prot · GS0929 · 2004-11-15 00:00:00 — Där säger man att nu får kommunerna bättre ekonomi, nu är det hurra överallt och kan man börja anställa. Ja, men det har ju skett till priset av att staten lånar de pengarna. Förut var det kommunerna som förväntades låna de pengarna. Men ur medborgarnas perspektiv spelar det naturligtvis ingen roll om det är stat eller kommun som lånar dem, om det är på kommunalskatten, på fastighetsskatten eller på momsen man betalar dem igen. Ur det perspektivet är det naturligtvis viktigt att hålla ihop kommunsektorn och den statliga sektorn. Men det är fortfarande så att det som riksdag och regering förfogar över är statsbudgeten. Kommunerna har redan ett balanskrav som vi här i har bestämt att de ska ha. Varför inte se till att även staten har ett sådant balanskrav? Då kan man verkligen diskutera prioriteringar, hur vi vill hantera storlek på skatter och val av olika typer av utgifter i stället för att ständigt få den eskalerande utgiftskarusell som går , där man genom att kunna gömma sig bakom överskottet i pensionssystemet betalar ut pengar som man inte har och ser till att vi förmodligen kommer att gå in i nästa lågkonjunktur med ett rejält stort budgetunderskott. 81 Finansminister (): Med risk för att på samma sätt som upprepa mig kan jag än en gång understryka att vi har ett mål för de offentliga finanserna. Det är ambitiösare än det man har i övriga EU. Det leder oss som en styråra i hela den ekonomiska politiken. Vi kommer att kunna uppvisa ett överskott även efter dessa svåra år som vi har haft i den internationella lågkonjunkturen. Det har tjänat väl. Jag vågar nog påstå att framöver kommer att se att regeringen kommer att kunna hantera de offentliga finanserna på ett betydande ansvarsfullt sätt, på samma sätt som vi alltid har gjort. Därmed måste jag dessvärre, eftersom väljer den polemiska ton hon gör, ifrågasätta hennes trovärdighet. Är det någonting som jag tror att det finns skäl att verkligen vara bekymrad över är det om de principer som har väglett budgetalternativ skulle tillämpas i ansvarsställning. Där räknar man på sedvanligt sätt, som man gjorde i när hade ansvar för finanspolitiken, med dynamiska effekter, med förhoppningar om enorma utväxlingar. 200 miljoner ska stoppas in i , och det ska utväxlas till att bli en förstärkning i slutändan på . Det är den här typen av politik som har kritiserats och som dessvärre uppenbarligen inte har lärt någonting av. För sade när man presenterade sitt alternativ till budgetpropositionen att vi räknar på samma sätt som vi gjorde . Det var den motion som väldigt effektivt sköts sönder av er allianspartner . har, med all respekt, inte någonting att lära oss socialdemokrater om hur man hanterar de offentliga finanserna. Spåren förskräcker från den tid som hade ansvar för finanspolitiken i , och vi ska inte tillbaka dit heller. Som sagt, vi har ett mycket ambitiöst mål för de offentliga finanserna och det tänker vi fortsätta att ha även . 82 (): Det vi har gått igenom är en mycket mild lågkonjunktur, och det vi ser framför oss i den budgetproposition som är lämnad är att man avser att gå med underskott även hela högkonjunkturen. Det är just det som är det allvarliga. Genom att man har det mål man har men inte har för avsikt att följa det kan man gömma ett stort underskott i statsbudgeten. Till skillnad mot det jag tycker att man lite får intryck av här har vi lärt oss väldigt mycket av den situation som rådde och . Vi är väldigt angelägna om att inte riskera att sätta i samma situation som man var i då, med en ekonomi i fritt fall efter alla bubblor som brast. Det finns i vårpropositionen 2000 en mycket bra bilaga där man just går igenom vilka olika saker som ledde fram till det, när bubblan sprack och hur ekonomin kom i fritt fall. Sedan är jag den första att erkänna att det säkert begicks både ett och annat större och mindre misstag även av den borgerliga regeringen. Även dem är vi intresserade av att lära oss av. Däremot tycker jag att den här patetiska genomgången av halvsanningar och vändningar kring vårt budgetalternativ är så tröttsamt att jag inte bemöter den. Trots allt är det här lite av Jeopardy. Det är jag som ställer frågorna och ministern som ger svaren. Jag ser fram emot att som riksdagsman i stället får möjlighet att interpellera mig om principerna för vårt budgetarbete. Men det finns ingen likhet mellan det som han antyder och det sätt som vi arbetar på. Däremot är det naturligtvis så att en politisk motståndare framställer det så. Det jag gör är att jag plockar fram siffror som är hämtade ur ert budgetalternativ och som visar just att ni inte upprätthåller det budgetpolitiska mål som ni säger er ha. För mig är det skäl nog att vilja framhärda i att det vore lämpligt att byta fokus till att det ska vara balans i statens finanser. Överläggningen var härmed avslutad. 11 § Svar på interpellation 2004/05:116 om reform av budgetlagen 83 Finansminister (): har frågat mig om jag har för avsikt att föreslå en förändring av budgetlagen, så att det ramverk och de intentioner som finns för budgetprocessen och statsbudgeten efterlevs. Vidare frågar interpellanten om jag avser att verka för att regeringen återgår till budgetlagens föreskrifter om bruttoredovisning. Slutligen frågar om jag avser att följa budgetlagens intentioner om storlek och användning av budgetmarginalen. Jag har i viktiga avseenden en annan uppfattning än om sakförhållandena på budgetområdet. Innan jag besvarar frågorna behöver jag därför bemöta interpellantens påståenden. gör i interpellationen gällande att budgetlagen fastslår att regeringen i budgetpropositionen ska föreslå utgiftstak för det tredje året i planeringsperioden. Detta är inte korrekt! Det sägs inget om ifall det i budgetpropositionen ska ingå ett förslag till utgiftstak för det tredje året. gör också gällande att de utgiftstak som fastställt har brutits av regeringen. Regeringen ska ha tillämpat utgiftstaket på ett felaktigt sätt. Det är riktigt att i en del fall har reformer fått belasta inkomstsidan av budgeten i form av krediteringar av skattekonton och i form av nettobudgeteringar av avgiftsinkomster på utgiftssidan. Regeringen har i dessa fall föreslagit en särskild lösning som innebär att de möjligheter som budgetlagen eller annan lagstiftning erbjuder ska användas. Jag kan konstatera att godkänt de åtgärder som föreslagits. När interpellanten gör gällande att regeringen finansierat vissa kapitaltillskott till statliga bolag och en del av de omfattande investeringarna i vägar och järnvägar på sätt som avviker från bestämmelserna i budgetlagen är detta också fel. I båda fallen har de bestämmelser tillämpats som säger att kan besluta att finansiering ska ske på annat sätt än enligt huvudreglerna. påstår också att regeringen ska ha varit mer benägen att göra tekniska justeringar som inneburit att utgiftstaket höjts än motsatsen. Som ett exempel hävdar interpellanten att utgiftstaket borde ha justerats ned till följd av den slutreglering av pensionsreformen som gjordes med anledning av förslag på tilläggsbudget ekonomiska vårproposition. Min uppfattning är att det hade varit felaktigt att tekniskt justera utgiftstaket till följd av denna slutreglering. Den finansiella innebörden var nämligen att summan av statsutgifterna inte påverkades, eftersom lägre anslag för statsbidrag till kommuner och landsting uppvägdes av högre anslag för pensioner. Detta är inte första gången som frågor om budgetlagens tillämpning diskuteras i . Jag kan erinra om att finansutskottet hade en offentlig utfrågning om just budgetlagen och dess tillämpning. Utskottet uttalade därefter att budgetlagen inte behövde ses över avseende bruttoredovisning, tekniska justeringar och krediteringar av skattekontot. Budgetlagen hade enligt utskottets uppfattning fungerat mycket väl. Vidare uttalades att lagens tillämpning är något som formas successivt genom de beslut om budgeten som fattar. Jag kan också erinra om att granskade dåvarande finansminister redovisning av statens inkomster och utgifter i budgetpropositionen samt hans hantering av utgiftstaken i statsbudgeten. slutsats var att det inte fanns något att erinra mot regeringens förfarande. När det så gäller användningen av budgeteringsmarginalen kan jag konstatera att den i stor utsträckning har behövt tas i anspråk för att klara ökade utgifter för sjukfrånvaron och ökade utgifter för arbetsmarknadsåtgärder. Det är nog minst lika mycket detta som en benägenhet att efterhand fylla marginalen med nya utgifter som lett till en ansträngd situation. Det är riktigt att det i olika sammanhang har diskuterats hur man kan förbättra hanteringen av budgeteringsmarginalen. Jag kommer att gå igenom alla de förslag som finns, men jag vågar för dagen inte säga vilken lösning som är den lämpligaste eller när regeringen kan lämna ett förslag. Låt mig nu svara på interpellantens konkreta frågor. Fråga 1: Har ministern för avsikt att föreslå en förändring av budgetlagen, så att det ramverk och de intentioner som finns för budgetprocessen och statsbudgeten efterlevs? Mitt svar är att jag har samma uppfattning som finansutskottet, nämligen att budgetlagen fungerat mycket väl och att lagens tillämpning är något som formas successivt genom de beslut om budgeten som fattar. Därmed uppnår man en lämplig balans mellan nödvändig fasthet i reglerna och önskvärd flexibilitet för att möta nya situationer. Någon ändring av budgetlagen av det skäl interpellanten anför är alltså inte aktuell. Fråga 2: Avser ministern att verka för att regeringen i den ekonomiska riktlinjepropositionen återgår till budgetlagens föreskrifter om bruttoredovisning och redovisning av utgifter som utgifter, inkomster som inkomster? Mitt svar är att jag, liksom mina företrädare, kommer att respektera budgetlagens föreskrifter i dessa och alla andra avseenden. Jag har alltså inget behov av att göra ett uttalande av det slag som kanske föresvävar . Fråga 3: Avser ministern att i det kommande budgetarbetet följa budgetlagens intentioner beträffande storlek och användning av budgetmarginalen? Mitt svar är att vi har en del praktiska problem med budgeteringsmarginalen som vi försöker finna lösningar på. Jag vill dock betona att varken budgetlagen eller den proposition där lagen föreslogs innehåller några intentioner om storlek eller användning av en budgeteringsmarginal. 84 (): Hanteringen av budgetprocessen i form hänger tätt ihop med hur man hanterar budgeten i sak. Problemet är att erfarenheten visat att budgetlagen, som ligger bakom en mycket bra reform och som fungerade alldeles utmärkt, successivt kan behöva förbättras, men också att man alltmer ohämmat börjat bryta mot de regler som finns i förarbetena och det tänk som finns bakom men som inte uttryckts explicit i lagstiftningen. Detta gör att vi kommit fram till att lagstiftningen behöver ändras. är det i praktiken så att i detta spel är hemmalaget också domare, och då inser ju vem som helst att det faktum att majoriteten i säger att den anser att regeringen gör okej saker inte betyder att så faktiskt sker. Det betyder bara att regeringen försäkrat sig om majoriteten. Till yttermera visso har majoritet på de här punkterna vid ett antal tillfällen uttryckt ganska stark kritik. Detta sagt med tanke på att de är regeringens stödpartier. Därför är det oroande att även på den här punkten så beredvilligt och glatt verkar vilja ta vid där slutade. Jag ska börja med att gå igenom några punkter. säger i sitt svar att det inte är korrekt att budgetpropositionen ska ha förslag till utgiftstak för tredje året. Jag kan läsa högt ur sammanfattningen i betänkande där man förändrade budgetlagen erfarenhet. Man skriver att utgiftstaket för år 3 behandlas i budgetpropositionen. Skillnaden var alltså att detta skulle flyttas . Det står att förslaget innebär att inte skall ta ställning till en preliminär fördelning av utgifterna på utgiftsområden och att regeringen inte skall lägga förslag om utgiftstak för staten i vårpropositionen, utan utgiftstak för år 3 behandlas i budgetpropositionen. Sedan återkommer detta gång på gång i betänkandet. Alldeles otvetydigt förhåller det sig så. Det är oroande att regeringen och uppenbarligen inte arbetar efter det, vilket vi fick en indikation på redan i den första vändan när påstod att bestämt att man inte skulle lämna någon vårproposition alls. På den punkten fick han ju ändra sig. Detta är alltså ett exempel. Jag kan gå vidare på punkt efter punkt. Både och finansutskottet var mycket kritiska till förslagen, och de ändrade också en hel del av de förslag som gällde de statliga bolagen. Där säger man att man förutsätter att om systemet ska vara bestående måste det skapas ett tydligt regelverk för det, vilket alltså inte finns, och i sammanhanget bör det också utredas hur förslaget förhåller sig till budgetlagen och gällande praxis. Det finns en lång rad frågetecken kring detta, där fattat beslut som regeringen återkommit till och inte alls velat följa. När det gäller justeringen av utgiftstaket behöver man bara följa med i hur regeringen hanterar det för att se att det är ganska glasklart att man justerar för det höjda grundavdraget med 0,7 men inte för sänkningen av det särskilda avdraget. Det är helt ovidkommande att här hänvisar till att det skulle ha påverkat statsutgifterna för pensionerna. Så här kan man gå vidare. I proposition 1995/96:150 skriver man tydligt hur stor man anser att budgeteringsmarginalen ska vara. Det är mycket sådant som gör att jag tycker att ministerns uttalanden så här långt verkar vara grundade på en total nonchalans både mot beslut och innehållet i lagstiftningen, och framför allt mot dess förarbeten. Det i sin tur talar väl just för behovet av att förtydliga själva lagstiftningen. 85 Finansminister (): säger i sin interpellation att de formella föreskrifterna i budgetlagen helt åsidosätts eftersom man inte följer den ordning för arbetet som budgetlagens regelverk anger. Det är inte vilken anklagelse som helst. Den innebär att regeringen medvetet skulle manipulera den av fattade budgetlagen. Jag är ledsen att behöva säga det, men har fel på den punkten. Hon skriver att den budgetordning som fastställdes genom budgetlagen reformerades något 2001 det är svenska. Då fastslogs att regeringen i varje års budgetproposition ska föreslå utgiftstak för det tredje året i planeringsperioden. Detta stämmer inte. Det stämmer inte att regeringen ska föreskriva detta. För det första föreskriver budgetlagen över huvud taget inte att utgiftstak ska användas. Det är frivilligt. Regeringen får avgöra om den vill använda sig av utgiftstak. För det andra sägs det inte alls att i budgetpropositionen ska ingå ett förslag till utgiftstak för det tredje året. Det enda som kan utläsas av budgetlagen är att om regeringen avser att använda ett utgiftstak ska förslag om ett sådant ingå i budgetpropositionen. Budgetlagen säger också att ett förslag om tak för statens utgifter får avse än ett budgetår. Det som regeringen har gjort har, precis som jag sade i mitt svar, fått godkännande. hävdar att detta är något som regeringen gör i maskopi med sina samarbetspartier. Ja, det är mening. Har någon annan variant när det gäller hur vi ska fatta besluten om inte i ? Ska vi införa något slags minoritetsskydd vad gäller budgetlagen? I så fall vore det väldigt intressant att se de mer konkreta förslag till förändringar som har i det avseendet. Regeringen följer budgetlagen, och i den mån tekniska justeringar och andra justeringar gjorts har vi fått godkännande för det. Det är naturligtvis det som gäller. 86 (): Situationen med budgetlagen är just den att det är en lagstiftning som inte är särskilt precis och som bygger på att man i förarbetena läser vad innebörden är. Man har inte reglerat i själva lagstiftningen. Det tror jag framför allt beror på att man när lagstiftningen togs fram och när den reviderades trodde att man drog åt samma håll och att syftet inte var att täppa till för den som ville runda lagstiftningen, utan den ska fungera som ett stöd i de gemensamma ansträngningarna. har det kommit att bli på ett annat sätt. Det är just därför som vi vill trycka på för att i själva lagstiftningen få tydligare reglerat hur man kan agera och inte agera och för att regeringen därför ska vara tvungen att skaffa sig en majoritet för att ändra på lagstiftningen ifall man vill göra på ett annat vis och inte som göra saker som inte är i enlighet med budgetlagens intentioner och sedan ändå påstå att det är okej. Det är alldeles glasklart att det redan i sammanfattningen och sedan åtskilliga gånger i texten står om det förslag som handlar om en reformering. Om det var okänt på skulle det förvåna mig mycket. Det är helt riktigt att det står att regeringen, om den så vill, helt och hållet kan avstå från modellen med utgiftstak. Men det var inte det som diskussionen gällde. Jag har kanske förutsatt för mycket när jag utgår från att man skulle ha hintat ifall man helt och hållet var på väg att släppa utgiftstaken. Men så länge man jobbar med systemet med utgiftstak, vilket man bevisligen gör, gäller vad som återigen fastslås i betänkande och som är godkänt av : att utgiftstak för år 3 ska behandlas i budgetpropositionen det vill säga , i stället för som man tidigare gjort , i vårbudgeten. Man reglerade lite tydligare vad den ekonomiska riktlinjepropositionen borde gå ut på. Jag hoppas verkligen att detta är något som man på från och med nu tänker ta lite större hänsyn till. Exakt samma sak gäller frågan om budgeteringsmarginalen. Det beslöts att man skulle göra en utvärdering. Man tillsatte en utredare, . Han lade fram sitt förslag . har absolut ingenting hänt i sak. Däremot har regeringen i stort sett skrivit att man sliter med frågan. Men någonting gör att man tydligen är förhindrad att komma till skott. Det är ett mycket anmärkningsvärt svar från att det inte finns någon riktlinje. Någon reglering finns inte, men riktlinjer finns det. Det står ursprungligen i den proposition där detta lades fram, nämligen i proposition 1995/96:150. Sedan har man ständigt återkommit till det. hänger upp sig på detta med att det inte finns någon sådan riktlinje. I sak medför detta väldigt stora problem. Vi vet ju hur det fungerar när ni har era förhandlingar vår och höst. Ni fyller ut budgetmarginalen i förväg. Sedan, när saker och ting händer som inte förutsetts exempelvis att sjukskrivningarna rusar i höjden och man inte har förmåga att ta tag i det måste man hålla på med olika sådana här manipulationer. Summan för dessa uppgår nu till , som vi har konstaterat. Jag tycker att det här väldigt mycket talar för att borde be sina tjänstemän att ta fram de handlingar som faktiskt ligger till grund för regelverket och lite mer jobba efter dem. Det borde vara en riktlinje för hela regeringen. Man borde också fundera just på om det inte nu är dags att ändra regelverket så att det blir tydligare och så att det inte är upp till en majoritet att, om den så vill, godkänna de avvikelser som regeringen gör. 87 Finansminister (): har ett finanspolitiskt ramverk som är mer tydligt, mer distinkt och mer effektivt än vad i princip alla andra EU-länder har. Vi hade tidigare en diskussion om målet för de offentliga finanserna, att vi ska ha ett 2-procentigt överskott i genomsnitt över en konjunkturcykel. Vi har budgetlagens regler, och vi har utgiftstaket som vi år lyckas hålla trots de ansträngningar som vi haft i den internationella konjunkturbilden. Det här är en materia som stegvis och successivt måste vara föremål för översyn och justeringar, och det är precis det som sker i samspelet mellan regering och riksdag. Jag delar till fullo finansutskottets uppfattning att budgetlagen har fungerat väl och att de justeringar som vi i praxis har gjort visar på den flexibilitet som regelverket möjliggör utan att stramheten och fastheten för den skull går förlorad. Men är det så att vill ändra budgetlagen, ja, varsågod och tala då om hur man vill göra det! Det står fritt att motionera om vilka paragrafer i budgetlagen som behöver justeras. Då får vi ta ställning till det. Som sagt: Jag har uppfattningen att budgetlagen tjänar svenska syften väl, nämligen att ha offentliga finanser inte bara i balans utan också, som , med överskott. 88 (): Jag kan glädja genom att säga att det är just vad vi jämt har gjort. Vi har nämligen både och lämnat in en motion med förslag till en reformering av lagstiftningen. Men den frågan har vi att hantera ihop med de andra kamraterna i finansutskottet och med ledamöter. De har indikerat att de inte tycker att det är lämpligt att sätta i gång med en sådan här förändring. Därför vänder jag mig i stället till regeringen i frågan för att trycka på den vägen. Det finns nämligen ett antal punkter där man skulle behöva förtydliga den här lagstiftningen. Det gäller då där jag menar att man helt klart bryter mot budgetlagens intentioner, exempelvis vad gäller att allting ska vara bruttoredovisat, att utgifter ska bokföras som utgifter och att inkomster ska bokföras som inkomster och inte som någonting annat. Det är några exempel på där det helt klart behövs en tydligare reglering eftersom mycket nu sker på annat sätt. När det gäller den tekniska justeringen har man bevisligen fuskat. Man kallar för teknisk justering också sådant som inte alls är det utan som är en regelrätt höjning av utgiftstaket. Därför skulle man även där behöva göra förtydliganden. Det här är några exempel. Av denna diskussion förstår jag att även den tillträdde finansministern tycker att det är bra att ha en så här luddig lagstiftning. Det faktum att vår lagstiftning är tydligare än många andra länders nämns. Ja, allting är relativt. Om man inte har så stora pretentioner och så höga ambitioner kan man ju nöja sig med det. Men jag tror nog att vi behöver lägga ribban lite högre än att bara jämföra oss med andra när vi nu har inom räckhåll att ha ett väldigt väl fungerande system. Man kan se att och framåt har situationen vänt. Regeringen har bytt spår. Hela budgetsaneringen är bortslösad, och regelverken har inte förmått förhindra det. Överläggningen var härmed avslutad. 12 § Svar på interpellation 2004/05:112 om skatteregler för scenarbetare 89 Finansminister (): har frågat statsrådet om han gjort bedömningen att de nuvarande olikheterna vid beskattningen av scenarbetare är menliga för konsten och om han är beredd att arbeta för att de nuvarande skillnaderna vid beskattningen av fri bostad, resor och traktamenten ska tas bort. Arbetet inom regeringen är så fördelat att det är jag som ska svara på interpellationen. Frågan rör i vilka fall skattereglerna för tjänsteresa ska få tillämpas. Vid inkomstbeskattningen görs skillnad mellan så kallade privata levnadskostnader och kostnader som är föranledda av tjänsten. Kostnader som är föranledda av tjänsten ska dras av medan privata levnadskostnader i princip inte får dras av. I vissa fall ska dock en ökning av de privata levnadskostnaderna dras av. Det gäller i första hand vid tjänsteresor. Beräkningen av den avdragsgilla ökningen av levnadskostnaderna är schabloniserad, bland annat med hänsyn till att reglerna tillämpas av ett stort antal arbetsgivare och arbetstagare. De merutgifter som får dras av är utgifter för logi, måltider och diverse småutgifter. För att upprätthålla avdragsförbudet för privata levnadskostnader finns regler om när en skattskyldig är på tjänsteresa. En tjänsteresa utmärks av att arbetstagaren på arbetsgivarens instruktioner gör en resa för att utföra arbete på någon annan plats än där han eller hon normalt arbetar. Till hjälp för att avgöra om en arbetstagare är på tjänsteresa finns i skattelagstiftningen bestämmelser om tjänsteställe. Om arbetet utförs på en annan plats än vid tjänstestället är det vanligtvis fråga om en tjänsteresa. Vid inkomstbeskattningen är tjänstestället den plats där arbetstagaren utför huvuddelen av sitt arbete. För vissa grupper har det funnits ett behov av att uttryckligen ange vad som ska utgöra tjänstestället.