prot · GS0949 · 2004-12-13 00:00:00 — Den har resulterat i att människan under historiens lopp har skaffat sig alltmer kunskap om tillvaron, kunskap som ska utvecklas inom ramen för de värderingar som garanterar människovärdet och den etiska bas som samhället vilar på. Därför är det bra att fler har fått tillgång till högre utbildning. Däremot är det inte bra att kvaliteten har blivit lidande, att var och varannan i högskolan kan berätta att grundutbildningens kritiska och utvecklande inslag har ersatts av en utbildningsfabrik som på löpande band ska klara av student efter student. Undersökningar visar att lärosätena sett sig tvingade att dra ned på lärartid. finns inga garantier för att studenterna ska få adekvat stöd och handledning. Vi kristdemokrater menar att det är viktigt att en sådan garanti införs och att en miniminivå läggs fast för vilket stöd som studenterna har rätt till. Vi anslår därför i vårt budgetförslag medel för att öka andelen disputerade lärare i högskolan. De förändringar som vi kristdemokrater vill göra i högskolan har utgångspunkt i kunskap, valfrihet och trygghet. Högskoleutbildning ska inte bara ge studenterna specifika ämneskunskaper för ett framtida yrke. Den måste också leda till personlig utveckling, samhällsengagemang och kritiskt tänkande. Det nuvarande resurstilldelningssystemet motverkar den bredare bildningen. De strängare regler som infördes inom studiemedelssystemet minskar också möjligheterna för studenter att skaffa sig en bred allmänbildning. Den utredning som tillsatts för att se över resurstilldelningssystemet bör därför se över hur bildning kan stimuleras bättre. En långsiktig grundfinansieringsmodell bör införas som tar hänsyn till kursernas svårighetsgrad. Ett nytt resurstilldelningssystem bör också innehålla en komponent för vetenskaplig anknytning. När ett nytt system utformas bör rekrytering från underrepresenterade grupper och pedagogisk mångfald tas med. Vi vill också lyfta fram olika sorters kunskap, kunskap som har fått vara dold i det svenska utbildningsväsendet. Därför lägger vi extra pengar på att stimulera lärlingsutbildning i gymnasieskolan och på att bygga upp en ny yrkeshögskola. Dessa satsningar finns i vårt budgetförslag. Man förkastar varje god idé för att sedan göra den till sin egen. Det är en tes som har anammats av både utbildningsutskottet och den socialdemokratiska regeringen. Vi kristdemokrater kan bjuda på det. Det handlar om avgiftsfriheten för svenska studenter och möjligheten att sälja utbildning till länder utanför EES. har krävt möjlighet för högskolorna att ta ut avgifter för studenter utanför EES-området. Det går inte att motivera att svenska studenter betalar utomlands medan utländska studenter får läsa gratis i . Utredningen föreslog 2000 att högskolor skulle få möjlighet att ta ut avgift för högskoleutbildning av studenter och doktorander från länder utanför EES. Utredningsförslaget har väckt stor oro bland studentföreträdare som sett det som det första steget mot att införa avgifter fullt ut för studenter i högskolan, en inriktning som vi kristdemokrater tar mycket starkt avstånd ifrån. Inte minst har den tidigare socialdemokratiske utbildningsministern öst fotogen på brasan genom att agera vindflöjel. Efter ett hårdnackat motstånd hette det plötsligt att för att rekrytera fler utländska studenter bör universitet och högskolor kunna erbjuda studenter från länderna utanför EES utbildning mot betalning. Det är en total omvändning. Makten är trött. Det är bra att Socialdemokraterna har ändrat sig, även om det som vanligt tog alltför . Vi förstår också den oro som detta skapat. Lösningen är i stället att se över resurstilldelningssystemet som helhet för att kunna återställa och höja högskolans nivåer till rimliga belopp så att utbildning och bildning kan vara av hög kvalitet. Det största hotet mot avgiftsfriheten i högskolan är att den inte är lagreglerad. Det är därför viktigt att avgiftsfriheten för svenska studenter säkras innan avgifter kan tas ut av utomeuropeiska studenter. Vi kristdemokrater är nöjda med att utskottet i dagens betänkande går oss till mötes och ger regeringen till känna att avgiftsfriheten för svenska studenter ska ligga fast. Det är ett steg framåt. Det finns en risk att regeringen vid beslut om universitetsstatus eller nya vetenskapsområden tar alltför stora hänsyn till andra skäl än kvaliteten. Vi har tyvärr sett hur andra hänsyn än de rent kvalitativa inte alltför sällan spelat in i Socialdemokraternas bedömningar. Det är ju val snart. gör en ambitiös och strukturerad granskning av ansökningarna. Principen som vi vill slå vakt om bör därför bli att regeringen ska ge universitetsstatus eller vetenskapsområde till ansökande högskolor i fall där har undersökt kvaliteten och tillstyrkt ansökan. En regering ska inte kunna köpa röster genom att dela ut universitetsskyltar tvärs emot de kvalitetskriterier som finns. Enligt många undersökningar är den allra viktigaste faktorn för om en elev lyckas i skolan lärarens kompetens. Därför är lärarutbildningen viktig. Ju större behov eleven har av hjälp i sitt lärande, desto större är betydelsen av att hjälpen är kvalificerad. Vi vill därför stärka ämneskunskaperna i hela lärarutbildningen och till exempel även göra det obligatoriskt med kunskaper om skriv- och läsinlärning för de lärare som ska arbeta med yngre barn. Väsentligt är också att utbildningsvetenskapen stärks. Som vi kristdemokrater så påtalat i denna kammare måste den verksamhetsförlagda utbildningen, VFU, fungera. Senast kom nya uppgifter om den välkända problematiken att finna i . Det duger inte. Det visar sig också att den nya lärarutbildningen har haft stora svårigheter att få studenter att välja vissa inriktningar. För att klara den framtida lärarförsörjningen vill vi att staten i fortsättningen centralt dimensionerar platstillgången på lärarutbildningen och dess olika inriktningar, så att studenterna får den utbildning de behöver och barnen de lärare de behöver. Högskoleplatser måste kunna omfördelas för att kunna svara mot söktrycket. Forskning är en investering för framtiden, och kunskap är framtida basindustri vår mest bärkraftiga bro till framtida välstånd. Utbildning och forskning påverkar framtiden mer än något annat samhällsområde. Samhället och medborgarna har stora förväntningar på denna sektor, med all rätt, kanske framför allt som en motor för fortsatt välfärd. Trots detta dröjer den utlovade forskningspropositionen. Vi får se när den kommer. satsar 325 miljoner mer än vänsterkartellen för att markera forskningens betydelse för samhällets framtida välstånd. behöver en framtidsinriktad forskningspolitik som ger vårt land de bästa förutsättningarna för kunskapsutveckling och välfärd. Då är det inte minst viktigt att ta vara på den kompetens som finns i Forskarsverige, att se till att forskare efter avlagd forskarexamen kan få möjlighet att forska vidare och meriteras ytterligare för en framtida vetenskaplig karriär. Det handlar om forskarassistenttjänster, det handlar om olika insatser för att ta vara på dem som har doktorerat och har en kunskap som behövs för framtiden. har antalet myndigheter på utbildningsområdet vuxit. Så fort det kommer in en ny socialdemokratisk minister på scenen ska vederbörande visa sin handlingskraft genom att inrätta någon liten myndighet, någon liten delegation, ett råd eller någonting annat. Det här är förstås en både dyr och ineffektiv utveckling, dyr för skattebetalarna, ineffektiv i bemärkelsen att olika myndigheter i sina regleringsbrev faktiskt kan ha till uppgift att göra ungefär samma saker. Så här ska vi inte ha det. Det har vi inte råd med. Vi slösar tid, vi slösar pengar på detta. Därför vill vi kristdemokrater se en översyn av antalet myndigheter på utbildningsområdet det gäller hela Myndighetssverige förvisso, men i all synnerhet på utbildningsområdet så att det går att samordna de olika arbetsuppgifterna. Med detta sagt vill jag yrka bifall till reservationerna nr 4 och nr 7, även om jag givetvis står bakom samtliga reservationer i betänkandet. Makten är trött. Vänsterkartellens lösningar räcker inte. Vi kristdemokrater vill se kunskap, valfrihet och trygghet som tråden i högskolepolitiken. Utmaningen att bygga en högkvalitativ högskola med bildning och kunskap för framtiden är nyckeln till framtiden och till kunskapssamhället med hög välfärd och ett gott liv. 44 (): följde jag den stora konserten som hölls i med anledning av . Det var en hyllning till årets fredspristagare från , som inte bara är känd för att leda en organisation som har planterat 30 miljoner träd i . Denna fantastiska kvinna gör också en massa andra stora insatser, bland annat för att ge människor möjlighet till utbildning. Detta poängterades som en stor fredsinsats. Utbildning är ett viktigt redskap för att skapa utveckling, välstånd och frihet. Detta gäller i men självfallet också i . Utbildning är den bästa och mest långsiktiga vägen till social och regional utjämning. ger utbildning människor redskap för att kunna infria sina framtidsdrömmar. Kunskap innebär makt att förändra och påverka i samhället men också makt att kunna göra egna personliga val. Därför måste politiken bygga på en grund som erbjuder alla lika möjligheter till god utbildning. Från sida ser vi mot den här bakgrunden positivt på att vi har en förhållandevis väl utbyggd högre utbildning över hela vårt land. Detta gör att fler människor får möjlighet att studera vid en högskola eller ett universitet. Utbyggnaden av distansutbildningen via nätuniversitet och via olika lärcentrum ökar möjligheterna och tillgängligheten ytterligare. Människor som av familje- eller arbetsmarknadsskäl inte har möjlighet att flytta för att få tillgång till högre studier har fått en ny möjlighet, en ny chans. Genom den utbyggda högre utbildningen tar vi bättre vara på landets begåvningsreserv. De nya högskolorna och universiteten som har tillkommit är alltså ett viktigt redskap för framtiden. Ännu är det dock en bit kvar till målsättningen att hälften av en årskurs ska ha påbörjat högskoleutbildning . Det verkar råda stor enighet om att det nuvarande tilldelningssystemet bör ses över. Något är fel när allt större resurser måste satsas på att marknadsföra olika utbildningar för att rekrytera studenter. Mindre högskolor med små resurser har självfallet svårt att konkurrera med de större lärosätenas , även om utbildningskvaliteten ofta är lika bra. För den enskilde blivande studenten kan det också vara svårt att hitta rätt i de olika lärosätenas allt större informationsdjungel. Därför är det viktigt att ett nytt tilldelningssystem stärker lärosätenas självständighet och långsiktiga kvalitetsarbete. När det nu finns en förhållandevis väl utbyggd högre utbildning är det viktigt att prioritera stärkt kvalitet på utbildning och forskning. Det kommer signaler, som vi har hört här tidigare, om att det är problem med både kvaliteten i utbildningen, som problem som vi hörde om här, och med att man har en besvärlig ekonomisk situation. Då är det särskilt viktigt att utarbeta en långsiktig strategi, som vi har efterlyst länge, för hur rekryteringen av såväl vetenskapligt som pedagogiskt väl kvalificerade lärare ska ske till våra högskolor och universitet. Vi befinner oss nu i en ganska avvaktande situation i väntan på regeringens forskningsproposition, som lär komma på nyåret. Då blir det förmodligen och förhoppningsvis fart på den diskussionen. Jag tror dock inte att situationen är så lysande i Forskarsverige som den ansvarige ministern vill framställa den i sitt inlägg på Svenska Dagbladets Brännpunkt . Som jag underströk i en tidigare debatt här i kammaren anser att det är viktigt att satsa offensivt på forskning. Det är därför som vi anslår ytterligare resurser i vår budget. Det är viktigt att agera nu om ska kunna behålla sin position som ledande forskningsnation. Hur vi lyckas med denna utmaning får i förlängningen stor betydelse för utvecklingen och tillväxten i vårt samhälle. Det handlar inte minst om att ge våra doktorander och forskningsstuderande bättre förutsättningar att studera och gå vidare på forskarbanan. En viktig uppgift blir också att stimulera framväxten av goda och starka forskningsmiljöer, och då inte bara vid de stora traditionella universiteten utan även vid de nya lärosätena landet runt. Alla högskolor och universitet bör ges förutsättningar att utveckla sin forskning. Det är inte storleken som avgör om en stark forskningsmiljö kan utvecklas. Däremot är det viktigt att varje lärosäte prioriterar och utvecklar sina specifika profiler på de områden där de har förutsättningar att bli framgångsrika. Alla kan inte vara bäst på allt. Vi diskuterade tidigare vikten av att förstärka och fördjupa samarbetet mellan högskolor och näringsliv, mellan forskning och näringsliv. Det handlar om att kommersialisera forskningsresultat och på det viset medverka till att skapa sysselsättning och utveckling ute i regionerna. Här har mycket att lära av andra länder, och här finns mycket att göra. I betänkandet diskuteras även frågan om avgifter inom högskoleutbildningen. Från sida anser vi att det är viktigt att slå vakt om avgiftsfriheten för svenska studenter, och det är bra om den blir fastlagd i lag. Vi är också tveksamma till att införa avgifter för studenter utanför EES-området. Risken är att om principen bryts för vissa studenter från länder utanför EES kan det vara lättare att i ett senare skede införa terminsavgifter också för svenska studenter. Vi menar emellertid att i det här läget är det viktigt att detta diskuteras och vill avvakta med ett definitivt ställningstagande tills den utredning som planeras har presenterat sina slutsatser. Vi tar den diskussionen då. 45 (): Budgetpropositionen visar när det gäller utgiftsområde 16, utbildning och forskning, på väldigt tydliga prioriteringar. av kraftig expansion går högskolans grundutbildningsdel in i av lugnare tempo. Vi kan kalla det för konsolidering och andhämtning, om vi vill. sker en rejäl satsning på forskning och forskarutbildning för att möta det ökande antal studenter som planerar för en forskarutbildning. Men denna satsning möter också det omgivande samhällets ökade krav på fler forskarutbildade, som generationsskiftet genom 40-talisternas uttåg från högskolan skapar många luckor som måste fyllas. Detta är onekligen en utmaning för oss att anta, och vi gör det. Hur ser då läget ut ? Jag delar naturligtvis inte den svarta bild som vi har fått höra från talarstolen här . Jag vill snarare beteckna läget som ganska gott. Genom det rejäla tillskottet av pengar och en helt fantastisk arbetsinsats som högskolans personal har gjort har vi faktiskt kunnat erbjuda 100 000 fler personer en plats på högskolan. Vi har dessutom skjutit till de pengar som behövts för att göra det praktiskt möjligt för alla dessa nya studerande att finansiera sina studier. Målet att av en årskull ska ha påbörjat en högskoleutbildning ligger fast. Vi närmar oss en måluppfyllelse i ganska rask takt. Av dem som fyllde hade börjat läsa på högskolan. Andelen av en årskull som avlägger en forskarexamen var 2002 . Det kanske kan låta som en löjligt låg siffra, men det är den högsta andelen av en årskull inom hela OECD-området. Precis som en nioårig grundutbildning blev alla ungdomars utbildningsnivå, efter ett århundrade av uppdelning i folkskola och realskoleutbildning, har den treåriga gymnasieskolan satt ribban för vad man allmänt anser vara samhällets krav på grundutbildning. Men jag är övertygad om att inom en mycket nära framtid kommer den eftergymnasiala utbildningen att vara en grundutbildningsnivå för flertalet av våra ungdomar. Då kommer vi till den situationen att en högskola, som är en naturlig del av flertalets utbildning, måste precis som och gymnasieskolan vara avgiftsfri. Denna avgiftsfrihet är viktig att slå vakt om när nu högskolans nya roll markeras tydligare och tydligare. Därför anser vi att det är dags att reglera frågan om avgiftsfrihet i lag. För oss socialdemokrater är det viktigt att det är som ska äga denna fråga om avgiftsfrihet. Det är därför vi ger regeringen till känna att vi vill tillföra denna del till den utredning om avgifter i högskolan som planeras. Som sagt avlägger av en årskull forskarexamen. Vi kan också förvänta oss att denna siffra kommer att stiga, eftersom samhällets olika delar, precis som flera talare före mig har sagt, både offentlig sektor och näringsliv, formulerar sina krav på kunskapstillförsel. Vi lever i ett mycket kunskapsintensivt samhälle, med snabb utveckling av nya teknologiska system, som påverkar samhället i dess allra innersta delar, som påverkar varje individs vardag. Man kan ställa sig frågan om det är någon av oss som egentligen tror att den här utvecklingstakten kommer att minska. Vi socialdemokrater vill därför tillföra ytterligare till forskning. Kring frågan om hur dessa pengar ska fördelas ges vi tillfälle att diskutera , då regeringens forskningsproposition ska behandlas här i kammaren. Men vet vi var tyngdpunkterna kommer att ligga. Vi måste, som jag sade, möta generationsskiftet. Vi måste utöka pengatillförseln till grundforskningen. Vi måste bygga starka forskarmiljöer. Vi måste underlätta utvecklingen av grundforskningens rön till konkreta produkter kalla det kommersialisering, om ni vill. Jag ser med spänning fram mot maktalliansens samlade motförslag. Det börjar väl bli dags nu att presentera ett sådant för väljarna. Kommer man att koncentrera forskningspengarna till ett mindre antal lärosäten, som föreslår, eller kommer man att gynna de små högskolorna, som förespråkar? Kommer man att permanenta den utbildningsvetenskapliga kommittén, som kräver, eller kommer man att följa uppmaning att slopa den kommittén helt? Vi har 40 reservationer som ligger på detta område till följd av årets budgetproposition, till stor del beroende på att man knappast har lyckats skriva ihop sig om gemensamma reservationer. Därför tycker jag att det är viktigt att vi redan här och , kanske , kan få lite signaler om var man har de gemensamma nämnarna när det gäller det motförslag som ska presenteras. Med detta yrkar jag bifall till förslaget i betänkande UbU1 och avslag på samtliga motioner. 46 () replik: talar sig varm för forskningens villkor här uppe i talarstolen, men jag hör inte lika mycket om den enskilde forskarens villkor. Det är ju så att i hennes anförande speglas gång på gång den uppfattning som Socialdemokraterna har: Det är kvantitet som betyder någonting och inte någonting annat, i synnerhet inte kvalitet. är ju situationen för många doktorander sådan att de saknar väsentliga komponenter, till exempel resurser för forskning och inte minst resurser för den egna försörjningen. Ännu värre är det för doktorander som har barn. Vad händer, , med de doktorander som blir färdiga och har fått hatten eller lagerkransen och sedan ska ut på marknaden? Vilken verklighet väntar då? Faktum är att vi utbildar mångdubbelt fler doktorander än vad vi har tjänster för, och vad tänker man från vänsterkartellens sida göra åt den här saken? påminner mest om handledaren som bjuder med vita linneservetter och kandelabrar för att sedan sätta fram en uppvärmd burk vita bönor. Det är ett faktum att måste ett alldeles för stort antal forskarstuderande och disputerade dela på för små resurser. Säger man fler doktorander, vilket har gjort här i talarstolen vid ett antal tillfällen, både och i tidigare debatter, så måste man också säga någonting om de resurser som kommer att följa dem åt. Så vad blir nu svaret? 47 () replik: Tänk, när man lyssnar till så verkar det som om vi aldrig har haft en forskarutbildningsreform i det här landet. Vi har faktiskt haft det, . Vi drev igenom den under väldigt hårt motstånd. Grundtanken i den reformen var att varje enskilt lärosäte skulle ta ansvaret för samtliga doktoranders finansiering av sina studier. Varför genomförde vi denna reform? Jo, vi gjorde det därför att vi hade kunskapen om alla dessa doktorander som inte hade någon finansiering alls, som knappast hade handledning på grund av att man hade släppt in så många doktorander i verksamheten, speciellt inom humaniora och samhällsvetenskap, att man inte hade möjlighet att handleda och ännu mindre möjlighet att finansiera. Kravet blev att man skulle presentera finansieringsförslag för samtliga doktorander, och vad skedde? Jo, det skedde inte, kan man säga, en kritik mot att vi skulle släppa in för många doktorander utan snarare att de skulle vara för få. Så lät det då. är vi plötsligt i en diskussion som är precis tvärtom: Vi får stå till svars för att vi har för många doktorander i systemet. Det finns en viss ologik i det här sättet att resonera. Man lagar på något sätt efter läge från sida i det här fallet. Det är faktiskt så att vi har betydligt fler doktorander som arbetar med en säker långsiktig finansiering än vi hade innan forskarutbildningsreformen genomfördes. 48 () replik: Det där var ju inget svar på min fråga det var ju bara en problembeskrivning, och sådana har vi haft gott om , inte minst 2003 när vi fick den studiesociala utredningen på bordet, som tydligt och klart listade alla de problem som jag tog upp tidigare i mitt anförande och som nu i sin svarsreplik till mig inte ens en gång bevärdigas lyfta. Ett exempel är frågan om vad som händer för de post doc som åker utomlands och sedan kommer tillbaka och är ute ur socialförsäkringssystemet, där det tar att kvala in. Vad har ni för förslag? Vad har ni för idéer för att lösa det problemet? Vi vill från vår sida få fler stipendier och fler och förbättrade finansieringssystem för att hantera de excellenta doktorander som inte får möjlighet att utvecklas därför att pengarna inte räcker till. Det innebär att vi måste koncentrera oss på post doc-sidan. Det ni koncentrerar er på är att diskutera antalet doktorander som kommer in i systemet. Vi har vid den forskarutbildningsreform som tidigare berörde tagit upp den här frågan. Vi fick inget svar då, och vi får uppenbarligen inget svar nu heller. Kommer det att komma någonting i forskningspropositionen om post doc-situationen, eller kommer det på nytt att bli en fråga som man begraver lite vid sidan av? Vad svarar på vår utmaning i den här frågan? Vi har ju mer pengar i forskningsbudgeten än vad ni har. Vilka omfördelningar i budgeten är ni i så fall beredda att göra för att lösa post doc-situationen? Vad har ni för idéer inom vänsterkartellen? Vi vill ju se en ny studiesocial utredning som ska få i uppgift att just titta på post doc-situationen. Vi vill också se en ny studiesocial utredning som tar ett kraftfullt grepp om de doktorander som faktiskt har skaffat barn innan de började utbildningen eller under utbildningen. Men även här är det fullständigt tomt. Det är tomt i utskottets bedömning av våra motioner, det är tomt i utskottets bedömning av forskningspolitikens betydelse på det här område, och efter vad jag uppfattade var det väldigt tomt i anförande också. 49 () replik: Mitt anförande innehöll också uppgiften om att en av tyngdpunkterna i den kommande forskningspropositionen kommer att ligga på generationsskiftet i forskarvärlden. Detaljerna i den tyngdpunkten kommer vi naturligtvis att få diskutera. När det gäller post doc-villkoren har man för att göra finansieringen mer överskådlig nu koncentrerat väldigt mycket av denna finansiering till . fanns även finansiering från STINT, av högre utbildning och forskning, men detta upplevdes så att hade man det på två håll så blev det till viss del mer svåröverskådligt för den enskilde post doc än det skulle vara om man hade det samlat på en och samma myndighet. I det här fallet är det alltså som har hand om pengarna och även ansökningarna. Att det är problem när det gäller kopplingen till det svenska försäkringssystemet är vi medvetna om jag var faktiskt själv en av dem som motionerade i ärendet för men det här är ju en koppling till våra ordinarie socialförsäkringssystem, så det kan vi inte ta fatt i och börja arbeta med på utbildningsutskottets sida.