prot · GS0911 · 2004-10-01 00:00:00 — Per har frågat statsrådet om statsrådet avser att vidta några åtgärder för att uppnå en rättvis fördelning av kostnaderna för stöd och service till funktionshindrade, om statsrådet avser att vidta några åtgärder mot vissa kommuners uppsägning av avtalen med kommuner som tar emot och står för stödet och servicen till funktionshindrade samt om statsrådet avser att vidta några åtgärder så att de funktionshindrade inte drabbas av detta extremt orättvisa utjämningssystem. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Skälet till att beslutade att det ska finnas lagar för utjämning av kostnaderna mellan kommunerna för insatser som ges enligt lagen (1993:387) om stöd och service till vissa funktionshindrade (LSS) var att uppnå en rättvis fördelning av kostnaderna för stöd och service till funktionshindrade. Den nya lagstiftningen ändrar inte på några förutsättningar när det gäller myndighetsutövningen och insatsernas utformning. Utjämningssystemet är rättvist eftersom de kommuner som har höga kostnader och många personer som har insatser enligt LSS får bidrag och de kommuner som har låga kostnader och få personer med insatser får betala en avgift. Utjämningssystemet för LSS tar hänsyn till olika faktorer där den schablonkostnad som finns för varje insats är en del. Övriga delar är ett personalkostnadsindex, som ska ta hänsyn till att funktionshindrade har olika omsorgsbehov, samt ett koncentrationsindex. Schablonkostnaden ska inte förväxlas med den faktiska kostnaden per person. Utgångspunkten för LSS är vidare att den enskilde ska få stöd och service i sin hemkommun. Det kan dock uppstå situationer då enskildas behov inte kan tillgodoses i hemkommunen. Det finns då möjlighet för kommunen att enligt 17 a § LSS träffa avtal med andra kommuner eller privata utförare i en annan kommun. Dessa avtal kan sägas upp när hemkommunen kan erbjuda insatsen på hemmaplan eller på annat sätt såvida den enskilde inte motsätter sig detta. Upphävs ett beslut om en insats enligt LSS mot den enskildes vilja kan beslutet överklagas. Till skillnad från ett ärende enligt socialtjänstlagen, som avser vård eller någon annan åtgärd till en annan kommun, kan inte ett ärende enligt LSS överflyttas. Kommuner som har privat verksamhet inom sitt geografiska område påverkas därför endast om den enskilde aktivt väljer att flytta till denna kommun genom att söka förhandsbesked. Att den enskilde kan välja var han eller hon vill bosätta sig är en grundläggande rättighet som gäller alla personer oavsett ett eventuellt funktionshinder. Utjämningssystemet syftar till att utjämna kostnadsskillnaderna mellan kommuner och berör inte hur LSS är utformad utifrån ett individuellt perspektiv. har inte beslutat om några ändringar i LSS utan de förutsättningar och värderingar som vi tidigare gemensamt beslutat om ligger fast. 22 Förste vice talman (): Först ska jag be att få tacka statsrådet för svaret på mina frågor. Som statsrådet säkert inser är jag inte särskilt nöjd med svaret. Jag har även läst de tidigare skriftliga svaren som statsrådet har gett på dessa frågor. Jag inser väl att uppsåtet är gott, att man försöker skapa bra förhållanden och möjligheter för de multihandikappade att mantalsskriva sig på de orter de själva vill. Vi pratar här om de kanske svagaste individerna i svenska samhället som står i skottgluggen i de kommuner där de vårdas. Lagen om stöd och service för funktionshindrade fyller ju . Den omfattar 9 000 personer, men det behövs 40 000 tjänster för att de ska klara sig vilket visar på den omfattande vård dessa människor verkligen behöver. De kommuner som sköter många av dessa personer är ofta landsortskommuner med lugna miljöer och stabil personal, som därmed är lämpade att ge den typen av vård. När det nu görs möjligt att flytta över en del av kostnadsansvaret på dessa kommuner, trots ett schablonmässigt utjämningssystem, hotas den kommunala ekonomin i ett antal mindre kommuner. Jag har i min valkrets som det extrema exemplet. Men mycket hårt träffade är även , och . I min närhet finns kommun. Både och riskerar att få höja kommunalskatten med på grund av övervältringskostnader. För mig blir det därmed ganska orimligt att de kommunerna ska tvingas ta ett så stort ansvar. För mig är det svårt att svara på kommunernas frågor om varför majoritet har valt det systemet. av kommunerna som har lämnat remissvar har varit negativa till systemet. Jag är själv positiv till ett utjämningssystem, men jag landar ändå på att det borde vara ett statligt system som kanske finansieras via bidraget till kommunerna så att inte kommuner ska lockas att med något slags hårdhänthet försöka bli av med den typen av vårdbehövande eller att de vårdbehövande ska känna sig oönskade i respektive kommun. Vilket råd vill statsrådet ge kommunledningarna, som är av vitt skilda politiska färger, i och ? De riskerar att få höja kommunalskatten med för att kunna ta sitt ansvar beroende på att de har utomordentligt goda förutsättningar, lång tradition och bra miljö för att ta hand om de funktionshindrade. Vilket råd vill statsrådet ge till de multihandikappade som lätt utsätts för press, precis som de anställda? Men det är framför allt de multihandikappade som har problem. Har statsrådet något emot att gå över till nationell finansiering, där man i stället tar in pengarna via stödet till kommunerna? Det är egentligen samma pengar, men de garanterar den totala nationella utjämningen. Då slipper multihandikappade i små, svaga kommuner att bli närmast en handelsvara. 23 Statsrådet (): Jag har ingen annan uppfattning än Per om att det här naturligtvis är en oerhört viktig verksamhet. Det har varit en utomordentligt betydelsefull förutsättning för en ökad livskvalitet och delaktighet i samhället för många funktionshindrade. Vi hade ett system tidigare som inte utjämnade för kostnader över huvud taget. Det var ett oacceptabelt system. I det systemet fanns det kommuner som hade kostnader motsvarande per invånare, medan det å andra sidan fanns kommuner som hade kostnader som motsvarade per invånare. Så det var nödvändigt att genomföra ett utjämningssystem. Då kan man fråga sig: Varför inte ett utjämningssystem som regeringen tar ansvar för? Eller snarare bör statsmakterna ta ansvaret för finansieringen fullt ut för de enskilda insatserna. Det fanns en ganska hygglig uppslutning bland remissinstanserna, också från handikapporganisationerna, om betydelsen av att ha ett inomkommunalt utjämningssystem. Och varför var det så? Ja, det handlar om ett mer ideologiskt perspektiv. En kommun har nämligen befolkningsansvar för alla sina kommunmedborgare oavsett om man är funktionshindrad, har stora vårdbehov för att man är gammal och skröplig eller har särskilda behov av sociala skäl i andra avseenden. Befolkningsansvaret innefattar alla kommunmedborgare. Det var nödvändigt att införa ett utjämningssystem, och vi gjorde det. Det förändrade inte LSS-lagstiftningen, den materiella lagstiftningen, som sådan. Det förändrade inte heller möjligheterna att teckna avtal från en kommun om placering i en annan kommun. Det är viktigt att understryka det. Möjligheterna att träffa avtal med andra kommuner eller privata utförare i en annan kommun har inte förändrats med utjämningssystemet. Det är också en myt att säga att systemet innebär att avtalen ska sägas upp. Nej, utjämningssystemet ändrar inte på de civilrättsliga avtal som finns mellan kommunerna om placeringar när det gäller funktionshindrade. Det är klart att ett civilrättsligt avtal ska sägas upp, men det ska bara sägas upp under förutsättning att man kan erbjuda vård i den egna kommunen. Det är grundförutsättningen. Jag är väl medveten om den problematik som Per tar upp från . Vi har några andra kommuner också som har samma problematik. Jag har i flera sammanhang uttalat en irritation över att vissa kommuner nu försöker, som någon har uttryckt det jag vet inte om Per gjorde det dumpa funktionshindrade i andra kommuner. Rimligen ska de kommuner som vill göra en förändring av avtalen se till att erbjuda den vård och service som de funktionshindrade behöver i den egna kommunen. Det går alltså inte att lättvindigt föra över kostnadsansvaret på andra kommuner. 24 Förste vice talman (): Jag är väl medveten om att det behövdes ett utjämningssystem och sympatiserar med detta. Man kan ju säga att det går lätt att få utjämning i stora kommuner, men små kommuner som av det ena eller andra skälet drabbas av att ett antal personer får svåra funktionshinder kan få väldigt höga kostnader. Vad jag vill diskutera är hur vi ska få ett bättre utjämningssystem så att inte de som har många olika handikapp ska känna sig oönskade på den plats där de är, som kanske träffas av stora skattehöjningar då det är fråga om att ett antal kommuner säger upp avtal, bland annat genom förändring av mantalsskrivning för dem som har rätt att förändra sin mantalsskrivning, även när de är multihandikappade. Jag är helt övertygad om att statsrådet har både mottagit och läst skrivelserna till departementet från de kommuner jag nämner. Jag vet att det finns flera. Men flera, till exempel och , har byggt upp, både i privat och offentlig regi, speciella miljöer och behandlingshem med mycket god erfarenhet och kompetens tillbaka när det gäller att ta hand om döva, dövblinda, förståndshandikappade och personer med ett antal andra handikapp. Där finner man att det kanske går fyra fem anställda per multihandikappad för att kunna ge de handikappade ett drägligt liv och vettiga levnadsförhållanden. Det jag vill peka på är just att det utjämningssystem man har valt skapar problem i ett antal små kommuner, problem som man knappast jag förutsätter att det också gäller statsrådet tyckt varit önskvärda. Vi kan ta mina exempelkommuner det går väl att titta på och också. Det är små fattiga kommuner som har mycket lugna miljöer och lång erfarenhet på det här området. De är utsatta för uppsägning av avtal och förändrade mantalsskrivningar för multihandikappade, och därav kommer problemen. Jag besökte till exempel , där det bor 9 000 invånare. Där har man nio personer som är multihandikappade, och det kostar . Fem av de nio har man fått avtalen uppsagda från . Detta innebär en kommunalekonomisk katastrof för en liten landsortskommun. Jag efterlyser fortfarande svaret på mina frågor. Vilket råd vill statsrådet ge de utomordentligt bekymrade kommunalpolitiker, anställa och andra i och som hotas med en kraftig skattehöjning därför att de tvingas ta ett ansvar som egentligen borde vara ett nationellt ansvar, oavsett om det är ett interkommunalt utjämningssystem eller ett statligt ansvar? Hur ska de multihandikappade bete sig? Ska de vara lojala med den kommun de var mantalsskrivna i när de fick handikappet eller den kommun där de bor? Det är ju ett tryck som indirekt sätts på dem och deras anhöriga som jag tycker är ovärdigt. Vi har ett nationellt ansvar för de här människorna. Låt oss då se till att de slipper känna att de är en belastning för respektive hemkommun. Ta det nationella ansvaret, och finansiera det genom att ta pengarna från de pengar vi ger generellt till kommunerna! Då får vi finansieringen. Vi slipper peka ut vissa kommuner och visst ansvar, och dessutom får vi inte detta tryck på de multihandikappade. 25 Statsrådet (): Än en gång: Själva utjämningssystemet rubbar inte grunderna för LSS-lagstiftningen eller skyldigheterna för en avtalsslutande kommun. Vi har inte gått in och ändrat det regelverket. Jag känner också till problematiken att vissa kommuner nu försöker säga upp avtalet och smita ifrån kostnadsansvaret. Jag tycker att ett sådant beteende i kommunsektorn är djupt oacceptabelt och osolidariskt. Avtalen och lagstiftningen bygger ju på det faktum att den kommun, ursprungskommunen, som gör en placering i en annan kommun har kostnadsansvaret. Denna kommun skall, om man nu säger upp avtalet, erbjuda vård och service i den egna kommunen. Och när stora, väldigt stora, kommuner säger upp avtalen tycker jag att det är helt oacceptabelt, därför att man borde rimligen ha förutsättningar själv att erbjuda kvalificerad vård och service i den egna hemkommunen om man inte vill ha placeringen längre. Jag vill ha sagt det, därför att det råder ibland missförstånd här om att just utjämningssystemet också motiverades av att man skulle säga upp avtalen, men det har alltså inte varit förutsatt att det skulle gå till på det sättet. Det är väldigt många kommuner i det här landet, mindre kommuner, som faktiskt har tjänat på det nya utjämningssystemet. Det ska man också vara klar över, och det tror jag att Per också vet. Jag ser problemen tro inte något annat. Vi avser nu att ge i uppdrag till tillsynsmyndigheten att följa upp bestämmelserna om möjligheterna att sluta avtal och hur det fungerar, hur vanligt det är att kommuner upphäver avtal och andra problem som har samband med den här problematiken. Utifrån deras rapport får regeringen sedan ta ställning till eventuella åtgärder. Det är också naturligt, för en som har sysslat med utjämningssystem nu , att man efter det att utjämningssystemet har varit i kraft ett tag gör en utvärdering av hur systemet har fungerat i praktiken. Det kommer vi också göra av det här utjämningssystemet. Avslutningsvis, fru talman, vill jag säga att det är väldigt glädjande att höra en moderat som är anhängare av utjämningssystemet. 26 Förste vice talman (): Ja, en moderat som är anhängare av utjämningssystemet jag vill framhålla att vi har ett nationellt ansvar. Vi har ett ansvarstagande, och det är ett gammalt honnörsord i den moderata ideologin och vårt partiprogram. Vi tar ansvar för dem som kanske är de sämst ställda i samhället. De är oerhört beroende av stöd och hjälp. Jag kan förstå och har respekt för ett utjämningssystem här, av naturliga skäl, och att det finns ett gott uppsåt att skapa ett bra utjämningssystem. Det som är alarmerande är när det blir ett antal mindre kommuner som träffas extremt hårt. Att skattehöjning väcker kraftfulla reaktioner i de kommuner det gäller är nog statsrådet som gammal politiker väl medveten om. Det är inte bara bland förtroendevalda, utan bland den breda befolkningen. Man upplever sig göra ett bra jobb. Man har erbjudit bra miljöer för att hjälpa dessa samhällets olycksbarn, och träffas man tillbaka av mycket stora kostnader. Vad jag förstår har statsrådet egentligen inget råd att ge och mer än att det ska ske en utvärdering. För min del skulle jag vilja ha inte bara en utvärdering utan en snabb utvärdering och kanske ett snabbt beslut. Det är orimligt att dessa småkommuner ska träffas så hårt. Både statsrådet och jag är nog medvetna om att alla kommuner tenderar att ta de chanser de har. Om man ändrar de multifunktionshindrades mantalsskrivningsort ger det vissa öppningar att kunna ändra avtalen. Vi ser nu ett antal uppsägningar där man pekar på den möjligheten. Jag tycker att det är tråkigt, men det visar också svagheten med nuvarande utjämningssystem. Därför efterlyser jag den nationella med en finansiering inom i praktiken. 27 Statsrådet (): Jag vill göra ett förtydligande. Problemen med avtalen hade vi ju också innan det nuvarande utjämningssystemet trädde i kraft. Vi hade diskussionen då också. Det fanns även kommuner som ville försöka smita ifrån sitt ansvar och, som någon har uttryckt det, dumpa problemen i en annan kommun. Det är inget som följer av det nya utjämningssystemet. Jag ser en tydlig problematik här naturligtvis. Jag möter kommunföreträdare i stor utsträckning och ser problematiken. Vi ska nu titta igenom detta. Vi kommer att ge myndigheterna i uppdrag att göra en granskning av detta. Sedan får vi dra slutsatser av den . För de funktionshindrades skull är det ju väldigt viktigt att kommunsektorn solidariskt bär kostnaderna som är förenade med de vårdinsatser som måste till för att de funktionshindrade ska kunna leva ett gott liv. Det får inte vara så att vissa kommuner försöker smita undan från det ansvaret. Överläggningen var härmed avslutad. 7 § Svar på interpellation 2004/05:13 om landshövdingars förordnandetid 28 Statsrådet (): har frågat justitieminister om han avser att verka för att den individuella prövningen av fortsatt anställning för myndighetschefer, vars förordnandetid löpt ut, omfattar såväl länets behov som den enskilda myndighetschefens lämplighet. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Bakgrunden till interpellation är en skriftlig fråga där frågade mig om jag är beredd att ta initiativ så att specifika betingelser kan tas med i bedömningen när förordnandetiden för en landshövding har löpt ut för att därmed möjliggöra en förlängning av förordnandet. I frågan exemplifierade med situationen beträffande den nuvarande landshövdingen i , vars förordnandetid löper ut . tar nu åter upp situationen i som ett exempel. Som jag nämnde i mitt tidigare svar till prövar regeringen, med utgångspunkt i sin chefspolicy, i varje enskilt fall huruvida fortsatt anställning på den aktuella myndigheten eller annan anställning i annan verksamhet är det mest lämpliga för den enskilda myndighetschefen. Prövningen i det nu aktuella fallet omfattar även länets behov. 29 (): Tack för svaret. Egentligen skulle jag kunna säga att jag är nöjd med det. Det var ju tvåsamheten som jag så gärna ville att man skulle ta med i detta. Ändå kan jag inte låta bli att också betona varför jag har ställt den här interpellationen och varför jag tyckte att det var intressant att vi fick ha den här interpellationsdebatten. Jag har funderat rätt så mycket på att den här tvåsamheten ändå inte har tillmätts den betydelse som den faktiskt kan ha. En landshövding har ju ett uppdrag som egentligen är både ett förvaltningschefsuppdrag och ett förtroendeuppdrag. Jag har tagit som exempel och vår landshövding . Det är trevligt att ta ett bra exempel. Jag kan gissa mig till att det finns sämre exempel. Då ska det naturligtvis gälla där också. Det jag vill lyfta fram är exempel mot en princip. Förvaltningsuppdraget tror jag är svårt att bedöma. Det kan jag egentligen inte uttala mig särskilt mycket om, även om jag ser att det har fungerat bra i . Det är förtroendeuppdraget som jag tycker är viktigt. Det är inte alla äktenskap som är lyckliga, men många är det. Att förhindra ett lyckligt äktenskap att fortsätta när det fungerar, tycker jag är synd. Då tror jag att man går miste om en viktig kraft som har just med förtroendet att göra. Det är dit jag ville komma. När det finns förtroende bör det få tillmätas den kraft det faktiskt har. Det är inte alltid lätt att få förtroende. Vi vet ju mycket väl att alla som borde ha förtroende inte har det bland folket. I ett fall där det finns förtroende tror jag att det finns större möjligheter att lyckas. Det förtroendet kommer naturligtvis att skvätta över på den regering som tillåter att förtroendet får fortsätta att växa. Då kan fyrkantiga regler bli svåra att handskas med. Man ser det som ett svek om man tar bort någon när det fungerar väldigt väl. Jag tror att det finns olika skeenden i ett läns utveckling där just detta förtroendekapital är väldigt viktigt. Det är just det som jag tycker att man måste uppmärksamma väldigt mycket. I den förra debatten talade statsrådet mycket om att det ska vara en utvärdering av alla system. Det här är också ett system. Någonstans finns det viktiga ingredienser som vi inte vet så mycket om. Vi vet inte vilka kriterier som ligger bakom. Det ska dock utvärderas, hoppas jag. Vad finns det för planer för detta? 30 Statsrådet (): Jag är av naturliga skäl inte beredd att föra en diskussion här i kammaren om de överväganden som görs i de konkreta fallen när det gäller förordnandetider. Det förstår jag att respekterar. När det gäller att förlänga en myndighetschefs förordnande bedömer man, som jag sade i mitt svar, in förutsättningarna för myndigheten och personens lämplighet. Det är överväganden som görs i varje enskilt fall. För landshövdingar och andra myndighetschefer gäller generellt att det har utvecklats en praxis. Vi ger ett förordnande plus . Det gäller inte bara landshövdingar utan även andra myndighetschefer. I några fall har vi frångått den praxisen och haft en . Det är för att få en viss omsättning på myndighetspersoner inom den statliga chefsförvaltningen och kunna se till att man utnyttjar de krafter som finns på ett bra sätt. Jag är som sagt inte beredd att föra ett resonemang här i det enskilda fall som tar upp. Det får vi återkomma till i andra sammanhang när regeringen tar ställning till förordnande av dessa. 31 (): Det gäller inte det enskilda fallet utan principerna bakom. I alla möjliga sammanhang har vi i samhället kriterier på hur man lyfter fram viktiga positioner och hur man hanterar den kompetens och kunskap som finns. På samma sätt kan vi inom företagsamhet och andra områden se att det fungerar bra, och att här är det viktigt att behov möter möjligheter och kompetens. Det här var en generell diskussion: Är detta ett system som det bör finnas möjlighet att se igenom? Tar man besluten och prövningen på grunder som inte aktualiseras? I realiteten vet inte en landshövding eller folket i ett län på vilka grunder det finns möjligheter för någon att få vara kvar längre eller på vilka grunder det inte fungerar så bra som det borde göra. Vad jag vill åt är en tydlighet: Har en landshövding en morot för att göra ett ännu bättre jobb? Finns det möjlighet för ett län att jobba ihop sig med en landshövding så att det blir en så optimal konstellation jag hade bilden av ett äktenskap, men alla bilder haltar ju som möjligt? Vad är det för kriterier och bedömningsunderlag man utvärderar och följer upp? Det är det generella fallet jag är intresserad av. Kanske är det inte alltid så enkelt, herr statsråd, att ha de här fyrkantiga reglerna att just vid , sex plus , görs den här mätningen och då kommer ödet att falla. Kanske ska det vara bara eller till. Kanske det inte ska vara så länge som sex plus . Det är mer den diskussionen som är viktig, helt enkelt också för att slippa den oro som finns bland medborgarna: Vad ska hända i vårt län? 32 Statsrådet (): När det gäller generaldirektörer och andra myndighetschefer sker det naturligtvis en fortlöpande myndighetsdialog, en diskussion mellan regeringen och myndigheterna om hur verksamheten fungerar och utvecklas. Det är inte heller så att beslut om generaldirektörers och myndighetschefers förordnanden tas ad hoc, utan det sker efter noggranna överväganden och i dialog med den enskilda myndighetschefen. Än en gång: Jag vill inte föra resonemanget vidare än så här. Jag vill dock understryka att det naturligtvis görs noggranna överväganden. Sedan är det ju ganska bra jag får se upp nu så att inte diskussionen leder alldeles för långt att vi har satt förordnandetider på sex plus och att vi ibland kunnat göra undantag. Det syftar ju också till att vi ska få en viss rotation mellan myndighetscheferna i den statliga förvaltningen. Jag tror inte att vi ska tillbaka till den gamla tidens politik där man kunde sitta som myndighetschef i 16, 18 eller . Det tror jag inte vore bra för en modern svensk statsförvaltning. 33 (): Då vill jag tacka statsrådet för den information som vi i alla fall har fått. Jag vill också uppmärksamma på att detta är frågor som är intressanta bland människor. Man känner att här kommer det så nära och här blir det så viktigt för vår egen verksamhet vilka personer som tillsätts, och därför är man mån om att det är väldigt tydligt och klart vad som händer och sker och vad som ska gälla och inte ska gälla. Den öppenheten tror jag att vi alla vill ha i ett demokratiskt samhälle. Jag skickar med det inför de bedömningar som ska göras. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Anmälan om inkommen faktapromemoria om förslag från Europeiska kommissionen