prot · GR09125 · 2004-06-01 00:00:00 — Jag ska erkänna att när jag läste den där konversationen höll jag på att trilla av stolen. Det låter som taget ur någon skämttidning. Det är inte så att jag har någon sådan policy. Jag träffade så sent som . Vi har ett möte med alla studenttidningar . Det är för mig alldeles självklart att de måste få en behandling som motsvarar andra tidningars behandling. Där kan jag vara väldigt klar och entydig. Visserligen låter det väldigt roligt, men budskapet skulle för mig vara väldigt tråkigt, och det som påstås i konversationen stämmer inte. Någon sådan policy finns inte. Däremot kan det vara så att det vid olika tillfällen kan vara väldigt många förfrågningar. Då får inte alla tillfälle att just få en intervju. Jag reser runt väldigt mycket, besöker alla högskoleorter. Där har jag alltid möjlighet att träffa pressen, och där är alla tidningar också välkomna att delta i diskussionerna på pressträffarna. Någon sådan policy som beskriver finns inte. Det är det ärliga svar du får. 60 (): Jag tycker självfallet att andra än utbildningsministern kan svara på frågor om departementet. Det vill jag göra klart. Det är inte det som den här diskussionen handlar om. Men jag vet att andra tidningar än , bland annat Gaudeamus, som är studenttidning vid , vilket för övrigt råkar vara gamla lärosäte, har ringt vid ett annat tillfälle och fått exakt samma svar som publicerade i intervjun med . Vi har en policy, ni får ingen intervju med ministern. Detsamma gäller också en lång rad andra studenttidningar ute i landet som jag har varit i kontakt med. Det är en lång lista med ganska hårda klagomål mot dig, , som chef för , som de här medierna formulerar när man pratar med dem. Nej, utbildningsministern ger inga intervjuer till studenttidningar för tillfället, och så har det varit . Vad har du att säga om detta, om det nu inte är som jag säger? 61 Utbildningsminister (): Min första kommentar till är att studenttidningen i heter och inte Gaudeamus. Även där har fel. Det finns ingen sådan policy. Jag har dessutom bjudit in studenttidningarna för att diskutera hur vi fortsätter och utvecklar vårt samarbete. Det är jag väldigt angelägen om att vi lyckas med från departementets sida och från studenttidningarnas sida. Får jag säga till att det är väldigt ovanligt att en riksdagsledamot påstår att en kollega ljuger. Det har jag nog aldrig varit med om i kammaren på det sätt som gjorde. Det tycker jag är väldigt tråkigt. Så tycker jag inte att vi ska behandla varandra i riksdag. 62 (): Jag har aldrig påstått att utbildningsministern ljuger. Jag har sagt att utbildningsministern kommer med halvsanningar, och det är inte riktigt samma sak. Sedan beklagar jag mitt misstag. Det var en gammal kopia av mitt anförande som jag hade med mig. Jag har redan uppdaterat den. Jag vet vilka studenttidningar jag pratar om. Den här affären tycker jag innebär ett av två möjliga alternativ. Antingen var det så att pressekreteraren faktiskt ljög medvetet för . Och det är en uppgift som jag tycker att ministern bör fundera på, eftersom det uppenbarligen är så att även andra studenttidningar bekräftar den här uppfattningen. Det förnekas ju i ministerns svar till mig . På den punkten är det inte så att jag kommer med några påståenden som är gripna ur luften. Eller också var det så att utbildningsministern hade åsikten och det vill jag inte tro att han inte vill ge några intervjuer och att pressekreteraren hade ministerns fulla stöd för det han sade till . I så fall är det som talar osanning här i kammaren, och det vill jag, som sagt var, verkligen inte tro. Men några fler alternativ existerar rent logiskt sett inte. hävdar utbildningsministern att vi kan lägga policydiskussionen åt sidan för någon policy existerar inte. Det är jag i så fall mycket glad över. Jag tycker att det skulle vara mycket trevligt om vi får se fler debattinlägg och mer deltagande av utbildningsministern i studenttidningar runtom i landet. Men jag tror att det är viktigt att komma ihåg att hålla pressekreteraren i örat i fortsättningen, för det jag har hört utifrån landet är inte helt uppmuntrande. Det måste jag verkligen säga i det här fallet. 63 Utbildningsminister (): Jag noterar att backar från båda sina felaktiga påståenden i den här diskussionen. För mig är det alldeles självklart att man inte kan ha någon sådan policy. När jag såg den här rätt komiskt beskrivna dialogen blev jag inte bara full i skratt utan oroad och såg till att genast fick en intervju med mig, vilken jag hoppas finns med i nästa nummer. Överläggningen var härmed avslutad. 13 § Svar på interpellation 2003/04:471 om feministiskt självförsvar 64 Utbildningsminister (): har frågat vilka initiativ jag är beredd att vidta för att alla unga flickor som så önskar ska få tillgång till träning i feministiskt självförsvar i skolan. Det är helt oacceptabelt att flickor och kvinnor blir utsatta för trakasserier och sexuella övergrepp i skolan eller någon annanstans. Diskriminering och våld på grund av kön förekommer i olika sammanhang och måste bekämpas på alla nivåer. redovisade ett regeringsuppdrag att kartlägga förekomsten av rasism, etnisk diskriminering, sexuella trakasserier, homofobi och könsrelaterad mobbning i skolan. Kartläggningen visade att var fjärde elev hade varit utsatt för sexuellt relaterade kränkningar. Den visade också att flickorna var mest utsatta och att pojkarna var överrepresenterade då det gällde homosexuellt relaterade kränkningar. De verbala formerna var mer förekommande för de yngre eleverna medan de fysiska kränkningarna var vanligare för de äldre. Kränkningarna utförs till största delen av pojkarna. Utgångspunkten för skolans uppdrag är de grundläggande demokratiska värdena som omfattar förskolan och samtliga skolformer. Målen för jämställdhet finns formulerade i skollagen, läroplanerna och kursplanerna. I skollagen stadgas att den som verkar inom skolan ska särskilt främja jämställdhet mellan könen samt aktivt motverka alla former av kränkande behandling (1 kap. 2 § skollagen). Regeringen har genomfört flera åtgärder för att stödja skolornas arbete med värdegrundsfrågor och för att motverka kränkande behandling och sexuella trakasserier. Regeringen tillsatte en särskild utredare för att skyndsamt ta fram ett förslag till åtgärder för att motverka diskriminering på grund av kön, etnisk tillhörighet, religion eller annan trosuppfattning, sexuell läggning, funktionshinder och annan kränkande behandling på skolområdet (). Utredaren har lämnat ett förslag (SOU 2004:50) till lagstiftning som ska remissbehandlas. Förslaget innehåller bland annat regler om skolans skyldigheter vid kännedom om trakasserier, förbud mot diskriminering, mot repressalier samt skadeståndsansvar vid diskriminering, trakasserier och andra kränkningar. För att stärka och stödja kommunernas kompetens på jämställdhetsområdet har regeringen avsatt medel för att utbilda pedagogiska resurspersoner för jämställdhet, genuspedagoger. Genom utbildningen ska deltagarna få kompetens att genomföra förändringar i förskolans och skolans jämställdhetsarbete. Ambitionen är att det ska finnas en sådan person i varje kommun 2005. har 236 genuspedagoger från sammanlagt 117 kommuner utbildats. I budgetpropositionen avsattes för insatser att stärka flickors självförtroende och ge möjlighet till bland annat självförsvarsträning. Sammanlagt har 49 projekt tilldelats medel. Ett av kriterierna för att få medel var att kommunen hade anmält en person till utbildningen för genuspedagoger. Alla projekt är ännu inte avslutade och därför kan ingen sammanfattande redovisning ges förrän . En rapport från visar att de projekt som tagit ett långsiktigt helhetsgrepp om både flickors och pojkars självförtroende samt ökat lärarnas medvetenhet och elevernas delaktighet också har bidragit till att påverka och förändra flickors och pojkars vardag i högre grad än de projekt som enbart riktades mot att förbättra flickornas självförtroende. Många flickor och kvinnor är oroliga för sin trygghet och för att bli utsatta för sexuellt våld. Det är enligt min mening viktigt att stödja kunskap och insikt om genussystemets konsekvenser hos både pojkar och flickor och de vuxna i skolan. En annan väg är att lyfta fram vilka strukturer som finns i skolan och i samhället som möjliggör fördelningen av makt och inflytande samt att bedriva ett aktivt jämställdhetsarbete riktat mot pojkar och män. För att nå framgång måste lagar och förbud kombineras med förebyggande åtgärder. Det fortsatta arbetet med förslag om lagstiftning mot diskriminering och trakasserier och satsningen på genuspedagoger är två åtgärder för att garantera flickors och pojkars rätt till trygghet. 65 (): Låt mig få tacka för svaret. Det är uppenbart att vi är överens om en del jag tror ganska mycket. Det vi nu talar om, kvinnor och unga tjejers underordning, att de blir utsatta för sexuella trakasserier, för särbehandling på grund av kön, för sexuella kränkningar av olika karaktär och den senaste tidens uppmärksammade våldtäktsfall, är något som inte löses med några enkla grepp. Det krävs många olika insatser. I svaret har vi fått väl belyst några av de insatser som inom skolans värld just nu genomförs. Det tycks dessvärre inte bli bättre utan kanske till och med gå i fel riktning. En färsk undersökning som presenteras i tidningen visar att ett stort antal, så många som , av kvinnor mellan har funderat över hur de ska bete sig om de blir överfallna av en våldtäktsman. I hela landet är siffran . Det är en oerhört stor majoritet som har funderat över vad de skulle göra om de blev utsatta för en kränkning, för en våldtäktsman, för ett våldtäktsförsök. Vi är medvetna om att detta berör inte bara dem som själva har blivit utsatta även om det förstås är den direkta kränkningen som är den värsta att utstå utan också dem som funderar på att ändra livsstil. De går andra vägar än de hade tänkt gå. En sådan sak tas också upp i denna undersökning, som jag ytterligare hänvisar till. av tjejer mellan 16 och 24 säger att den ökade oron har medfört att de har ändrat sin livsstil. Det är likadant, även om siffran är något lägre, för hela landet . Det här säger någonting om att de fruktar själva kränkningen. De gör det i den grad att de inte bara försöker fundera över hur det skulle gå till om de blev utsatta Vad ska jag göra då? utan att de också väljer att gå en annan väg hem, ta en annan löprunda, kanske gå hem när de hade velat vara ute längre. På det viset blir denna fråga en begränsning för alla kvinnor också för dem som aldrig blir utsatta för någon sexuell kränkning eller något våldtäktsförsök i hela sina liv. Det är mot den bakgrunden som breda insatser självfallet är nödvändiga. Insatser som bryter kvinnors underordning på arbetsmarknaden har också betydelse för denna fråga. Insatser som bryter kvinnors underordning i mängder av olika sammanhang har det. Vi får återigen jag upprepar det bra svar. Genuspedagoger är ett sätt att arbeta för att öka jämställdheten. Vi är också överens om att det inte bara handlar om att stärka tjejers självförtroende utan att det handlar också om pojkars och mäns ansvar för att bryta könsmaktsordningen. Jag vill ändå den möjligheten har man i en interpellationsdebatt inskränka frågan något till den specifika frågan, nämligen feministiskt självförsvar. Jag beskrev i min interpellation hur det fungerar med feministiskt självförsvar. Det är inte någon allmän fysisk självförsvarsträning. Det finns ganska mycket som handlar om attityder, hur man beter sig, att förstärka självförtroendet. Jag lyssnade noga på statsrådets svar, och jag fick ändå inte något riktigt konkret svar på den fråga jag ställde. Vilka initiativ är ministern beredd att vidta för att alla unga tjejer som så önskar ska få tillgång till träning i feministiskt självförsvar i skolan? Alla de andra insatserna som beskrivs är alldeles utmärkta, men hur går vi vidare med just den frågan? 66 Utbildningsminister (): Det gläder mig att är med på de åtgärder vi vidtar inom skolan. Det är ett brett arbete för att få ett genusperspektiv att bli levande i skolans vardag, och det är angeläget att arbeta med jämställdhetsfrågorna utifrån en solid kunskapsbas. Det handlar om allt från till exempel klimatet i skolan. Det går inte att ha en skola där vi accepterar kränkningar av elever, varken flickor eller pojkar. Vuxna i skolan ska vara mycket tydliga i att tillsammans med ungdomarna skapa förhållningssätt och regler till varandra som gör att de reagerar om de blir kränkta. Om någon blir kallad för hora eller andra tillmälen i skolan måste de säga ifrån. Det är helt oacceptabelt. På samma sätt är det när kränkningarna övergår till fysiska angrepp. Vi ska vara mycket tydliga med att snabbt ingripa, tala om och visa att detta inte är acceptabelt i skolans värld. Det är viktigt. Det innebär att vi också fostrar barn och ungdomar till att visa respekt för varandra. Jag tror att vi kan gå vidare. Jag tror att vi behöver en diskrimine-ringslagstiftning i skolan som gör det än tydligare med både ansvaret i det förebyggande arbetet och ansvaret att ingripa om den typen av händelseutveckling sker. När det gäller frågan om självförsvarsträning är jag inte lika säker på, även om det finns goda exempel, att det är någonting som i det här läget ska göras brett i form av ett obligatorium eller en möjlighet för alla. Vi finansierar delvis ett antal sådana projekt. Där kommer det att komma utvärderingar när de går mot sitt slut. Det blir viktigt att använda som underlag i våra diskussioner. Framför allt måste vi vara beredda att använda en rad insatser och verktyg för att se till att skolan blir den trygga miljö som behövs och som dessutom fostrar ansvarskännande pojkar och flickor som förstår att vi i vårt samhälle måste leva jämställt och med stor respekt för varandra. 67 (): Statsrådet började med att säga att det gläder honom att jag är nöjd med de insatser som vi genomför. Det är precis den springande punkten. Vi gör ju detta i stor utsträckning gemensamt. Många är de förslag som har lagt fram som har avslagits i denna kammare för att strax därefter återkomma i andra sammanhang som förslag eller propositioner från regeringen. Det är bra. Jag har inget problem med den arbetsordningen, så länge det blir bra politik som vi gemensamt genomför. Flera av de saker som regeringen driver på är sådant vi tycker är utmärkt och har föreslagit tidigare. Jag tänker inte ta all äran av det. Vi gör arbetet gemensamt, och så ska det fortsätta att vara. Det behöver komma initiativ från många olika håll därför att vi letar lite grann fortfarande efter de allra mest effektiva verktygen och sätten att driva politik som faktiskt fungerar. Vi har alla en trevande inställning till vad vi ska göra. Det är mycket som har gjorts länge, och ändå känns det som att vi står och stampar. Emellanåt känns det som att det går i felaktig riktning i fråga om attityder och hur många som känner sig hotade. Det är svårt att veta hur de reella övergreppen ser ut eftersom det finns så stora mörkertal att det är svårt att veta vad som egentligen händer. Vi vet att det händer mer än vad vi ser i antalet anmälningar och synliga fall. Jag förstår statsrådet. Utvärderingen av de pengar vi gemensamt avsatte 2002 är ännu inte avslutad. Därför ska vi vänta tills det är klart och ha den här debatten eller på annat sätt kommunicera hur vi kan gå vidare. Jag är medveten om att det ofta är alldeles utmärkt att vända sig till både pojkar och flickor, killar och tjejer. Det är hos båda grupperna som det här behöver bearbetas. Feministiskt självförsvar gör inte det. Däremot kan man mycket väl vid sidan om feministiskt självförsvar som riktar sig till tjejer ha annan diskussion, dialog, med killar om hur de ska lära sig att ta mindre plats, mindre utrymme, och inte utsätta tjejer för det många killar, inte alla, vardagligen faktiskt gör. Det är ändå en stor skillnad på det som statsrådet säger, nämligen att han anger att han inte är säker på att vi ska gå vidare med detta som ett obligatorium eller en tillgång för alla som vill. Det är en stor skillnad. Min uppfattning är att det borde vara ett obligatorium. Där kan jag vara öppen och ärlig. Jag är förstås medveten om att det kommer att dröja innan vi har kommit så långt. Men det borde vara lite lättare när det gäller tillgång för alla. Jag är förstås också medveten om att det kostar pengar att ordna. Det behövs en instruktör som är specialutbildad och legitimerad i just feministiskt självförsvar. Det duger inte, enligt min uppfattning, att ta gymnastikläraren som gjorde lumpen och tro att han kan någon självförsvarsteknik som passar för just tjejer. Så är det inte. Det här är en mycket mer omfattande och bättre träning än så. Det räcker inte heller att ta in någon som är kunnig i kampsport och tro att det funkar i självförsvarsträningen. Vi behöver gemensamt hitta sätt att få fler instruktörer utbildade i feministiskt självförsvar. En del av detta är det besked ministern trots allt nu kan ge, nämligen om det är bra om de som så önskar får tillgång till träning i feministiskt självförsvar i skolan. 68 Utbildningsminister (): Min uppfattning är att man inte kan hänga upp sig på en metod och förvänta sig att den är lösningen på ett stort samhällsproblem. Jag hänger inte heller upp mig på den här kroken som den lösning som ska levereras. Det är klart att det är en variant, men det finns också frågetecken kring den. Vad menar med ett obligatorium? Om man har starka principiella skäl till att inte vilja utöva någon typ av våld det finns många sådana människor i vårt samhälle ska man ändå få tränas i våldsanvändning? Hur ska man bete sig när det gäller andra typer av önskemål? Här har vi någon variant, som är väl bevandrad i, men det finns också andra typer av självförsvar som i så fall skulle komma upp till diskussion. Jag tycker att det kloka är att göra som vi gör, att satsa en del resurser på att låta några arbeta på det här sättet, utvärdera det och föra en offentlig diskussion om det. Jag är ännu inte framme vid min uppfattning om det här ska vara någonting som vi på bredden satsar på eller om det får vara lokala initiativ som avgör om det ska förekomma eller inte. 69 (): Utbildningsministern och jag har väl inte gått samma retorikkurs, men kanske liknande kurser. Jag tror att vi båda är glada över att det inte var samma kurs. Jag ska vara lite mer direkt. Jag hoppas att vi inte behöver ha en diskussion där vi skuggboxas, därför att det är det som ministern gör just . Han väljer att säga att en metod inte löser alla problem. Det sade jag också i mitt huvudanförande . Det är klart att det inte är så jag är medveten om det. Men i en interpellation som denna kan man ändå rikta en specifik fråga, och därför valde jag att göra det. Då tar vi nästa led. Jag talar inte för ett obligatorium här . Jag sade att det var min uppfattning att det borde vara det, men det finns inga sådana förslag. Det är inte heller det som min interpellation gäller. Den frågan är inte heller den vi behöver diskutera. Vi behöver inte heller prata om utvärderingen, därför att vi har konstaterat att den kommer . Samtliga delar av ministerns nu genomförda inlägg rörde saker som jag inte har frågat om den här gången. Kanhända ministern minns gamla debatter vi har haft eller tänker på kommande debatter vi ska ha där dessa frågor kommer att lyftas upp. Det jag frågade om nu gällde en specifik form av självförsvarsträning som ett antal hundra, förmodligen ett antal tusen, unga kvinnor och äldre kvinnor har gått och som de anser vara ett utmärkt sätt att lära sig ett bättre självförtroende och att ta sig ur en övergreppssituation. Min fråga är: Anser ministern att det är bra att så har skett? Uppmuntrar ministern att så sker på fler skolor och fritidsgårdar där man själv så önskar? Det var det jag sade, att ingen ska tvingas till något. 70 Utbildningsminister (): har en fantastisk förmåga att dissekera en debatt i dess olika beståndsdelar och berätta vad som hör hemma och inte hör hemma i diskussionen. Det var imponerande. Regeringen skulle aldrig ha stött de här projekten ekonomiskt om vår utgångspunkt inte var att det var positivt. Men man får inte vara sämre än att man väntar på en utvärdering och ser vad de som följer detta arbete säger. Var det bra eller inte? Är det någonting som det är värt att satsa på framöver? Fram till dess att vi får den utvärderingen behåller jag min grundläggande positiva hållning, som jag hade när vi startade försöket. Men jag vill vänta på ytterligare fakta och kunskap. Överläggningen var härmed avslutad. 14 § Svar på interpellation 2003/04:490 om hantverksutbildningen Dacapo i 71 Utbildningsminister (): har frågat mig vilka åtgärder jag är beredd att vidta för att ge finansieringsfrågan för högskoleutbildningen vid Dacapo i en långsiktig lösning. Hantverksskolan Dacapo bedriver yrkesutbildning av hög kvalitet inom bygghantverk, trädgårdens hantverk och design samt landskapsvård. Skolan är, precis som påpekar, mycket framgångsrik i sin verksamhet. Hantverksskolan Dacapo startade inom ramen för försöksverksamheten med kvalificerad yrkesutbildning med som huvudman. Hantverksskolan arbetar för att ge högre utbildning till yrkesgrupper som inte tidigare haft denna möjlighet och därmed etablera nya yrkesinriktade ämnesområden inom högskolan. Hantverksskolan har därför inlett ett samarbete med och kulturvård vid den naturvetenskapliga fakulteten vid . Hantverksskolan har dessutom från Delegationen för regional samverkan erhållit bidrag till ett projekt rörande inrättande av en hantverklig kunskapsinstitution i samverkan mellan och . Från regeringens sida har vi bedömt arbetet vid Dacapo vara så framgångsrikt att vi tillförde för att planera och genomföra utbildning i byggnads- och trädgårdshantverk i samarbete med hantverksskolan . har i sitt budgetunderlag föreslagit en överföring av verksamheten vid Dacapo till och i samband därmed anhållit om ett ökat utbildningsuppdrag, det vill säga en höjning av anslaget med totalt . Som andra budgetfrågor bereds detta förslag inom ramen för det arbete med budgetpropositionen som pågår i . 72 (): Tack för svaret! Det var ett positivt svar såtillvida att utbildningsministern började med att instämma i min bedömning av verksamheten. Utbildningsministern kallade till och med verksamheten mycket framgångsrik. Jag skrev nog bara framgångsrik i min interpellation, men jag är beredd att bjuda på det och hålla med om den beskrivningen. Jag hoppas och tror att den beskrivningen innebär att regeringen kommer att prioritera detta och bevilja det extra anslag som de begär för verksamheten för att den ska få möjlighet att finnas kvar och fortsätta att utvecklas. Jag tolkar också regeringens tidigare agerande i den här frågan på det sättet, liksom de verksamhetsansvariga där gör. Vi vet alla hur svårt det är för alla utbildningsinrättningar att prioritera nya verksamheter om man inte får resurser för detta utan tvingas prioritera bort andra verksamheter. Jag tror att en förutsättning för att verksamheten ska kunna fortsätta på ett bra sätt är just att får ett extra anslag för att klara de nya åtagandena, och inte tvingas prioritera bort andra verksamheter, för att även få utrymme för detta. Syftet, herr talman, med min interpellation var inte detta, utan att kunna ge både studenter och verksamma på Dacapo möjlighet till en mer rimlig planeringshorisont än man har . påbörjade 21 studenter en grundkurs, 40 poäng, i trädgårdens hantverk och design. De visste då att de skulle kunna slutföra den här kursen. Däremot visste de inte, och vet fortfarande inte, om de får möjlighet att fortsätta med de ytterligare 80 poäng som krävs för att de ska få sin högskoleexamen . Samma sak gäller de studenter, ungefär 20, som planerar att börja 40-poängskursen i bygghantverk.