Skälet för det är naturligtvis att utsläppsrätterna delas ut gratis och delvis inom områden som får väldigt stora statssubventioner, till exempel den tyska kolkraften. Vi vet alla att det förs två olika slags klimatpolitik i . motsatte sig klimatpropositionen och ville att vi skulle utnyttja det utrymme som EU:s interna bördefördelning gav oss, nämligen en ökning , och dessutom att målet skulle formuleras så att flexibla mekanismer tillåts. , , och en stor majoritet i , inklusive Socialdemokraterna, ville annorlunda och beslutade att klimatmålet skulle vara en minskning och att flexibla mekanismer inte skulle räknas. Men ville också i handelssystemet tilldela svensk industri en ökning av utsläppen i den förhandling som vi hade jämfört med . Ett sådant prejudikat skulle ha varit ett sabotage mot europeisk miljöpolitik och klimatpolitik och skulle ha gjort hela handelssystemet meningslöst. På samma gång skulle det svenska klimatmålet inte ha varit särskilt trovärdigt, och det skulle ha gett konstiga signaler. har vi på politisk nivå bland samarbetspartierna förhoppningsvis förhindrat det här, fast en stor del av förhandlingarna återstår. Som hanteringen av länkdirektivet visar är motståndet mot det av beslutade svenska klimatmålet fortfarandet starkt på , och jag är därför inte nöjd med att det är som får stå till svars för den här politiken. 84 Miljöminister (): Det är regeringen som driver klimat- och energipolitiken och har en fördelning mellan departementen där vi samarbetar, på ett utomordentligt sätt, tycker jag. Det är miljöministern som driver förhandlingarna om länkdirektivet i EU och som företräder regeringen i klimatförhandlingarna. Det är därför som vi tycker att det är lämpligt att jag också svarar på frågor som just gäller förhandlingsfrågorna. Det finns vissa missförstånd i frågan. Ett sådant missförstånd är att länkdirektivet skulle ha att göra med hot air från till exempel. Joint implementation-projekt handlar inte om hot air, det vill säga att man kan sälja utsläppsrätter på det sättet att man har dem till skänks, som har genom den nedgång i industriproduktionen som de har upplevt. Det här handlar om verifierbara projekt. Det är alltså två olika frågor. När det gäller frågan om länkdirektivet och att använda de flexibla mekanismerna finns det både tekniska och politiska skäl. Valet att över huvud taget ha med de flexibla mekanismerna i EU:s handelssystem handlar i mycket hög grad om förtroende i de internationella förhandlingarna. De flexibla mekanismerna är en mycket viktig del av Kyotoprotokollet, och att icke införliva dessa flexibla mekanismer hade, enligt vår bedömning efter lång erfarenhet i internationella klimatförhandlingar, varit mycket olyckligt. Det handlar om att skapa förtroende för att vi implementerar de gemensamma överenskommelser som har nåtts, framför allt i Kyoto och . När det gäller att sätta ett tak har något missuppfattat den svenska linjen. Vi har pekat på att det är oerhört viktigt med supplementaritet. Men supplementaritet, att mycket görs också hemma, vilket är tydligt i Kyotoprotokollet, handlar inte bara om att begränsa de flexibla mekanismerna, utan det handlar lika mycket om att begränsa den andra utsläppsrättshandeln, den som vi brukar tala om som hot air-handeln. Det säkerställs inte en rimlig grad av supplementaritet genom att man bara riktar sig mot de flexibla mekanismerna. Vi ser här att vi hade kunnat väcka mycket stor irritation bland alla de länder som ser det som någonting mycket positivt att EU ägnar sig åt CDM-projekt. Det var alltså en signal som vi inte ville skicka, att vi begränsar just denna typ av projekt men inte övrig utsläppsrättshandel. Det är tekniskt svårt att sätta ett tak, och det är en erfarenhet av försök från EU:s sida att i de internationella förhandlingarna just sätta ett tak för mekanismerna. Det var alltså inte tekniskt möjligt att nå fram till en sådan lösning. Det är därför som , vilket också framgår av de preliminära underlagen, har bett kommissionen att återkomma med ett fungerande förslag kring hur supplementaritet ska kunna säkras. har drivit detta mycket starkt. Vid det sista miljörådsmötet, då de flexibla mekanismerna och länkdirektivet diskuterades, var det tillsammans med bland annat och den gröne miljöministern i , , som drev frågan om supplementaritet. Och vi vet nu att kommer att återkomma med förslag kring hur supplementaritet skulle kunna säkras på andra sätt. Så det handlar inte om en släpphänt politik. Men det handlar om att försöka bedriva en klimatpolitik och klimatförhandlingar som gör det möjligt för oss att faktiskt genomföra Kyotoprotokollet. Och min fråga till är: Om vi ska genomföra Kyotoprotokollet, måste vi då inte genomföra det som vi gemensamt har kommit överens om i de internationella förhandlingarna? 85 (): Vi måste nog försöka genomföra det som vi har kommit överens om i internationella förhandlingar, men med den utformning som protokollet har fått är risken mycket stor att vi får väldigt små faktiska utsläppsminskningar. Det är väldigt oroande mot bakgrund av vad som händer på det här området. Varje rapport som vi får från expertkommittéer blir alltmer oroande. Det ser ut som att klimatet är väldigt illa ute, och det är ganska bråttom med åtgärder. Hela protokollet har fått en tvivelaktig utformning, och det har inte minst att göra med frågan om hot air, som miljöministern nämnde. Om detta kommer att användas väldigt mycket kommer vi kanske inte att få några utsläppsminskningar att tala om. Det har också att göra med att inte har skrivit på protokollet. Dessutom kan man fundera på hur det är när EU använder den här supplementariteten och det kanske inte blir några begränsningar här, som framgår av ministerns svar. Det finns alltså väldigt många urholkningar i protokollet. hävdar ofta att länder i gärna skriver under internationella åtaganden för att sedan strunta i dem. I finns det mekanismer som gör att medborgare och medborgarrättsorganisationer kan driva rättsprocesser mot myndigheter som inte fullföljer sina åtaganden. menar därför att man är mer försiktig med att ta på sig förpliktelser. När man gör det har man för avsikt att uppfylla dem. Det är lite så som jag har tänkt när det gäller vad som sker i EU . Vad händer om länder inte kommer att uppfylla sina åtaganden? Vi fick ju höra att det bara är och EU som verkar lyckas i det här fallet. Jag tror att det är väldigt viktigt att titta framåt. Vi borde egentligen börja förhandla nu om hur reglerna ska se ut under nästa åtagandeperiod. Jag funderar på om de tankarna har börjat bearbetas i och, varför inte, i . Vi menar att man egentligen borde basera det här på utsläppsrätter per person i världen för att få något slags rättviseaspekt på det. En sådan modell skulle vara bra mycket enklare att kontrollera än den konstiga modell som vi nu har där alla får släppa ut det som de har gjort historiskt. Man tjänar alltså på att ha haft stora utsläpp. Jag undrar vad miljöministern tycker om den idén, att man ska försöka föra in en sådan dimension i de fortsatta förhandlingarna. Det borde handla om vad världsmedborgaren har rätt att släppa ut. Det skulle också ge en del positiva möjligheter för utan att det blir så lösligt som man kan vara rädd för att det blir med den nuvarande överenskommelsen. 86 Miljöminister (): Låt mig säga att Kyotoprotokollets utformning inte på alla punkter överensstämmer med vad vare sig eller EU hade velat, men är det det protokoll som vi har. Regeringens bedömning är absolut att det viktigaste nu är att arbetet med Kyotoprotokollet fortsätter och också att det kommer att fungera. Det är det som ligger till grund för vårt sätt att förhandla. Vi menar också att mekanismerna kan spela en mycket viktig roll. Vi har en omfattande verksamhet runtom i världen. Det är också många privata aktörer som har satt i gång med detta arbete med både CDM och JI. Så det här är en del i en process, att sätta ett pris på kol och få processen att börja. Övriga länders åtaganden är en fråga som vi ägnar mycket stor uppmärksamhet, inom både och EU. Det stora problem som vi har är att , eller G77-gruppen, i förhandlingarna än så länge fullständigt har vägrat att över huvud taget ta upp den här frågan. Det var en viktig orsak till att förhandlingsmötet i slutade med ett väldigt dåligt resultat och mycket stora motsättningar. Det är en bakgrund till att vi tycker att det är oändligt viktigt att verkligen tillmötesgå på det sättet att vi uppfyller våra förpliktelser och gör det som vi faktiskt har lovat i Kyotoprotokollet, till exempel godkänner kolsänkor, även om det kanske var någonting som vi från början inte hade velat. Det är viktigt för förtroendet. Det är viktigt för att vi ska få Kyotoprotokollet påskrivet. När det gäller vilken form vi ska ha efter 2012 tycker jag att det sätt att tänka som presenterar är intressant. Det finns många olika förslag och modeller på hur vi skulle kunna gå vidare. Jag tror att det är väldigt viktigt att vi framför allt får och representanter för att själva formulera förslag. Det handlar om att se på modeller som man tycker skulle vara framkomliga i det fortsatta samarbetet. Årets klimatmöte i ägnades i mycket hög grad åt informella diskussioner kring just den här typen av frågor. Detta gjorde man för att öppna upp diskussionen och för att se hur vi kan gå framåt. Men det gemensamma för alla representanter i , från i stort sett alla delar av världen, var insikten om att det är oerhört viktigt att klimatarbetet drivs framåt. Och för alla som har skrivit på Kyotoprotokollet handlar det om hur viktigt det är att vi nu har slutförhandlat protokollet. Det gjorde vi nämligen i genom att fastställa reglerna för kolsänkorna. kan arbetet börja. Vi kan rulla på. EU:s viktigaste roll är att få utsläppsrättshandeln att fungera och att få de flexibla mekanismerna att fungera. Jag förstår mycket väl både och oro. Jag känner samma oro för hur klimatarbetet ska fungera framöver, hur vi ska lyckas nå fram till resultat. Men jag är övertygad om att grunden är att vi håller fast vid Kyotoprotokollet på det sätt som vi nu gör. Jag vill också än en gång understryka att supplementaritetsprincipen, att en betydande del av åtgärderna ska göras hemma, är en del av Kyotoprotokollet likaväl som de flexibla mekanismerna. Och jag ser det som ett väldigt viktigt ansvar för den att driva detta även fortsättningsvis och visa att vi tar vårt ansvar och att vara med i och se till att andra länder också tar ett rimligt ansvar när det gäller utsläppsminskningar på hemmaplan. 87 (): I de fortsatta förhandlingarna hoppas jag att vissa saker kan komma upp, till exempel frågan om en gränsjusterad koldioxidskatt, och att man på något sätt under WTO:s styre när det gäller de länder som vägrar att vara med i koldioxidhandeln och i detta arbete kan införa att man har rätt att ta ut gränsjusterade koldioxidavgifter för dem som inte själva lägger koldioxidavgifter på sin produktion och därför får konkurrensfördelar på ett väldigt orättfärdigt sätt. Det tror jag skulle kunna vara en viktig åtgärd. Jag hoppas också att både det internationella flyget och den internationella sjöfarten får begränsningar framöver trots att de inte räknas till något enskilt land. Det finns många sådana frågor som är väldigt viktiga. Jag blev glad att höra att miljöministern tycker att det är viktigt att vi fortsätter att skärpa energi- och koldioxidbeskattningen framöver, speciellt i ljuset av att det finns risker för att handeln inte blir så effektiv som vi skulle önska för att minska koldioxiden. 88 Miljöminister (): Låt mig avslutningsvis kortfattat säga att av det som tar upp här är det internationella flyget ett av de områden där vi jobbar mycket intensivt inom ramen för klimatkonventionen för att åstadkomma åtgärder. Vi är helt eniga om att det är en av de viktigaste uppgifterna som vi har. Vi har också väldigt viktiga uppgifter när det gäller den internationella sjöfarten. Gränsjusterad koldioxidskatt är en typ av förslag som har legat på bordet och förts fram av vissa länder men som har varit svåra att få igenom, och där vi i den här slutförhandlingen, i den här omgången av förhandlingarna , inte har kunnat komma fram till den typen av förslag. Men det är naturligtvis en öppen fråga hur vi kan utforma nästa periods system. Men än en gång vill jag säga att en grundförutsättning, som jag ser det, för att det över huvud taget ska komma i gång förhandlingar om nästa period är att vi får en positiv start. När det gäller länder som deltar i Kyotoprotokollet och också länder som handlar är det oroväckande att det är många länder som vill lägga så mycket som möjligt i andra länder och inte hemma. Men det är ändå bättre att de är med i Kyotoprotokollet och börjar handla och ta sitt ansvar inom ramen för protokollet. Med den utgångspunkten är jag övertygad om att vi också kommer att kunna gå vidare tillsammans med andra länder. Jag vill också säga att vi ser att intresset ökar från väldigt många länder i världen med en snabb industrialisering. Man ser att detta är ett problem, och man är villig att delta i diskussioner. Överläggningen var härmed avslutad. 21 § Svar på interpellation 2003/04:183 om inomhusmiljö 89 Miljöminister (): har frågat statsrådet om vad han tänker vidta för åtgärder för att främja forskningen kring problemen med sjuka hus och problemkällor i inomhusmiljön. Eftersom jag är ansvarig för frågor om inomhusmiljö ankommer det på mig att besvara frågan. Jag delar oro för de brister som finns i inomhusmiljön och som har visat sig i många byggnader. Fukt- och mögelskador är ett allvarligt problem i många hus, och det kan påverka människors hälsa. Inomhusmiljön är viktig, inte minst därför att många av oss vistas en mycket stor del av vår tid inomhus i hemmet eller på arbetsplatsen. Särskilt allvarligt är det om dessa problem förekommer i skolor och förskolor. bedrivs i en omfattande forskning om inomhusmiljö. Ansvaret för forskningen låg fram på . Rådet finansierade forskning om inomhusmiljön och kring problem med fukt, mögel och så kallade sjuka hus. Sedan ansvaret för forskningsfinansiering överfördes från till för miljö, areella näringar och samhällsbyggande, Formas, har dessa forskningssatsningar fortsatt. Genom Formas kan forskare med inriktning mot inomhusmiljö ansöka om forskningsmedel i konkurrens med andra forskningsinriktningar. Därtill finansierar Formas ett långsiktigt forskningsprogram med särskild inriktning mot inomhusmiljö, Det sunda huset, som på ett tvärvetenskapligt sätt studerar dessa frågor. Formas finansierar också forskning tillsammans med Byggsektorns innovationscentrum, BIC. Viktiga utförare av forskning är , , universiteten i och , med flera.