prot · GS0954 · 2004-12-17 00:00:00 — Jag kan också avslutningsvis nämna att jag tycker att det är bra om medborgarna tydligt ser vilka politiska uppfattningar som olika journalister företräder, oavsett om det handlar om public service eller någonting annat. Jag tror att det är bra för demokratin och för öppenheten om så sker. Jag tror att det bidrar till ett bättre demokratiskt samtal. Men ministern har uppenbarligen uppfattningen att det är helt okej att de statliga medieföretagen lägger munkavle på sina anställda i direkt konflikt med den här friheten. Det är mycket trist att behöva dra den här slutsatsen av dagens debatt, men det behöver tydligen göras. 36 Utbildnings- och kulturminister (): Jag vill sluta med att citera vad interpellantens partikamrat sade i debatten . Han använde naturligtvis den moderata terminologin. Och när jag citerar honom är det hans ord som jag tar i mun. Jag vill säga det eftersom det sakligt är så korkat. Han sade följande: Om statliga medier över huvud taget ska kunna motiveras är kravet på opartiskhet och saklighet det omvända mot vad som verkar gälla : oeftergivligt. Det var moderat politik . är kravet det omvända ju mer partiskt, desto bättre, bara det partiska redovisas. TV och radio ska inte eftersträva att ge en opartisk bild utan tvärtom. Man ska ha partibeteckning så att tittaren och lyssnaren kan se och höra vilken kommenterande eller rapporterande journalist som helst som företräder vissa partiåsikter. Nyhetsrapporteringen ska bli en sorts partipolitisk debatt. Det ska sitta en journalist med ett m-märke i kragen och säga att skatterna är för höga och att förmögenhetsskatten måste bort. Och sedan ska det sitta en annan journalist med en annan partibeteckning och säga motsatsen. Det är en orimlig åsikt, en orimlig ståndpunkt, som jag hoppas att ni torgför tydligare så att människor ser vad er mediepolitik innebär. Jag tycker att detta har varit en klarläggande diskussion. är opartiskheten otillräcklig, ibland är den för stor. Det är förvirring på hög nivå. Överläggningen var härmed avslutad. 4 § Svar på interpellation 2004/05:241 om behovet av en lågstadielärarutbildning 37 Utbildnings- och kulturminister (): har frågat om jag avser att vidta några åtgärder för att stärka kompetensen i läs- och skrivinlärning hos lärarna i . Jag delar uppfattning att förmågan att läsa är basen för all inlärning. Läs- och skrivinlärning är därför en central kompetens för alla lärare. Kompetensen att vägleda barn och ungdomar i läsande och skrivande blir allt viktigare i skolans och lärarnas uppgift i ett samhälle som i ökad utsträckning bygger på kommunikation. Låt mig först slå fast att lärarutbildningen styrs av målen för lärarexamen uttryckta i högskoleförordningens examensbilaga. Dessa mål omsätts av lärosätena till program och kurser i olika utbildningsområden; det allmänna utbildningsområdet och i inriktningar. Ett av målen för lärarutbildningen är att den blivande läraren ska kunna omsätta läroplanens mål. I läroplanen för är ett av målen att eleverna ska lära sig läsa och skriva. För mig är det en huvuduppgift att lärarutbildningen ger sina studenter denna kompetens. Enligt Lärarnas Riksförbunds enkät till lärarstudenter med inriktning mot anger drygt en tredjedel att de inte fått tillräcklig utbildning för att lära eleverna läsa och räkna. Det är allvarligt om de trots detta får ett examensbevis som gör dem behöriga för att undervisa i . Med den öppna strukturen i den nya lärarutbildningen finns möjligheter till egna val för studenten, vilket har sina för- och nackdelar. Ska det fria valet fungera kräver det en medveten och aktiv lärarstudent kombinerat med en aktiv studievägledning från högskolan. Det innebär att studenterna själva har möjlighet att skaffa den kompetens som de anser att de behöver för att fullgöra sitt framtida arbete. Den verksamhetsförlagda delen av lärarutbildningen är avsedd att bland annat skapa en medvetenhet om läraryrkets krav. Detta förutsätter att student och högskola för en dialog om utbildningens innehåll utifrån erfarenheterna i den verksamhetsförlagda delen av utbildningen. I denna process förväntas studenterna påtala eventuella brister i utbildningen. Denna ska givetvis leda till att de examinerade lärarna ska erhålla kompetens för att undervisa så att deras elever når läroplanens mål. I läroplanen för anges att skolan ansvarar för att varje elev efter genomgången grundskola bland annat behärskar det svenska språket och kan lyssna och läsa aktivt och uttrycka idéer och tankar i tal och skrift. I interpellationen hänvisas till nationella undersökningar som visar att läsförmågan hos eleverna har sjunkit. Jag vill som ansvarig minister för lärarutbildning påminna om att den nya lärarutbildningens struktur erbjuder skolans lärare möjligheter att enligt det livslånga lärandets princip delta i högskolans lärarutbildningar och de kurser som behövs för att upprätthålla kompetensen. Här vilar ansvaret först och främst på den enskilde läraren och arbetsgivaren medan staten ställer högskolan till förfogande för kompetensutveckling. Internationella undersökningar, som den publicerade 2003, visar inte på någon signifikant nedgång i läsförståelse för de svenska eleverna. Däremot noteras en större spridning av elevernas resultat i denna del. Det är också värt att notera att de svenska eleverna internationellt sett fortfarande befinner sig i en tätposition. Dock noteras i den nationella utvärderingen av , NU-03, att de svenska elevernas förmåga att läsa och tillgodogöra sig längre texter har sjunkit. Ett annat problem som tas upp i den nationella utvärderingen är ökningen av antalet lärare utan behörighet i skolan. Detta har regeringen sökt åtgärda med bland annat projektet lärarutbildningar . I detta erbjuds obehöriga lärare att utbilda sig till behörighet och behöriga lärare att bredda sin kompetens. Detta sker i undervisningsformer som är tillrättalagda för halvtids arbete i skolan och halvfarts högskolestudier, ofta på distans. Slutligen vill jag framhålla att , på regeringens uppdrag, genomför en nationell utvärdering av lärarutbildningsprogrammen enligt lärarutbildningsreformen. Resultaten av utvärderingen kommer att presenteras . Jag kommer att fästa mycket stor vikt vid utvärderingen. Mot bakgrund av vad som framkommer där återstår det att bedöma vilka initiativ som ska tas för att förbättra kvaliteten i utbildningen. 38 (): Jag ska be att få tacka utbildningsministern för svaret. Jag tycker att svaret ändå visar att utbildningsministern tar den här frågan på allvar. Men jag tycker inte att svaret är tillräckligt tydligt om att någonting verkligen behöver ändras i själva bestämmelserna för vad man ska kräva av en lärare för mindre barn. Jag har en väldigt stark uppfattning om att de små barnen är värda den bästa skola som man kan tänka sig. i skolan är kanske den viktigaste skoltiden. Bakgrunden till min fråga är just den enkät som gjorde och som visar att av lärarna för de mindre barnen inte har någon utbildning för att lära dem läsa och räkna och att säger att de har fått en tillräcklig utbildning i att lära ut läsning och räkning. Och det är skolans kanske viktigaste uppgift att lära de små barnen att just läsa, skriva och räkna. Siffrorna, som också utbildningsministern hänvisar till, är allvarliga. I , där man jämför med 1993 och 1995, talas det helt öppet om en markant försämrad förmåga till läsning och läsförståelse. Det beror ju inte på den nya lärarutbildningen. Men det visar att vi har behov av lärare som verkligen kan konsten att jobba med läs- och skrivutveckling och räkning. Och det är en förutsättning för all undervisning att vi har utbildade lärare. genomförde på regeringens förslag en ny lärarutbildning helt emot vilja. Vi tycker att hela idén med den nya enhetliga lärarutbildningen är felaktig. Man får inte de kunskaper och den kompetens som behövs för olika åldrar och olika stadier. Hela lärarutbildningen leder till att det är uppenbart att ämneslärarna får mindre ämneskunskaper medan klasslärarna, de som har de flesta ämnena, blir mer specialiserade i vissa ämnen. Har man då otur är det inte rätt saker. Har man då otur har man en lärare för de mindre barnen som kanske är väldigt specialiserad på historia, samhällskunskap och geografi men inte har läst ett enda högskolepoäng i läsutveckling. Lärarstudenterna i det här systemet behöver inte bestämma sig från början. Tre terminer är i stort sett lika för alla med vissa val. Det är tre terminer som inte har någonting med utbildningens inriktning att göra. Vi från tycker att det borde vara tvärtom, det vill säga mer specialisering. Jag kommer tillbaka till dagens fråga. Det borde helt enkelt finnas tydliga krav i bestämmelserna, i examensordningen, på hur många poäng en lärare för de lägre årskurserna ska ha i svenska, språkutveckling och att kunna lära ut räkning. Det är positivt att ministern nu säger att det är allvarligt om lärarna får behörighetsbevis för att undervisa i tidiga år om de inte har fått tillräcklig utbildning i att lära ut läsning och skrivning. Det är positivt att ministern säger detta. Men det är då naturligt att fråga sig om vi över huvud taget ska ha ett system där det är möjligt att bli lärare för de små barnen utan att ha kunskaper i att lära ut läsning och skrivning. Så är det . Det är ett faktum. Sedan kan vi spekulera i hur många som utnyttjar den möjligheten och blir den typen av lärare. Sätt till en snabbutredning och lägg fram förslag om skärpta krav i lärarutbildningen om man tycker att frågan är allvarlig. 39 Utbildnings- och kulturminister (): har rätt uppfattat mitt svar. Jag tar frågorna på största allvar. Jag tycker att lärarutbildningen är kanske den allra viktigaste utbildning som bedrivs på våra universitet och högskolor. Jag kommer naturligtvis mycket noga att följa den delen av högskoleväsendets verksamhet framöver. Regeringen har satt i gång en process för att utvärdera utbildningen. Den utvärderingen kommer . Då lovar jag att den kommer att bli föremål för ordentlig behandling. Jag kommer att ägna betydande energi åt det. Jag kan avslöja att denna min attityd har förstärkts av den undersökning vi har diskuterat här som gjorde om hur studenterna på lärarutbildningen upplever sin egen utbildning. Det var en enkät. Enkäter kan ha olika kvalitet. Jag har inte satt mig in i hur just denna är gjord. Men det var en allvarlig varningssignal. Just de områden som tas upp ska det bli särskilt viktigt att ta del av i den ambitiösa utvärdering som nu gör av dessa frågor. För mig är det självklart att kunskapen att lära ut läsning, skrivning och räkning är fundamentala. Studenter som inte har fått tillräckligt av detta kan inte anses uppfylla målen och bör inte godkännas för examen. Där står jag på barnens och skolelevernas sida. Där är det vår sak och sak att se till att utbildningsanstalterna, lärosätena, uppfyller de krav som ställs. ägnar en betydande del av sitt anförande åt att kritisera beslut som fattades om att inrätta den nya lärarutbildningen. Jag tycker inte att det är så mycket mening att diskutera det . Men eftersom vi ändå är här vill jag säga att jag tycker att det var en bra reform, inte minst i det perspektiv vi pratar . Reformen höjer statusen genom att den professionaliserar läraryrket för de lärare som ska jobba med barn i de lägre åldrarna. Det är också en åsikt som delas av både och . Det är en bra bas för att höja ambitionen vad gäller lärarna till de yngre barnen och deras kompetens . De första lärarna som har utbildats i den nya utbildningen har ännu inte kommit ut i praktiskt arbete. De resultat vi nu ser i skolan kan inte tillskrivas den här reformen utan det återstår att se . Jag är bestämd på att reformen ska leda till ännu bättre resultat för våra skolbarn och elever . Här ser jag inte att nostalgiska beskrivning av att det var bättre förr, att den reformen inte leder framåt utan åt något annat håll, hjälper i det läge vi befinner oss . gäller det att se till att utbildningen får så hög kvalitet som det går. Det tänker jag engagera mig för. 40 (): I inledningen av utbildningsministerns andra anförande kände jag mig glad och nästan beredd att applådera. Det var nästan ett halvt löfte att införa tvingande bestämmelser om hur behörigheten ska se ut för lärare för de mindre barnen. Sedan kom ett försvarstal för hela lärarutbildningen, och sedan blev det motsägelsefullt. Hela reformen av lärarutbildningen har gjort lärarutbildningen bättre. Den fråga vi diskuterar är ett exempel på bristerna i den nya lärarutbildningen. Det är oklart vad man specialiserar sig mot. Det är oklart vad man behöver kunna. Det här att lärarna för de små barnen inte har kunskaper i att lära ut läsning och räkning är en följd av att lärarutbildningen har blivit mer enhetlig. Ämneslärarna läser färre poäng i ämnen matte, svenska, engelska, fysik som de ska undervisa i, och före detta lågstadielärare och mellanstadielärare läser mer av sådana ämnen men mindre av det som de små barnen behöver. Jag blir lite besviken när man å ena sidan säger att man tar det här på allvar och å andra sidan höjer reformen till skyarna. Det är en reform som jag är fullständigt övertygad om att vi måste förändra i grunden så snart som det över huvud taget är möjligt. har detta kommit fram, och vi kommer att se fler och fler exempel på att det är stora brister i lärarutbildningen. Icke desto mindre, i denna mycket angelägna fråga för de små barnen tycker jag att det låter positivt att utbildningsministern verkar kunna tänka sig att införa tvingande bestämmelser om att lärarna ska ha kunskaper i att lära ut läsning, skrivning och räkning. Vi har bara behöriga lärare enligt . Det är ett annat stort problem i att vi inte kan räkna med att våra barn blir undervisade av människor som har en rejäl utbildning. Då kan man åtminstone tycka att siffran måste höjas. Vi måste skapa intresse för läraryrket. Vi måste höja läraryrkets status. Vi måste göra det roligt att bli lärare igen. Åtminstone borde vi anstränga oss för att de lärare som är behöriga har rätt utbildning. Då har vi ordet frivilligt. Jag är liberal, och jag tycker att människor ska välja väldigt mycket frivilligt. Men i utbildningar som är riktade mot ett visst område får det väl vara någon måtta på frivilligheten. Det är alltså frivilligt vilka ämnen man läser i lärarutbildningen. Det är lika orimligt som att en läkarstuderande skulle bestämma sig för att strunta i att läsa avsnittet om blindtarmen och fördjupa sig i något annat i stället. Bristen i lärarutbildningen är att man kan välja bort sådant som är viktigt. Om utbildningsministern tar detta på allvar ska han inte bara titta på lärarna för de mindre barnen utan titta på hela systemet. Vilka moment ska göras obligatoriska för att veta att vi får de lärare som vi och barnen behöver? 41 Utbildnings- och kulturminister (): säger att han vill ha tvingande krav på att lärarna ska lära sig att lära ut hur man räknar, skriver och läser, som om det bara var fråga om ett allmänt flum i högskolan. Så är inte fallet. Kraven är tvingande. Det finns tydligt fastställda mål för utbildningen, vilka måste uppnås för att en student ska få sitt examensbevis. Det lärosäte som utfärdar examensbevis till studenter som inte uppfyller de målen kan bli av med rätten att utfärda examensbevis. Det är mycket viktigt. Det finns ingen frivillighet eller allmän slöhet i detta, utan det är ett självklart krav att målen för utbildningen ska vara uppnådda för att utbildningen ska anses vara genomgången och berättiga till behörighet. har inte monopol på att tycka att det här är något som man bör införa. Så är det redan, och det är naturligtvis en självklarhet. Den andra frågan som tog upp gällde att vi har behöriga lärare, att vi måste höja läraryrkets status för att locka fler människor att vilja bli lärare. Det är bra att ansluter sig till det resonemang som jag förde. Den här utbildningsreformen är just ett sätt att höja statusen för den viktiga lärarkategori som möter de små barnen. Här har lärarnas olika fackföreningar precis samma syn som den jag nu ger uttryck för. går på en annan linje än lärarna själva. Det är alltså inte bara på det här området som och politik inte hänger ihop. De pratar om höjd status men vill återgå till den gamla utbildningsformen, som ju gav lågstadielärarna lägre status. vill dessutom skära ned på antalet utbildningsplatser vid universitet och högskolor. Men vad vi behöver är att utbilda fler lärare. Detta ska enligt ske inom ramen för ett krympande platsantal vid universitet och högskolor. Det går inte ihop, och jag tycker att det vore ärligare att säga att vi ska hitta andra metoder för att minska antalet behöriga lärare än att utbilda fler, när kravet i själva verket är att vi ska utbilda färre. 42 (): Det är helt fel att skulle vilja skära ned på antalet lärarutbildningsplatser. Däremot har vi i vårt budgetförslag för hela högskoleområdet talat om ett något mindre antal nya platser än vad regeringen gör. Det där varierar ju . Vissa år gör regeringen bedömningen att vi kan minska antalet platser med tusen, och året därpå kan vi öka antalet. Vi har aldrig sagt ett ord om detta. Tvärtom är vi starka motståndare till att minska antalet lärarutbildningsplatser. Om man ska minska antalet platser ska man inte göra det på områden där vi har ett behov av fler platser, och det har vi när det gäller lärare. Utbildningsministern säger att det finns mål som ska uppnås. De är mycket allmänt formulerade. Det jag här talar om är att det på andra nivåer, till exempel för ämneslärare, även i socialdemokraternas lärarutbildning finns vissa krav på poäng. Man ska ha läst 40 poäng engelska för att till exempel ha rätt att jobba på gymnasiet. De kraven har sänkts jämfört med tidigare, vilket vi är kritiska till, men det finns trots allt krav på poäng. Några sådana krav finns däremot inte när det gäller läs- och skrivinlärning. Det står inte någonstans att en motsvarande lågstadielärare, alltså lärare för de tidiga åren, ska läsa ett visst antal poäng i läs- och skrivinlärning. Detta får till följd om vi ska tro på enkäten som ju ingen har ifrågasatt att endast hälften av dem som ska undervisa på det stadiet anser att de fått en tillräcklig utbildning; i varje fall säger sig inte ha fått någon utbildning. För mig är det inte att höja statusen för lärarna för de mindre barnen när föräldrar inte kan vara säkra på att dessa lärare har rätt utbildning för det som de arbetar med. Jag tror att de skulle få mycket högre status om vi fick riktigt kvalificerade lågstadielärare. 43 Utbildnings- och kulturminister (): Jag tror att försöker blanda bort korten. föreslår färre platser vid universitet och högskolor. Det står i motionen. De vänligt sinnade alliansbröderna i beskriver motion som helt fri från samband mellan inkomster och utgifter, där man har råd att betala precis allt som är roligt eftersom man släppt sammanhanget mellan inkomster och utgifter. Trots denna grundläggande lössläppta attityd, åtminstone om man får tro , är det på det viset själv har jag naturligtvis ingen åsikt alls om detta. vill skära ned på antalet utbildningsplatser, men det får inte påverka någon utbildningslinje eftersom alla utbildningslinjer som man känner till naturligtvis ska utökas. Så var det också . Antalet lärarutbildningsplatser ska ökas jag tror till och med att använde ordet naturligtvis. Men i det förslag som lagt fram sägs att vi politiker inte ska bestämma detta, utan det ska bestämmas av marknaden. Efterfrågan ska bestämma. Studenternas val ska bestämma. Men om nu färre studenter vill välja detta då ska man dra ned på platserna. Då kan vi visserligen stå i och säga att vi tycker någonting annat, men har vi redan sagt att det inte är vi utan marknadskrafterna, efterfrågan, som ska bestämma utbudet. sätter sig här i alla positioner. Det ska vara fler platser och färre platser , och vi ska höja statusen genom att gå tillbaka till den gamla lågstatusutbildningen. Det tycker jag är en dålig politik, för att uttrycka det försiktigt. Jag tycker också att det vi bevittnat är en konstig marknadsföring av politiken, för att använda ett någorlunda värdeneutralt omdöme eftersom inte har något inlägg kvar. Överläggningen var härmed avslutad. 5 § Svar på interpellation 2004/05:107 om jämställd vård och omsorg 44 Statsrådet (): har frågat statsrådet vilka åtgärder han ämnar vidta för att öka jämställdheten inom hälso- och sjukvården. Såsom ansvaret är fördelat i regeringen är det jag som ska svara på frågan. Målet med hälso- och sjukvården är att alla ska ha tillgång till en god hälso- och sjukvård på lika villkor. Detta innebär att jämställdhetsperspektivet måste ges särskild uppmärksamhet. Regeringen gav därför i uppdrag att i samverkan med huvudmännen och berörda myndigheter följa upp, analysera och redovisa könsskillnader inom hälso- och sjukvården. I uppdraget till klargörs bland annat att myndigheten där den finner behov ska lämna förslag till åtgärder som kan bidra till ökad jämställdhet. Som påpekar har slutredovisat uppdraget genom att avlämna rapporten vård? Könsperspektiv på hälso- och sjukvården. Rapporten visar att det fortfarande finns brister avseende kunskap och behandlingspraxis när det gäller mäns och kvinnors olika behov och lyfter fram en rad jämställdhetsaspekter inom hälso- och sjukvården som närmare behöver belysas . Rapporten visar exempelvis att kvinnor söker mer vård och att sjukvårdskostnaderna för kvinnor är högre än för männen. Totalt sett är läkemedelskostnaderna högre för kvinnor, men män ordineras oftare nyare och därmed dyrare läkemedel, vilket dock inte alltid betyder högre kvalitet i behandlingen. konstaterar vidare att mer arbete behövs för att de könsspecifika kunskaperna ska integreras i hälso- och sjukvårdens verksamhet. Positivt här är att nästan alla vårdutbildningar beaktar ett genusperspektiv. Det finns även behov av att uppföljningar av vårdens resultat redovisas med könsuppdelad statistik och att kvalitetsregistren utvecklas. avser därför att tydligare beakta könsspecifika aspekter i riktlinjer och föreskrifter till hälso- och sjukvården framgent. , som bereds inom , utgör ett värdefullt kunskapsunderlag kring jämställdheten inom hälso- och sjukvården. Dessa fördjupade kunskaper skapar förutsättningar för berörda aktörer, på såväl nationell som lokal nivå, att vidta åtgärder för att stärka och intensifiera jämställdhetsarbetet. För regeringens interna arbete kommer rapporten att utgöra en central del i arbetet med att integrera jämställdhetsperspektivet i såväl budget- som regleringsbrevsprocessen inom hälso- och sjukvårdens verksamhetsområde. Ett konkret exempel på detta är att regeringen i regleringsbrev lyfter fram behovet av att förbättra informationen till allmänheten kring könsspecifika skillnader kring klinisk prövning och godkännande av läkemedel. Under de fortsatta insatserna på jämställdhetsområdet kommer jag fortlöpande att föra en dialog med såväl jämställdhetsministern som berörda aktörer inom hälso- och sjukvårdssektorn för att säkerställa att den fördjupade kunskap vi nu har också tas till vara och följs upp i den praktiska verksamheten. 45 (): Jag vill tacka statsrådet för svaret. Visserligen ställde jag min interpellation till jämställdhetsministern för att det enligt min mening finns skillnader som vi kan iaktta inom hälso- och sjukvården som inte är specifika för vården och omsorgen. Dessa skillnader bygger på könsmaktsstrukturen som råder i samhället i stort. Det är en könsmaktsstruktur där män är norm och kvinnor avvikande, där män har stor makt medan kvinnor har mindre makt. Vården och omsorgen är inget undantag, könsmaktsstrukturen finns där med. Mannen utgör , och kvinnor underordnas män. Jag får förlita mig på statsrådets löfte att hon fortlöpande kommer att föra en dialog med jämställdhetsministern om dessa frågor. Vi har en lång historia av aktivt jämställdhetsarbete i vårt land, men ändå finns det områden där ojämställdheten är generande tydlig.