prot · GS0939 · 2004-11-29 00:00:00 — Det tror jag tyvärr inte hjälps av den typen av kritik, att om vi ökar utgifterna , om vi satsar ytterligare flera miljarder, leder det bara till kris, elände och katastrof. En något mer nyanserad diskussion tror jag främjar kulturens intressen bättre. 11 (): Frågan är vem som ska nyansera. Jag började med att säga att jag är glad, att jag hoppas på en positiv förändring för kulturen och att det finns goda tecken i himlen för att detta kan komma till stånd. Men det ändrar inte den grundläggande bilden av kulturen, därför att man under en mycket har försummat kulturens behov. Varför talar jag så som jag talar? Det är inte första gången. Jo, helt enkelt därför att jag har levt det här livet. av mitt svenska liv har varit år av frilansarbete. Jag vet vad det betyder, kanske mycket bättre än många andra riksdagsledamöter som aldrig har konfronterats med den här situationen. Jag vill också passa på att påminna utbildnings- och kulturministern om de förluster som den svenska kulturen kommer att drabbas av om den här sortens skattebeslut i fortsättningen blir vägledande när det gäller möjligheterna att turnera i landet. Det blir mycket billigare att anställa frilansare från andra länder. Den nationella kulturen förlorar. Arbetslösheten bland frilansare kommer att öka. Vi har redan nu alldeles för många arbetslösa inom kulturen. Många institutioner ute på landet kommer inte att ha råd att bjuda in folk. Kulturen i landet förlorar. Allt detta skulle bara leda till en försvagning på hela fronten. Det jag diskuterade tillsammans med finansministern tycker jag bör diskuteras också med kulturministern. Det är inte framför allt att kulturen behöver undantag från skattelagstiftningen utan att skattelagstiftningen börjar begripa vad kultur är. Jag kan berätta från mina som frilansare att min granne som är trädgårdsmästare inte hade minsta svårighet att få avdrag för sitt arbetsrum i hemmet, medan jag som skrev hemma inte fick avdrag för arbetsrum i hemmet. Jag skickade till och med fotografi till skattemyndigheten. Men det hjälpte inte. Det sitter i ryggmärgen på väldigt många av taxeringstjänstemännen att kulturarbete egentligen inte är så viktigt. Vi behöver en skattelag som tar hänsyn till det specifika i kulturarbetet. Förresten behöver vi det också inom forskningen. hörde jag någon berätta för mig att en person som är mycket meriterad doktor på ett vetenskapligt område inte får den post-doc-plats som hon har sökt därför att en utländsk forskare kostar mindre i och med att man inte behöver betala arbetsgivaravgifter. Just sådana kunskapstjänster som de som kulturen och forskningen presterar behöver behandlas på annat sätt i skattelagarna. Då tänker jag med glädje på vad berättade när han var här och diskuterade dessa frågor. 12 (): Vi hörde att kulturministern var nöjd med de procentuellt stora satsningar på kulturen som har gjorts. Procentuellt är det mycket. Det blir stora procenttal. Jag har en enkel fråga. Jag utgår från att statsrådet naturligtvis talar med sina kolleger. Det sades i det förra interpellationssvaret också. Är statsrådet nöjd med satsningarna? Kommer det att föras ytterligare diskussioner med kollegerna om villkoren för kulturarbetarna, till exempel med arbetsmarknadsministern som finns här inne och finansministern? Kommer det att föras sådana diskussioner, och vad kommer de i så fall att innehålla för att underlätta för kulturarbetare? Är statsrådet nöjd med det som har gjorts eller kommer det en fortsättning? Vad står då på önskelistan? 13 Utbildnings- och kulturminister (): beskriver hur hon har blivit behandlad av skattemyndigheterna på ett sätt som inte speglar att kulturarbetarna utför ett viktigt arbete eller har en viktig roll att spela och inte förtjänar lika stor respekt som grannen som är trädgårdsmästare. Jag vill gärna understryka att om den bilden fortfarande gäller vilket jag i och för sig inte är säker på är det förfärligt. Jag har som handelsminister och näringsminister arbetat mycket för att på olika sätt demonstrera att också kulturen är en precis lika viktig näring som många andra. Kulturutövare, musiker, konstnärer, formgivare och andra som har behov av samhällets stöd, till exempel exportfrämjande, ska ha fullständigt lika behandling som alla andra yrkesutövare och näringsgrenar i mindre företag i andra branscher. Det är ett synsätt som jag har missionerat för men som jag å andra sidan knappast har mött något motstånd mot. Däremot har det varit betydelsefullt att flera av oss pratar om kulturen på det sättet. Där står vi på samma sida. Det gör vi tyvärr inte i den andra fråga jag tänkte ta upp igen, nämligen verklighetsbeskrivning. ska det ha blivit kris på grund av lång tids försummelser, och måste man göra en uppryckning i kulturanslagen och statens satsningar på kulturen. har skattebetalarna ökat sina insatser för kulturen . Det är inte av försummelser. Det är en period av ökad prioritering. Mot bakgrund av den verklighetsbeskrivningen slår man naturligtvis upp alternativ i alla fall om man är kulturminister med stora förväntningar. Om 2 200 miljoner var uttryck för ett långsiktigt förfall och en långsiktig gradvis degenerering av kulturengagemanget, vad är det då föreslår för uppryckning? Inte är det 2 200, som var otillräckligt, utan 93. Det är några enstaka procent av det belopp som vi har satsat och som beskriver som en i stort sett katastrof. Jag får inte det att gå ihop. har debattid kvar att försöka reda ut för mig hur 2 200 kan vara otillräckligt men 93 räcker bra. frågar mig om jag är nöjd med utvecklingen. Då säger jag likadant som alla andra av mina kolleger i regeringen säger, jag får se om arbetsmarknadsministern kommer att nicka, nämligen att vi gärna hade accepterat ett litet ytterligare påslag till våra budgetar. Jo, han nickar! Vi hade kunnat använda de pengarna väl. Vi hade kunnat göra mycket nyttiga saker, som jag försökte beskriva i mitt förra svar. Jag tror att vi som är intresserade av kulturpolitik är överens på den punkten, men att därifrån dra slutsatsen att det har varit en eländigt katastrofal utveckling är en felaktig koppling. Min företrädare har varit framgångsrik i att ordna mer pengar till kulturen. Jag hoppas kunna fortsätta en smula på den inslagna vägen men inte för att det har varit för snålt utan för att det finns mer att göra i en så otroligt kreativ, dynamisk och viktig sektor som kulturen är i . 14 (): Det är mycket enkelt: Jag är också dissident i kulturfrågor i mitt parti. Jag vill ha mycket mera pengar till kulturen också i budget. Det är därför jag lämnade kulturutskottet. Jag vill inte skriva under beslut som jag vet gör livet svårt för många människor inom kulturen. Låt oss gå till de frågor vi är överens om, nämligen uppskattningen av kulturen och behovet av en annan syn på kulturen från skattemyndigheterna. Ta bara en så enkel sak som följande, nämligen den lag som ger byggarbetarna möjlighet att beskatta sina resor på ett helt annat sätt än frilansande kulturarbetare. Deras arbetssituation tolkas så att deras tjänsteställe är i hemmet. Vad en byggarbetare gör hemma har jag ingen aning om, men jag vet säkert att en dansare tränar hemma. Om hon eller han inte tränar när hon eller han inte har tillgång till en danslokal förfaller hon eller han som dansare. Hon är inte längre dansare. Jag vet också att musikern övar hemma. Jag vet att jag skriver hemma när jag skriver mina böcker. Jag skriver inte böcker på och så vidare. Tjänstestället för en frilansande kulturperson är hemma. Varför tar inte skattelagen hänsyn till det? Varför lägger man bördor på institutionerna som anställer dessa människor på korta uppdrag och gör det omöjligt för institutionerna att använda människorna? Sedan är det begreppet arbetslöshet när det gäller kulturarbetare. Om människorna inte tränar slutar de att vara delar av sitt yrke. Också när de inte får betalt sitter de och skriver, tränar, övar. De går vidare med sin kunskap. Men det enda som betraktas som riktigt arbete är när de får betalt. Det är fel. 15 (): Vem vill inte ha mer pengar, statsrådet? Det tror jag alla departement önskar. Men jag räcker ut en hand. Jag klagade inte utan jag frågade om statsrådet var nöjd och vad det är som står på önskelistan. Naturligtvis mera pengar. Det förstår jag. Dummare är jag inte än att jag tror att alla ministrarna vill ha det. Vad är det som står på listan och dagordningen när det gäller till exempel villkoren för kulturarbetare? tog upp frågan om olika villkor för byggarbetare och kulturarbetare. Är det en fråga som kommer att diskuteras? Jag tror inte att de som arbetar i kulturverksamhet vill ha mer stöd, men jag tror att de vill ha bättre och mer anpassade villkor. Vad finns då på dagordningen? 16 Utbildnings- och kulturminister (): Återigen hamnar vi i skattediskussioner. Jag kan avslöja att jag inte fullständigt har uteslutit att växla ett ord med finansministern i den frågan. Men det är hans ansvar, och det är hans sak att föra debatten med oppositionen i kammaren i de frågorna. Det tänker jag inte göra. Däremot kommer vi möjligen att resonera om frågorna . Det vill jag inte utesluta. Jag delar mycket av det missnöje som finns över att det är svårt och besvärligt att förstå och att leva efter de skatteregler och socialförsäkringsregler som finns, i betydelsen att karaktärsdragen för de yrken som vi här diskuterar är väldigt udda. Det är inte bara så att reglerna är krångliga, utan det är så att verkligheten ibland är krånglig och att det ibland kan vara svårt att passa in den i enkla regler. Vad gäller arbete i hemmet och sådant är jag själv uppvuxen i en familj där familjeförsörjaren arbetade i hemmet på det här sättet. Det var min mamma, och såvitt jag minns fick hon avdrag för att skriva av sin flygel med ett visst belopp . Den tog ju upp ett helt rum i lägenheten, och det rummet gick inte att använda till något annat än att spela. Det här är en gammal diskussion, men den är inte alltid och entydigt till kulturarbetarnas nackdel, såvitt jag förstår. Återigen är det inte det vi ska diskutera , men jag tror att jag förstår hur den här frågan påverkar. Det var också ett svar till . Även om jag har önskemål på skatte- och socialförsäkringsområdet tänker jag inte stå här och debattera dem. Men jag kan peka på att mycket har gjorts på socialförsäkringsområdet. Ganska har staten gått in och förbättrat pensionsreformens effekter för en del arbetsgivare på kulturområdet, och vi har tagit initiativ till ett pensionsförsäkringsskydd för en del yrkesutövare på kulturområdet. vill jag jobba med många viktiga frågor. Det gäller integrationen, att vidga kretsen kulturutövare och kulturkonsumenter till otraditionella grupper och att öka graden av internationalisering i kulturlivet i . Det finns väldigt mycket att göra i alla de befintliga institutionerna och på de olika konstutövarnas arbetsområden. Det ska jag gärna sätta tänderna i. Överläggningen var härmed avslutad. 8 § Svar på interpellation 2004/05:140 om akademikernas arbetslöshet 17 Statsrådet (): har frågat mig på vilket sätt regleringsbrev och instruktioner till AMS, länsarbetsnämnder och arbetsförmedlingar bearbetar frågan om akademikers arbetslöshet, vilka konkreta åtgärder jag tänker föreslå för att höja arbetsförmedlarnas kompetens när det gäller akademiska yrken samt hur akademikers arbetsmarknadsutbildningar ska finansieras. Jag vill inledningsvis framhålla att jag är väl medveten om att arbetslösheten bland akademiker har ökat. Det avspeglar det arbetsmarknadsläge vi har . Men oavsett konjunkturläge är personer med universitets- och högskoleutbildning bättre rustade än många andra på arbetsmarknaden. Den relativa arbetslösheten bland akademiker är lägre än bland arbetslösa med lägre utbildning. var arbetslösheten bland högskoleutbildade enligt SCB:s arbetskraftsundersökning medan den genomsnittliga arbetslösheten var . Arbetslösa akademiker har också kortare arbetslöshetstider än arbetslösa med lägre utbildningsnivå. Av regleringsbrev framgår klart och tydligt att de övergripande målen för arbetsmarknadspolitiken är att korta arbetslöshetstiderna och stödja de personer som har svårast att komma in på arbetsmarknaden. Dessa mål gäller generellt för alla arbetslösa oavsett utbildningsnivå. Det är min övertygelse att arbetsförmedlarna har goda kunskaper om arbetsgivarnas krav inom de flesta yrken, även de akademiska. Arbetsförmedlingarna arbetar också kontinuerligt med att skapa goda företagskontakter. Några särskilda initiativ från min sida bedömer jag inte behövas inom detta område. När det gäller särskilda satsningar för akademiker vill jag påminna om försöksverksamheten med bristyrkesutbildning för personer som har en anställning. Försöksverksamheten pågår mellan och . Detta finansieras inom AMS ordinarie anslag. Personer med utländsk högskoleexamen som inte arbetar i utbildningsyrket är en prioriterad grupp. Kompletterande arbetsmarknadsutbildning för utländska akademiker informerade jag om i det interpellationssvar jag lämnade när och jag senast talade om utländska akademikers situation. diskuterade även kompletterande utbildningar för utländska akademiker med dåvarande utbildningsminister . I samband med budgetpropositionen presenterade regeringen särskilda mål för integrationspolitiken inom olika samhällsområden. Förutom att det slogs fast att sysselsättningsgraden för utrikes födda ska öka och närma sig den för hela befolkningen, formulerades målet att andelen utrikes födda med högskoleutbildning som har ett arbete i nivå med den egna kompetensen ska öka. kommer att löpande följa utvecklingen i relation till detta mål. undertecknade regeringen en avsiktsförklaring tillsammans med , , , och om insatser för bättre integration, i vilken regeringen åtagit sig att se över reglering och system för bedömning och godkännande av viss högskoleutbildning med vårdinriktning eller pedagogisk inriktning från länder utanför EU/EES-området. Förutom detta har regeringen i budgetpropositionen aviserat att en ny insats inom ramen för arbetsmarknadspolitiska programmet arbetspraktik, prova-på-platser, ska införas för personer som saknar eller har begränsad erfarenhet av svenskt arbetsliv. Insatsen innebär nya möjligheter för i första hand invandrare, men även för andra personer med begränsad erfarenhet av svensk arbetsmarknad. Denna insats bör också kunna omfatta arbetslösa med akademisk utbildning. I de fall där personer med akademisk utbildning deltar i arbetsmarknadsutbildning finansieras det inom ramen för AMS ordinarie anslag. Sammanfattningsvis anser jag att AMS och arbetsförmedlingarna aktivt arbetar med frågan om akademikers arbetslöshet. Jag kommer dock noggrant att följa den fortsatta utvecklingen av arbetslösheten för akademiker. 18 (): Tack, arbetslivsministern! Jag tror att just det svar jag får är en illustration av en grundläggande felsyn i arbetsmarknadspolitiken. Man klumpar ihop människor. Man gör vissa statistiska beräkningar, som förresten i ligger under vanliga statistiska beräkningar från andra länder. Man drar slutsatsen att allting är frid och fröjd. Anledningen till min interpellation var uppgifter i medierna om en ny beräkning som visade att arbetslösheten bland akademiker ständigt har ökat och att den fortsätter att öka. Jag är inte statistiker, så jag kan inte själv räkna på de här sakerna. Men jag har ingen anledning att inte lyssna och se på de uppgifter som kommer i medierna. Det mest intressanta var att se hur chefen för , . , reagerade på detta. av ökning av arbetslösheten bland akademiker påstår alltså chefen för detta enorma AMS att vi nu har en ny grupp på arbetsförmedlingen och att vi måste lära oss att handskas med dessa problem. Min slutsats av detta var att jag äntligen förstod varför akademiker från andra länder aldrig har fått tillräckligt bra stöd i . De har helt enkelt inte existerat. Problemet har inte existerat, om det börjar existera 2004. Arbetslösheten bland akademiker från andra länder är känd . Det var då som så att säga drog i larmet. Enligt är det 30 000 akademiker från andra länder som antingen är arbetslösa eller är fel sysselsatta. Situationen med taxiförare och biljettförsäljare i tunnelbanan som har akademisk examen är mycket väl känd. Men det verkar som att arbetsförmedlingarna fortfarande betraktar detta som en ny problematik. Jag minns diskussionen inför valet om det här, och jag har tagit upp det i flera olika interpellationer, inte därför att jag tycker att det är roligt att göra det utan därför att det börjar närma sig det obegripliga oförmågan att hitta praktiska lösningar på de här frågorna. Jag kan tacka för att arbetslivsministern vill ta upp frågan och diskutera den, men det är långt ifrån att ha fått ett svar. 19 (): Jag är fullständigt övertygad om att statsrådet har en väldigt god vilja i de här frågorna. Men det är väl såsom sagt, att arbetslösa akademiker inte är någon ny fråga. man taxi, inte minst i , upptäcker man att det är utomordentligt vanligt att det är mycket välutbildade taxichaufförer. Inget ont i att vara taxichaufför, men det är ett slöseri med de människor som har kommit hit och vars utbildning vi inte kan använda på rätt sätt. Man måste ändå ställa sig frågan: Är det fel någonstans i arbetsförmedlingarna? Är det någonting ytterligare som behövs för att matcha de här människorna in på rätt arbeten? Det har gått , och man ser inte så mycket gjort. Statsrådet säger i sitt svar att det är ett prioriterat område och att man ska göra mycket åt det. Men vi har inte sett så där förskräckligt mycket resultat . Andelen vanliga svenska inhemskt födda, ska jag säga akademiker har ökat i arbetslöshetsstatistiken även om, som statsrådet säger, arbetslösheten är lägre för akademiker. Det är alldeles korrekt. Men jag känner ganska många som av någon anledning blivit arbetslösa och som, när de sedan ska försöka få jobb, har det oerhört svårt för de anses vara överkvalificerade. Då kan de inte ta de jobb som möjligen skulle finnas. Är det så att de ändå får ett sådant jobb måste de ändra sin livsstil alldeles våldsamt. Min fråga är egentligen: Finns det något särskilt som man från departementet gett direktiv eller målsättning om för att kunna matcha det här bättre? Arbetslösa akademiker är inte någon vanlig tidigare företeelse, utan det måste finnas särskilda åtgärder för att kunna matcha in de här akademikerna på rätt plats och kunna tillvarata deras goda utbildning. Frågan är således: Görs det något särskilt för att arbetsförmedlingarna på ett bättre sätt ska kunna matcha in dem? 20 Statsrådet (): Jag ska försöka bemöta både och inlägg , men först till : Jag tycker inte att allt är frid och fröjd. Det som jag har gjort sedan jag tillträdde är att ta initiativ som lett till att vi har 40 000 flera i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, inklusive utbildningsplatser, än vad vi hade när jag tillträdde. Vi har kraftigt ökat antalet i arbetsmarknadspolitiska åtgärder, som kommer alla till del, även akademiker. På mitt initiativ har införts särskilda regler och åtgärder på arbetsförmedlingarna för att just öka möjligheten att matcha in personer med utländsk bakgrund på arbetsplatserna. Vi har en försöksverksamhet i gång med specialutbildade arbetsförmedlare som dels får hjälpa de här personerna för att hitta en anställning, dels ska följa med in i ett program och efteråt följa upp hur det hela utvecklar sig och artar sig på arbetsplatsen. Det gör vi därför att vi vill kompensera för den brist på nätverk som människor som kommer från andra länder naturligtvis saknar här i . Det är lätt att titta efter hur man själv och ens närmaste omgivning fungerar när det är dags att söka arbete. Man använder inte bara arbetsförmedlingen, utan man får information, kunskap, tips och råd från familjen, grannar, vänner, tidigare arbetskamrater på en rad olika områden och som människor som kommer hit saknar. För detta vill vi kompensera. Vi har också infört en möjlighet till bristyrkesutbildning för de kategorier som beskrev. Där har vi det klassiska exemplet med taxiförare som har en hög akademisk utbildning men inte får arbeta inom sitt område. Jag är däremot inte alldeles säker på att det är så där vanligt som det låter i debatten. Det har nämligen visat sig att det inte är alldeles lätt att hitta de personerna, i varje fall i taxibranschen när arbetsförmedlingarna och länsarbetsnämnder nu har börjat jobba med bristyrkesutbildningarna för invandrare. Det är inte så att jag är tillfreds med kvantiteten i de här åtgärderna. Det jag vill förvissa mig om är att det här är åtgärder som har en hög kvalitet och som verkligen betyder att det är en skillnad mellan att få de här insatserna och inte få dem. På den punkten har jag blivit tryggad ifrån länsarbetsnämnderna. De här verksamheterna börjar gå bra och ger resultat. Därför finns det förutsättningar att återkomma med den här typen av insatser i ett bredare sammanhang framöver. På den punkten är jag inte särskilt orolig. Slutligen kan jag nämna de nya arbetsmarknadspolitiska åtgärder som vi aviserar , nämligen prova-på-platserna, som också är avsedda för invandrare som behöver en möjlighet att få kontakt med en arbetsplats. Det är en åtgärd som har tagits fram i samarbete med och som jag har stora förhoppningar på ska lyckas. 21 (): kanske, kanske betyder en förbättring. I alla fall har arbetslivsforskningen visat att de enda arbetsmarknadsåtgärder som verkligen ger resultat är de i vilka arbetsgivarna har en aktiv roll. Det kanske är fallet med prova-på-platserna inte vet jag. Det är väldigt mycket annat som vi behöver diskutera, analysera och fördjupa oss i. Akademikernas ökande arbetslöshet är inte enbart en fråga om det mycket svåra läget för utlänningarna på vår arbetsmarknad. Det är mycket viktigt att lyfta fram att unga människor med hela utbildningen från ofta faller i arbetslöshet dagen efter det att de har tagit examen. Vi har hört det på radio, klart och tydligt illustrerat, för inte så länge sedan när en civilingenjör i kemi berättade om hur det var att sälja skor efter av studier. De unga just utexaminerade behöver en betydligt livligare arbetsmarknad än den som vi har . Jag tror inte att någon arbetsförmedling kan lösa det problemet. Däremot kan arbetslivsministern göra det om han inte lägger ännu flera bördor på arbetsgivarna. Vi har är en förlamad arbetsmarknad där folk som kan anställa inte vågar anställa oprövade krafter av rädsla för att drabbas av alltför höga kostnader. Arbetslivsministern vet mycket väl vad jag talar om. Besluten att jämt och ständigt öka de ekonomiska bördorna på arbetsgivarna har lett till en stagnation i arbetslivet. Det i sin tur slår mot de unga. Vad vill arbetslivsministern göra för att förbättra de ungas och oprövades möjligheter att få ett arbete i dagens läge? I stället för att tänka på nyanställningar tänker arbetsgivarna på hur många de kan avskeda inför den kommande perioden i extra kostnader för varje sjuklön. Sedan finns det väldigt mycket annat att diskutera. Vad är ett bristyrke? Ska vi betrakta detta med bristyrke med ett perspektiv , eller framöver? Vi vet att 40-talisterna snart lämnar arbetslivet. Då kommer de flesta yrken att bli bristyrken. Varför bara tänka på rörmokare eller sjuksköterskor med en viss specialitet? 22 (): Statsrådet brukar alltid lämna ganska bra svar. Men hitintills har det ju inte skett så förfärligt mycket. Det har varit ett relativt klent resultat. Statsrådet sade att man visserligen har hört talas om till exempel taxichaufförer med akademisk utbildning, men inte funnit några exempel på det i undersökningar. Jag är inte så förskräckligt ofta i , men som jag har varit där och åkt taxi har jag stött på taxichaufförer som har varit akademiker. Om inte de signalerna ens kommer fram och ni inte ens känner till problemet måste det vara något annat som är oroande. Det är ytterst allvarligt. Jag vill fråga om det inte finns några tankar på att ordna några mer individanpassade anvisningar för akademiker.